Іван Франко – Лель i Полель. 9. Начко закриває газету і гине\nПошук по розділу сайта 9. Начко закриває газету і гине\nЕрнест, заклавши руки за спину, широкими кроками ходив по експедиційній кімнаті «Гінця». Відколи ображена ним пані експедиторка зі сльозами в очах подякувала за службу, він сам зайнявся експедицією. Щоправда, за два тижні його урядування біля експедиційного віконця з кожним днем він мав усе менше й менше роботи. З кожним днем все меншала кількість місцевих читачів, що приходили за газетами.\nМинули ті ранки, коли від восьмої години ще біля замкнутих дверей натовп городян, кухарок і слуг очікував, чи скоро відчиняться двері, чи скоро привезуть на візку з друкарні першу паку газет, яку всі розхоплювали, покрикуючи, штовхаючись, сміючись і жартуючи. Відколи в напрямку «Гінця» стався фатальний поворот, його популярність раптом упала й розвіялась, мов привид. Із двох тисяч щоденних читачів, яких мав він ще місяць тому, залишилося ледве п’ятсот.\nОсобливо від того тижня, коли Начко на чільному місці почав друкувати «Ретроспективні думки», в яких із не чуваною досі в галицькій журналістиці зневагою й безоглядністю засуджував усе те, що недавно було для нього святощами, кидав у болото те, що недавно обожнював. Один могутній крик обурення залунав серед публіки, коли в донині улюбленому «Гінцеві» почали з’являтись оті статті, й чим довше тяглося пасмо Начкових «Думок», тим більше обурення переходило в погорду.\nНа газету, яка водночас із фатальним поворотом у передовицях і перерванням друку нищівної статті про кастову політику шляхти перестала вміщувати й такі цікаві та звично з великим талантом писані кореспонденції з провінції, попросту махнули рукою. Цікаво, що й інші газети, які донедавна нападали на «Гінця» за його крайній і хлопоманський напрям, тепер, ударили його ще сильніше, немилосердно висміювали його за те, що він зрадив власні погляди, що кинув у болото власний прапор. Люди, яким недавно було публічно доведено, що вони за гроші продавали свої переконання, тепер зі шпальт бульварних, лакейських газет сипали вогненні протести проти такого приниження журналістського характеру, проти такого нечуваного відступництва.\nЕрнест ходив по експедиційній кімнаті, в якій уже кілька тижнів був самовладним паном, і усміхався. Дурень цей Начко! Одного дня звелів вигнати його за двері, а через кілька днів сам його розшукав і привів назад! Хотів удавати з себе великого Катона, а виявився отаким простим, отаким жалюгідним черв’яком, якого він, Ернест, так легко зумів придушити!\nПрийшло кілька читачів за газетами. Один із них, якийсь літній поважний чоловік, заплативши 10 центів за газету, став біля віконця й, прочитавши кілька абзаців передовиці, увесь посинів від злості, подер свіжий номер газети й, звертаючись до Ернеста, що спокійно дивився на цю маніпуляцію, грізно запитав:\n– Чи це ви – редактор цього «Гінця»?\n– Ні, пане, – відповів Ернест.\n– А є пан редактор в канцелярії?\n– Немає, пане.\n– Не знаю, пане.\n– Ну, то скажіть йому від мого імені, що він – цілковитий осел, божевільний та на додаток і ошуканець, бо велить собі ще й платити за таке шаленство.\n– Добре, пане! – сказав із непорушним спокоєм Ернест, і той добродій, голосно лаючись, вийшов, грюкнувши дверима.\nТакі сцени повторювалися в експедиційній кімнаті мало не щодня. Такі та до них подібні чемності, писані чорним по білому, приходили й з провінції. Передплатники вимагали повернути гроші – й Начко пунктуально відсилав їм грошові перекази. Кореспонденти, недавні союзники, – одні ганьбили зрадника з обуренням, інші ж із співчуттям радили йому, щоб він звелів відвезти себе на Кульпарків для лікарського огляду. Начко сумлінно перечитував усе це, виконував усі прохання й мовчав, мов заклятий.\nБула вже десята година, однак редакційне приміщення ще порожнє. Від часу, коли з’явився перший фрагмент «Ретроспективних думок», увесь давній редакційний штат залишив працю в редакції «Гінця», заявивши про це публічно в газетах. Начко був змушений нашвидкоруч збирати найрізноманітніших збанкрутілих осіб, п’яниць екс-журналістів, вигнаних із навчання гімназистів або ж студентів, що прагнули заробити на хліб і заради грошей готові були працювати будь-де, та й з таких ото сил створювати нову редакцію. Отож і не дивно, що такий штат нелегко було привчити до доброї, систематичної праці, тим більше що три чверті тиражу залишалися на складі, й ніхто не мав бажання напружувати свої сили при такій безплідній праці.\nАж ось прийшов Начко. Боже, як він змінився за цей короткий час! Що залишилося з оцього юнака, ще недавно повного сил, здоров’я й надій! Він ішов згорблений, з опущеною донизу головою, немовби соромився сміливо подивитися на світ божий. Його обличчя, що ще не так давно цвіло свіжим рум’янцем, було жовте, змізерніле, щоки позападали, на чолі пролягли дві глибокі борозни, а очі його стали мутними, без блиску, без сліду того внутрішнього життя, яке ще недавно било з них такою повною хвилею.\nПохилений і понурий, він перейшов через експедиційну кімнату та приміщення редакції, не промовивши жодного слова до Ернеста, ні разу не глянувши навколо себе. Ішов повільно рівною ходою, немов лунатик по карнизу муру, а коли ввійшов до свого кабінету, то зупинився, начебто здивований тим, що вже немає куди йти далі, повільно підвів голову, роздивився довкола й, нарешті, почав знімати пальто, котре недбало кинув на диван. Потім ще кілька разів пройшовся тією ж ходою лунатика по кабінету й згодом присів біля столика, на якому здіймалася ціла купка листів. Машинально, не придивляючись до них ближче, Начко відкривав листи один за одним і читав, читав пильно й терпеливо.\n«Зраднику демократичних ідей! Найпідліший покидьку суспільства! Жалюгідна креатуро!» – це були епітети, якими наділяли його тепер. Один кореспондент радив йому після закриття «Гінця» найнятися в якогось пана за лакея, інший надсилав йому поштовим переказом гульдена на мотузок, на якому радив йому якнайшвидше повіситися, ще інший лякав його шибеницею і т. ін. Начко терпляче читав усі ці вибухи роздратованої пристрасті й ошуканих надій чесних, але обмежених людей. Його бліде обличчя, міцно заціплені зуби й стиснуті губи не виявляли й сотої частки того болю, що шарпав його нутро і, мов невиліковуваний рак, точив його душу. Але, врешті, один лист, відмінний від інших тоном і наміром, переповнив міру.\n«Начку, любий брате, – писав йому один із його найщиріших приятелів й найкращих кореспондентів. – Ради святого бога, скажи, що з тобою сталося? Я читаю останні номери твого «Гінця» з найпильнішою увагою й зі співчуттям, якого ти, може, й не сподіваєшся, та й доходжу до одного-єдиного висновку, що тебе, мабуть, спіткало якесь жахливе нещастя, котре одним ударом струсонуло увесь фундамент твого життя. Навколо й у всьому краї чую один-однісінький рев обурення, одну-однісіньку бурю лихослів’я й проклять на твоє ренегатство і, читаючи те, що ти пишеш у «Гінцеві», не можу відкрити рота, щоб оборонити тебе. Одначе моє сумління нашіптує мені, що ти більше нещасливий, аніж нечесний. Що ці блюзнірства, якими ти всіх підбурюєш проти себе, є тільки розпачливим криком твоєї наболілої душі, твого роздертого серця. Що тобі, брате мій? Звірся мені – мені, який знає тебе стільки років, який навчився в тобі цінувати й шанувати одну з окрас людства, людину, душею й тілом віддану ідеї добра й справедливості. Ні, ні, я нізащо в світі не повірю, що ті цинічні вислови про ілюзорність, оманливість цієї ідеї були твоїм переконанням, а не скреготом людини, що відчуває, як його серце гризе черв’як, котрого вона не може звідти видобути й котрого нікому не сміє показати. Ламаю собі голову над усім цим і нарешті вирішив поїхати до тебе й особисто переконатися, що з тобою. Завтра виїжджаю на кілька днів до Львова; отже, до зустрічі!»\nПрочитавши цей лист, Начко сидів якусь хвилю мовби остовпілий, аж зненацька криваві сльози бризнули йому з очей; він схилив голову на столик і заплакав, захлипав, як дитина.\n– Боже мій! Боже мій! За що ти покинув мене? – стогнав він, нещасливий. – Чому ти не вберіг мене хоча б від одного болю, хоча б від одного з можливих принижень? Усе, усе – недружелюбність, інтриги, підлі плітки й шляхетні обурення, злослива радість противників і сердечне співчуття найкращих друзів – сплітаєш у вогнений бич, яким шмагаєш мене, шмагаєш до крові й кості, о боже! А це останнє завдає найбільше болю, бо в усій жахливості вимальовує переді мною безодню, в яку я самохіть упав, і скарби людської симпатії, які я самохіть назавжди втратив!\nСхлипування переривало йому мову, а сльози, давно вже не бачені, лилися струмком. Начко довго плакав, не знаходячи полегшення, одначе врешті джерело вичерпалося й не витрачений ще запас молодої енергії почав знову здобувати перевагу над розпачем.\n– Чи й справді я втратив назавжди? – запитав він сам себе, підводячи голову. – Ні, тисячу разів ні! Якщо я до цього часу в цьому сумнівався, то саме цей лист справжнього приятеля дає мені доказ, що не все ще втрачено. Упав я – це правда! Спідлів – не заперечую! Але я зробив це з власної волі, хоча й всупереч своєму переконанню. І зробив не для себе, а для неї – для тієї, котру кохаю, – на жаль, відчуваю, що занадто кохаю, що кохаю більше, аніж власне життя, аніж власну честь. Але злочин, вчинений в ім’я кохання, хоча й не перестає бути злочином, все ж дає змогу спокутувати його й повернутися на добрий шлях. Ex, якби-то я тільки здобув її кохання, її руку – то все, все зроблю, щоб знову повернути собі втрачене добре ім’я. І я поверну його, відчуваю в собі велику певність цього, з нею разом працюватиму. Вона мені допоможе знову здобути те, що я тепер для неї пожертвував.\nІ він ще раз – сотий чи, може, тисячний раз – пригадав кожну деталь тієї жахливої, згубної пожертви себе самого на вівтар кохання. Після тієї пам’ятної розмови з Регіною він два дні ходив мов отруєний, сам із собою борючись і не знаючи, що робити. Виразно бачив ниті інтриги, якими його намагалися обплутати, однак вся душа здригалася перед тим, що йому ставили за умову. Але, з другого боку, сльози Регіни розпалили в його серці ще страшнішу невгасиму пожежу: відчував, що без неї не зможе жити й що не зможе протистояти фатальній спокусі. Вирішив отож спробувати на іншому шляху.\nРік тому обидва брати, видобувши поблизу Товстого скарб Семка Тумана, розділили його на дві рівні частини й дали собі слово – не використовувати з цього скарбу ані гроша на свої власні, особисті потреби, а повністю витратити його на досягнення двома шляхами однієї мети – захисту пригнобленого й кривдженого працюючого люду та здобуванню для нього чим раз більших прав і чим раз більшої освіти. Господарюючи цим капіталом, вони повинні були жити й утримуватися лише за рахунок власного заробітку та не одружуватися до того часу, поки кожний із них це зможе утримувати дружину й сім’ю працею власних рук.\nПравда, брати відразу ж змушені були зробити виняток із цього правила й значну суму витратити на обладнання свого помешкання, але ж це обладнання було, зрештою, необхідною річчю навіть із точки зору тієї справи, якій вони прагнули служити, бо ж все те надавало їм більшої поваги й значення в очах людей, з котрими, згідно з характером їхньої праці, вони передусім повинні були стикатися.\nНезважаючи на це, тепер Начко під натиском суперечних почуттів, що мучили його, насмілився цілковито забути про свою обіцянку. На другий день він написав Регіні лист, у якому, ознайомивши її зі своїм маєтковим станом, ще раз просив у неї руки, обіцяючи наперед записати й вручити їй значну суму грошей, котра б дала їй змогу, не шукаючи будь-якої посади, влаштувати долю брата таким чином, який видався б їй найвідповіднішим. Одначе на цей лист він не одержав жодної відповіді. Змучений різноманітними думками, не здатний до праці, ходив бідний хлопець, мов туман, по вулиці, пильнуючи, коли вийде Регіна: він хотів ще раз поговорити з нею особисто. Але Регіна вже не з’являлася. Отож пішов він до пані Дреліхової – там його не прийняли. І тільки тоді Начко вирішив розшукати брата Регіни, викинутого за двері Ернеста. Витративши цілий день, він знайшов його в якомусь шинку напівп’яного.\n– Ха, ха, ха! – засміявся Ернест, побачивши його й простягаючи йому брудну руку. – Sero venis, sed venis – чи як то нас колись учили. Значить все-таки прийшов, любий редакторе! Чудово, чудово. Сідай коло мене, вели подати пива – вип’ємо за новий союз! Ти, однак, добрий мав нюх, що аж сюди прийшов! Я вже турбувався, чим заплачу за те, що випив. Тепер я спокійний. Ти ж заплатиш, правда?\nНачко з огидою поглядав на цю людину, яка хоч була ще така молода, але вже впала так низько. Сісти біля нього, пити разом із ним у цьому публічному місці вельми підозрілого типу він би не насмілився. Отож, підійшовши до Ернеста, сказав коротко й рішуче:\n– Вставай і ходімо до мене! Там вип’ємо й поговоримо.\n– А, знаєш, ти, їй богу, маєш рацію! – крикнув Ернест і, вставши з брудної лавки, обома руками повісився йому на шиї. – Ти вартий, аби тебе поцілувати! Я завжди знав, що ми ще будемо добрими приятелями, хоча позавчора ти поступив зі мною дуже по-свинському, слово честі!\n– Ну, ну, не роби дурниць! – сказав Начко, звільняючись із Ернестових обіймів. – Про все це – потім, а тепер – ходімо!\n– Платити! – щосили заричав Ернест, вдаряючи склянкою об стіл так, що аж вухо її відлетіло. – На, маєш! – додав він, піднявши відбите вухо. – Бачиш – добрий знак! Відлетіло вухо склянки – значить, наша дружба ніколи не розіб’ється! Ха, ха, ха! А я наперед був переконаний, що до цього прийде і що ти сам будеш мене шукати! Го, го, брате! Не такий я дурний, як обдертий: знаю, де раки зимують!\n– Скільки цей пан повинен заплатити? – звернувся Начко до офіціанта.\n– Почекай-но, брате, почекай! – кричав Ернест, проштовхуючись між ним і офіціантом. – Зараз я сам собі пригадаю, що пив, цей кельнер – страшенний шахрай! Він один із тих, що хотіли заміняти Мойсея за золотого тельця, – чи як там пишеться в Біблії? – слово честі! Отже, як же це було? Випив я три… Ні, чотири… Ні, п’ять… саме так… п’ять кухлів пива, дві чарки горілки… що ж іще? Ага, я їв щось, їй-богу, їв… Якогось дідька лисого з’їв – я ще його відчуваю в животі – але що це було, хай мене грім уб’є, не знаю…\n– Оселедець і дві булочки! – пригадав йому послужливий офіціант.\n– Ага, ага! – крикнув Ернест. – Гнилий оселедець! Що коштують у вас гнилі оселедці?\n– Жартуйте, пане, собі на здоров’я, – сказав офіціант. – У нас – усе свіже.\n– Справді? – проговорив здивований Ернест. – То ж бо я й дивувався, що той оселедець так ворушився на тарілці, – а він був свіжий, ще живий. Ну, то ж скільки коштує живий оселедець?\nУся ця огидна й глупа сцена клином вбилася в Начкову пам’ять, і щоразу, як Начко пробував проаналізувати історію своєї метаморфози останніх тижнів, саме вона поставала перед ним живцем, з усіма подробицями, в усій своїй жахливій мальовничості. Та це й не дивно, бо від цієї сцени розпочався вирішальний згубний поворот у його житті!\nКоли вони вийшли з шинку, Ернест усім тягарем свого тіла повісився на Начковому плечі й почав теревенити щось безугавно, немов вода, що плюскає об млинове колесо.\n– Ти, брате, не думай, що я такий п’яний, їй-богу, ні! Це я навмисне влаштував такий бешкет у шинку! І, знаєш, для чого? Щоб тебе позлити й сконфузити! Убий мене грім, якщо я тобі кажу неправду. Як тільки я побачив твоє пісне обличчя (страшенно не люблю пісних облич!), то зараз же собі подумав: достобіса, треба його добре розізлити! Ну, але я думаю, що ти розумієш жарти, га? Що? Не гніваєшся? Ну, скажи ж!\nНачко щосили тягнув за собою п’яного Ернеста й усе прискорював ходу, подумки кленучи його, однак нічого не відповідав на його запитання. Ернест увесь час базікав, аж доки не дійшли до Начкової квартири. Проводячи попід тітчиною кам’яницею, Ернест не міг утриматися, щоб не сипнути пригорщу проклять та не дуже естетичних компліментів на голову тітки, яка ставиться до нього, мов до пса, не дає йому їсти, мов хлопчиськові.\n– Але ж вона сама винна в тому, що я став на такий шлях, на якому тепер стою! – додав Ернест уже зі щирим гнівом. – Взяла мене нібито на виховання, а через рік їй уже сприкрилося посилати мене до школи. Ану, як би це тут позбутися гультяя? Та дуже просто – віддати його до військової школи, нехай собачої шкури слухає! Скільки я наплакався, скільки напросився, у ноги їй падав, щоб не забирала мене з гімназії! Обіцяв їй, відьмі, в усьому слухатися, старанно вчитися! Де там, не послухала, відштовхнула мене, мов цуценя, а тепер заламує руки в святому обуренні над моїм падінням! Ex, ти!..\nІ Ернест погрозив кулаком освітленому вікну на другому поверсі й додав ще епітет, якого не можна передати друком.\nВід того вечора в тихій Начковій квартирі розпочалося нове життя. Ернест заповнив всі кімнати своїми теревенями, забруднив попелом цигарок, який залишав на столах, на софках і кріслах, наніс болота своїми черевиками, в яких ходив по килимах і забирався на дивани. Щоб не пускати його до шинку, Начко змушений був дозволити йому випивати в квартирі й, більше того, мусив і сам з ним пити за компанію.\nСтара Миколайова, за кілька днів доведена цією зміною до розпачу, подякувала за службу. Начко сприйняв це байдуже й вирішив не наймати нової служниці, а на обід ходити до ресторану. Воднораз він, влаштувавши Ернеста на роботі в експедиторській «Гінця», скоро переконався, що той і там проявляє свій неспокійний, авантюрний дух, що й там на кожному кроці сіє безладдя й нервозність. Панна експедиторка залишила роботу через кілька днів; адміністратор вважав Ернеста справжньою карою божою й уникав його, як зарази; коректор під час якоїсь занадто жвавої суперечки кинувся на нього з кулаками й добре його відлупцював; все це відбивалося й на роботі редакційної машини.\nОднак для Начка це було байдужим. Він радів тільки від однієї думки, що полегшив долю Регіни, здіймаючи з її плечей такий тягар та беручи на себе усі клопоти з Ернестом. Але це був лише початок. Ернест кілька днів теревенив п’яте через десяте про свої віденські пригоди, про сильфід із якими водився, про нічні пиятики або й про свої божевільні плани на майбутнє; але, бачачи, що все те мало цікавить Начка, якогось дня почав лити з іншої бочки.\n– А знаєш, Начку, ти мені сподобався! – сказав він одного ранку, немовби пригадавши собі щось, що вже давно крутилось на язиці. – Хоча ти й по-свинському повівся зі мною, але з моєю шановною сестричкою повівся ти дуже й дуже шляхетно. Чорт забери, де ти навчився отакої шляхетності? Я ніколи не мав до неї хисту. Знаєш, брате, що мені здається. Ти, видно, дуже кохаєш мою сестру, хоча до цього часу якось нічого й не згадуєш про неї. Ну, признайсь, я ж таки її брат!\nНачко зблід, слухаючи цинічні слова, котрі так безцеремонно торкалися його святая святих, і після хвилинної мовчанки сказав:\n– Знаєш що, Ернесте, облишмо ці розмови!\nЦе була олія, підлита до вогню.\n– Як це – облишмо? – крикнув Ернест. – Чому це облишмо? Для того тільки, щоб я не міг визнати й похвалити твій шляхетний вчинок щодо моєї сестри? Ні, брате, про це ми контракту не робили! І знаєш, що мені найбільше сподобалось у твоїй пропозиції? Те, що ти хочеш дати Регіні таку нечувану суму грошей з тією метою, аби вона могла забезпечити свого улюбленого братика. Не скажу тобі, що ця шляхетність зворушила мене до сліз (плакати я не вмію), але посміявсь я над нею від щирого серця. Тільки знаєш, брате, всього цього замало.\n– Чого – замало? – запитав Начко, увесь білий і остовпілий від однієї думки про те, що Регіна й цим його листом могла поділитися з тіткою й братом.\n– Цієї твоєї пропозиції щодо грошей. Це само собою, але цього замало, цього не досить.\n– А чого ж іще треба? – спитав, затинаючись, Начко.\n– Треба, брате, виконати ту умову, про яку писала тобі сестра.\n– Ту умову? Ніколи!\n– Ну, то мені дуже жаль моєї бідної сестри, – сказав Ернест.\n– Сестри? – повторив машинально Начко.\n– Так, сестри, Регіни, якої ти, любий друже, добиваєшся, але вартості якої не знаєш і не підозрюєш. Насамперед дозволю собі, шановний, одне тільки сказати, що моя сестра, пане ласкавий, тебе кохає – і ще як кохає! Безтямно, шалено! Ні про що інше не хоче ні думати, ні говорити!\nНачко посміхнувся недовірливо, хоча ці слова відбилися йому глибоко в серці.\n– Не віриш! – зненацька вигукнув Ернест, змінивши голос, – ну, що ж, не вір! Видно, як ти кохаєш її. Видно, що ти не вартий такого кохання й такої жінки, як моя сестра. Посміхаєшся іронічно! Посміхайся, але я знаю, що ти думаєш. Думаєш, яке я маю право, я, зіпсована людина, оцінювати таку жінку? Те, що не мені б її оцінювати, я знаю, але не настільки вже я зіпсований, щоб не міг пишатися такою сестрою. Про її красу я нічого не кажу. Бо що таке краса? Марний дим. Але я знаю її душу, знаю її характер, і кажу тобі, брате, що це золото, щире золото. Іншу таку не так легко й знайдеш. Треба було бачити її тоді, коли ми були в злиднях, після смерті батька, – з якою витривалістю, з яким самозреченням вона зносила все, відривала від себе, щоб нам з мамою не дати відчути нестатків! З якою невичерпною терпеливістю й енергією вона додавала нам відваги й до школи ходила, і поза школою працювала, щоб збільшити мізерні матірні засоби до життя! Начку, небоже! Кого покохає така жінка, того вона зробить щасливим! Кохання такої жінки варте й найбільшої жертви!\nНачко із здивуванням поглядав на Ернеста, опухле зім’яте обличчя якого аж стало благороднішим й світлішим, коли він говорив про Регіну. Видно було, що він говорив щиро, і взагалі чим довше Начко слухав його торохтіння, тим більше тонув у поводі слів і уявлень, тим більше втрачав почуття, де Ернест говорить правду, а де бреше. А зараз його власні почуття й прагнення зустрічалися на одному шляху з тим, що говорив Ернест. Начко готовий був віддати половину свого життя за крихту кохання Регіни до себе, а тут зненацька дізнавався, що Регіна його кохає – сильніше й гарячіше, ніж сам він смів про це мріяти.\n– Але якщо правда те, що ти кажеш, – повільно промовив Начко, – якщо вона мене кохає, то чому ж вона не прислухається до моєї просьби, не віддасть мені своєї руки?\n– Отож-то бачиш, брате, в цьому й заковика, – сказав Ернест. – Сестра охоче це зробила б, з цієї причини між нею й тіткою вже навіть до сварки доходило. Але не може.\n– Бо це була остання воля нашої бідної матері – щоб жодна із сестер не одружувалася без тітчиної волі, – збрехав Ернест.\n– І Регіна не може піти проти тієї волі?\n– Вона хотіла б піти, але бачиш, брате, вона ще неповнолітня, тітка є її опікункою й ніяк не хоче дозволити на її зв’язок із тобою, доки ти не зміниш напряму свого «Гінця».\n– Але ж це безглуздя! – крикнув Начко. – Якщо Регіна мене кохає, то нехай просто покине тітку й одружиться зі мною проти її волі й без її благословення!\n– Цього, брате мій, Регіна теж не може зробити. Ти ж знаєш, який вплив має тітка. І порвати з нею – це означало б викликати її гнів проти всієї родини. А ти повинен знати, що ми маємо ще одну сестру, одружену з дрібним урядовцем в провінції. У них є кілька дітей, отож вони намагаються з допомогою тітки здобути протекцію у графа Адольфа, щоб їх перевели до Львова на кращу посаду. Якби Регіна одружилася з тобою всупереч тітчиній волі, то тітка з помсти могла б знищити нашу бідну сестру з її чоловіком і дітьми. Ти, брате, не знаєш, що це за жінка, оця наша тітка!