ТІНІ ДРАКОНА ЧЕН-ГУАНА\nДВОЄ ВЕРШНИКІВ НА ОДНОМУ КОНІ\n...Кінські копита м’яко вминали лугову траву, майже нічим не порушуючи тишу теплого й сонячного літнього ранку 1255 року від народження Ісуса Христа. Плесо мальовничої річки, що текла неподалік, немов застигло в чеканні.\nВершник, що саме впіймав себе на цьому порівнянні, ледь посміхнувся. Так-так, адже він навіть цій спокійній та немов сонній річці приписав зараз свої почуття, мимоволі переадресувавши їй власний стан душевного ОЧІКУВАННЯ.\nТим часом, здолавши невисокий пагорбок, лицар, а вершник мав цілковите право йменуватися саме цим званням, звернув у приємну прохолоду невеличкого гаю та, проїхавши верхи ще кілька сот кроків, зупинив коня...\nЧекати довелося недовго. Немов згустившись із повітря, праворуч, на відстані кількох десятків кроків з’явився вершник, майже цілком запахнутий у зеленкувато-сірий, непримітний на відстані плащ. Такий же відтінок мала й попона його баского коня.\nЛицар, чия свідомість при цьому видовищі миттєво зібралась, повагом спрямував свого коня назустріч тому дивному вершникові...\nНаблизившись один до одного, обидва майже одночасно мовчки підвели на знак привітання (точно до рівня плеча) відкриті долоні правиць. Вершник у плащі відкинув каптур, який досі затуляв його вид. Лицар, хоча й був людиною вельми мужньою, мимохіть внутрішньо здригнувся. Та зовсім не від того, що побачив. Бо обличчя вершника в плащі не мало жодних вад.\nЦе мужнє обличчя не псував навіть невеличкий шрам на правій щоці. Але ж очі!..\nЗдавалося, ці небесно-сині очі здатні спопеляти, якщо їхній власник буде в стані гніву. Однак на момент зустрічі, як здавалося лицареві, очі вершника випромінювали скорше якщо й не дружність, то приязнь. Та, разом із тим, була в цих очах якась постійна зажура.\nВершник у плащі порушив мовчання першим.\n— Вітаю тебе, достойний лицарю де Лоран. Вітаю тебе, Брате, не тільки від себе особисто, але також від імени Великого Капітулу Ордену Тамплієрів. Наш Великий Магістр сір Рішар де Бюр та славні Брати звертаються до тебе...\nЙ саме тут прибулець лагідним, плавним жестом сягнув правицею в пазуху плаща й витяг звідти досить великий медальйон, який чи то просто простяг, чи то тільки врочисто показав лицареві. А потім, непомітно натиснувши якусь невидиму сторонньому оку кнопку на тому медальйоні, несподівано відкрив його. На тлі темно-червоного оксамиту, сяючи полірованим золотом, побачила світ Божий витончена прикраса, ажурна й вишукана. Й раптом лицар зрозумів, що не прикраса це, зовсім не прикраса!..\nАдже саме про цю «прикрасу» пошепки та озираючись, стиха розповідали один одному найдивніші та найзагадковіші історії тамплієри. Але лише тоді, коли нікого стороннього навкруги не було й за сотню кроків.\nТому лицар тільки з невимовною повагою, але без будь-яких слів нахилив голову, притиснувши до серця долоню правиці. Посланець Капітулу, гостро й уважно окинувши поглядом довкілля, тихо повів далі.\n— Мені доручено переказати тобі наступне... З цієї хвилини Ти стаєш довіреною особою Капітулу. І вважаєшся наближеним до таємного складу Капітулу. А саме — до Внутрішнього Кола Ордену. Бо ти вдало й достойно пройшов Іспит. Отже, настав момент розповісти тобі, якою з цього часу буде твоя роль у вирішенні Великого Завдання... Однак (і це перш за все!) Ти повинен негайно змінити своє славне й шляхетне ім’я, взагалі забути про нього! Чи готовий ти до цього? Тобі й тільки тобі надається остаточне слово в цьому питанні. Зваж, ти ще можеш, доки не пізно, відмовитися...\n— Мій Старший Брате й Майстре! Ти відаєш, що мої славні батьки залишили цей світ під час останньої епідемії чуми. Ще бувши юнаком, я бився в Палестині з сарацинами. Й моєю другою шкірою назавжди став білий, з червоним хрестом на плечі, плащ нашого Ордену. Тому не може в мене бути іншого шляху...\n— Великий Магістр і Капітул знають про це! Але чи відчуваєш ти готовність до чогось більшого, ніж те, що вже зробив во славу Господа нашого?\n— В душі моїй немає місця ані сумнівам, ані втомі! А тому, Старший Брате й Майстре, звертаюся до тебе з проханням відкинути будь-які вагання, якщо вони були в тебе...\nВершник у плащі уважно дивився в очі лицаря де Лорана, прекрасно знаючи, що далеко не кожен хоробрий лицар був у змозі ось так, зовсім спокійно, витримати його погляд. Але де Лоран не відвів очей! І тоді Майстер промовив:\n— Я не сумніваюся в тобі. Як не сумніваються в тобі ні Капітул, ні Великий Магістр! Навіть більше того... саме твою кандидатуру з багатьох достойних обрав Таємний Капітул!.. Але ж чи розумієш ти, про що йде мова?\nСаме тут лицар внутрішньо здригнувся. І це вже вдруге від початку цієї зустрічі. Бо завжди пам’ятав, що зрідка, переходячи на найтихіший шепіт, у перервах між битвами, брати-тамплієри переказували один одному Легенду про те, що існує десь у незбагненних нетрях структури їхнього Ордену, окрім того Великого Капітулу, котрий разом із Великим Магістром вирішує найскладніші та найважливіші питання Війни й Миру, ще один, нікому не відомий Таємний Капітул. Обов’язків та переліку планів якого, до речі, не знає ніхто.\nЩоправда, ніхто й не розводиться вголос про такі речі. Бо не заведено це серед братів Ордену Тамплієрів. Чи ж не про це говорить Старший Брат і Майстер?\nНемов прочитавши ці думки з виразу очей де Лорана, вершник у плащі вів далі:\n— Твоя правда, Брате! Я маю на увазі саме «Прійор де Сіон»!.. Таємний золотий символ котрого ти щойно побачив... Представником славетного «Прійор де Сіон», тим що має певні повноваження, я й є! Тож з тієї самої миті, як ти дізнався про це, ти вже втратив право поділитися цією новиною будь із ким! Навіть із твоїми найближчими друзями-тамплієрами! І це право ти зараз утратив назавжди!.. Але, повинен зауважити, натомість ти одержав багато інших прав. І, перш за все, Особливий Статус, котрий у нашому Ордені має хіба що один-єдиний Брат із цілої сотні інших Братів. Це в найкращому разі...\n— Чи означає це, достойний і вельмишановний Майстре, що віднині я теж належу до «Прійор де Сіон»?\n— Вважай, що це саме так... А тепер — найголовніше. З цієї хвилини (я вже казав), мій Таємний Брате, ти вже більше не де Лоран! На відстані милі звідси, на лісовій галявині, стоїть зараз такий собі візок і при ньому кілька вершників, які не звикли зайве плескати язиками. В тому візку, під мішками, лежить труп невідомого. А отут — Майстер торкнувся рукою досить важких, навіть на вигляд, подорожніх сумок, що звішувалися з обох боків його коня — твоя нова одіж! Перевдягайся якнайшвидше.\n— А цей мій одяг?\n— Ось у нього й буде перевдягнений труп невідомого! Через кілька днів його зовсім випадково знайдуть у цьому мальовничому лісі! Тож нехай Невтаємничені надалі вважають, що це був саме ти...\n...Колишній блискучий лицар-тамплієр де Лоран, а тепер зовсім непримітний з вигляду пілігрим, через кілька днів після фатальної лісової зустрічі, вже крокував тісними вихилястими вуличками французького міста Ліона. Перехожі не звертали на нього найменшої уваги. А він, у свою чергу, також робив цілком натуральний вигляд, що не звертає ані найменшої уваги на них. Але насправді, петляючи вузькими похмурими вулицями, він пильно спостерігав, чи нема в нього якогось небажаного попутника. Який, собі на біду, з нерозумною та дратівливою настирністю повторював би його (колишнього де Лорана) заплутаний маршрут.\nУпевнившись у тому, що такого «пересічного перехожого» десь поблизу, скоріш за все, таки справді нема, лицар (бо за всіх життєвих перипетій він ним залишався) завернув за ріг масивного, похмурого будинку й постукав у важкі двері, оббиті залізом. На всій цій вулиці такі двері були тільки тут, отже помилитися було неможливо.\nНевдовзі стало зрозумілим, що на нього чекали, більше того, чекали з нетерпінням, бо специфічний звук важкого надійного засову, який відчиняється, почувся крізь товсті двері майже відразу. Лицар увійшов до будівлі, й негайно двері було зачинено знову. Невисокий, але досить кремезний чолов’яга, отримавши з рук де Лорана особливим чином виготовлений із заліза Знак, дуже уважно окинув цей знак швидким та чіпким поглядом. Потім, не менш уважно, став придивлятися до зворотної сторони. Побачивши те, що й повинен був побачити, вклонився прибульцеві та запросив лицаря прослідувати за собою до внутрішньої частини будинку.\nНаблизившись до однієї зі стін великої напівтемної кімнати, чолов’яга майже непомітним рухом привів у дію якийсь прихований механізм. Несподівано частина стіни повільно відійшла кудись углибину й лицар побачив потаємний коридор, що немов кликав у невідоме...\nНа нього справді вже чекали. За великим столом сидів такий знайомий по лісовій зустрічі Майстер. Але на цей раз він був уже не в плащі, а у вишуканому лицарському напівобладунку. Поруч із ним сидів, якщо судити з зовнішнього вигляду, чернець. Він неквапливо перебирав, обережно гортаючи та пильно роздивляючись, якісь старовинні грамоти та сувої.\nНевисокий кремезний чолов’яга, що супроводжував колишнього де Лорана, підсунув до столу високого та міцного дубового стільця, востаннє уклонився всім присутнім і мовчки покинув приміщення. Майстер привітно кивнув лицареві на порожній дубовий стілець і, коли лицар зручно вмостився, почав бесіду.\n— Ми раді, нарешті, привітати тебе тут, Таємний Брате! Зараз ти довідаєшся, яку саме місію тобі віднині доведеться виконувати. Тобі вже відомо — зараз Європа переживає нелегкі часи. Хоча дехто вважає, що монгольські війська нарешті припинили свою страшну навалу. Нам стало відомо, що саме зараз їхній новий верховний правитель — каган Гуюк пішов війною на колишнього верховного монгольського правителя — Батия! Коли й чим скінчиться їхній розбрат — не відає ніхто.\nАле це, саме по собі, питання аж надто важливе, тим не менш для нашого Ордену, тим більше для Таємного Капітулу, зовсім не вважається найголовнішим! Насамперед тому, що за всім цим, як ми небезпідставно вважаємо, ховається дещо значно більш важливе, аніж просто величезні амбіції монгольських вождів. Ми, до речі, ставимо собі слушне запитання — наскільки ці азійські вожді взагалі можуть бути дійсно монгольськими?..\nСправа в тому, що Таємний Капітул вважає — за спинами монгольських каганів стоїть Китай! Бо саме Піднебесна найбільше зацікавлена в ослабленні країн Європи...\nЛицар зовсім не чекав такого тлумачення світових подій, а тому спитав:\n— Але ж наші вчені розповідають, що Піднебесна розташована чи не на другому кінці Світу! Тож навіщо їм потрібна слабка Європа?\n— Це саме і є та загадка, котру розв’язувати тобі, Таємний Брате! Завваж: стародавній Китай взагалі переповнений всілякими таємницями. На жаль, переважна більшість європейських можновладців, займаючись своїми сьогоденними справами, з огляду на ті чи інші причини, взагалі не надають належної уваги питанню, яке ми зараз обговорюємо. А між тим чи відомо тобі таке ім’я — Пайдар?\nЛицар почав пригадувати. Так, багато хто з тамплієрів чули цю загадкову історію. Саме так колишній де Лоран і відповів Майстерові. Але Повноважний представник «Прійор де Сіон», вочевидь, не сприйняв як достатню цю аж надто загальну відповідь, тому що повідомив лицаря про цілий ряд досить цікавих обставин.\nПро те, між іншим, що Орден Тамплієрів брав неабияку участь у збиранні коштів для викупу із сарацинського полону французького короля Людовіка IX. Щоправда, титулом видатного полководця цього короля, безперечно, уквітчати було аж ніяк неможливо. Хоча багато хто вважав його мало не за взірець європейського монарха. Але з точки зору представників «Прійор де Сіон», король Людовік привертав до себе увагу зовсім не цим. Бо король, чий талант передбачливости не викликав сумнівів, свого часу направив до монгольських степів такого собі фламандця Віллема Рубрука. До того ж з особливою місією...