\n– В такому разі я краще на певний час перестану видавати «Гінця», – після хвилини тяжкої внутрішньої боротьби сказав Начко. – Аби тільки здобути Регіну, а потім знову розпочну видавати газету наново.\n– І я думав, брате, що так було б найліпше, – сказав Ернест, – але здається мені, що й це не вихід із становища. Тут же йдеться не про «Гінця», а про твої власні погляди. «За людину, яка має такі погляди, я ніколи не дозволю вийти заміж моїй племінниці, аж доки та людина своїх поглядів не змінить і відверто не відмовиться від усіх своїх блюзнірств!» – це власні слова тітки.\n– Ну, то нехай собі її тримає! – гукнув Начко, встаючи. – Змінити напрям газети – це значить самому собі підтяти ноги! Що ж це, чорт його бери, тут якась інквізиція, щоб я змушений був відмовлятися від того, що я всім серцем і сумлінням вважаю слушним і справедливим! Ні, нічого з цього не буде!\n– Бідна Регіна, бідна моя сестричка! – нібито до себе промовив Ернест. – Чи це вже останнє слово? Я можу це їй передати?\n– Я сам передам, – сказав Начко.\n– Ні, пане, цього аж ніяк не треба робити! – вигукнув Ернест, ніби злякавшись.\n– Якби-то адресант знав, скільки прикрощів робить їй кожний отриманий лист від пана! Але це ще нічого. Тепер вже вона жодного листа від редактора «Гінця» не отримає. Тітка ясно наказала листоношам, щоб вони віддавали їй особисто в руки всі листи, ну, а твоїх листів вона напевно не вручить Регіні. Своїми листами, пане, ти тільки без потреби погіршиш її становище в тітчиному домі.\n– Боже мій! – вигукнув Начко, хапаючись за голову. – Виходить, у мене немає ніякого виходу, тільки стати перевертнем, розтоптати власний прапор або – смерть?\n– Ну, ну, брате Начку, – сказав Ернест, поплескуючи його по плечі. – Тільки не сприймай цієї справи так трагічно. Чи то раз людина в газеті встругне дурницю? Невже це така велика справа написати кілька двозначних чи невиразних статей і на кілька місяців замкнути ворота перед кореспондентами? Можна їх навіть попередити листовно, що на такий і такий час ми про людське око змінюємо напрям газети, проводимо дипломатичний маневр, а пізніше знову повернемо на давній шлях.\n– Ні, ні, ні! – крикнув Начко. – Це була б підлота подвійна, це підлість фальшива, замаскована. Якщо я вже маю робити підлість, то зроблю її відкрито, беручи на себе всю відповідальність.\n– А щодо порозуміння з Регіною, то тобі, брате мій, не залишається ніякого іншого способу, крім мого посередництва. Правда, тітка заборонила мені приходити до її дому, але я все-таки якийсь раз на тиждень можу побувати в сестри й передати їй все, що ти звелиш. Можеш, зрештою, навіть для ліпшої певності написати, бо я часто забуваю, що мені хто сказав.\nНачко слово в слово пригадав собі ту розмову, що вперше похитнула його тверду постанову – не піддатись інтризі й вистояти. Однак перемога Ернеста все ж не була ані швидкою, ані легкою. Начко чинив опір на кожному кроці, штурмував Регіну листами, які відсилав через Ернеста і на які звично одержував тільки усні й щоразу неприхильні відповіді.\nА Ернест, тим часом виявивши слабке місце, мовби кліщ, угризався в хлопця щораз глибше, товк завжди те саме: то вихваляв чесноти Регіни, то малював її тяжке становище в тітчиному домі й на ласці в тітки, в якої є й своя донька на виданні, котру Регіна з усякого погляду затьмарює. Ця безперервна балаканина Ернеста інколи доводила Начка до люті, а інколи й до сліз – і поворот у напрямі «Гінця» відбувався непомітно, немовби сам собою.\nВилучено всі дратівливі кореспонденції й систематично замовчувано багато важливих, але для шляхетських сфер неприємних фактів, не кажучи вже про перервання Начкової передової статті, яка в свій час справила таке сильне враження. Однак Ернест із упертістю й монотонністю ідіота штовхав його щораз дальше, немилосердно посипаючи сіллю рани його душі, доки доведений до розпачу Начко врешті не написав своїх «Ретроспективних думок». Ернест похвалив їх і дав йому слово честі, що тепер, після опублікування цієї блискучої статті, тітка напевне нічого не матиме проти його одруження з Регіною. І Начко здав статтю до друку.\nАле вчинивши цей великий злочин проти духу прогресу й справедливості, Начко посмутнів і якось швидко спав на силах й на дусі. Він став апатичним і замкнутим; навіть Ернестові оповіді про Регіну вже не могли змусити його кров рухатися жвавіше. Начко не бачив Регіни ще з того дня, коли звелів випровадити за двері її брата. Якийсь час Ернест говорив йому, що вона нездорова, потім, що кудись виїхала на кілька днів із тіткою, а то вона не виходила, бо була сльота.\nНа нещастя й Начкового брата вже три тижні не було у Львові: в самий день гучного судового процесу він виїхав, залишивши Начкові лише невелику картку, повідомляючи, що виїжджає на кілька днів у дуже важливій справі й що незабаром напише йому більше. Дивна річ – три тижні минуло, Владко не повертався й нічого не писав. Начко не знав навіть, де він перебуває; канцелярія адвоката мала від нього повідомлення з Устерик, але ще двадцять днів тому. Начко отож залишався сам із своїми почуттями й думками, із своїм болем й приниженням.\nВін не раз цілі години просиджував біля вікна своєї квартири, вдивляючись у протилежний глухий мур. Остогидла йому праця, остогидло друковане слово. Думки не плинули ясно й стисло, як давніше, але рвалися й билися на місці, немов чорні птахи в бурю. Начко почував себе зламаним, і лише інколи в ньому зблискувала давня енергія. Про Регіну він думав рідко; часом йому навіть здавалося, що все сяйво її краси, всі добрі риси її характеру опадають з її постаті, мов пелюстки зів’ялої троянди, залишаючи лише колючки.\nОдин тільки Ернест не покидав його: він був повним господарем у їхньому спільному помешканні. Начко корився йому, мов дитина, пив із ним вечорами, не раз до пізньої ночі слухав його патякання й намагався забути про ті гризоти, що терзали його. Трунок, якого він раніше не вживав і який під наполяганням Ернеста спочатку пив із огидою, тепер став для нього необхідним засобом заспокоєння, ліками від безсоння вночі та засобом збудження життєвої енергії вдень. А Ернест із щирістю й старанністю, гідною кращої справи, вів, майже тягнув його тим похилим шляхом.\nТакі думки займали Начка, коли він сидів біля редакційного столу, схиливши голову у руки, над листом приятеля з провінції. Відписувати йому не потрібно: завтра чи післязавтра він сам тут буде, але що йому скаже Начко? Бідний приятель піде від нього розчарованим, а може, навіть і обуреним, коли побачить, що Начко на його щирість не хоче відповідати щирістю. Ліпше було б, якби він не приїжджав.\nЗадумавшись, Начко навіть не чув, як двері його кабінету тихо відчинились і ввійшов Ернест – з тим же, що й раніше, виразом глузливої усмішки на обличчі. Він зупинився у дверях і якусь хвилю приглядався до Начка.\n– Пане редакторе, – сказав нарешті.\n– Га! – промовив Начко, перелякано зірвавшися з місця. – Це ти, Ернесте?\n– Я, пане редакторе, – відказав Ернест. – Прийшов із маленьким проханням.\n– Яким проханням?\n– Тут, на Зеленому, мені трапляється маленька садибка, будиночок із садком – я хотів би її купити.\n– Що, що? – крикнув Начко, протираючи очі. – Ти хочеш купляти садибу? А це за які гроші?\n– Отож-бо воно й є, – сказав Ернест, все ще глузливо усміхаючись і чухаючи потилицю, – я хотів би, пане редакторе, просити маленьке а-конто.\n– Маленьке а-конто – для купівлі садиби! А скільки ж ти хотів би грошей?\n– Та так, десять тисяч.\n– Ха, ха, ха! Експедитор, що одержує на місяць тридцять гульденів, хоче десять тисяч а-конто! Йди геть, Ернесте, не жартуй отак, бо мені не хочеться сміятися!\n– А я й не жартую, – поважно відказав Ернест, – і хочу одержати цю суму не на а-конто мого експедиторства. Я думаю про інше а-конто. Пане редакторе, варто б пригадати, що писалось моїй сестрі про забезпечення мого майбутнього. Думаю, що це буде найкращим способом? Я маю великий потяг до господарювання. Куплю собі господарство й стану порядним львівським бюргером, а ви з Регіною живіть собі, як подобається, я вам напевне ні в чому не перешкоджатиму.\nІ знову глузливий усміх майнув на його обличчі.\n– Чи ти, Ернесте, здурів? – понуро запитав Начко. – Я ніде й ніколи не обіцяв дати тобі в руки якусь суму й ніколи цього не зроблю.\n– Чи це й справді так? – вигукнув ображений Ернест. – Це, значить, така вдячність за мої послуги, за моє добре серце? Гаразд, тоді я й хвилини більше не хочу тут бути! Дякую, пане редакторе, за службу!\n– Не плети дурниць, Ернесте! – сказав Начко. – Ти, певне, зранку випив без мене більше, ніж потрібно, й тепер тобі в голові макітриться.\n– Чи й справді так думаєш, пане редакторе? – вигукнув Ернест, підходячи до нього ближче. – Помиляєшся, брате! Нічого я не пив, однак скажу тобі правду. Набридло мені це дурне життя з тобою і ця комедія, яку я з тобою граю. Бувай здоров і живи щасливо!\nНачко глянув на Ернеста здивованими очима.\n– Яку це ти комедію граєш зі мною? – – запитав.\n– Е, багато говорити, а мало слухати, – відповів Ернест. – Одне тільки скажу я тобі, що ти дурень, подвійний дурень, бо ошукав тебе такий дурень, як я. Бувай здоров! А цей лист розповість тобі решту!\nІ, кажучи це, він уклонився Начкові й поклав перед ним відкритий лист – на його конверті виднілася адреса Начка, писана Владковою рукою.\n– Ще одне тобі скажу, братику, – промовив Ернест, затримуючись у дверях. – Твій лист до Регіни – той, у якому ти обіцяв гроші – перейняла тітка. Регіна його не бачила і з твоєю дурною зміною напряму газети не має нічого спільного. Це – моя і тітчина справа – за те, що ти звелів мене вигнати. Ось що я ще мав тобі сказати, аби спростувати факти. Прощавай, пане редакторе!\nІ Ернест, висвистуючи веселу мелодію якоїсь шинкової пісеньки й засунувши в кишені руки, вийшов із редакції «Гінця». А Начко довго стояв на місці мов остовпілий і не міг витлумачити собі того, що сталося, ані зрозуміти всю важливість останніх слів Ернеста. Врешті він сплюнув і сказав:\n– П’яна бестія, і все!\nІ саме в цю мить йому на очі потрапив лист Владка. Начко глянув на дату – лист був писаний ще два тижні тому в Лютовиськах. Лист, певно, був принесений на квартиру тоді, коли Начка не було вдома; Ернест же перехопив його, прочитав і затримав у себе. Але для чого він затримав?\nІ чому саме тепер згадав про нього й віддав його Начкові? І який зв’язок цей лист має з комедією, яку нібито грав із ним Ернест? Всі ці питання зароїлися в Начковій голові, коли він виймав лист із заяложеного конверта. Лист був короткий.\n«Любий брате! – писав йому Владко. – Тобі першому і єдиному сповіщаю про своє щастя. Саме сьогодні в цьому далекому глухому місці я став на шлюбному килимі, присягнув до смерті любити й бути вірним жінці, яку я більше життя кохаю і яка гідна кохання й пошани, – панні Регіні Киселевській. Знаючи тебе як доброго й щирого брата, думаю, що ти не відмовишся надіслати мені братнє привітання, а моїй улюбленій дружині – пошанування і братерську любов. Ми ще з тиждень пробудемо тут, у недалекому селі , а потім повернемося до Львова, в твої обійми. Тоді ти дізнаєшся й про те, що нас обох так зненацька й несподівано зблизило й завело до Лютовиськ.\nР. S. Перед моїм від’їздом я чув якісь поголоски, що з твоїм «Гінцем» щось недобре. Я шукав тебе, але не міг знайти, отож і досі не знаю, що там з тобою діється. Тут же ніяких газет не читаю: занадто щасливий. Може, це й гріх, але я сподіваюся, що господь бог мені його відпустить. Напиши мені отож, що там у тебе чути. Моя Регінка шле тобі, сердечне вітання. Обіймаю й цілую тебе від щирого серця.\nТвій брат Владко.\n– Боже! – прочитавши цей лист, скрикнув Начко й упав зомлілий на диван.\nКоли його привели до тями, він був блідий мов труп. Похитувався на ногах, на запитання відповідав механічно «так» або «ні», не розуміючи заданих йому питань. Був наче той голуб, у якого відтято половину мозку: ще живе, але всі головні нерви його вже паралізовані.\nУвесь редакційний штат стояв навколо нього переляканий і здивований, але він після довгих роздумів махнув рукою, просячи усіх іти до роботи. Потім, знову нерухомо посидівши з чверть години, взяв аркушик паперу, написав вгорі адресу Владка, а під нею слова: «Приїжджай якнайшвидше: я дуже хворий». Подзвонив і віддав аркушик одному з працівників редакції, просячи його, щоб відніс записку на телеграф.\nІ знову ніби остовпів, сидів і ні про що не думав, нічого не чув. Якась величезна чорна тиша залягла в ньому; сидячи отак непорушно, Начко відчував, що тоне кудись в бездонну темну й тиху глибінь, із якої вже немає ні виходу, ні повороту. Біль, побоювання, тривоги, надії й розчарування, котрі ще годину тому шарпали його нутро, тепер ледь мерехтіли, мов відблиски якихось далеких кривавих зірочок на далекому-далекому небокраї. Що йому до них? Що їм до нього?..\n– Пане редакторе, чи ви ще дасте нам якийсь текст для завтрашнього номера? – відчиняючи двері, запитав один із співпрацівників.\n– Ні, – відповів Начко безтямно, але в ту ж мить, ніби прокинувшись зі сну, запитав.\n– А є тут хлопець із друкарні?\n– Є, пане редакторе.\n– Гаразд, нехай трохи зачекає, я зараз дещо напишу.\nІ, нерухомо впершись очима в одну точку, Начко почав думати, думати, а згодом повільно, великими літерами написав на аркушику паперу такі слова:\n«Усім тим, що в священному гніві й обуренні вже місяць були ласкаві плювати нам в очі й обкидати нас болотом, ми заявляємо, що вони мали цілковиту слушність і що наша поведінка була дійсно безпринципна, дурна й підла. Отож, припиняючи випуск самовільно нами скомпрометованого видання «Гінця», ми визнаємо це, щоб виконати обов’язок перед сумлінням, просимо в наших друзів пробачення. Нехай наш жахливий приклад стане наукою стійкості на один раз вибраному напрямі».\nЦей рукопис, єдиний у своєму роді, впав немов бомба в редакційну кімнату, сіючи переполох і тривогу. Співпрацівники сиділи з видовженими обличчями й позиркували один на одного так, ніби хтось їм усім разом дав ляпаса. Раптом відчинилися двері кабінету – й повільно, хистким кроком, із похиленою додолу головою ввійшов Начко і, спершися обома руками на стіл, не підводячи очей, сказав глухим розбитим голосом:\n– Дякую вам, панове, за дотеперішню допомогу! Прошу кожного з вас написати собі рахунок аж до кінця місяця – пан адміністратор виплатить. Пане адміністраторе!\nАдміністратор вийшов зі своєї клітки, де сидів, похилившись над рахунковими книгами, поряд з великою вогнетривкою касою.\n– Я вас слухаю, пане редакторе!\n– Сьогодні ми закінчуємо нашу роботу. Повиплачуйте усім співпрацівникам до кінця місяця! Складіть також і свій рахунок до кінця кварталу й виплатіть собі. Усім найнятим робітникам – те саме. Ці видатки впишіть до книг, покладіть книги в касу, замкніть її й віддайте мені ключ!\nВсе це було сказано поволі, хоча й слабким, однак рівним і рішучим голосом, що не допускав ніяких дискусій, ніякого спротиву. Водночас із дванадцятим ударом годинника всі накази були виконані, редакційний штат, попрощавшись із Начком, вийшов, пішов також й адміністратор, розійшлися й найняті робітники.\nНачко залишився сам. Він не думав, що робить і що з ним буде далі. Перетворився в автомат, що живе лише теперішнім часом. Минуле зникло за ним в безодні, його спалила блискавиця, воно зникло без сліду; майбутнього ж не було ніякого. Начко підвівся з крісла, на якому сидів, і з певним задоволенням розглядався довкола. Тут перо одного із співпрацівників так і залишилося застромленим у чорнильницю – він вийняв його, обтер об товстий папір і поклав на належному місці. Там одне вікно залишилося відчиненим – він присунув стільця, виліз на лутку, зачинив вікно й позащіпав, як годиться, всі гачки й засувки. Так! Тепер усе в порядку.\nНачко повернувся до свого кабінету й одягнув пальто. Виходячи, замкнув за собою двері кабінету й поклав ключ у кишеню; потім замкнув двері редакційної кімнати й ключ теж поклав у кишеню; врешті, виходячи на вулицю, так само замкнув подвійні двері експедиторської й обидва ключі поклав у кишеню. І тоді вже спокійно пішов додому.\nЖвавий рух, що в цю пору панував на львівських вулицях, дивував і лякав його, мов щось ніколи не бачене й загадкове. Куди йдуть ці люди? Над чим розмірковують? Про що говорять? Начко почав заглядати в обличчя перехожих, нібито хотів вичитати в них відповідь на якесь вельми заплутане трудне питання. Он хлопці роєм висипалися зі школи – кричать, стрибають, біжать, штовхаються, їхній сміх відлунює далеко.\n– Що це все значить? – сам себе запитував Начко. – Для чого все це? Який зв’язок це має з моїм теперішнім станом? – Питання про цей чи якийсь інший таємничий і недосліджений зв’язок, немов уперта муха, почало кружляти й бриніти в його мозку. – Що я завинив перед цією квітникаркою, яка підносить на мене свої гаснучі очі, своє зів’яле, виголодніле обличчя з таким кривавим смертельним докором? А ця панночка, котра так швидко йде назустріч, усміхаючись і метляючи шлейфом єдвабної сукні, – адже ж цілком очевидно, що вона хоче показати мені свою зневагу, свою погорду. Але за що, за що? Що я зробив їй злого? Чи я, може, вже й справді такий таврований злочинець, що кожний від першого погляду повинен розпізнати, які гріхи тяжать на моїй душі? Ну, що ж, хай так, але в такому випадку вони повинні мені сказати це ясно й виразно – я готовий знести кару, навіть найсуворішу. Сам собі її визначу й терпеливо знесу. Нехай тільки не мучать мене своєю мовчанкою, своєю погордою, своєю іронією!\nМертва тиша, котра ще недавно панувала в Начковій душі, перетворювалася в жахливу винищувальну бурю. Начко йшов по вулиці з таким почуттям, немовби він стояв під стовпом на позорищі, а всі очі були звернені на нього і з усіх уст у найближчу мить мали посипатися на нього злослів’я й прокльони. Він прагнув утекти з-посеред цього жорстокого юрмища, але ослаблене тіло немовби приковувало його до місця, гамувало його ходу.\n– Боже! – волав він з глибини душі. – Скороти мені цей хресний тернистий шлях або забери в мене відчуття болю, щоб я не мучився над міру сили людської!\nАле відчуття його не тільки не притуплювалося від болю, але, навпаки, щохвилини ставало витонченішим, вразливішим. Вулична курява, яку підняв туманом проїжджаючий фіакр, била йому в обличчя, мов град каміння. Хтось із перехожих штовхнув його ліктем, а Начкові здалося, що якийсь венеціанський браво ударив його в бік вістрям стилета. Власний одяг обтяжував його тіло, немовби центнерні залізні штаби, а від бальзамного весняного повітря йому ставало душно, аж холодний піт виступав на лобі.\nДіставшись, нарешті, додому й відіславши якнайшвидше слугу, Начко замкнув зсередини двері й потім почав рвучко й поспішно скидати з себе верхній одяг, начебто здирав з тіла палаючу сорочку Деяніри. Залишившись тільки в штанах і жилеті, він відітхнув трохи вільніше й почав ходити по кімнатах. І знову та клята загадка забриніла йому в голові. Що це, що, цвяхом забитим у тім’я, влізло йому в мозок і витискає звідти весь світ вражень, спогадів і думок? Який зв’язок існує між світом, «Гінцем», його братом, Регіною і тим цвяхом? Він напружує всі сили, щоб з’ясувати собі це питання, але в міру того напруження все плутається ще більше, думка рветься, а в мозку з’являється якийсь жахливий нестерпний біль.\n– Ага! – гукнув нарешті Начко й, підбігши поспішно, наче хотів когось випередити, сів на крісло перед письмовим столиком. З його шухляди він витягнув маленький лист – єдиний писаний до нього лист Регіни. Довго вдивлявся в кожну його літеру й відчував, що від одного лише вигляду цих літер (в слова їх він не складав, слів або їх сполучень взагалі не розумів!) та їхніх делікатних ліній і повних грації вигинів його душу проймає якийсь солодкий спокій, якийсь лоскіт, якась тиха й лагідна мелодія заколисує його до сну в м’якому ліжку. Начко підніс до уст цей клаптик паперу, списаний коханою ручкою, і в ту хвилю, коли він торкався його вустами, гарячі сльози полилися з його очей, змочили лист, попсували тиху гармонію літер.\n– Тобі мій останній поцілунок, тобі останні мої сльози! – промовив Начко й, поклавши лист перед собою, витягнув із шухлядки аркуш паперу й конверт, написав на конверті Владкове ім’я без будь-якої конкретної адреси й потім взявся писати лист.\n«Мій дорогий брате! Я відходжу до матері. Жодних питань! Жодних жалів! Жодних докорів! Інакше не можу. В цю хвилину я пригадую собі останні материні слова: «Бог вам завжди щаститиме, доки ви будете разом». У цих словах моє прокляття. Бо я розійшовся не тільки з тобою, а навіть й із самим собою, зі своєю душею, зі своїм переконанням. Як це сталося – не питай! Нехай ця страшна історія зійде зі мною в могилу.\nТи можеш ясно й світло дивитися на світ, бо не збочив зі свого простого та ясного шляху. Іди ж по ньому й далі! Будь щасливий, дорогий брате, разом з тією, яку… є, ні, пізно вже! Нехай благословить її бог! Чи ти, Владку, пригадуєш собі, як ми ще хлопчаками разом читали «Лілю Венеду» Словацького і як ми наприкінці обидва розплакалися? Пам’ятаєш, як ми засперечалися, хто з нас Лель, а хто Полель, і як ми вирішили тягти жеребки і мій жеребок випав на Леля? Може, ти й забув те все, бо ж це такі дрібнички. Але я в цю хвилину міг би з пам’яті намалювати ту сцену, а в моїй душі все ще дзвенить рядок:\nКоли Лель помре, жити буде Полель.\nЦе, брате, й про нас так, мабуть, говорила ворожка і нам така доля наперед визначена. Отже, живи, брате мій, дорогий мій Полелюм! Те, що залишається після мене, це твоє та її… твоєї…»\nРука його затремтіла – він не міг закінчити речення. Начко підвівся і почав знову ходити по кімнаті, прислухаючись, чи, бува, хтось не стукає в двері, чи не чути чиїхось кроків. Глухо, тихо! Після довгого роздуму Начко відчинив вікно й виглянув крізь нього вниз, на подвір’я. І там було порожньо. Він зачинив вікно, поопускав фіранки з боку галереї й, замкнувши за собою одні за одними двері від кухні й від малого салону, залишивсь, нарешті в своєму кабінеті, відділений від усього світу трьома замками. Сів на кріслі й схилив на руки голову. Раптом ніби прокинувся й прислухався. Чи це хтось стукає в кухонні двері? Затремтів увесь, зірвався з місця, приклав вухо до замкнутих дверей кабінету – ні, тихо й глухо, ніхто не стукає!\nТепер Начко остаточно заспокоївся, а його погляд зупинився на одній точці, в одному кутку кабінету, де стояло його ліжко. Над ліжком на стіні висів маленький шестизарядний револьвер – і саме на тому предметі тепер зосередилася Начкова увага. Його погляд прояснився, з обличчя зійшов той тривожний тупий вираз, який буває в людини, котра забула щось надзвичайно важливе й не може його собі пригадати. Начко повільно, спокійно підійшов до ліжка, впевненою рукою здійняв із цвяха револьвер і потім, сівши на кріслі перед письмовим столиком навпроти вікна, спокійно перевірив замок зброї, повкладав нові патрони, потім приклав цівку до скроні й легко натиснув курок…\nПодається за виданням: Франко І.Я. Зібрання творів у 50-и томах. – К.: Наукова думка, 1979 р., т. 17, с. 430 – 451.\nІван Франко – 9. Начко закриває газету і гине\nМодифіковано : 23.04.2021