\nТой Віллем Рубрук таки відвідав столицю монголів Каракорум, але, так би мовити, в подвійній якості. А саме: як дипломат і як розвідник.\nЛегка, майже невловна для стороннього ока (якби таке і знайшлося в цій затишній кімнаті) усмішка торкнулась при цих словах вуст колишнього де Лорана, а нині Таємного Брата та функціонера «Прійор де Сіон». Вельмишановний Майстер також дозволив собі злегка (але, зважте, зовсім злегка!) посміхнутися. Навіть тамплієр, що був одягнений ченцем, також не витримав і посміхнувся. Бо всі присутні без будь-яких зайвих слів та теревенів чудово розуміли один одного. Так, Вільям (Віллем) Рубрук без сумніву, був дуже розумною та уважною людиною. Але... вже що-що, а тамплієрської школи розвідки в нього за плечима, певна річ, аж ніяк не було. Отже, чи могли вони всерйоз уважати Рубрука розвідником?\nТим часом Майстер сповістив:\n— Фламандець повідомив у секретному звіті короля Людовіка, що східний світ несказанно сторонній для Європи. Настільки сторонній, що близьке знайомство та спілкування з ним доброму католикові протипоказано... Та й ця історія з Пайдаром, хоч там як, але теж надто насторожує. Бо вона вельми вже загадкова від самого початку й аж до самісінького кінця!\nВласне, чистокровний англосакс, англієць за походженням, такий собі Пітер, сам-самісінький (?!) вирушив у безкраї азійські степи, за багато тисяч миль від берегів Британії. Тож негайно напрошується перше запитання — навіщо й хто саме вирядив його туди? Та найбільш вражає те, що, зустрівшись із монголами, англієць не зостався лежати посеред степу, розтятий гострим монгольським мечем. І не скінчив свої дні поблизу монгольської юрти з кайданом на шиї. Або з переламаним хребтом...\nНе провістила йому неминучий кінець і безжальна, що пробиває будь-який обладунок, швидка та співуча монгольська стріла. Аж ось вам і друга загадка — чужинець для монголів, англієць Пітер стає монгольським нукером (воїном-вершником), що прийняв собі нове ім’я — Пайдар.\nМайстер замовк, немов для того, щоб своє бачення справи відзначив лицар. Уловивши це, колишній де Лоран зазначив:\n— Так, Достойний Майстре, в нас також викликало чималий подив, що Пайдар зумів зробити карколамну (важко підшукати інший вислів) кар’єру в монгольських військах. Бо невдовзі, якщо не помиляюся, він уже очолював... тисячу монгольських вершників...\n— Так, ти не помиляєшся, Таємний Брате! Пайдар зробив у військах Батия кар’єру вражаючу. Причому вражаючу саме своєю незрозумілістю! Невдовзі він брав участь у монгольському поході на столицю слов’янської Руси — Київ. Потім, уже як завойовник, прийшов до нас у Європу. Його, безумовно гідна подиву та спеціальної уваги, кар’єра закінчилася порівняно зовсім недавно — 1241-го року. Чеські лицарі зуміли вщент розтрощити передовий загін Пайдара під Оломоуцами. А сам він потрапив до них у полон.\n— Сподіваюся, спеціалісти в галузі допитів мали змогу докладно поспілкувалися з ним? — поцікавився колишній лицар де Лоран.\n— На жаль, ні! Пайдара надто швидко стратили. А це ж було, як уважає Таємний Капітул, аж занадто явною помилкою. Якщо, звичайно, це справді помилка, а не щось інше... Оскільки разом із ним пішла в небуття і його таємниця. А саме — ЧОМУ монголи так довіряли йому? І найголовніше — коли та за яких обставин виникла така довіра? А може, він користувався такою довірою не тільки з боку монголів?\n— А може, то справді була зовсім не помилка? — висловив припущення де Лоран.\n— Цілком можливо. Саме це й викликає найбільше занепокоєння. Більш того, коли наші Брати аналізували перший (той що стався взимку 1238-го року) Батиїв похід на русів, то найбільше здивування викликало наступне. Надто вже добре й до тонкощів точно було сплановано цей похід: час набігу, напрямок і несподіванка завдання ударів, відомості щодо військової підготовки русичів.\nТобто треба було спершу непомітно наводнити Русь своїми підсилами (вивідниками). Причому зробити це зовсім непомітно для руських князів. Та для цього потрібен величезний багатовіковий досвід, якого в учорашніх дикунів просто не могло бути! Отже, за всім цим криється щось значно небезпечніше, ніж монголи. А це означає, що Європа теж може бути мов на виду для степовиків.\n— Мені також завжди була незрозуміла, — промовив тамплієр, убраний ченцем, — ще така історія (з цими англійцями не занудьгуєш!). Вона зв’язана з нашим братом-тамплієром, англійським лицарем Робертом Сент-Альбансом...\n— Ти, Брате, хотів сказати — колишнім тамплієром? Адже він зрадив наш Орден і перейшов на бік сарацинів і навіть командував їхніми загонами!\nОднак на це той, хто нещодавно залучив де Лорана до «Прійор де Сіон», промовив так:\n— Ні, Таємний Брате! Той достойний лицар Сент-Альбанс, тепер ти маєш право знати про це, виконував таємну місію нашого Ордену. Його завдання було складне й величне — забезпечити можливість нашим людям дослідити здобутки східної мудрости. Він уже зумів зробити в цьому чимало.\n— Але для переважної більшости лицар Роберт — то мерзенний зрадник християнства!?\n— Саме так! Та гірше за все, що це тавро ганьби він носитиме на собі не тільки за життя, але й багато десятиліть після смерти!..\n— Отака вона — тіньова сторона життя багатьох представників Внутрішнього Кола Ордену Тамплієрів, — стиха промовив «чернець».\nЦе, однак, почули всі присутні і, мабуть замислившись над глибинною суттю сказаного, Вельмишановний Майстер та «чернець» замовкли. Запала гнітюча тиша. Цей настрій передався лицареві, котрий раптом немов оцінив своє майбутнє саме з цієї, специфічної сторони. До чого ж не вабила його така, цілком можлива (якщо подумати), перспектива — бути зрадником в очах своїх бойових соратників. Ані хвилини не бувши ним насправді.\nАле будь-яких особливих жалощів з приводу свого життєвого вибору лицар, тим не менш, не відчував. Бо зараз навіть це було вже далеко не головним. Повагавшись, він все ж таки запитав:\n— А наші Брати... ті, які можуть бачити в Тонких Світах, — що кажуть із цього приводу вони?\n— Слушне запитання. Але я можу дати на нього тільки дуже лаконічну відповідь — схоже на те, що ХТОСЬ поставив непроникну запону, яка вкрай заважає нашим Братам. Навіть найбільш обізнаним у таємничих науках...\nЧернець-тамплієр, який протягом усієї розмови й далі гортав якісь старовинні документи, піднявши очі, несподівано промовив тяжким, низьким голосом:\n— Таємний Брате! В Капітула поступово склалося враження, що можливий прогрес Європи, з якихось поки що не відомих нам причин, украй небажаний не стільки цим навіженим степовикам-монголам, скільки справді дивній, загадковій та важкозбагненній країні — Китаю. В нас є кілька різних варіантів пояснення подібної політики Піднебесної. Та тільки ці пояснення вкрай далекі від сьогоденної ситуації, яка склалася в Європі та довколишніх країнах.\nЄвропейські володарі, коли досить удало, а коли й не дуже, намагаються вирішувати питання сьогоденні. А більш глибоким підходом до справи відзначається тільки Ватикан. Це якщо не рахувати наш Орден, звичайно! Хоча існують іще деякі сили. Це Посвячені арабського світу, якщо дивитися на південь. А от коли звернутися туди, де сходить, хвала Господу, сонце, — то це Піднебесна...\nВрешті для себе лицар добре зрозумів головне — незабаром саме йому тим чи іншим чином випадає, під будь-яким офіційним приводом, почати далеку мандрівку через ліси, степи й гори. Коли грубою силою, а ймовірніше — розумом та хитрістю долаючи протидію не тільки сліпих стихій, але й людей. І йти туди, до майже казкової та легендарної країни, що приховує в собі безліч небезпек, — Китаю.\nУсе трапилося саме так. Але перед тим проминули кілька місяців важкої спеціальної підготовки, після закінчення якої, вже інкогніто перебуваючи в почті якогось європейського посла, лицар мовчки почав долати безкінечний «Шовковий Шлях», повільно але невблаганно наближаючись до своєї далекої мети. Дуже далекої, тому що він ніяк не розраховував досягти її раніше, ніж через рік. Колишній де Лоран чудово знав, що все це крикливе та строкате посольство насправді було організовано з однією-єдиною метою — надати саме йому можливість наблизитися до стародавніх міст Піднебесної якомога ближче!\nАле надалі лицареві доведеться розраховувати вже тільки на самого себе!..\nВін вирушав у Піднебесну з секретною місією, на довгі роки, можливо, взагалі на все життя, хоч би скільки воно тривало. Але, як ми впевнимося, лицар у цей момент ще не уявляв, з ЧИМ САМЕ йому доведеться мати справу...\nВже в наш час у певній історичній літературі можна зустріти твердження, нібито Європа геть чисто всім (наукою, культурою, звичаями) зобов’язана Сходові. Більше того, подейкують, буцімто тамплієри запозичили свій лицарський Статут в ісмаїлітів гори Ансар. А тими, в свою чергу, заправляв шейх аль-Джебел (Гірський старець). Так само він правив племенем ассасі, звідки і з’явилися «ассасіни», котрі відзначалися тим, що безжально знищували своїх ворогів.\nАле все це зовсім не відповідає тому, що зараз відомо дослідникам про Статут Тамплієрів. Те ж саме можна сказати відносно діяльности Ордену на Святій землі.\nПо-перше, в мусульманському світі, як стверджує сучасний французький дослідник Ордену Луї Шарпантьє, немає і взагалі ніколи не було лицарства, яке бодай віддалено нагадує Орден Храму. А що найголовніше — в країнах Магрібу ніколи не було лицарів-ченців. Надалі ми ще повернемося до цього питання...\nХоча, з іншого боку, існували суто військові братства серед СУФІЇВ, наприклад. Бо їхні члени належали до тої чи іншої секти, котра мала свою власну специфічну школу. А ще там були свої мудреці й свої праведники. Натомість військово-релігійне Братство тамплієрів (у всякому разі ядро) — формувалося виключно з ченців. Зауважмо, що це не просто воїни, котрим було дозволено прийняти сан (як от, наприклад, це було заведено в Тевтонському Ордені).\nНавпаки, це саме ченці, що прийняли сан і вже хоча б з цієї причини перетворилися на воїнів.\nТак, немає нічого аж надто дивного в тому, що лицарі, які билися в Палестині, повернулись на Захід, збагачені новими звичками, прихилились до східної кухні або схильні були вбачати особливу красу, милуючись чарами східного мистецтва.\nТака середньовічна поема, як «Статут Лицарства» (а вона ж налічує більш як 500 рядків), написана десь у Пікардії напочатку XIII століття, саме й розповідає про те, як 1187-го року Гуго Тиверіадський подарував лицарський статут султанові Салах-ад-Дінові (Саладіну). Це було б навряд чи можливо, якби західне лицарство виникло під наглядом Сходу.\nВідомо й те, що кожний новий лицар, який уступав до лав Ордену, отримував право демонструвати «кабалу». Йому врочисто вручалася зброя, яка вже була відзначена кабалістичними знаками та іншою окультною символікою. Подекуди аж надто спрощено пояснюється й символіка тамплієрів. Мова йде про славетну тамплієрську печатку, на якій зображені два вершники на одному коні.\nСтверджувалося досить часто, ніби це символізувало взірець бідности. Не виключаються, однак, дещо інші трактовки. Перша з них має суто військовий характер. Відомо, що вершник у повному озброєнні в давнину являв собою досить грізну силу. Але він, тим не менш, теж вимагав «захисту», бо йому не завжди вистачало гнучкости, аби завчасно ухилитись од ворожого удару. Двоє озброєних вершників, які б’ються пліч-о-пліч, значною мірою компенсують такий недолік, якщо вони справді навчені битися разом.\nМожна, звичайно, звернутися до езотеричної символіки. На порталах як Реймського, так і Шартрського Соборів ми бачимо двох лицарів, які прикриваються одним щитом.\nТа найбільшої ваги зараз набуває той погляд, згідно з яким цей тамплієрський символ означає, що лицар-тамплієр — то воїн не тільки відомого всім, видимого фізичного світу, але й не меншою мірою воїн астралу!..\nЗараз чимало дослідників спадщини тамплієрів уважають, що з «Статуту» Ордену Храму нам відомо лише те, що свого часу вони (тамплієри) вважали необхідним оприлюднити. Крім того, оригінальна версія документу відсутня, бо в руках істориків та окультних дослідників є тільки копії й переклади. Однак нині відома досить загадкова історія відносно «Таємного Статуту» (я вже писав про це в першій книзі). Достеменно відомо тільки те, що такий документ і справді був.\nСвого часу Бернар Клервоський писав:\n«Нове лицарство з’явилося на Святій землі. Нове, кажу я вам, і не зіпсоване світом, у якому веде воно ПОДВІЙНУ битву — як проти ворога во плоті й крові, так і проти духа Зла в небесах. Тож немає ніякого дива в тому, що лицарі ті протистоять могутністю м’язів тілесним супротивникам, бо сіє вважаю я справою цілком звичною.\nАле СПРАВЖНІМ ДИВОМ є те, що міццю духа свого б’ються вони з пороками й демонами, заслужуючи таку ж хвалу, як і священнослужителі».\nЗараз відомо, що 1270-го року Орден мав тільки на території Франції майже 1000 командорств (кожне з яких було схоже на фортецю) та безліч «господарств» (тобто віддалених ферм). Організаційно Орден Храму мав дві структури: на Сході — ополчення, на Заході, в основному, командорства.\nТобто звідти випливає — якщо на Сході тамплієри є цілком боєздатною армією, то на Заході — це скоріш чернече об’єднання, члени якого мають зброю тільки для самозахисту».\nЩо ж до тамплієрських знань, то почати можна з готичних храмів, які були свого часу побудовані тамплієрськими архітекторами. Ось що пише з цього приводу дослідник Шарпантьє:\n«... Понад усе потрібні хоча б мінімальні знання, які б дали змогу не тільки розрахувати силу опору, а й передбачити, як поведе себе матеріал — у даному разі камінь та дерево — під дією різнонаправлених сил, котрі обертають власне життя в постійному антагонізмі між вагою та напруженням. Очевидно, що кількість людей, які можуть досягти такої височини мистецтва, завжди була незначною».\nІсторично склалося так, що саме тамплієри взяли під свій захист і заступництво ремісників та релігійних зодчих, котрі знайшли в їхніх помешканнях надійний захист, а потім отримали з відома Храму найрізноманітніші вільності й права.\nЛицарі Храму в XIII сторіччі вже вибороли собі церковні привілеї відносно світської влади. Перш за все вони належали Церкві, звідки випливає, що тамплієри не підпадали під королівську юрисдикцію. Вони (як ченці) володіли правом надання притулку. Сьогодні це називається «екстериторіальність».\nВодночас тамплієри вислизали й з обіймів духовної влади, тому що підпорядковувались безпосередньо Папі Римському. Окрім цього канонікам-тамплієрам спеціальна папська булла дарувала ПРАВО ПОМИЛУВАННЯ, котрим володіли тільки єпископи.\nТобто у своїх командорствах вони були, одночасно, державою в державі та церквою в церкві! Щодо Бернара Клервоського, то існує дивний історичний факт: святий Бернар не хотів закликати до хрестового походу!\nОдну з таємниць Ордену являє собою тамплієрський флот, котрий базувався в Ла-Рошелі. Так, сучасні дослідники орденської спадщини довели той факт, що Храм мав могутню морську ескадру. Щоправда, крім Ла-Рошелі в тамплієрів були також власні гавані ще й у Провансі та Каталонії. А ще — морські бази на Мальорці та в Португалії.\nДо речі, відомо, що англійський король Річард Левове Серце повернувся на Захід з полону саме на тамплієрському кораблі. Та й одягнений при цьому був лицарем Храму.\nАле навіщо був потрібен тамплієрам такий могутній флот? Адже спілкування, наприклад, з Іспанією та Португалією значно простіше було здійснювати суходолом. Історик Жан де Варанд у своїй книзі «Дворяни» стверджує, що тамплієри регулярно... відвідували Америку! Бо саме там були їхні копальні, звідки вони привозили срібло.\nВже після розпуску Ордену (детальніше ми розповідали про це в книзі «Зоряні Розенкрейцери») багато тамплієрів перейшли в інші ордени. Наприклад, Орден Калатлави та Орден Христа. Або ж хіба не цікаво для дослідників, що Христофор Колумб напередодні здійснення своєї знаменитої подорожі детально вивчав саме карти й архіви Ордену Калатлави!\nЩодо португальського флоту, то ми просто зацитуємо тут один старовинний документ (його наведено в книзі Дж. Карпентера «Тамплієри»):\n«...Починаючи від мису Могадор забороняється португальським кораблям підіймати БУДЬ-ЯКИЙ ІНШИЙ ВИМПЕЛ, ОКРІМ СТЯГА ОРДЕНУ ТАМПЛІЄРІВ. Саме під стягом тамплієрів Васко да Гама відкрив Індію...»\nАбо ось такий факт. На фронтоні собору міста Везеля, побудованого приблизно 1150-го року, серед різних народів Землі є відображення «індійця» з великими вухами. Але це не індієць, а індіанець!\nДо речі, найбільш поширеною монетою пізнього середньовіччя (ще до відкриття Колумба) була «біляшка» — тобто срібна монета. Але... в Європі срібних рудників майже немає, а ті, що згодом запрацюють у Німеччині, ще не розроблені як слід. Може, були якісь срібні рудники в далекій Русі? Але про них майже нікому не відомо. До XII століття срібні монети в Європі — велика рідкість. Аж раптом починається швидке нагромадження капіталів. Варіанти відповіді: або цей метал (срібло) хтось невідомо звідки доставив, або... виготував!\nХоча одне другого не виключає.\nКілька десятків років тому деякі історики вирішили підрахувати, якими ж коштами володів Орден Тамплієрів? Без суттєвого успіху, зазначмо. Бо історики перевели майно тамплієрів у золото, вартість якого, до речі, значно змінилася. Потім підрахували витрати на утримання очікуваного числа лицарів та інших осіб, що безпосередньо входили до складу Ордену. Навіть цей, аж надто приблизний аналіз, привів до астрономічних сум!\nТільки у Франції тамплієрам належало близько двох мільйонів гектарів землі, що була до того ж звільнена від будь-яких податків! Тож мимоволі напрошується дуже дивна картина — якби процес розширення Ордену не було перервано 1307-го року, влада у всій Європі плавно, але невблаганно невдовзі перейшла б до лицарів Храму. Саме їхня армія була б найбільшою та найкращою. Бо молода французька (принаймні) знать воліла перейти під безпосереднє командування Великого Магістра.\nСаме ця далекосяжна програма й випливає зі статуту святого Бернара: могутність Ордену при забороні для лицарів ставити на перше місце суто корисливі цілі. Бо ЛИЦАР ПОВИНЕН БУТИ ВИЗВОЛИТЕЛЕМ!\nАле звідси з необхідністю випливає функція всебічного захисту простих людей не тільки у межах Франції, але, що ніяк не виключається, в континентальному масштабі! Отже, тоді до безпосередніх функцій тамплієрів уходить і своєчасне виявлення можливої небезпеки сторонньої навали. А це, перш за все, далекі, підступні та таємничі азійські степи. Сучасний дослідник Л. Шарпантьє (я вже його цитував) вважає:\n«...Поза тими залишками тамплієрських командорств, які збереглися сьогодні, можна побачити, що тамплієри були годувальниками, радушними господарями та захисниками. Їхня репутація в цьому відношенні завжди була бездоганною. Лицарська доблесть взагалі ніколи не була поза сумнівом. А якщо вони й «лаялись, як тамплієри», то цей гріх не такий-то й великий...»\nАле аналіз процесу судилища, яке було проведене над Орденом Тамплієрів, висунув перед істориками й дослідниками цілий ряд загадок та несподіванок! Наприклад, відомо, що король Філіп Вродливий доручив слідство Гійому Ногаре, котрого папа Римський Боніфацій називав «катаром і сином катара». Бо на той час із самого королівського прокурора Гійома Ногаре ще не було знято відлучення від церкви! Йому самому загрожувало судове розслідування за звинуваченням у єресі!...\nОсь тамплієрів звинувачують, скажімо, в таємних зносинах із мусульманами. Мало не в повальному шпигунстві на користь Ісламу та в прямій зраді християнства. Але, в той самий час, існує незаперечний історичний факт: шість Великих Магістрів Ордену загинули в битвах із мусульманами. За дуже малим винятком усіх полонених тамплієрів було страчено. Відчайдушність храмовників на Сході була очевидна всім сучасникам. Тобто це звинувачення аж надто явно шите білими нитками.\nКрім того, як добре відомо, всі процеси, що їх вела Інквізиція, починалися з доносів та наклепів. Так, лицарів-храмовників звинувачують у содомському гріху. Але ж історія середньовічної церкви вщерть переповнена випадками, коли це звинувачення безпосередньо стосується саме святих отців та ченців! Або офіційних вельможних осіб. Ув’язнені тамплієри, треба сказати, рішуче відкидали звинувачення в содомському гріху.\nЩоб викликати загальний осуд Ордену, було також кинуто звинувачення в тому, що тамплієри надто вже ласі до чужої власности й заради цього використовують найогидніші засоби, в тому числі порушення клятви. Духівництву нашіптували, що найвищі посадові особи тамплієрів привласнили собі право на сповідь та відпущення гріхів. А вони ж запеклі єретики, бо неправильно відправляють месу.\nНарешті їх було звинувачено в тому, що вони зреклися Ісуса Христа. Справді, на першому допиті в цьому найтяжчому гріху «зізналися» майже всі тамплієри. А це знов-таки загадка. Бо якщо на перших допитах до храмовників застосовувалися найжорстокіші тортури, то при повторному допиті перед папською комісією (де тортур не було) багато тамплієрів підтвердили звинувачення.\nНаприклад, такий собі Гуго де Пейро, що мав посаду доглядача Франції, показав:\n«...Потім брат Жан показав мені хрест із зображенням Ісуса Христа; він велів мені зректися Розіп’ятого та плюнути на хрест... Я зробив це вустами, але не серцем».\nА от визнання Жоффруа де Шарне, доглядача Нормандії:\n«Коли був я прийнятий та отримав плащ, піднесли мені хрест із зображенням Ісуса Христа; брат Аморі сказав, що не треба вірити в того, хто розіп’ятий на хресті, бо це лжепророк і це не Бог».\nАнглійські тамплієри також говорять про подібні речі. Так, доглядач Весдейла Вільям Фенн передав хазяїнові садиби якусь книгу (вона до наших часів не збереглася), де було написано, що Христос не є сином Божим, не був народжений дівою та що цього лжепророка розіп’яли за його злочини...\nНарешті Джон Стоукс, канонік, одного разу постав перед Великим Магістром Жаком де Моле. Там (згідно з зізнанням каноніка) відбулася така сцена:\n«...Жак де Моле запитав: «Що це за зображення?»\nКанонік відповів «Це зображення Ісуса Христа, що зазнав великих мук на хресті заради спасіння роду людського».\nТоді Жак де Моле сказав: «Це неправда і велика помилка. Цей чоловік був сином звичайної жінки. Й розіп’яли його за те, що називав себе сином Божим..»\nТо як же все це розуміти? Захисники Інквізиції вважають, що подібні зізнання підтверджують — храмовники були єретиками! Але в дослідників саме це викликає тяжкі сумніви. Справді, протягом майже двох століть храмовники боролися, проливаючи кров ЗА християнський світ! Потрапивши в полон, вони воліли прийняти смерть від рук мусульман, але не зректися Ісуса Христа! Й це вони — безбожники?..\nАбо такий факт: уже опинившись за ґратами, ці «єретики» благали допустити їх до меси. Так, сам Великий Магістр говорив:\n«Месіри комісари, месіре канцлере, найсмиренніше прошу вас: звольте дати мені дозвіл слухати месу та вкушати святих дарів».\nДослідники Храму стали шукати пояснень.