INTERMARIUM – Сторінка 3262 – Новини Міжмор'я (intermarium.com.ua), Події в Україні і світі. Литва, Латвія, Естонія, Білорусія, Польща, Україна.\nПід виглядом біженців до Європи проникають бойовики ІДІЛ\nФахівці Федерального відомства з охорони конституції вказують на небезпеку проникнення до Європи терористів під виглядом біженців. Про це у п’ятницю, заявив голова Федерального відомства з охорони конституції Ганс-Ґеорґ Маасен в ефірі телеканалу ZDF. Теракти в Парижі продемонстрували, що джихадистська організація “Ісламська держава” цілеспрямовано “спрямувала терористів у середовище біженців”, – нагадав посадовець. “Це факт, з яким […]\nЕкстрене засідання Ради безпеки ООН відбудеться в Нью-Йорку, через запуск ракети в КНДР (відео)\nРада безпеки Організації Об’єднаних Націй збереться на екстрене засідання в неділю в зв’язку з запуском балістичної ракети Північної Кореї, передає ВВС. Повідомляється, що екстрене засідання Радбезу ООН заплановано на 18:00 за київським часом. Учасники обговорять запуск балістичної ракети КНДР, який був здійснений всупереч раніше прийнятим резолюціям Ради безпеки. Ініціатором скликання засідання Радбезу виступила Південна Корея. […]\nУ рамках робочого візиту до США Юлія Тимошенко провела зустріч із студентами Гарвардського університету. Голова партії «Батьківщина» розповіла про ситуацію в Україні, вражаючу боротьбу українців під час Революції Гідності, наш мужній супротив агресії Росії та хід проведення реформ в Україні. Вона також відповіла на численні запитання студентів. «Те, як боролися українці, є вражаючим. Але Революція […]\nІракський єзуїт врятував тисячу стародавніх християнських рукописів\nІракський єзуїт Габріель Тума врятував тисячі стародавніх рукописів від знищення ісламістами. Серед врятованих рукописів є унікальні рукописні богослужбові та біблійні кодекси. Повідомляє сайт «CatholicCulture.org». «Якщо так звана Ісламська держава палить наші церкви – ми їх зможемо відновити. Але коли вона палить рукописи – вона знищує нашу історію. – каже о. Тума, – Якщо згорять рукописи, […]\nОдин із кандидатів у Президенти України – Дмитро Ярош\nЩо відомо про життя Дмитра Яроша? Ярош Дмитро Анатолійович з’явився на світ 30.09.1971 р. Уродженець м. Дніпродзержинськ, що у Дніпропетровській області. Одразу після закінчення школи у 1988 р. записався та став учасником національно-визвольного руху. У лютому 1989 р. став одним з членів «Національного Руху України» та в тому ж році пішов до Радянської Армії, де […]\nАндрій Виклик (Бродяченко) – молодий поет і художник з Дніпропетровська\nЙого характеристика власної творчості : Правдиве християнське мистецтво, де біль не гримують посмішками, де про ВИХІД говорять зі смаком, а про життя з нервом… Жодних прилизаних слів і кастрованих думок… ГОСПОДЬ – єдина справжня цінність… Він усе контролює… СЛАВА ЙОМУ і ХВАЛА !!! Його верлібри леліють душу Як що Вам холодно та сумно, І нерви […]\nЦей термін вперше використав колишній президент США Джордж Буш 29 січня 2002 року. У своєму щорічному зверненні до Конгресу США він звинувачував Ірак, Іран і Північну Корею у спонсоруванні тероризму. Але основними ознаками тоталітарної політичної системи є також монополія однієї політичної партії, контроль над економікою, організований терор і переслідування інакомислячих. Це за підручником з політології. […]\nЛюбомир Гузар: «Треба поговорити»\nОднією з найбільших перешкод для нормального суспільного життя в Україні вважається брак довір’я. Кому вірити? Багато громадян, не довго думаючи, відповість – нікому. Це жахливий закид, який, якщо б він був беззастережно правдивий та стовідсотковий, робить суспільне спілкування цілковито неможливим, стає справжньою руїною суспільного ладу. Спілкування не могло б відбуватися, а без нього життя нормальної […]\nУкраїні не вдалося повернути мільйонів, вкрадених Януковичем та “сім’єю”\nПро це заявив заступник генерального прокурора Віталій Касько. При цьому він прокоментував повідомлення ЗМІ про те, що в минулому році Україні таки вдалося повернути 8 тисяч гривень режиму Януковича. “Все, що повернули, не стосується активів колишніх чиновників. Та й із самою цією цифрою цікаво йдуть справи”, – повідомив він. За словами Каська, в бюджеті є […]


Мінфін США наклав санкції проти чиновників Бурунді |\nМінфін США наклав санкції проти чиновників Бурунді\nМіністерство фінансів США ввело санкції проти низки високопоставлених чиновників Бурунді, повідомило відомство у п’ятницю.\nУ санкційний список зокрема потрапив начальник штабу міністерства громадської безпеки Бурунді, глава кабінету національної поліції країни генерал Гервайс Ндракобука (NDIRAKOBUCA, Gervais) і колишній глава національної розвідки країни Леонард Нгендакумана (NGENDAKUMANA, Leonard).\nУ списку мінфіну США також позначені імена ще двох громадян ЦАР і двох громадян Бурунді. Раніше в жовтні ЄС оголосив про введення санкцій щодо низки колишніх і діючих чиновників цієї країни.\nУ четвер у Женеві відбулося спеціальне засідання Ради ООН з прав людини, на якому обговорювалася ситуація в Бурунді.\nЗа словами верховного комісара ООН з прав людини Зейд Раад аль Хуссейна, Бурунді знаходиться на порозі громадянської війни і міжнародне товариство повинно вжити жорстких заходів для запобігання нового регіонального конфлікту. За підсумками засідання, 47 країн РПЛ ООН одноголосно прийняли резолюцію, в якій підкреслили нагальну необхідність проведення національного діалогу із залученням усіх учасників конфлікту, а також негайного розслідування всіх порушень прав людини в країні.\nНазад Предыдущая запись: Голова Іванівської області доповів президентові про ситуацію в регіоні\nДалее Следующая запись: ЗМІ: військові Іраку потрапили під авіаудар коаліції з-за старих даних