\nПрипустімо, що зречення Христа (а воно таки справді мало місце!) мало якийсь символічний характер. Скажімо, в пам’ять Петра, котрий тричі зрікся Ісуса, раніш ніж проспівав півень... Але ж жоден тамплієр не використав подібне виправдовування.\nДехто висунув таке пояснення: це була всього лише перевірка кандидата в тамплієри, котрий у такий спосіб повинен був дати доказ непохитности своєї віри...\nАле така точка зору суперечить фактам, бо якщо кандидат погоджувався зректись, то тоді саме його не повинні були б приймати. Тож найбільш вірогідним є таке пояснення:\nТАМПЛІЄРИ ВІДДІЛЯЛИ ХРИСТА, ЯКОГО ВОНИ ВШАНОВУВАЛИ Й ПРИЗНАВАЛИ БОЖЕСТВОМ, ВІД ЛЮДИНИ, ЯКА БУЛА РОЗІП’ЯТА!...\nБо тамплієри зрікалися саме розіп’ятого, а не символу хреста!\nА тепер згадаймо, що перші тамплієри ціле десятиріччя розкопували храм Соломона. Розкопували вперше за півтори тисячі років. Тож кому, як не їм, випадало знайти документи, що проливали б світло на загадку Христа? Зазначмо, що тамплієри були й зосталися християнами, бо зрікалися лише ЗОБРАЖЕННЯ НА ХРЕСТІ!\nА згідно з твердженням історика-дослідника Шарпантьє, це не є аж занадто принциповим для основ християнської релігії.\nЩось подібне було зафіксовано й при допитах катарів. Цікаво: а що відомо про взаємини тамплієрів та катарів? На жаль, історики знають про катарів значно менше, ніж їм хотілося б... Але все ж таки принаймні одна принципова різниця в поглядах на Всесвіт відома: альбігойці-катари вважали дух і матерію НЕПРИМИРЕННИМИ ПРОТИЛЕЖНОСТЯМИ. А покровитель і натхненник Ордену Бернар Клервоський навіть ДУХ УЯВЛЯВ, ЯК МАТЕРІЮ!\nНе можна, однак, уважати, що всі сучасні дослідники Храму єдині в своїх поглядах. Ось, наприклад, уже згадуваний вище Шарпантьє, просто пише:\n«Безперечно, тамплієри категорично відмовились од співучасти в хрестовому поході проти альбігойців, але таку ж позицію зайняв і орден святого Іоанна Єрусалимського, проти котрого ніхто й ніколи не висував подібного звинувачення.»\nА також іще:\n«У Німеччині багато охочих здійснити прощу до Монсегюра, немов би це — місце німецької слави. Тут явно забули, що в хрестовому поході проти альбігойців найбільш численними були саме саксонські війська, котрі з люттю накинулися на багату та квітучу Окситанію.\nТамплієрів ця війна взагалі не стосувалася...»\nА тепер подивімось, як до того ж питання підходить інший сучасний французький дослідник Середньовіччя, Жерар де Сед:\n«...Нащадки катарів добре пам’ятають, як Тамплієри та їхні покровителі — цістеріанці розтрощили рідний край, що врешті стало однією з причин арешту лицарів Храму та суду над ними».\nАбо таке, наприклад:\n«Теза, згідно з якою між катарами та тамплієрами існували більш або менш тісні стосунки, історично абсолютно не має виправдання. Якщо триматися дійсних фактів, то достеменно відомий лише один випадок, коли тамплієр став катаром, — це віконт П’єр де Фенує, який прийшов до лав тамплієрів у командорстві Мас Деу, як свідчать документи тих часів, і який помер 1243-го року “серед катарів”».\nАле існують інші свідчення. Наприклад, катар Санчо Еспада, що боронив од хрестоносців замок Монферран, зумів урятуватися та знайшов захист і притулок в ордені Госпітальєрів, ставши потім прійором Тулузького Дому.\nІсторик Жан-Мішель Анжбер пише:\n«Катарів знищували, переслідували, спалювали. Однак полум’я ідей катарів не згасало: факел його в лоні християнської церкви підхопили тамплієри... В історії існувало Всесвітнє Братство, в якому, бувши фахівцями магії, брали участь як тамплієри, так і катари...»\nОтже, робимо висновок, що цілковитої ясности в цьому питанні на сьогодні немає. Раніше ми вже казали, що структура ордену Тамплієрів була досить складною. Саме такою, щоб надійно сховати в собі ще одну (а може, навіть кілька!) організацію... Археологи, що провадили розкопки на тамплієрських кладовищах, не так давно з великим подивом знайшли тіла, які... були зариті без домовин та покладені лицем униз. Тож дослідники дійшли висновку: ці незвичні останки є ніщо інше, як поховання ІСТИННИХ тамплієрів.\nЩе під час слідства один старий лицар на допиті з гіркотою поскаржився, що особисто йому довелось чекати багато років, перед тим як його зарахували в особливу категорію лицарів-ченців. Але була й ще вища структура — «Прійор де Сіон»...\nСеред тамплієрських таємниць — багато таких, що не дають спокійно спати історикам. Найбільш відомі серед них: Бафомет, Бородатий ідол, Голова 58, Найпрекрасніша жінка...\nАлхімічні шифри та Грааль.\nХоча під час процесу тамплієрів піддавали жахливим тортурам, у жодному з протоколів, які збереглися, немає й згадки, щоб якийсь лицар розкрив таємницю того, що саме відбувалося на капітулах. Заарештовані або відмовчувались, або наполягали на тому, що ніколи не були допущені туди. Ті ж брати-служителі, яким дуже зрідка, та й то самим краєчком ока вдалося щось підгледіти, запевняли, що бачили, як лицарі поклонялись ідолу.\nБільшість запевняла, що бачили бюст людини з якоюсь подобою бороди, зроблений чи то з дерева, чи то з металу, з сяючими очима. І що найдивніше — з двома чи трьома обличчями. Вищі посадові особи ордену підтверджували це, але їхні описи взагалі повністю збивають з пантелику дослідників. Бо занадто вже різні це описи! Дехто висуває зовсім «безумну» гіпотезу, згідно з якою ці «ідоли» могли... швидко й без утручання людей змінювати свій вигляд!\nТих «голів» узагалі було кілька, але вони кудись безслідно щезли так же швидко, як і звичайні скарби тамплієрів. Тільки в Парижі пощастило з величезними труднощами відшукати такий собі бюст, на якому був напис: «Голова 58».\nДопит інквізиторами брата-тамплієра Госрана (сержанта з Мон-Пеза) дав історичний початок ще одній таємниці — Бафомету. В Середні віки справді ходили чутки про такі собі зачаровані фігури або голови, в які «вдихнув життя сам Диявол». У народі їх інколи називали «головами Магомета». Ще недавно деякі дослідники стверджували, що насправді мова йде ні про що інше, як про... автоматичні пристрої.\nКазали, нібито одна з найзагадковіших постатей історії, папа римський Сільвестр Другий, вивіз свого часу з Іспанії одну таку «голову». Вона ж уміла відповідати «так» або «ні» на поставлене запитання. Коли до Сільвестра звернулися за роз’ясненнями, він запевнив, що йдеться про... автомат, який навчений бінарного обчислення. Мав такий же автоматичний пристрій і славетний середньовічний алхімік Альберт Великий Больштедський.\nУ Німеччині та Чехії вже понад 500 років не вщухає цікавість до особистости таємничого середньовічного Алхіміка, філософа та Мага, відомого дослідникам, як Єгуда Бен-Бецалель. Саме його вважають творцем загадкового робота Голема...\nАле в арабських джерелах з алхімії та магії досить часто йдеться про такі собі «золоті голови», хоча ніде не пояснюється, що ж це таке. Каїрський маг Ель-Гірбі застосовував таку голову в ролі оракула. Щоб відшукувати скарби...\nЦікавий нюанс: дослідник Шарпантьє (ми його вже кілька разів цитували), який у цілому ряді випадків рішуче не погоджується з іншим дослідником де Седом (його, до речі, ми теж цитували й надалі будемо), пише:\n«Мені здається, що ближче за всіх підійшов до істини Жерар де Сед зі своїм Бафометом. У його перекладі це означає — «красильник Місяця»...\nСаме тут ми зустрічаємося з двома можливостями. Або мова йде про того (чи, може, тих), хто справді був у змозі перетворювати срібло на золото, або... мова цілком може йти про якийсь феномен, що має іншопланетне походження!»\nА тепер саме час згадати про катарів. Де Сед стверджує:\n«Вони не ігнорували християнське вчення, але розглядали його як зашифроване послання, глибинна суть якого не повинна бути відкрита непосвяченим. Коли доходиш такого висновку, то все стає на свої місця: для катарів, як і для їхнього вчителя Мані, як і для всіх ізотериків, пришестя Христа, як до нього Будди та Заратустри, не принесло абсолютної істини: Христос, як і Будда, як і Заратустра, явив лише деякий момент у поступальному розкритті тієї Істини, яка ще нікому невідома та відкриється, насамперед, посвяченим».\nКатарський філософ XIII сторіччя Бартелемі Каркасонський у своєму трактаті пише аж занадто несподівані речі:\n«Ми віримо, що Господь Всемогутній створив і небо, й землю, й світ, і все, що в цьому світі має місце... Ми стверджуємо, що існує Інший Світ та інші істоти нетлінні, вічні. Саме в них наша радість, на них ми уповаємо!»\nАле мова йде зовсім не про «наше небо», не про тих істот, що живуть у «нашому» світі. Бо, згідно з катарським ученням, наш Світ — то творіння злого Деміурга. А вони ж говорять про Інше, «Добре Творіння».\nНе пускаючись у нескінченні теологічні суперечки, звернімо, проте, увагу на такий, украй принциповий момент. Отже, саме в цьому випадку є таки чималий сенс говорити про «паралельні світи», або про інші космічні цивілізації!\nУ подальшому ми ще повернемося до цього питання більш ґрунтовно. А поки що зазначмо такий момент: Таємний Капітул не міг не знати про вчення катарів. Хіба що був ознайомлений з тим таємничим ученням суттєво глибше, ніж ми, люди XXI століття. Але про це потім. А зараз настав час повернутися до загадки Таємного Капітулу.\n...Нещодавно телебачення транслювало досить динамічний американський бойовик під назвою «Міньйон», у якому головну роль грав імпозантний актор-атлет Лундгрен. Якщо на хвилину відволіктись од опису ефектних епізодів бойовищ, з яких можна наочно уявити, яка ж це гармонія та краса, коли в одній руці герой тримає найсучаснішу скорострільну автоматичну гвинтівку, а в другій — гострий середньовічний блискучий меч, то відразу постає безліч запитань.\nСправді, у фільмі мова йде про те, що такі собі хлопці-ремонтники, копирсаючись у нетрях службових розгалужень метрополітену сучасного американського міста (здається, Нью-Йорка), натикаються на таємниче захоронення, якому майже півтори тисячі років! Але що викликає найбільше сумнівів — це те, що ті ж таки хлопці, просто посеред американського міста знаходять... останки лицаря-тамплієра!\nСебто це означає, що режисер фільму зробив, принаймні, два фундаментальні припущення. Перше, що лицарі-тамплієри відвідували американський континент. З цим ще цілком можна погодитися. І друге, яке своєю природою набагато цікавіше за перше: що останки лицаря-тамплієра відносяться до... VIII століття!\nВідносно того твердження, що тамплієри бували в Америці, скажімо, в XII — XIII столітті, то не тільки автор цих рядків, а й більшість сучасних дослідників Храму залюбки з цим погодяться. Бо дуже на те схоже. Але ж як розуміти, що тамплієр майже на чотириста років виявився старшим за сам Орден?..\nМоже, то просто «прокол» режисера, який знімав фільм, або сценариста, що недбало підійшов до написання сценарію, занадто намудрувавши з хронологією?\nТа в тім то й річ, що далеко не все так просто. Постановники «Міньйона» влучили, що називається, в самісіньке «яблучко» колосальної історичної проблеми! Справа в тім, що є досить серйозні сумніви в багатьох дослідників саме відносно того, що орден Тамплієрів справді був СТВОРЕНИЙ у 1128-го року Бернаром Клервоським і затверджений Собором у Труа...\nСхоже на те, що орден таки насправді було затверджено 1128-го року, а от СТВОРЕНО набагато раніше! Одним із вагомих фактів, що свідчать на користь саме цієї точки зору, є такий. Верховним главою Храму, цілком можливо, був зовсім не Великий Магістр. А той, хто очолював саме «Прійор де Сіон». Той, хто йменувався не Великим Магістром, а НАУТОНЬЄРОМ (Навігатором).\nДо речі, кілька років тому вийшла книжка, яка набула великої популярности серед читачів. Її автор — колишній радянський розвідник, колишній майор ГРУ Різун (Суворов). Тож ніяк не оцінюючи плюси та мінуси цієї, безумовно, дуже цікавої книжки, нагадаймо, що шеф радянської розвідки в Австрії, генерал, який разом із своєю командою працював під прикриттям (або «дахом») посольства СРСР у Відні, іменувався (як і аналогічні генерали в інших країнах) — Навігатор! Імовірніше, що це не просто якийсь там суто випадковий збіг.\nБо в складі радянського представництва його роль була (скажімо так) не меншою, ніж роль офіційного глави Посольства, Повноважного Посла. Але якщо Посол увесь на виду, то Навігатор — це справді Людина-Невидимка!\nТак само, як і задовго до того Наутоньєр «Прійор де Сіон»! Між тим Наутоньєри тамплієрської розвідки (чому б то, справді, не назвати речі своїми іменами?) — то були найрозумніші люди свого часу. Так, Міхаель Байгент, Генрі Лінкольн та Річард Лейт у своїй книзі «Святий Грааль та Свята Кров» наводять прізвища деяких Наутоньєрів, починаючи з 1188 року й аж до 1844-го року.\nСеред тих таємничих і славних імен ми зустрічаємо, наприклад: Ніколя Фламеля, видатного алхіміка, який, на думку багатьох дослідників, зумів синтезувати «Червоного Лева», тобто Філософський Камінь! А також славетного Леонардо да Вінчі. Крім того, Роберта Флудда та Валентина Андреа!..\nАле останні два імені тісно пов’язані вже з Орденом Розенкрейцерів.\nМи дещо раніше говорили про те, що писати щось мало не від імені «Прійор де Сіон» (як це зробили Байгент, Лінкольн та Лейт), не маючи на те відповідного дозволу, — більш ніж просто необачно, це подекуди просто не найкращий різновид самогубства! Отже, в такому випадку, ці дослідники, безумовно, таким дозволом заручилися. Тобто все, що вони пишуть, — це доволі серйозно.\nМи ж зараз тільки злегка аналізуємо той букет можливостей і наслідків, які з того випливають.\nПерш за все вищесказане може означати, що Інститут Наутоньєрів існував ще за сотні років до знаменної дати Собору в Труа. По-друге, аж надто схоже, що початок свого існування орден Храму, насправді, веде з часів Лицарів Круглого Столу. Тобто з часів напівлегендарного Короля Артура.\nОтже, ми зустрічаємося ще з однією таємницею — пошуками Святого Грааля.\nВідомий дослідник «Традиції» Рене Генон уважав, що Круглий Стіл Короля Артура (ми маємо на увазі саме певний Інститут, що може виступати під таким найменуванням) повинен був взяти на себе пошуки Грааля. Та не обминути увагою й сам таємничий Грааль, коли вже хтось із лицарів знайде цю реліквію й доправить її до Британії.\nУ зв’язку зі старовинною легендою про Святий Грааль зазначмо одну дуже дивну обставину, котрої ще не торкалися раніше. Бо в перекладі «Грааль» є водночас і ЧАШЕЮ (grasale) і КНИГОЮ (gradale або graduale). Але є варіанти, де обидва ці припущення щільно зближуються, бо книга виявляється написом, який був накреслений Христом або Ангелом на самій Чаші.\nБільше того, Легенда асоціює з Граалем інші предмети. Зокрема, спис римського сотника Кассія Лонгина. Але ось що здається найбільш дивним, то це присутність як самого списа, так і його еквівалентів у символічному плані доповнення до Чаші. 1933-го року було оприлюднено твір Едварда Вайта, цілком присвячений легендам про Святий Грааль. Цей твір уражав уяву своїм об’ємом та масштабом праці, яка була для цього потрібна.\nХоча, на думку Рене Генона, Вайт припускається великої помилки, стверджуючи, наприклад, що легенди самі по собі несуть можливості ініціації та що якісь інші організаційні структури взагалі не потрібні для естафети «Традиції». Саме тут Рене Генон і наполягає на тому, що справжні містичні стани повністю виходять за межі психології. Бо якщо якийсь вторинний езотеричний Центр щезає, то це означає тільки, що він у деякому плані виявляється поглинутий більш високим Центром.\nТут мова йде не про що інше, як про символіку кінцевого зникнення Грааля: чи він, згідно з однією версією, був повернений на Небо, чи, згідно з іншою, перенесений у «Царство пресвітера Іоанна». Тож Генон пише:\n«...Сказано, що Грааль уже не був видимий, як раніше, але не сказано, що ніхто не бачив його. В принципі, значною мірою він існує для того, хто володіє «внутрішнім» знанням...»\nСеред посад, які були притаманні лицарським орденам, особливо це стосується Тамплієрів, була така, що йменувалася «Хранитель святої Землі». Тому, якщо кажуть про «лицарів святого Грааля» або про «хранителів Святої Землі», то обидві ці назви мають на увазі одне й те ж. Бо треба бачити різницю між Хранителями «Традиції», функція яких полягає в тому, щоб берегти та передавати її («Традицію»), та тими, хто може розраховувати лише на спілкування з нею. Тільки перші СТОЯТЬ БІЛЯ ДЖЕРЕЛА.\nУ випадку тамплієрів є ще дещо, безумовно варте уваги. Хоча їх ініціація була «лицарською», вони володіли ще й військово-релігійною подвійністю. Тобто були й лицарями, й ченцями одночасно!\nТамплієри, безумовно, були пов’язані досить тісно з Лицарями Круглого Столу, виконуючи роль «Хранителів Грааля». Але, щоб це й справді було можливо, необхідно таке припущення: артурівські лицарі Круглого Столу та лицарі-тамплієри повинні були, хоч на короткий термін, БУТИ СУЧАСНИКАМИ. Тобто, скоріш за все, перші тамплієри справді жили ще за часів Короля Артура!\nДо речі, християнське вчення цікаве й тим, що містить значну кількість апокрифів, себто релігійних текстів, які так і не були включені в канон. Таким апокрифом є, наприклад, «Євангеліє від Никодима», де має місце така історія.\nПочувши повідомлення про смерть свого повелителя, один з учнів Ісуса Христа на ймення Йосип Аріфамейський подався до місцини, де Спаситель справляв вечерю, взяв там чашу, якою Христос користався для відправлення євхаристії, й рушив до підніжжя хреста. Коли Спасителя зняли з хреста, Йосип зібрав у ту чашу кілька капель крови, що витікала з рани.\nСаме ця розповідь і стала основою Легенди про Грааль. Далі йдеться про Камелот — резиденцію короля Артура. Одне з тих крісел, що стояли навколо Круглого Столу, подекуди лишається незайнятим. Бо це «місце смертника»...\nЧас по час над ним вогняними літерами спалахує ім’я того лицаря, що гідний зайняти його. Одного разу спалахнув напис, який ніс у собі ім’я лицаря, — Парсіваль! Йому й випадає вирушити на пошуки Грааля. Він урешті досягає мети. Одного разу цей лицар Круглого Столу прибув на Спустошену Землю. Саме в тій землі й міститься «Замок Грааля», який зветься також Монсальват (Мунсальвеш).\nПарсіваль заходить до замку. Там він знаходить пораненого Короля-Рибалку, що вже багато років не може встати зі свого ложа. В залі, прибраній для бенкету, з’являється ціла процесія, на чолі якої йде чоловік зі списом, «...червоної крови струмінь ряхтить на блискучому вістрі». Нарешті, оповитий неземним сяйвом, з’являється Грааль. Несе його дівчина невимовної вроди...\nЩоразу, коли Грааль проносять залою, на столі з’являються дивні страви. Парсіваль палко бажає розпитати про цю дивину, але не наважується. Вже потім, коли лицар був від замку вже ой як далеченько, якийсь відлюдник повідав йому, що якби він таки насмілився запитати, страшна рана Короля-Рибалки загоїлася б тої ж миті. Спустошена Земля перетворилася б на квітучий сад, а сам Парсіваль став у ту ж мить безсмертним і вічно володів би «святим ковчегом»!\nТоді Парсіваль, знову долаючи безліч перешкод, уже старим повертається до замку, бо на повторну подорож довелося витратити багато років. Але в замку він знов стає юним, Король-Рибалка одужує й робить Парсіваля своїм наступником, а країна розквітає.\nТепер Парсіваль одержує нове ім’я — Король Грааля.\nОсь чому Рене Генон висловлює таку думку:\n«Здається, мова йде про раптову появу чогось такого, відносно чого ми не можемо навіть спробувати дати точне визначення; це «щось» з’явилося зовсім несподівано й також несподівано повернулось у тінь».\nУсі середньовічні поети, які писали про Грааль, особливо підкреслювали ту обставину, що вони не винаходили цього сюжету, а лише відшукали його «в старовинних книгах».\nОкультний дослідник Рене Неллі вважає:\n«Легенди про Грааль засновані на дійсному існуванні ідеального магічного предмета — будь то чаша чи дорогоцінний камінь, чий символ, набуваючи все більшої складности, врешті примушує забути про його первісне матеріальне походження».\nЯкщо Грааль справді предмет, то такий, що має різний вигляд. Усі середньовічні письменники єдині в тому, що Грааль — унікальний, єдиний у своєму роді! Та що він наділений магічними властивостями. Але в такому разі, ЩО САМЕ він являє собою? Кретьєн де Труа та Робер де Борон уважають, що Грааль — то Священна посудина, яка вміщує в собі кілька крапель крови Христової. При цьому Робер нічого не каже про те, з чого саме був зроблений Грааль, зате розказує про його походження. Кретьєн, навпаки, мовчить відносно походження, але дає такий детальний опис:\n«Посудина Грааль була тонкої роботи й виготовлена з чистого золота. Була оздоблена найрізноманітнішим коштовним камінням, найбільш цінним та найрідкіснішим із того, яке тільки можливо відшукати на землі й на морі...»\nУ Вольфрама фон Ешенбаха Грааль — величезний смарагд, що звалився з голови Люцифера. І, водночас, невимовна річ, назва якої ЗАПИСАНА НА НЕБІ ЗІРКАМИ».\nОсь що пише Вольфрам (а це ж XIII століття!):\n«Такий собі язичник на ймення Флегетаніс, який... був великим фізиком з роду Соломона..., вивчаючи сузір’я, проник до таких великих таємниць, про які навіть говорити не міг без жаху. Існує, казав він, певний предмет, що зветься Граалем. Назву його він виразно прочитав по зірках. Ціла череда Янголів однесла Грааль на Землю, а потім Янголи відлетіли далеко, ЗА ЗІРКИ...»\nА ось про що йде мова в старовинному окультному сувої «Corpus hermeticum», який містить аж 17 трактатів:\n«Гермес: ...Сину мій, Він (Бог) наповнив знанням велику чашу і наказав доправити її на Землю. Потім прикликав посланця й доручив йому повідомити про це душі людські: «Черпайте самі з цієї чаші, але черпайте ті, хто вважає себе гідним цього. Ті, хто вважає себе в змозі дорости до Того, хто послав вам цю чашу на Землю. Ті, хто знає, для чого він народжений».\nЩоправда, є старовинні згадки про те, що Грааль — то «розмовляючий» камінь або «оракульна чаша». Але він може не тільки «розмовляти», видаючи звуки, а й робити те саме за ДОПОМОГОЮ ЛІТЕР ЧИ ЗОБРАЖЕНЬ, що з’являються на його поверхні.\nОтже постає запитання: з якими Ієрархіями (космічними чи земними) можна було «спілкуватися», за допомогою Грааля?..\nІ ким тепер постають перед дослідником тамплієри?\nТим більше, що принаймні Вольфрам фон Ешенбах, який був найкращим мінезінгером Середньовіччя, здійснив цікаву подорож, щоб особисто спостерігати алхімічні експерименти тамплієрів. Отже, лицарі Храму зналися на богослов’ї, алхімії, будівництві й архітектурі, географії, математиці та фізиці, медицині, магії, флотоводінні...\nЯка ж то напружена та небезпечна місія випадала на долю Наутоньєрів — уважно й ретельно відстежувати дослідження вчених ордену, які, зокрема, впритул підійшли до подібних «контактів» із Тонкими світами. Бо конче треба подумати й про захист на випадок чого!..\nАле, заглиблюючись у таємниці Тонких світів, не менш важливо чітко вбачати небезпеку, яка може (нехай навіть ззовні, на перший погляд) мати цілком земний характер.\nОсь, за великим рахунком, заради чого де Лоран, лицар-тамплієр, він же чернець-тамплієр, довірена особа й Таємний Брат «Прійор де Сіон» уже кілька місяців міряв коли пішки, коли верхи безкінечні, сповнені небезпеки азійські степи, з кожним кроком наближаючись до загадкової території Піднебесної...