Гра «Таврії» вселяє надію — Новый день\nНарешті порадували своїх прихильників результативною грою у 9-му турі футболісти сімферопольської «Таврії». Після двох поразок поспіль — від «Металурга» і «Тростянця» (вдома) — вони здобули переконливу перемогу. У гостях «Таврія» взяла гору над «Реал Фармою» з рахунком 3:0.\nУ сімферопольської команди голами відзначилися Ковальов, Білокінь та Доля. Після цієї перемоги команда у турнірній таблиці піднялася на сьоме місце.\nНовокаховська «Енергія» у звітному турі вдома зіграла унічию з дебютантом другої ліги «Скоруком» — 0:0. А ось херсонський «Кристал» у Миколаєві зазнав поразки від однойменної команди — 2:1. Хоча першим повів у рахунку.\nУ наступному турі 26 вересня «Енергія» прийматиме «Миколаїв», «Кристал» — «Вовчанськ», а «Таврія» гратиме в гостях зі «Скоруком».


Довготривалі ефективність і безпечність таліглюцерази альфа у дітей із хворобою Гоше\nГоловна > Статьи > Довготривалі ефективність і безпечність таліглюцерази альфа у дітей із хворобою Гоше\nХвороба Гоше (ХГ) – лізосомна хвороба накопичення, що розвивається внаслідок мутацій гена GBA1, який кодує синтез кислої β-глюкозидази (глюкозидцереброзидази). Недостатня активність цього ферменту призводить до накопичення глюкоцереброзиду (сфінголіпіду) в лізосомах різних клітин і тканин з подальшим розвитком вісцеральних, кісткових і неврологічних симптомів. Хвороба отримала назву за прізвищем французького лікаря Філіпа Гоше, який уперше описав її 1882 року в пацієнта зі спленомагалією без лейкозу.\nПоширеність ХГ у загальній популяції становить від 1 на 40 000 до 1 на 60 000 народжень, проте може досягати 1 на 800 народжень в євреїв ашкеназі.\nХГ має три основні клінічні типи. Найбільш поширеною (90% пацієнтів у США та Європі) є ХГ I типу, яка проявляється гепатоспленомегалією, анемією, тромбоцитопенією, ураженням кісток і кісткового мозку за відсутності первинного ураження центральної нервової системи (таке ураження властиве ХГ II і III типу). У пацієнтів, у яких ХГ I типу діагностовано в ранньому дитинстві, захворювання має тенденцію до тяжчого перебігу та швидшого прогресування. За даними дослідження Weinberg і співавт. (2008), які проаналізували дані 2876 пацієнтів із ХГ I типу (загалом 13 509 пацієнто-років спостереження), очікувана тривалість життя таких хворих у середньому на 9 років менша порівняно із загальною популяцією.\nСлід зазначити, що 90% пацієнтів отримували замісну ферментну терапію (ЗФТ). ЗФТ із періодичними інфузіями рекомбінантної кислої β-глюкозидази ефективно зменшує вісцеральні прояви ХГ і є першою лінією лікування пацієнтів з ХГ I і III типу.\nДо рідкісних, або орфанних, належать хвороби, які уражають малу кількість людей. Більшість таких захворювань є спадковими і наявні протягом усього життя людини. Багато рідкісних хвороб маніфестують у ранньому віці, і близько 30% дітей із ними помирають до свого 5-річчя. Найбільш рідкісним генетичним захворюванням (на сьогоднішній день діагностоване лише в 1 пацієнта) є дефіцит рибозо‑5-фосфатізомерази. Якогось порогового критерію «рідкісності» не існує, оскільки та сама хвороба може вважатися рідкісною в одній частині світу (або в окремій популяції) і зустрічатись досить часто в іншій.\nПерші спроби лікувати пацієнтів із ХГ внутрішньовенним введенням ферментних препаратів виявилися невдалими: не забезпечували достатнього терапевтичного ефекту через те, що екзогенний немодифікований людський фермент, отриманий із плаценти, не досягав своїх внутрішньоклітинних мішеней. До того ж можливості вироблення такого ферменту у достатніх кількостях були дуже обмеженими. Виробництво сучасних препаратів для ЗФТ стало можливим завдяки здатності продукувати людський фермент у великій кількості за допомогою рекомбінантних методів і відкриттю макрофагальних манозних рецепторів (MMR).\nСьогодні в лікуванні ХГ I і III типу використовують три препарати рекомбінантної кислої β-глюкозидази. Іміглюцераза та велаглюцераза альфа виробляються лініями клітин ссавців (яєчників китайського хом’яка та фібросаркоми людини відповідно). Для виготовлення таліглюцерази альфа (Елелісо®, Protalix/Pfizer) використовують клітини генетично модифікованої моркви. Ця інноваційна технологія має низку переваг порівняно із застосуванням клітин ссавців, таких як повна ізольованість і стерильність системи виробництва, відсутність ризику контамінації людськими патогенами, кращі можливості післятрансляційної модифікації та нижча вартість виробництва. Ефективність і безпечність таліглюцерази альфа вивчали у низці клінічних досліджень III і IV фази.\nПарадокс рідкісних хвороб полягає в тому, що кожне захворювання хоча і зустрічається рідко, та в сукупності всі пацієнти з рідкісними хворобами становлять величезну популяцію. Наприклад, у країнах Євросоюзу сьогодні зареєстровано близько 30 млн таких пацієнтів, в усьому світі – близько 300 млн. Загалом на сьогоднішній день відомо близько 7 тис. рідкісних захворювань (вроджених, гематологічних, онкологічних, аутоімунних тощо), які виявляють у 6-8% населення планети.\nУ дослідженні PB‑06-006 вивчали довготривалі ефективність і безпечність таліглюцерази альфа в пацієнтів із ХГ віком від 2 до 18 років, які завершили участь у дослідженнях PB‑06-005 або PB‑06-002.\nPB‑06-005 було подвійним сліпим дослідженням, у якому раніше не лікованих пацієнтів з ХГ рандомізували для лікування таліглюцеразою альфа в дозі 30 або 60 од./кг упродовж 12 міс. PB‑06-002 було відкритим дослідженням за участі дітей і дорослих зі стабільним перебігом ХГ, які протягом ≥2 років отримували стабільну підтримувальну дозу іміглюцерази; цих хворих переводили на лікування таліглюцеразою альфа і спостерігали впродовж 9 міс.\nУ дослідженні PB‑06-006 пацієнти продовжували отримувати інфузії таліглюцерази альфа 1 раз на 2 тижні у тій самій дозі протягом додаткових 24 міс. Отже, загальна тривалість терапії для пацієнтів з досліджень PB‑06-005 (n=10) і РВ‑06-002 (n=5) становила 36 і 33 міс відповідно (табл. 1). Два пацієнти мали ХГ III типу, інші 13 – ХГ І типу.\nЗміна параметрів ефективності лікування порівняно з початковими показниками представлена в таблиці 2. У раніше не лікованих пацієнтів об’єм селезінки значно зменшився після 36 міс терапії: в середньому з 23,9 до 9,0 і з 29,4 до 6,6 MN у хворих, які отримували таліглюцеразу альфа у дозі 30 і 60 од./кг відповідно. У пацієнтів, які були переведені на лікування таліглюцеразою альфа, цей показник покращувався або залишався стабільним упродовж 33 міс лікування. Подібна позитивна динаміка спостерігалась і щодо об’єму печінки. Лікування таліглюцеразою альфа в обох дозах також значно покращувало рівні гемоглобіну і тромбоцитів. У жодного з 7 пацієнтів, у яких на момент включення зафіксовано анемію, наприкінці періоду спостереження цей симптом не спостерігали. У хворих, що були переведені на терапію таліглюцеразою альфа з іміглюцерази, концентрації гемоглобіну та тромбоцитів залишалися стабільними або покращувались.\nКонцентрація ліганду 18 хемокіну (С-С-мотиву; CCL18) і активність хітотріозидази значно покращувалися у раніше не лікованих пацієнтів, причому найбільш значні зміни відбувалися після 12 міс терапії таліглюцеразою альфа. У хворих, які отримували таліглюцеразу альфа замість іміглюцерази, ці сурогатні маркери ефективності лікування ХГ також покращувалися.\nОрфанні препарати – лікарські засоби, призначені для діагностики, профілактики чи лікування рідкісних захворювань або станів, що становлять серйозну загрозу для здоров’я або життя пацієнта. Препарати називаються орфанними, або «сирітськими», тому що в умовах ринкової економіки фармацевтична промисловість не зацікавлена в розробленні та продажу ліків, призначених для невеликої кількості хворих. Це пояснюється тим, що очікувані надходження від продажу таких лікарських засобів не покривають надзвичайно високих витрат фармацевтичних компаній, пов’язаних із їх виведенням на ринок. Саме тому уряди й організації, що об’єднують пацієнтів із рідкісними захворюваннями (такі як National Gaucher Foundation), шукають можливості для економічного стимулювання фармацевтичних компаній, які займаються розробленням і виробництвом лікарських засобів для лікування рідкісних захворювань.\nВ усіх пацієнтів, включених у дослідження, протягом періоду спостереження реєстрували нормальну динаміку росту і кісткового віку.\nЯкість життя визначали у 9 раніше не лікованих пацієнтів за допомогою опитувальника CHQ-PF28. Наприкінці періоду спостереження загальний стан здоров’я дитини як «дуже добрий» оцінили 7 з 9 батьків (до початку лікування – лише 1 з 9).\nЛікування таліглюцеразою альфа добре переносилось. Всі небажані реакції були легкими або помірними. Найчастіше (≥3 з 15 пацієнтів) спостерігали кашель (n=4), головний біль (n=4), інфекцію верхніх дихальних шляхів (n=4), біль у животі (n=3), лихоманку Денге (n=3), діарею (n=3), лімфатичний набряк (n=3), назофарингіт (n=3) і біль у кінцівках (n=3). Лише 1 небажана реакція (незначний біль у місці ін’єкції) була розцінена як потенційно пов’язана з досліджуваним препаратом. У жодного пацієнта не було потреби змінювати дозу або відміняти препарат через побічні реакції.\nПід час дослідження PB‑06-005 в 1 пацієнта, який отримував препарат у дозі 30 од./кг, визначено IgG-антитіла проти таліглюцерази альфа. Протягом усього періоду дослідження PB‑06-006 хворий залишався позитивним за цими антитілами; незважаючи на це, після 36 міс лікування таліглюцеразою альфа в нього виявлено значне покращення об’єму печінки й селезінки, рівнів гемоглобіну й тромбоцитів, активності хітотріозидази і концентрації ССL18. У жодного пацієнта, що були переведені з іміглюцерази на таліглюцеразу альфа, антитіла проти останньої не визначали.\nОтже, дослідження PB‑06-006 засвідчило, що у дітей з ХГ лікування таліглюцеразою альфа в дозі 30 або 60 од./кг протягом 36 міс забезпечувало прогресивне покращення вісцеральних і гематологічних параметрів, а також біомаркерів хвороби. У дітей, переведених на лікування таліглюцеразою альфа з іміглюцерази, впродовж 33 міс визначали стабілізацію або покращення цих показників. Зменшення вісцеральних і гематологічних проявів у дітей із ХГ було подібним до такого, що спостерігали в дослідженнях іміглюцерази й велаглюцерази альфа за участі дітей і дорослих із ХГ. Терапія таліглюцеразою альфа добре переносилась, будь-яких нових сигналів щодо безпечності препарату не реєстрували.\nДокладніше про дослідження PB-06-006:\nZimran A., Duran G., Mehta A. et al. Long-term efficacy and safety results of taliglucerase alfa up to 36 months in adult treatment-naive patients with Gaucher disease. Am J Hematol. 2016 Jul;91(7):656-60.\nНадруковано за підтримки компанії Файзер.