Mobil Delvac 1 XHP ESP 10W-40 20 л купити, низькі ціни, відгуки, безкоштовна доставка ►В Гаражі\nКод товару: Mob 65-20\n3 або більше: 4155 грн.\n4 або більше: 4113 грн.\n5 або більше: 4070 грн.\nІнтернет-магазин "В Гаражі" реалізує тільки оригінальну продукцію Mobil 1. Ви можете не переживати за якість продукції. На вимогу клієнтів, ми надамо будь-які докази. Купити Mobil Delvac 1 XHP ESP 10W-40 20 л за доступною ціною можна в нашому магазині. Ми знаємо на скільки важливо Вам отримати покупку в строк отже інтернет-магазин "В Гаражі" відправляє ваші покупки миттєво. Ми працюємо по всій території України швидко отримати продукцію Mobil 1 можна в містах: Харків, Дніпро, Львів, Одесу, Київ, Херсон, Вінницю, Полтава, Чернігів та інші міста. Ми сподіваємося, наші ціни Вас приємно порадують і звичайно залишитеся задоволені якістю нашої роботи і Mobil Delvac 1 XHP ESP 10W-40 20 л\nВідгуки (0) о Mobil Delvac 1 XHP ESP 10W-40 20 л


Нові технології дозволяють контролювати діабет в нічний час\nВчені покладають великі надії на новий прилад, який допомагає краще контролювати цукор крові при діабеті 1 типу.\nНічні епізоди падіння цукру крові, або гіпоглікемія досить часто зустрічаються у пацієнтів з цукровим діабетом 1 типу та можуть викликати судоми і навіть раптову смерть. Це особливо небезпечно для дітей раннього віку та молодих людей, у яких часті гіпоглікемії можуть негативно відбиватися на роботі головного мозку.\nГіпоглікемічністану у дорослих пацієнтів зустрічаються рідше, але не менш небезпечні. Саме тому такий важливий контроль рівня глюкози протягом всієї ночі, коли людина не в змозі контролювати рівень цукру.\nПротягом багатьох років вчені безуспішно намагалися розробити систему, яка могла б в режимі реального часу автоматично координувати доставку потрібної кількості інсуліну відповідно до змін рівня глюкози для підтримання оптимального цукру крові.\nТехнологічні досягнення привели до появи приладів для безперервного контролю рівня глюкози в крові. Паралельно з цим йшло розвиток і вдосконалення інсулінових помп, які дозволяють безболісно і з мінімальними зусиллями з боку пацієнта підшкірно вводити потрібну кількість інсуліну.\nЗараз за допомогою складного програмного забезпечення дослідники намагаються об'єднати ці два напрямки в лікуванні діабету. У дослідженнях за участю дітей з діабетом 1 типу експериментальний прилад вже довів свою перевагу над традиційними інсуліновими помпами. За допомогою нового пристрою контроль цукру крові протягом всієї ночі став більш зручним і точним, а доставка потрібної кількості інсуліну відбувалася автоматично.\nУ новому дослідженні, проведеному науковцями лабораторії метаболізму при Кембриджському університеті (Великобританія), подібний ефект був вперше продемонстрований для дорослих. Застосування експериментального комп'ютеризованого приладу допомагає поліпшити показники вуглеводного обміну вночі. При цьому різко скорочується кількість гіпоглікемічних епізодів з падінням рівня цукру до небезпечно низьких значень.\nУ дослідженні взяли участь 24 дорослих пацієнта з діабетом 1 типу, у яких інсулінова помпа була встановлена принаймні за три місяці до початку експерименту. Вчені порівнювали ефективність роботи експериментального комп'ютерного алгоритму, який координував автоматичний контроль глюкози крові у сплячих пацієнтів і введення інсуліну через помпу.\nПацієнтів розділили на дві групи по 12 чоловік. У першій групі випробовувані отримували помірне харчування з раннім вечерею. Вечеря для пацієнтів з другої групи був більш рясним і пізнім і включав вино. Контроль діабету здійснювався далі або за допомогою так званої експериментальної штучної підшлункової залози, або за допомогою інсулінової помпи.\nСенс дослідження полягав у тому, щоб вивчити можливості нового приладу в реальних умовах життя, де дорослі люди харчуються по-різному. В обох групах використання комп'ютеризованої моделі допомогло краще контролювати вуглеводний обмін протягом всієї ночі.\nНезважаючи на позитивні результати дослідження, вчені ще не отримали схвалення для використання нової системи в реальних умовах. Побоювання експертів обгрунтовано: мова йде про людське життя, і найменший збій в роботі приладу може привести до сумних наслідків.\nПроте вчені вважають, що зміни настануть в найближчому майбутньому, і нова система знайде широке застосування. Адже вже зараз доведено, що автоматична система може успішно координувати моніторинг цукру крові і здійснювати введення необхідної дози інсуліну як у дітей, так і дорослих. І це дозволяє контролювати діабет в нічний час.\nДіабет і глюкоза: як скорегувати харчування\nЦукровий Діабет Збільшує Ризик Недоумства


Бистрий, Дрогобицький район - Оренда комерційної нерухомості - Львівська обл.. Оренда комерційної нерухомості у Львівській області.\nОренда комерційної нерухомості у Львівській області. Зняти комерційну нерухомість - Львівська обл., Бистрий, Дрогобицький район\nОренда комерційної нерухомості у Львівській області, Бистрий, Дрогобицький район. Зняти комерційну нерухомість - Львівська обл.\nОтримувати нові оголошення по запиту: Оренда комерційної нерухомості у Львівській області, Бистрий, Дрогобицький район\nЯкщо Вам потрібно зняти офіс, магазин, склад чи виробниче приміщення у Львівській області, Бистрий, Дрогобицький район, то наш сайт стане Вам у нагоді. Тут Ви зможете знайти як оренду офісів без посередників, так і пропозиції від маклерів, рієлторів, як недорогі комерційні приміщення, так і офіси, магазини, склади у бізнес центрах, торгівельних центрах, логістичних комплексах Львова.\nТакож Ви можете здійснювати пошук офісів, магазинів, складів по місту, вулиці, площі, цінах та ін. Переглянути фото комерційної площі прямо на сторінці пошуку. Власники офісу, магазину, складу чи виробничого приміщення зможуть без посередників визначити ціну на оренду свого приміщення чи будівлі. Використовуйте наш сайт, щоб у рамках свого бюджету зняти найкращий офіс, магазин чи склад в оренду у Львівській області, Бистрий, Дрогобицький район.


07.11.2020 141 Николаевские Новости\nЯкщо люди погоджувались, випитували, чи є у них надійна схованка, де ті самі тримають свої заощадження. Видивлялись і забирали кошти потерпілих, а свої, фальшиві, лишали.На виїзді з Миколаївської області усіх трьох — 20-ти, 22-х та 33-х років було затримано оперативниками за силової підтримки спецпризначенців КОРД. За місцями мешкання фігурантів у м.\nНікополь Дніпропетровської області та в їхньому транспорті слідчі провели обшуки у супроводі бійців роти поліції особливого призначення. Поліцейські вилучили у правопорушників сувенірні гривні, долари та євро, зброю, мобільні телефони та інші речові докази.\nВідомо, що члени угруповання промишляли в Миколаївській, Житомирській, Вінницькій, Дніпропетровській, Херсонській, Одеській, Запорізькій, Київській областях та інших, а також у столиці, а на їхньому рахунку понад півсотні таких фактів. Раніше до кримінальної відповідальності вони не притягувались.\nНа Миколаївщині зловмисники вчинили два шахрайства: у Южноукраїнську та Первомайську. Жертвами схеми аферистів стали дві жінки 70-ти та 78-ми років. В однієї забрали 25 тисяч гривень та золоті прикраси, а у другої – близько 20 г ювелірних виробів. Постраждалі не одразу розуміли, що позбулись своїх заощаджень, а лише тоді, коли роздивились на грошах незнайомців напис «сувенір», звертались до поліції.\nЗа словами начальника ГУНП в Миколаївській області, завдяки професійним та злагодженим діям миколаївських правоохоронців вдалось вийти на слід злочинців, які тероризували низку регіонів, та затримати їх.\n— Аферисти діяли дуже цинічно. Стратегія аферистів наступна: один підшукує жертву, обираючи тільки осіб похилого віку, спілкується, розповідає, що з товаришами займаються продажем одягу і вони проїздом, тому хотіли б на певний час винайняти кімнату. Робить вигляд, що надає значення чистоті та переймається порядністю господарів. Таким чином входить в довіру до людей, а потім телефонує спільникам та повідомляє, що знайшов бабусю і, мовляв, їй можна довіряти, надаючи таким чином сигнал, що жертва є, — розповідає очільник поліції області Сергій Шайхет. Також під час проведення оперативних заходів з’ясувалось, що перед скоєнням злочинів фігуранти просили благословення у вищих сил на вчинення шахрайств та молились послати жертву.\nНаразі тривають розслідування кримінальних проваджень.


Харків'янка раптово виявила в своїй квартирі скелет - Українські новини - UNIA\nХарків’янка раптово виявила в своїй квартирі скелет\nВер 3, 2019 вбивство, житло, квартири, нерухомість, Харків\nОдна з мешканок Харківської області придбала квартиру в місті Чугуїв і виявила в ній людський скелет.\nЯк випливає з опублікованої харківської поліцією інформації, людські кістки на підлозі квартири жінка побачила, прийшовши провідати свою нову нерухомість через два тижні після операції. У повідомленні не уточнюється, відвідувала жінка квартиру до цього моменту.\nПодібні знахідки періодично роблять власники і навіть орендарі квартир в різних містах і країнах. Влітку 2018 року повідомлялося про те, що один з жителів Вільнюса, купивши квартиру на міському аукціоні, через кілька днів після операції прийшов поглянути на нове житло. Двері квартири були зачинені зсередини, після аварійного відкриття всередині знайшли останки, ймовірно, належать колишньому власнику житла.\nУкраїнські банки будуть приймати платежі цілодобово


Гройсман йде на вибори до Ради: що відомо про його партію - 24 Канал\nГройсман йде на вибори до Ради: що відомо про його партію\n11 травня 2019, 00:30 Читать новость на русском\nВолодимир Гройсман розкрив деякі деталі своєї нової партії / 24 канал\nПрем'єр-міністр Володимир Гройсман поки є небагатослівним щодо своєї партії, з якою збирається йти на парламентські вибори 2019 року. За його словами, формат, прізвища та ідеологію політсили він оголосить пізніше. Сама ж інформація щодо створення партії Гройсмана може з'явитися у липні.\nУ середині квітня чинний український прем’єр Володимир Гройсман оголосив, що все ж піде на парламентські вибори, і для цього планує сформувати власну політичну партію.\nЧитайте також: З уряду в парламент: з ким Гройсман піде на вибори\nЯк розповів Гройсман у ефірі "Радіо НВ", він йтиме на вибори з тими ідеями та думками, які є, для того, щоб у наступній каденції бути більш ефективним.\n"Вважаю, що через прямі вибори до парламенту, матиму більший суспільний мандат, якщо люди мене підтримують. Моє завдання в тому буде, щоб завершувати забезпечувати те, що для людей є важливим", – підкреслив політик.\nЧинний прем’єр так і не сказав, з якою саме партією йтиме на вибори. За його словами, формат політсили ще не визначено, а коли це станеться, то обов’язково про це повідомить. Крім того, він не назвав жодних прізвищ, що будуть у його команді.\nКоли вирішимо всі організаційні питання, повідомимо, де розташовується штаб, хто його очолює, хто входить, яку ідеологію має політсила та які завдання перед нею стоять. Я б хотів, щоб це була достатньо якісна з точки зору професійності та здатності політична сила. Насправді можу сказати, що зараз шукаю людей, які могли би бути достатньо результативними. Також би хотів бути дотичним до створення класичної центристської політичної партії, яку би було створено не під вибори, а яка би була достатньо організованою структурою з визначеною ідеологією з об’єднанням якісних і фахових людей, які можуть не просто розмовляти,\n– каже очільник Кабміну.\nНаразі точно відомо, що Гройсман не піде на вибори з "Вінницькою європейською стратегією", до якої має безпосередній стосунок.\n"Це регіональна партія. Ми її створили перед місцевими виборами 2015 року та вона брала участь у виборах до міськради Вінниці. У нас і у мене особисто є дуже класна команда у Вінниці, яка з точки зору професійних якостей є однією з найкращих. Тоді перед місцевими виборами ми вирішили, що не можемо на півдорозі зупинитися та залишити всі ті напрацювання, які були у Вінниці, та кинути їх на догоду якимось популістичним політсилам. І тому було створено "Вінницьку європейську стратегію", яка об’єднала всю мою команду у Вінниці", – пояснив політик.\nЩодо об’єднання з кимось, Гройсман розповів, що у нього відбуваються консультації та обговорення з багатьма людьми, зокрема з Арсенієм Яценюком.\nЧитайте також: Гройсман розповів, чи буде працювати з Зеленським у разі його перемоги\n"Вважаю, є багато речей які ми можемо зробити, об’єднавшись", – стверджує прем’єр.\nЩо стосується дати, коли буде оголошено про створення партії Гройсмана, то це відбудеться у липні, коли починається передвиборча компанія, або навіть раніше.\nДо слова, більшість експертів і ЗМІ зараз поєднують з Гройсманом громадське об’єднання "Українська стратегія" і кажуть, що на його базі буде створено нову партію. Судячи з сайту політсили, його засновниками є нардеп Вадим Денисенко, міністр Кабінету міністрів Олександр Саєнко та громадський активіст Євген Золотарьов. На ресурсі здебільшого мовиться про здобутки Гройсмана на посадах міського голови Вінниці та прем’єр-міністра України.\nРаніше Володимир Гройсман заявляв, що він жодним чином не збирається йти у відставку з посади прем'єр міністра до виборів до Верховної Ради.\nЩо відомо про парламентські вибори 2019 року? Вибори до Верховної Ради 9 скликання є запланованими на 27 жовтня. Цього дня виборці будуть голосувати в загальнодержавному окрузі (за політичні партії) та в одномандатних округах (за кандидатів-мажоритарників).\nЯкі дані останніх соцопитувань щодо парламентських виборів?Згідно з дослідженням, проведеного Київським міжнародним інститутом соціології з 9 по 14 квітня, серед тих виборців, які вже визначилися з вибором і планують прийти на вибори, відсотки розподіляються так: "Слуга народу" – 25,9%. "Опозиційна платформа –"За Життя" – 15,7%. Блок Петра Порошенка "Солідарність"– 13,9%. ВО "Батьківщина" – 12,1%. "Громадянська позиція" – 5,1%. "Сила і Честь" – 5%. Ще дві партії близькі до прохідного бар’єру: Радикальна партія Олега Ляшка (4,8%) і ВО "Свобода" (4,6%). За умовний "Блок Святослава Вакарчука" є готовими проголосувати 1,5% виборців.\nяк розгортаються події навколо парламентських виборів-2019:\nПідкилимні ігри в Раді: як через токсичного міністра Реву "б'ють" по Гройсману\nВолодимир Кличко зібрався у Верховну Раду, – ЗМІ\nНовини УкраїниНовини політикиВолодимир ГройсманПарламентські вибори 2019


Серед дітей Закарпаття виявлено менінгококову інфекцію — 5 канал\nЗанедужали двоє учнів однієї з ужгородських шкіл та дитина дошкільного віку\nНа Закарпатті було зафіксовано три випадки менінгококової інфекції. Занедужали двоє учнів однієї з ужгородських шкіл та дитина дошкільного віку із села Велика Добронь, повідомляє "5 канал".\nПід час лабораторних досліджень санепідеміологи з'ясували, що у випадку з двома учнями першого класу носієм менінгококової інфекції є шкільний вчитель. Про спалахи та епідемію в області фахівці не говорять, заявляють – це поодинокі випадки під час сезонного захворювання. У початковій школі карантину також не запроваджували.\n"Школу першу закривати ми, як епідеміологи-лікарі не радили, тому що на це медичних і епідемічних показів не було. Спрацював ефект паніки серед батьків, які переживають за стан здоров'я своїх дітей і не пускають їх до школи", – зазначила лікар-епідеміолог Закарпатського обласного лабораторного центру Лариса Зарембо.\nЯк повідомляв 5.UA, у Києві дітей госпіталізували з дитсадку до інфекційного відділення через отруєння.\nхворі лікарі Ужгород


Перші архівні дані відносяться до 1938 року. Структура бібліотеки складалася з кімнати, де видавалась література додому та маленького архіву. Літературу записували в таку звану матеріальну книгу – прообраз книги обліку фондів. За цією книгою можна було визначити кількість літератури, що надійшла або вибула з бібліотеки. Для кожної книги тоді заводили картку, на якій відмічались відділ, номер, назва книги, автор та рік видання. Усі надходження записувались у хронологічному порядку в інвентарну книгу під поточним номером.\nВ 1969 році в бібліотеці працюють Юхновська Л.В., Панаіт В.І. Вони почали працювати над створенням каталогів. Комплектування фонду було спрямоване на придбання новинок політичної, наукової та художньої літератури. На початку 70-их книгосховище вміщувало вже 30 547 примірників. Найбільшу частину книг становили підручники та художня література, але водночас, бібліотека дбала про поповнення навчально-методичної бази.\nНалагоджувались зв'язки з книжковими магазинами, видавництвами. Пройшло багато років бібліотечного життя. Значно змінилася структура бібліотеки: було сформовано читальний зал і абонемент. З'являється відділ комплектування і обробки літератури.\nФонд бібліотеки нараховував 45 650 примірників книг; 20 найменувань – педагогічної періодики. Ведеться серйозна робота з організації довідково-бібліографічного апарату бібліотеки, ведеться диференційована робота з читацькою аудиторією.\nВ 90-ті роки бібліотека вже мала свій імідж і користувалася популярністю вчителів та студентів, її фонд складав понад 120 000 примірників. І тоді постає питання про нове приміщення. Тому влітку 1990 року бібліотека отримує нове приміщення у навчальному корпусі, де розмістився великий читальний зал та абонемент. Щоденно читальний зал відвідувало біля 346 відвідувачів.\nВесна 1997 року… Бібліотека коледжу стає філіалом Луганського державного педагогічного університету імені Тараса Шевченка, що дає можливість комплектувати книжковий фонд новими виданнями для студентів спеціальностей «Початкове навчання» та «Бакалавр».\nСтрімкий розвиток бібліотеки, її значний авторитет були викликані тим, що протягом своєї історії працівники бібліотеки підтримували статус навчального закладу, ніколи не відхилялися від основної культурної течії життя. В організації роботи бібліотеки завжди відчувалася та духовність, яка й визначила роль та значення бібліотеки для читачів протягом її історії.