Автобусні квитки до Posada Llanes\nЗа вікном 21 століття, більше немає потреби гаяти час у чергах автовокзалів та автостанціях. Купити квиток на автобус до Posada Llanes можна онлайн лише за декілька кліків. Сайт Tickets.ua має зручну систему пошуку, яка дозволяє знайти необхідні рейси, переглянути розклад маршруток та придбати автобусні квитки. Щоб ознайомитися зі всіма доступними пропозиціями, достатньо зазначити дату відправлення, кількість пасажирів та місце призначення. Оплата квитка здійснюється за допомогою банківських карт Visa/MasterCard.\nМаршрутка у Posada Llanes\nЩоб замовити недорогі автобусні квитки в Posada Llanes, варто переглянути розклад автобусів. Чим швидше ви почнете пошук, тим більшим буде вибір пропозицій від перевізників. Це можливість обрати та придбати найдешевші автобусні квитки з запропонованих. Для вашої зручності на сайті Tickets.ua система автоматично проставляє позначки «краща ціна» та «найшвидший». Щоб якомога краще спланувати поїздку, звертайте увагу на час і пункти відправлення та прибуття.\nЯк купити автобусні квитки у Posada Llanes онлайн?\nУнікальний ідентифікатор користувача сесії для повідомлення в Cлужбу турботи про клієнтів: 2105152065


«CHE-BASKET» - «Калуш – ПНУ»: коментар Геннадія Водовоза (ВІДЕО) — Чернівці Спорт\nЧетвер, 05 грудня 2019 10:14\nМатчі першолігового чемпіонату України з баскетболу «CHE-BASKET» - «Калуш – ПНУ» (64:103, 80:100) прокоментував тренер господарів Геннадій Водовоз.\n«Програли багато. Трохи у нас не вийшло. «Калуш – ПНУ» - досвідчена команда. Вона укомплектована високими гравцями. Цього нам не вистачає. Не вистачає нам і досвіду. Щобільше, ми грали не у своєму залі. Ми поки що не готові грати на такому рівні у чужих залах», - сказав Геннадій Водовоз.\nБільше в цій категорії: « Буковинський шахіст Білич – учасник титульного міжнародного фестивалю «Меморіал Василишина» Буковинець Фреш-Стаханов провів чергові матчі баскетбольного чемпіонату України (ФОТО) »\nФутбол: Зимовий Кубок ДЮФЛУ U-19. «Буковина» – «Поділля» 8:0


Сезонна алергія: що варто знати • Новоушицький центр первинної медико-санітарної допомоги\nОсновними ознаками алергії є: чхання, свербіж шкіри, сльозотеча, почервоніння, закладеність носа та кашель. Алергії найчастіше викликають пилок рослин, цвітіння дерев та лугові трави. Також, бронхіальна астма, яка спричинена алергією, часто проявляє себе у вигляді задишки, відчуття стиснення в грудній клітці та кашлю. Закладеність носа зранку може бути ознакою алергічного риніту. Якщо у вас з’явився хоча б один із перерахованих симптомів, і він триває більше двох тижнів, це може бути свідченням алергії. Вам потрібно негайно звернутися за допомогою до свого сімейного лікаря.\nАлергічний риніт, поліноз, алергічний кон’юнктивіт\nАлергодерматози: атопічний дерматит; кропив’янка\n«Показники якості життя пацієнтів з алергопатологією мають тенденцію до покращення, порівняно з попередніми роками, на що має безпосередній вплив рання діагностика та відповідне надання медичної допомоги таким хворим.\nНам необхідно привертати увагу громадськості до невпинного розповсюдження алергізації нашого суспільства. Це надзвичайно важливий аспект.\nАктуальним питанням залишається вчасна діагностика та індивідуальний підхід до ведення кожного пацієнта з алергопатологією».\nPrevious Previous post: Сьогодні, 15 травня, вся країна відзначає Міжнародний день сім’ї – день наших з Вами родин\nNext Next post: Струс мозку: як допомогти


Македонія заявила про готовність змінити назву країни » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nМакедонія заявила про готовність змінити назву країни\nСкоп’є заявляє про відкритість до переговорів про зміну назви своєї країни через претензії Греції.\nПро це заявив прем’єр Македонії Нікола Груєвський, пише The Guardian.\nЗа його словами, в нього є бажання відновити діалог з Грецією, який потенційно може вилитися в зміну назви країни.\n"Ми готові до дискусій, відкриті до діалогу з ними і до знаходження рішення", - сказав Груєвський.\nЧерез незгоду Греції з назвою Македонії країна не може вступити до НАТО і розпочати переговори про членство в ЄС.\nТеги - Македонія, зміна назви, Греція


Дитяча смертність показник\nДитяча смертність - смертність дітей у віці до одного року. Дитяча смертність - умовне поняття, що позначає число дітей, померлих протягом першого року життя, тобто народжених живими і не дожили до року. Число мертвонароджених і померлих протягом першого тижня життя на 1000 народжених живими і мертвими (перинатальна смертність) аналізується особливо.\nПоказником дитячої смертності є відношення числа померлих за певний період дітей у віці до 1 року до кількості народжених за той же час, виражене у відсотках або проміле. З урахуванням того, що серед померлих в даному році дітей у віці до 1 року є діти, народжені в попередньому році, показник дитячої смертності вираховують за формулою:\nкількість померлих дітей до 1 року в цьому році х1000 і ділять на 1/3 народжених живими у минулому році +2/3, народжених у даному році.\nУ царській Росії рівень дитячої смертності в 1913 р. дорівнював 269°/°°. За роки Радянської влади показник дитячої смертності знизився до 26°/°°, тобто більш ніж у 10 разів. Основними чинниками різкого зниження дитячої смертності є значний підйом матеріального добробуту і культури населення, розширення мережі охорони здоров'я, досягнення медичної науки, проведення спеціальних державних заходів по охороні материнства і дитинства (див.).\nНайбільшу питому вагу смертей на першому році життя дитини припадає на перший місяць, на першому місяці - на першу тиждень, на першому тижні - на перший день життя.\nВ даний час немає різких сезонних коливань дитячої смертності, що мали місце в дореволюційній Росії, але збереглися невеликі літні та осінньо-зимові підйоми, які в основному обумовлені в першому випадку шлунково-кишковими захворюваннями, у другому - пневмонією.\nГоловними причинами дитячої смертності є хвороби новонароджених, вроджені вади розвитку та пневмонія.\nОсновні фактори, що впливають на дитячу смертність, наступні. 1. Передчасні пологи. Недоношені діти помирають в 15-20 разів частіше, ніж доношені. 2. Перенесені захворювання новонароджених, особливо пневмонія, у перші 3 місяці життя. 3. Стан здоров'я матері під час вагітності і пологів. Серцево-судинні захворювання, хвороби Печінки, нирок, інфекційні хвороби матері представляють серйозну загрозу для плода. З ускладнень вагітності найбільш негативно позначаються на здоров'ї дитини пізні токсикози. 4. Вік матері і порядковий номер пологів. Найбільш сприятливим для випадків пологів є вік матері 20-24 роки для перших пологів і 25-29 років для других. 5. Рівень санітарної культури сім'ї. Низька санітарна культура батьків, які здійснюють догляд за дитиною, негативно позначається на його здоров'ї (особливо несприятливий результат у хворих дітей в цих умовах дають пневмонії і шлунково-кишкові захворювання). 6, Якість медичного обслуговування жінок і дітей.\nУ боротьбі за зниження дитячої смертності велике значення им0ют лікувальні і профілактичні заходи, що здійснюються поряд з лікарями середніми медпрацівниками. Найбільш велика роль середнього медперсоналу в цьому відношенні на селі.\nРегулярне спостереження за дитиною до року, організація правильного вигодовування та гігієнічного догляду, усунення шкідливих побутових факторів, що проводяться в основному медсестрою, є одними з найважливіших заходів у вихованні здорової дитини (див. Консультації).


Брудні гроші і любов (2014) Всі серії турецький серіал дивитися онлайн на Vsi-show.net.ua безкоштовно\nБрудні гроші і любов (2014) Всі серії турецький серіал Загрузка... Турецький серіал "Брудні гроші і любов", це один з найкращих і очікуваних серіалів в 2014 році. Для зйомок цього серіалу зняли дорогий і красивий особняк на 2 поверху. В особняку є басейн, антикварні меблі та живопис. Обрані шикарні вбрання і прикраси. Головний герой комісар Омер, за правильно проведену операцію він отримує відпустку. У Омера є наречена Сібель, і він по приїзду відвідує її. Потім він йде до одного Арде, який працює в поліції. Тут він дізнається про вбивство і виїжджає на місце злочину з одним. Він був вкрай обурений і здивований, коли побачив, що в машині було виявлено два трупи. Ахмет, який був за кермом і його наречена Сибель. Омер просить дати йому цю справу, що б знайти вбивцю його нареченої.загрузка... 1\n| Теги: серіал, серії, Гроші, Турецький, Брудні, Серіали, Любов, ВСІ, (2014)\nПереглядів: 4694 | | Коментарі: 1\nПроект Vsi-show.net.ua створений спеціально для вашої зручності, щоб ви не блукали в інтернеті в пошуку потрібного вам випуску або серії улюбленого телешоу, адже всі випуски поспіль представлені на нашому сайті у відмінній якості безкоштовно. На даній нам сторінці надано реаліті телешоу (фільм або серіал) Брудні гроші і любов (2014) Всі серії турецький серіал, про те як ви зможете дізнатися тут дуже багато. Дата виходу нових і старих випусків, анонси, промо і трейлери, все це ви побачите і дізнаєтеся тут. Але найголовніше те, що ви маєте можливість переглянути випуски цікавих передач.\nshow (22.06.2014 18:23)\nПісля успішно проведеної операції, коли всі винні в злочині були спіймані, комісар поліції Омер отримує відпустку, яку він має намір провести разом зі своєю коханою нареченою на ім'я Сибель. У цей же самий час з Риму в Стамбул приїжджає Еліф. Тут вона зустрічається зі своєю давньою приятелькою Бахар, яку Еліф запрошує на вечірку, влаштовану на честь її дня народження. Батько іменинниці Ахмет презентує улюбленої дочки ювелірну крамницю. Після урочистого "вручення" дорогого подарунка, Ахмен відкланюється і пославшись на невідкладні справи, залишає вечірку. Омер же, після того, як він зустрівся з нареченою Сібель, вирішує відвідати свого друга-поліцейського і заглядає в ділянку, де той служить. Саме тут він дізнається про скоєний в місті злочині, а приїхавши на місце події, Омер виявляє, що в машині мертвого Ахмета, знаходиться мертве тіло його коханої Сибель! Поза себе від горя і злості, Омер прагне якомога швидше розібратися в подробицях скоєного злочину. Він просить віддати це розслідування під його відповідальність, адже йому вкрай важливо дізнатися, хто ж убив його ненаглядную Сибель!


Викрито масштабний конвертаційний центр в Одесі: Через "скрутки" ПДВ держбюджет втратив понад 100 млн грн. - Стоп політичній корупції\nВикрито масштабний конвертаційний центр в Одесі: Через “скрутки” ПДВ держбюджет втратив понад 100 млн грн.\nСлужба безпеки України блокувала в Одесі діяльність масштабного міжрегіонального конвертаційного центру. Він надавав “послуги” щодо незаконної мінімізації податків на сотні мільйонів гривень.\nУ межах досудового розслідування співробітники СБ України встановили, що організатори конвертцентру використовували реквізити комерційних структур із ознаками фіктивності, які були зареєстровані на підставних осіб. “Обслуговувались” у конвертаційному центрі десятки потужних агропромислових підприємств України.\nНа замовлення “клієнтів” ділки через проведення удаваних безтоварних операцій забезпечували незаконну мінімізацію податкових платежів до держбюджету. Вони також сприяли неповерненню валютної виручки та виведенню коштів у тіньовий обіг.\nПравоохоронці провели одинадцять одночасних обшуків в Одеській, Харківській, Херсонській областях та у директора фіктивного підприємства у Київській області.\nУ ході обшуків вилучили:\n– оргтехніку із сформованими документами;\n– печатки підконтрольних підприємств;\n– первинну бухгалтерську документацію;\n– чорнові записи ділків.


Під санкції США потрапили Царьов і Поклонська — 5 канал\nСША ввели санкції проти 24 громадян Росії, України, а також низки компаній.\nЯк повідомляє міністерство фінансів США, до списку обмежувальних заходів, зокрема потрапили прокурор анексованого Криму Наталія Поклонська і колишній народний депутат Верховної Ради, лідер бойовиків Олег Царьов.\nПід санкції потрапляють також Микола Козіцин - лідер Союзу "козаків" Області Війська Донського, а також представник окупаційної влади Криму Дмитро Неклюдов - так званий "заступник голови МВС".\nУ списку також фігурує Петро Савченко, який називає себе депутатом "парламенту Новоросії".\nОкрім цього, в "чорному списку" виявився друг Володимира Путіна байкер Олександр Залдостанов, відомий на прізвисько "Хірург".\nТакож під дію американських санкцій потрапили такі представники терористичної організації "ДНР": Володимир Антюфєеєв, Федір Березін, Ігор Безлер ("Бєс"), Павло Губарєв, Олександр Захарченко, Олександр Хряков, Мирослав Руденко.\nЗ організації бойовиків "ЛНР" під санкції підпадають: ватажки бойовиків Олексій Мозговий та Ігор Плотницький, а також Олексій Карякін.\nДо списку також увійшли організації: "Народне ополчення Донбасу", партія "Новоросія", "Оплот", рух "Південний Схід", "Нічні вовки", компанія "Профактор" (Макіївка) і фонд Marshall Capital Partners Костянтина Малофєєва.\nЯк наголошується, особам, які зазначені у списку, заборонено в'їзд до США, американська влада також постарається заблокувати будь-які активи цих людей, які опиняться в межах їх досяжності, і заборонять громадянам США вести з ними будь-які справи.\nUNICEF нарахував 130 тис. дітей-переселенців з Донбасу\nРосія різко скорочує витрати на армію – експерт\nсанкції Крим Поклонська Олег Царьов\nОбама підписав "Акт на підтримку свободи в Україні"


Розташування міста на мапах округу Боннер і штату Айдахо\nКоординати 48°14′31″ пн. ш. 116°17′42″ зх. д.H G O\nОцінка 2014 214  7000190000000000000♠1.9%\nІз 109 домогосподарств 13,8 % мали дітей віком до 18 років, які жили з батьками; 55,0 % були подружжями, які жили разом; 3,7 % мали господиню без чоловіка, і 41,3 % не були родинами. 34,9 % домогосподарств складалися з однієї особи, в тому числі 21,1 % віком 65 і більше років. У середньому на домогосподарство припадало 1,93 мешканця, а середній розмір родини становив 2,42 особи.\nЗгідно з переписом 2000 року, в місті проживало 200 осіб у 104 домогосподарствах у складі 68 родин. Густота населення становила 140,4 особи/км². Було 150 помешкань, середня густота яких становила 105,3/км². Расовий склад міста: 98,50 % білих, 0,50 % індіанців, 0,50 % азіатів, і 0,50 % людей, які зараховують себе до двох або більше рас. Іспанці та латиноамериканці незалежно від раси становили 0,50 % населення.\nІз 104 домогосподарств 9,6 % мали дітей віком до 18 років, які жили з батьками; 63,5 % були подружжями, які жили разом; 2,9 % мали господиню без чоловіка, і 33,7 % не були родинами. 29,8 % домогосподарств складалися з однієї особи, в тому числі 11,5 % віком 65 і більше років. У середньому на домогосподарство припадало 1,92 мешканця, а середній розмір родини становив 2,33 особи.\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Іст-Гоуп_(Айдахо)&oldid=25206698\nОстаннє редагування: 21 травня 2019, 05:26


«Воротнів» — місце, де відпочиває душа - Район Луцьк\n«Воротнів» — місце, де відпочиває душа\n«Воротнів» — це біологічний заказник, який розташований за декілька кілометрів від Луцька. Лише рік тому тут створили рекреаційну територію, яка за короткий час стала дуже популярною серед мешканців обласного центру, а потім і волинян.\nОсобливо багато відвідувачів тут влітку та восени, коли волинський ліс зачаровує і дарує спокій. Більше вражень гостей «Воротнева» — у відео нижче.\nЧитайте також: Рекреаційну зону біля Луцька на вихідних «затопило море» туристів\nТеги: #Воротнів, #Туристи, #Луцьк, #Дозвілля, #Відео\nа чому не пишите про те, як лісники у Воротневі збудували баню ?\nВсе для діток. От тільки готелі, лазня і приватні будинки ніхто не згадує. Бо не вигідно


Бійцівський пес врятував свого друга з басейну: щемливе відео\nЛедь не потонув: грізний бійцівський пес врятував свого друга з басейну – щемливе відео\n21 квітня 2021, 10:42\nГрізний пес врятував свого друга / Byron Thanarayen\nНе усі герої носять плащі. Ці собаки продемонстрували, що між чотирилапими теж буває міцна дружба. Стаффордширський тер'єр зумів врятувати свого друга, маленького песика, з води.\nКамери спостереження на приватному подвір’ї зафіксували зворушливу картину: маленький песик впав у басейн, а великий бійцівський собака зумів його врятувати. Господарі надзвичайно пишаються своїм чотирилапим героєм.\nЧитайте Популярна собака-мандрівниця Чапаті підготувала сюрприз для українців\nІнцидент стався на подвір'ї у пари, яка мешкає неподалік Йоганнесбурга, Південно-Африканська Республіка. 13-річний померанський шпіц на прізвисько Чакі випадково впав у басейн. Пес ніяк не міг вилізти самостійно.\nНа щастя, інший пес, стаффордширський тер'єр Джессі, помітив, що сталася біда. Він підбіг до басейну й намагався дістати шпіца. Протягом пів години Джессі не залишав свого друга, намагався витягнути його зубами, але спроби були марними.\nДжессі зумів врятувати друга / Фото Byron Thanarayen\nПри цьому великий та сильний пес був дуже обережним, він ніби боявся нашкодити маленькому собаці своїми могутніми зубами.\nЗрештою, Джессі умів витягнути маленького песика. Камери зафіксували цей момент.\nВам сподобається 10 класних і корисних іграшок для собаки\nГосподарі собак спершу не зрозуміли, що відбувається. Вони подумали, що стаффордширський тер'єр опустив голову у миску з водою. І тільки завдяки відео з камер спостереження вони побачили, як їх пес допоміг уникнути трагедії.\nПодивіться відео, де пес-герой рятує свого друга


Напередодні 24 лютого рф почала створювати телеграм-канали для територій, які планувала окупувати — Запорізький проект розслідувань\nНапередодні 24 лютого рф почала створювати телеграм-канали для територій, які планувала окупувати\n17:32 11 Тра /2022\nНапередодні 24 лютого рф почала створювати телеграм-канали для територій, які планувала окупувати.\nПро це йдеться у дослідженні видання “Детектор медіа”.\nТак, напередодні 24 лютого та впродовж декількох днів після повномасштабного вторгнення в Україну росія створила щонайменше 68 анонімних телеграм-каналів для територій, які планувала захопити. Всі ці канали поширюють російську пропаганду, – йдеться у дослідженні видання “Детектор медіа”.\nНайбільше каналів окупанти створили для населених пунктів півдня, сходу та півночі, зокрема навколо Києва.\nУмовно такі канали дослідники розділити на дві категорії:\n– ті, що можуть виступати «офіційними» джерелами окупантів. Тобто такі телеграм-канали пишуть від імені окупантів. До прикладу, інформують про гуманітарну допомогу чи закликають повідомляти про пересування української техніки;\n– ті, що імітують поведінку медіа, тобто публікують новини про окупований населений пункт, проте переповнені пропагандою та дезінформацією.\nПовідомляється, що перевірити ботоподібність підписників окупаційних телеграм-каналів неможливо, адже телеграм не дає перелік профілів, підписаних на канал. Втім, стрімке зростання/падіння кількості підписників може вказувати на ботів.\n“Наприклад, телеграм-канал «Бердянськ завтра», де ми спостерігаємо неприродний стрибок кількості підписників між 28 і 29 березня. Примітно, що в цей час у місті не було мобільного зв’язку, а з операторів кабельного інтернету працював лише «Укртелеком»”, – йдеться у публікації.\nНині ж постійний приріст підписників спостерігається в основному в каналів із Херсона і Запорізької області. Не виключено також, що жителів окупованих росією територій змушують підписуватися на певні телеграм-канали.\nЗагалом змістовне наповнення окупаційних телеграм-каналів очікуване. В них публікується відверта російська пропаганда та дезінформація.\nНайпопулярнішими темами окупаційних каналів є:\n– теорії змови щодо дій “колективного Заходу” в Україні;\n– локальна “денацифікація”, рапортування про “нацистів”. Також інформування щодо знищення українських державних символів;\n– дискредитація України та її керівництва, зокрема голів міст та обласних адміністрацій;\n– російські воєнні перемоги і демонізація української армії;\n– “відновлення нормального життя після 8 років страждань”;\n– нові “адміністративні одиниці” на кшталт самопроголошених “ДНР” та “ЛНР”. Рекламують “переваги російської окупації”;\n– евакуація. Переважно читачів закликають евакуюватися до раніше окупованих частин Донеччини та Луганщини, або ж в окупований Крим;\n– гуманітарна допомога від росії. Пропагандисти запевняють, що російська допомога – порятунок від гуманітарної кризи, яку створило українське політичне керівництво.\nВказується, що пропагандисти часто намагаються вдавати «своїх», щоб отримати хоч якусь довіру від місцевих. Проте деталі їх нещадно виказують. До прикладу, Приморськ назвали «смт», хоча це вже давно місто. Або ж «паски» обізвали «куличами».\nБільше деталей у статті “Детектор медіа” – “Теперь заживем!”. Як і для чого Росія створила мережу телеграм-каналів для окупованих нею територій.\nНагадаємо, на Запоріжжі окупанти продовжують штампувати фейки проти захисників України.


Від тихого до живого — як у Німеччині змінюють бібліотеки Від тихого до живого — як у Німеччині змінюють бібліотеки\nBook Forum-2019 бібліотеки німеччина\nВід тихого до живого — як у Німеччині змінюють бібліотеки\nБібліотеки в Європі набувають нових функцій. Бібліотекарі свідомо скорочують фонди та вивільняють простір для заходів і подій. Наразі головою їхньою функцією стало формування спільноти, «живі» знайомства та неформальна освіта. Тут облаштовують робітню з інструментами, музичний куток для створення електронної музики, простір для креативу або пасіку. Але не десь в паралельному вимірі, а в сьогоденні Берлінської бібліотеки. Про зміни, які відбуваються в бібліотеці Берлін-Панков розказав Тім Шуманн, резидент Гете Інституту, директор міської бібліотеки Генріха Белля в Панкові.\n«Користувачі та користувачки стають частиною життя бібліотек у роботі та діяльності. Їхня взаємодія має бути вигідною та продуктивною для обох сторін», – сказав у своїй доповіді Інн Шуман. Тому тут влаштовують різні акції та заходи. Наприклад, розмальовують екоторбинки, проводять політичні ток-шоу та облаштовують кінотеатр для літніх людей. «Місія та функції громадських публічних бібліотек змінюються. Вони мають реагувати на запит своїх відвідувачів, а бібліотекарі мають пристосуватися до тих змін та прилаштувати наше уявлення про них», – додав він.\nНині в публічній дискусії про роль та функцію бібліотек існує шість напрямків: інформування, навчання, творчість, зустрічі, комунікація та співпраця з громадським сектором. Їх можна об’єднати у два великих сектори – для людей та про простори.\nЧисло відвідувачів скорочується, а книга вже не є такою популярною. Тому бібліотека в Панкові скорочує фонди. Цей процес повільний, але раціональний. Одна книжка на мешканця (фонд має близько 400 тисяч книжок), і лише актуальні видання.\nЯкщо книжку не брали понад два роки, то її вилучають. Коли вона в гарному стані, то виставляють на продаж на книжкових ярмарках, якщо в поганому – здають на перероблювання. Таким чином бібліотека збільшує площі для громадських заходів.\nЦе рух від тихого та пасивного простору до активного та живого.\nСьогодні бібліотека не має казати своїм читачам, що вони повинні читати. Вона має бути скринькою з інструментами, з якої користувачі могли б собі щось змайструвати – як у прямому, так і в абстрактному значенні. Час, який користувачі проводять разом, зближує їх та допомагає у формуванні спільноти.\nБільше проєктів та заходів\nБібліотека в Берлін-Панков є районною та має вісім філій. Кожна з них — зі своєю функцією, планом подій та «родзинкою». Наприклад, в одній з них є окремий community building-відділ, який займається комунікаціями місцевих жителів. Там є кілька проєктів. Перший: «Ділитися знаннями» – діти й молодь спільно працюють над створенням Берлінської міської історії. Вони на вулицях розпитують мешканців Берліна різного віку про їх життя та враження.\nЦі знання стають основою для нової енциклопедії. Другий проєкт полягає в тому, що журналісти спілкуються з читачами та бібліотекарями, а потім презентують зібраний матеріал. А третій – це так звана «арабська бібліотека», яка стала майданчиком для міжкультурних зустрічей.\nПростір для формування спільноти\nВажливим є питання рівноправності старих та нових мешканців. Тому бібліотека стає місцем для «сусідства», тобто спільного проведення часу. Тут «новим» мешканцям легше інтегруватися в суспільство.\nВ інформаційну епоху більше людей має смартфони. Але потреба зустрічатися наживо не зникає, навіть навпаки. Мешканці створюють запит у формуванні просторів, де можуть відбуватися такі зустрічі. Бібліотеки можуть долучитися до формування цих спільнот завдяки тому, що будуть надавати свої приміщення для різних громадських ініціатив. А також стати простором, в якому можна чомусь навчитися, проявити творчість, фактично стати фабрикою ідей. Є лише одне правило: повернути усі меблі на свої місця.\nБібліотеки також мають активніше долучатися до глобальних проблем та проявляти екологічну свідомість. Тому у 70-тих роках минулого століття виникли перші дискусії, а на початку 2000-них вони переросли у рух «зелених бібліотек» («Green library»).\nВже майже двадцять років по всьому світу бібліотеки беруть участь у захисті довкілля — пропонують літературу, організовують заходи та екогуртки для дітей та пропагують екологічну культуру.\nПоняття обмежується технічними та архітектурними аспектами, але не має меж у реалізації. Наприклад, бібліотеки у Ванкувері на своєму даху висадила дерева. Королівська бібліотека в Брюсселі має овочеві грядки, а в США сквери навколо бібліотеки – це громадський простір.\nУ бібліотеці Heinrich-Böll-Bibliothek (одна з бібліотек у Панкові) великі вікна, тож цього року тут спробували вирощувати огірки та помідори на підвіконнях. Крім того, в залах розташовано багато вазонів з квітами. За рослинами доглядають діти, і це допомагає розвивати екологічну освіту та сформувати розуміння здорового харчування.\n*Панков – це великий район Берліну, що має приблизно 400 тис. мешканців або 15% населення міста. Бібліотека Берлін-Панков є районною та має 8 філіалів).\nЗахід відбувся за підтримки Української бібліотечної асоціації\nТренди Book Forum-2019 бібліотеки німеччина


У Вінниці ТВК прийняла дві третини протоколів | iVin новини\nСьогодні, 16 листопада, у Вінниці відбувається процес офіційного підрахунку голосів міською виборчою комісією. На 12-ту годину протоколи здали 100 із 158 дільничних виборчих комісій.\nПро це під час прес-конференції повідомив голова комітету виборців України у Вінницькій області Владислав Телень. За його словами, представники комітету також проводили паралельний підрахунок голосів за протоколами з мокрими печатками, які отримали від спостерігачів з дільниць.\nЗа результатами паралельного підрахунку у списки виборців у Вінниці було внесено для голосування у другому турі 284436 виборців. Взяли участь у голосуванні 79220 осіб. Отже явка склала 27,85%. Це найнижчий показник, якщо порівнювати з усіма виборами, які проводилися у Вінниці.\nЗа Сергія Моргунова відали голоси 50575 виборців, або 63,88%. Людмилу Щербаківську підтримали 26324 виборця, або 33,25%. Ці дані майже збігаються з оголошеними вчора результатами екзит-полу, що проводився КВУ.\nЯкщо Вінницька міська територіальна виборча комісія буде працювати у такому ж темпі, то до сьогоднішнього вечора всі ДВК зможуть здати свої протоколи і завтра відбудеться офіційне оголошення результатів виборів міського голови Вінниці.\nНагадаємо, після закриття виборчих дільниць у Вінниці оголосили результати екзитполу.


Синод звільнив і призначив речника УПЦ - pravoslavnews.com.ua\nПротоієрея Георгія Коваленка звільнили з посади голови Синодального інформаційно-просвітницького відділу Української Православної Церкви і призначили Головою Синодального просвітницького відділу УПЦ.\nТаке рішення прийняв на своєму засіданні, 16 вересня 2014 року, Священний Синод УПЦ, повідомляє sinod.church.ua.\nЧлени Синоду розглянули питання про реорганізацію Синодальних установ Української Православної Церкви.\nУ зв’язку з розширенням культурно-просвітницької сфери діяльності УПЦ вирішили утворити Митрополичу Раду з питань культури під головуванням Митрополита Київського і всієї України Онуфрія.\nДо складу Митрополичої Ради з питань культури вирішили включити Синодальний відділ Української Православної Церкви «Місія “Церква і культура”», а також Синодальний просвітницький відділ, який має бути невдовзі створеним.\nА сам Синодальний інформаційно-просвітницький відділ УПЦ тепер буде перетворений на Синодальний інформаційний відділ Української Православної Церкви.\nЙого головою призначили Преосвященного єпископа Ірпінського Климента, вікарія Київської Митрополії.\nГоловам Синодального відділу «Місія “Церква і культура”» ігумені Серафимі (Шевчик) та Синодального просвітницького відділу протоієрею Георгію Коваленку на наступне засідання Священного Синоду було доручено надати проект Положення про Митрополичу Раду з питань культури та її склад.


Астигматизм: причини, симптоми, діагностика\nАстигматизм – порушення рефракції, обумовлене неправильною, несферичною формою рогівки або кришталика, що призводить до розсіювання світлових променів і формування спотвореного зображення на сітківці. Астигматизм понад 1 дптр проявляється порушенням зору, нечітким розпливчастим баченням предметів, головним болем, швидкою стомлюваністю при зорових навантаженнях, дискомфортом в надбрівної області. Діагностика астигматизму включає:\nдослідження рефракції (Скіаскопія, рефрактометри),\nЛікування астигматизму проводиться за допомогою очкової і контактної корекції, лазерної корекції за методикою LASIK, астігмотоміі, імплантації факічних лінз.\nПо виду виділяють правильний і неправильний астигматизм. При правильному астигматизмі два головних меридіана взаємно перпендикулярні; при неправильному – розташовані косо. Правильний астигматизм поділяється на простий, при якому в одному з меридіанів є нормальна рефракція – емметропія; складний, що характеризується однією і тією ж рефракцією (міопію або гиперметропией) в обох меридіанах; змішаний – з різними видами рефракції в меридіанах. При поєднанні з короткозорістю говорять про міопічний астигматизмі, з далекозорістю – про гіперметропіческій астигматизмі.\nЧитайте також: Кератит: причини, симптоми, діагностика\nПри міопічному або змішаному астигматизмі, непереносимості очкової корекції, неможливості проведення лазерної корекції і різної рефракції в меридіанах показано проведення астігмотоміі (кератотомии) – процедури нанесення мікронасечек на рогівку, що дозволяє послабити сильний меридіан по периферії.\nПри гіперметропіческій астигматизмі може бути виконана лазерна або термокератокоагуляція – припікання периферії рогівки, що збільшує її опуклість і силу заломлення.


Українські дерев'яні 3D-карти світу зібрали на Kickstarter $0,5 млн\nУкраїнські дерев’яні 3D-карти світу зібрали на Kickstarter $0,5 млн\nПочаткову ціль стартапу перевищено більш ніж у 100 разів\nУкраїнській компанії EnjoyTheWood, що виготовляє підвісні дерев’яні 3D-карти світу – World Map 2.0., вдалося зібрати на Kickstarter $533,5 тис. від 1851 бекера, повідомляється на сайті Kicksarter.\nПочаткова мета становила лише $5 тис. Однак цю суму вдалося отримати протягом перших 6 годин від початку кампанії. Таким чином, український стартап залучив у понад сто разів більше коштів, аніж планував спочатку.\nЗазначається, що карта продавалася в чотирьох розмірах, за ціною від $119 до $356. Трохи дорожчими були версії з LED-підсвіткою. Окремо можна було докупити адрони на кшталт залізних літачків або значків з визначними пам’ятками. “Перші бекери отримають свої карти вже в липні 2019 року”, – йдеться у повідомленні.\nEnjoyTheWood заснована сімейною парою Ігорем і Мариною Фостенко. World Map 2.0 – вже третій проект подружжя. Раніше було запущено краудфандингові проекти з випуску дерев’яних карт на $100 тис. і $50 тис. Наразі компанія тестує випуск власного iOS-додатку з підтримкою доповненої реальності – EnjoyTheWood AR.\nInvestory News вже писали, українському стартапу Pix, який виробляє однойменні рюкзаки, у тому числі дитячу версію продукту Pix Mini, за першу добу на Kicksarter вдалося зібрати понад $20 тис. За перші 6 годин від початку кампанії, загальна сума зібраних коштів перевищила початкову мету в $15 тис.\n$28 тис за першу добу на Kicksarter вдалося залучити українському проекту Time4Machine, який займається виробництвом ексклюзивних 3D-пазлів для конструкторів з металу. Загальна сума залучених коштів – $431 тис.


"Колос" "знищує" "Рось" Тубільці з рахунком 7:0 » Геронимівка - інформаційний портал. Новини, події, історія.\n0 Переглядів: 757\n"Колос" "знищує" "Рось" Тубільці з рахунком 7:0\n22.05.2016р. відбувся матч чемпіонату Черкаського району з футболу серед команд «Колос» с. Геронимівка та «Рось» с. Тубільці. Рахунок: 7:0 перемога за командою «Колос» с. Геронимівка.\nВже в першому таймі команда "Колос" впевнено перемагала свого суперника з рахунком 7:0. Гравці "Колоса" раз по раз оббігали захистників "Росі" і виходили віч-на-віч з воротарем, і успішно їх реалізовували. В другому таймі господарі фактично перестали грати, розуміючи, що немає сенсу витрачати сили, випустили всіх резервних гравців.\nЗ такою грою, що показала команда "Колос" в першій для себе грі зі срібним призером минулого чемпіонату, маємо надію що команда і в цьому році підтвердить своє чемпіонське звання.скачать dle 10.5фильмы бесплатно\n23-05-2016, 16:06. Переглядів: (1013). Коментарі: (0)\nСпортсмени Геронимівки вихованці районної ДЮСШ «Мрія» стали призерами Чемпіонату області з боксу\n"Різдвяний кубок" з футболу\nКоманда з Гериномівка по міні-футболу здобула зимовий Кубок федерації\nАктори в образі кози та мавпи показали відносини між двома підприємствами 0 Переглядів: 2420\nДо Черкас хочуть приєднати три села (ВІДЕО) 0 Переглядів: 1016\n0 Переглядів: 619\n0 Переглядів: 531


У Чернівцях відбувається збір книг «Підтримаємо сільську бібліотеку!» - ichernivchanyn.com\nУ Чернівцях відбувається збір книг «Підтримаємо сільську бібліотеку!»\nВ період з 14 – 28 лютого у Чернівцях проводять збір книг «Підтримаємо сільську бібліотеку!». Всі отримані книги передадуть у бібліотеку села Драчинці. Книги можна приносити в простір «Гончаренко Центр Чернівці. Education and culture» за адресою Руська, 5. Про цю та іншу інформацію повідомив центр на своїй Фейсбук-сторінці. Далі на ichernivchanyn.\nДарування книг: культурна ініціатива у Чернівцях\n14 лютого святкували Міжнародний день книгодарування. Однак у Чернівцях й після свята продовжують дарувати книги. Для культурного та освітнього розвитку громадян у Чернівцях відбуваються різні ініціативи, які спрямовані на поповнення нових книг бібліотек.\nМетою даного задуму є осучаснення асортиментів бібліотеки села Драчинці. Організатори приймають видання книг, які є у чудовому стані та надруковані за останні 20 років. Нагадуємо, що книги можна віднести у культурно-освітній простір Гончаренко, а також за додатковою інформацією можна звернутися за номером 0952495703.\nОрганізатори на своїй Фейсбук-сторінці подякували Дмитру Павлюкові, завдяки якому сільська бібліотека поповниться книгами: Дашкар Люко «Село не люди», Шкляр Василь «Кров кажана» та Штернберг Герман «Історія чернівецьких євреїв».\nТакож відомо, що Чернівецька обласна універсальна наукова бібліотека імені Івасюка проводить акцію «Подаруй бібліотеці книгу». Тому всі хто бажає може допомогти поповнити бібліотеку книгами.\nУ Чернівцях продовжується курс із вдосконалення української мови «За філіжанкою гербати (говоримо українською)». 24 лютого відбудеться лекція Світлани Вардеванян «Причарувати читача. Як їм це вдається?».\nКультурно-мистецький центр імені Миколайчука оголосив про старт проєкту «Кінодень в Центрі Миколайчука».\nу Чернівцях проводять збір книг «Підтримаємо сільську бібліотеку!»\nPrevious articleВідкриття виставки «Мотиви Буковинського краю»\nNext articleЦікаві історичні факти про Чернівці


Скандальна Сєдокова показала, як розважається ночами: "Гаряча пустунка". Politeka\nСкандальна Сєдокова показала, як розважається ночами: “Гаряча пустунка”\n8 Жовтня 2019, 17:19 Читать на русском\nЯк відомо, кілька годин тому Ганна повернулася до Києва з Росії і заявила про те, що шукає для цікавого проекту людей з нестандартною зовнішністю. Після в розділі Сторі Ганна розповіла про свою поїздку, не забувши також на самій сторінці показати відеозвіт з невеликого концерту, який провела вночі.\nУ відео зірка показала себе відразу в декількох жарких образах.\n«А поки, спасибі велике, Київ, за вчора. Спасибі @alladobkina007 , за такий прекрасний, благодійний вечір. Спасибі моїм найкрасивішим дівчаткам, які співають зі мною кожну букву. У мене найкрасивіша і мудра публіка, і я готова битися за вас кожну секунду! Ви мої, і я вас нікому не віддам !!!!! До зустрічі в турі », – пише зірка під новим відео.\nШанувальники не залишилися байдужі і написали безліч коментарів до нового відео і заяви Ганни.\nХолоди і сніг: до України несподівано увірветься зима, названо дату Погода зійшла з розуму, синоптики приголомшили прогнозом: осінь скасовується «Приставав і домагався»: Гончарук влип в брудний скандал, у Зеленського очі на лоб полізуть Путін готує фатальний удар, три області України під ударом: розкрито нахабний план\nЗухвала Астаф’єва потрясла пишними формами в коротенькому топі: “Дорогу собі грудьми проклала”\nХвору на рак Заворотнюк таємно виписали: онколог розкрив фатальні подробиці\nПрокляття «Моєї прекрасної няні»: непоправне сталося з екс-коханим Заворотнюк\nРозпатлана Каменських приголомшила українців несподіваним фото: «Навіть одяглася?»\nКухар з «Танців з зірками» приміряла на себе несподіваний образ: «Страшна жінка»