Відомо, що папуги жако завжди були самим ходовим товаром у Європі. Пташині ринки заповнені птахами, що вміють відтворювати звуки. Сірий елегантний папуга жако, поширений на великій території. Найбільші птахи населяють Африканський континент. Свій скромний зовнішній вигляд успішно компенсують талановитим наслідуванням людської мови.\nЖако — красивий птах з яскравим оперенням. Тіло щільне, з коротким хвостом, покритим пір’ям червоного або коричневого кольору. Трохи відрізняються дорослі самці: на голові оперення сіре, що переходить в перлинно-сірий груди. Важко відрізнити самку від самця. У неї дзьоб менших, не так загнутий донизу, і світле черевце.\nВолодар дзвінкого, пронизливого голосу – це жако. Птах з легкістю наслідує голоси інших птахів. Скрипучі, гортанні звуки перериваються свистом. Птах може видавати звуки, повідомляють побратимам про небезпеку.\nДрібні за розміром жако мають більш темне забарвлення, але найбільші птахи мешкають в Африці. Жако з Конго досить розумні, легше вступають в контакт з людиною, що навчаються без особливих зусиль.\nЧудові Королівські жако – одиничні екземпляри. У них переважає яскраво-рожеве пір’я на голові та біля крил. Найчастіше така забарвлення у старих папуг, хоча її виникнення можливе при різкій зміні клімату і неповноцінному раціоні харчування.\nПтах легко адаптується до нових природних умов, і всі незручності терпить від людини. Папуги жако дуже обережні. Певні труднощі виникають при їх відлові. Хижаки в природі також не проти поласувати папугою. Особливо побоюються птиці пальмової орлана. Жако – житель тропіків. Живиться плодами, ягодами, горіхами.\nУ період укладання шлюбів, жако дуже обережно поводяться в природі. Пари в шлюбний сезон живуть в особливих дуплах, де відкладають яйця в невеликій кількості, від 2 до 5. Через місяць з’явилися пташенят опікується і самець годує. Через два місяці пташенята жако здійснюють свій перший виліт з гнізда, але, незважаючи на це, ще тривалий час перебувають під опікою батьківської пари папуг.\nЗнаючи все про жако, можна не тільки отримувати задоволення від спілкування з пташкою, але і отримати чималу вигоду в матеріальному плані. Для отримання повноцінного потомства необхідно містити тільки особин різної статі. Необхідно підготуватися і грамотно провести в період розмноження пар жако. Для цього надають у користування шлюбної пари окрему клітку. Правильне годування папуг, що стали батьками, включає корм, збагачений білками.\nВибір і покупка птиці жако – справа відповідальна. Небажано купувати папугу на пташиному ринку: велика ймовірність, придбати хвору птицю або нелегала без документів. Приваблива і вигідну пропозицію — купити папугу з сім’ї, в якій він давно проживав. Слід дотримувати певні правила, зважившись завести пернатого друга. Кращий екземпляр – молода птиця. Дуже важко приручити дорослу особину: в неволі старі жако недовірливі, малоконтакты, насилу приручаються. Самці і самки однаково добре дресируються. Серед індивідуумів зустрічаються папуги, легко опановують здатністю вимовляти звуки.\nЗдоров’я майбутнього пернатого друга повинно цікавити потенційного покупця. Здорові особини вгодовані, з гладким оперенням, чистою шкірою, добре розвиненими м’язами. Повільне, рівномірне дихання також вказує на здоров’я папуги. Хворі жако дихають переривчасто, вдих і видих ускладнені.\nПравильне транспортування папуги – важливий фактор, що сприяє усуненню сумних наслідків, пов’язаних з особливостями нервової системи птиці. Жако — деякі особини, з нестійкою психікою. Найкраще місце для перевезення — зарита тара у вигляді клітини або ящика. Ізоляція птиці в темному просторі – вірний спосіб позбавити її від неминучого стресу.\nВ домашніх умовах жако мешкає у клітці. Найкращі розмір нового будинку для папуги – 60х60х80 див. Популярні і зручні прямокутні будиночки, трохи гірше – круглі клітини. Не варто прикрашати оселі птахи дрібничками. Клітку облаштовують насестами з дерева.\nЦікавий той факт, що папуги — довгожителі. Вони живуть близько 60 років, а деяким вдається відсвяткувати 100-річчя. Папуги на варті закону — нерідке явище. Папуга Бейбі із США зловив злодіїв. Завдяки відмінній пам’яті, він запам’ятав всіх грабіжників по іменах, і назвав їх представникам закону. Папуга жако — велика знаменитість, і для нього є місце в книзі рекордів Гіннеса: птах знає більше 400 слів і може розмовляти цілими фразами.\nПитання:»Як приручити папугу жако?», — хвилює господаря з моменту придбання елегантною птиці. Папугу можна навчити вимовляти більше ста слів. Приручення жако складається з декількох етапів. Протягом 1-го — 2-х днів, залишають птицю в спокої. Через кілька днів, можливо відвідування жако. Слід дотримуватися обережності: недоречні шум, голосні звуки. Тижневої ізоляції цілком достатньо, і можна приступати до процесу приручення папугу. Вивчають настрій вихованця: птах може проявляти інтерес і подив. Жако любить грати, покусуючи пальця людини, злегка підштовхуючи господаря, або голосно щебетати. Папуга жако дуже нетерплячий. У шлюбний період птах надзвичайно збуджена, пір’я скуйовджене, основна увага приділяється самиці: характерно неголосне посвист.\nЖако може стати агресивним, незадоволеним. У цьому випадку, йому необхідно надати спокій, інакше папуга травмує господаря. Долучав жако і, знаючи характер його поведінки, необхідно, в перший час, оберігати птицю від зайвих впливів ззовні. Клітку піднімають вище, ставлять на шафу. Важливий режим годування. Папуга їсть через 3 — 4 години протягом першого місяця перебування в будинку. Часте годування закріплює контакт між людиною і птахом. У їжу годяться: варене, покришене дрібно яйце, тепла каша, печиво, білий, злегка розмочений хліб. Дуже маленьких особин годують з піпетки. Після двотижневого перебування в будинку, жако дозволяє господареві годувати себе.\nСтарших птахів приручають, перебуваючи біля клітки під час їжі. Важливо дотримуватися тиші; можна тихо розмовляти з папугою. Наступний етап — приручення жако до руки. Годують його з долоні, просовуючи руку в клітку. Наситившись, папуга відходить у бік, тільки тоді руку виймають з клітки. Приручення до руці триває 3 — 4 дні. Добре мати терпіння: для звикання потрібно час.\nУ природі зустрічається багато видів папужок; від совиних до хвилястих і какаду, але папуги жако — дивні й цікаві птахи, здатні подарувати радість всій родині, і стати надійним другом, при правильному й дбайливому ставленні до них.


Салофальк суспензія ректальна 4 г 60 мл 7 клізма - ціна, інструкція, аналоги, відгуки | купити в Аптека DSСалофальк суспензія ректальна 4 г 60 мл 7 клізма - ціна, інструкція, аналоги, відгуки | купити в Аптека DS\nСалофальк суспензія ректальна 4 г 60 мл 7 клізма\nСалофальк суспензія ректальна 4 г 60 мл 7 клізма Інструкція\nдіюча речовина: месалазин; 1 клізма (60 г суспензії) містить 4,0 г месалазину (5-аміносаліцилової кислоти); допоміжні речовини: натрію бензоат (Е 211), калію метабісульфіт (Е 224), динатрію едетат, карбомер 934 Р [карбопол 974 Р], калію ацетат, ксантанова камедь, вода очищена.\nСуспензія ректальна. Основні фізико-хімічні властивості: Гомогенна суспензія, що має колір від дуже світлого коричневого до коричневого, позбавлена сторонніх часток.\nПротизапальні засоби, що застосовуються для лікування захворювань кишечнику. Код АТХ А07Е С02.\nДр. Фальк Фарма ГмбХ/ Dr. Falk Pharma GmbH.\nПо 60 г суспензії у клізмі; по 7 клізм у чарункових блістерах у коробці з картону.\nЛікування загострень виразкового коліту (хронічного запального захворювання товстого кишечнику).\nГіперчутливість до месалазину, до будь-якого з компонентів препарату або до саліцилатів, виразкова хвороба шлунка та дванадцятипалої кишки в стадії загострення, тяжка печінкова та/або ниркова недостатність, геморагічний діатез.\nДорослі Пацієнтам із симптомами гострого запалення рекомендовано застосовувати вміст однієї клізми (60 г суспензії) ректально 1 раз на добу увечері, перед сном. Найкращий результат досягається, якщо перед вживанням клізми Салофальку проводиться очищення кишечнику. Бажаний лікувальний результат можна досягти лише при регулярному і постійному застосуванні клізм Салофальку. Тривалість застосування визначає лікар. Зазвичай загострення виразкового коліту стихають протягом 8-12 тижнів; після цього клізми Салофальку, як правило, не застосовуються. Для більш легкого введення аплікатор клізми змащений парафіном та білим вазеліном. Інструкція з введення суспензії Підготовка: Правильне положення при введенні клізми наступне: Введення клізми:\nСистема органів Частота відповідно до MedDRA рідкісні (? 1/10000; < 1/1000) дуже рідкісні (< 1/10000) Система крові і лімфатична система Зміни у складі крові (апластична анемія, агранулоцитоз, панцитопенія, нейтропенія, лейкопенія, тромбоцитопенія) Нервова система Головний біль, запаморочення Периферична нейропатія Серцево-судинна система Міокардит, перикардит Органи дихання, грудної клітки та середостіння Алергічні та фіброзні реакції легенів (включаючи диспное, кашель, бронхоспазм, альвеоліт, легеневу еозонофілію, інфільтрацію легенів, пневмоніт, плеврит) Шлунково-кишковий тракт Біль у черевній порожнині, діарея, метеоризм, нудота і блювання Гострий панкреатит Нирки Порушення функції нирок, включаючи гострий і хронічний інтестинальний нефрит, нефротичний синдром і ниркову недостатність Шкіра і її похідні Алопеція Скелетно-м’язова система та сполучні тканини Міалгія, артралгія, судоми Імунна система Реакції гіперчутливості, включаючи алергічне висипання, медикаментозну гарячку, синдром червоного вовчака, панколіт, набряк Квінке Печінка і жовчний міхур Зміни у параметрах функції печінки (підвищення активності трансаміназ і параметри застою жовчі), гепатит, холестатичний гепатит, печінкова недостатність Репродуктивна система Олігоспермія (оборотна) Стан місця введення Анальний дискомфорт, біль у прямій кишці, тенезм, подразнення Також можливі: втома, парестезії, метгемоглобінемія, тривалий пронос, посилення симптомів коліту. Механізм розвитку міокардиту, перикардиту, панкреатиту, нефриту і гепатиту у зв’язку із застосуванням месалазину невідомий; він може мати алергічну етіологію. Слід зазначити, що деякі з цих розладів можна пояснити самим запаленням кишечнику. Термін придатності. 2 роки. Не застосовувати після закінчення терміну придатності, зазначеного на упаковці.\nНа сьогодні про випадки інтоксикації та специфічні антидоти не повідомлялось. Є дані про випадки передозування (наприклад навмисне самогубство високою пероральною дозою месалазину), які не вказують на ниркову або печінкову токсичність. Специфічного антидоту не існує, лікування повинно бути симптоматичним та підтримувальним. У разі необхідності застосовують внутрішньовенну інфузію електролітів (примусовий діурез).\nАдекватних даних про застосування клізм Салофальку у вагітних жінок немає. Проте дані про використання у обмеженої кількості вагітних вказують на відсутність небажаних впливів месалазину на перебіг вагітності або на здоров’я плода та (або) новонародженого. На сьогодні ніякі інші епідеміологічні дані, що мають відношення до препарату, недоступні. Тільки в одному випадку після тривалого застосування впродовж вагітності месалазину у високій дозі (2-4 г перорально) повідомлялося про ниркову недостатність у новонародженого. Були повідомлення про порушення з боку системи крові (лейкопенія, тромбоцитопенія, анемія) у новонароджених, матері яких застосовували месалазин. Дослідження на тваринах при пероральному прийомі месалазину не засвідчило прямого або опосередкованого несприятливого впливу на вагітність, розвиток ембріона/плода, пологи або постнатальний розвиток. Клізми Салофальку необхідно приймати протягом вагітності лише тоді, коли очікувана користь від застосування переважатиме можливий ризик. N-ацетил-5-аміносаліцилова кислота і меншою мірою месалазин екскретуються у грудне молоко. На сьогодні є лише обмежений досвід застосування у жінок у період годування груддю. Не можна виключити реакцій гіперчутливості у грудної дитини, таких як діарея. Отже клізми Салофальку можна застосовувати під час грудного вигодовування лише тоді, коли очікувана користь від застосування переважатиме можливий ризик. Якщо у грудної дитини розвинеться діарея, годування груддю слід припинити.\nНемає достатнього досвіду щодо застосування цього лікарського засобу дітям.\nНа розсуд лікаря потрібно під час та після лікування робити аналізи крові (розгорнутий аналіз крові; параметри функції печінки, такі як АЛТ або АСТ; креатинін сироватки) та сечі (тестові смужки, осад). Орієнтовно аналізи рекомендується робити через 14 днів від початку лікування і потім ще 2-3 рази з інтервалами 4 тижні. Якщо результати досліджень нормальні, рутинні перевірки можуть проводитись кожні 3 місяці, але при появі інших додаткових симптомів аналізи необхідно зробити терміново. З обережністю слід застосовувати хворим з порушенням функції печінки. Потрібно з обережністю застосовувати клізми Салофальку при порушенні функції нирок легкого та помірного ступеня тяжкості. Необхідно регулярно контролювати функцію нирок, а саме вимірювати рівень азоту сечовини крові, креатиніну у пацієнтів з протеїнурією. При погіршенні функції нирок упродовж лікування слід мати на увазі індуковану месалазином токсичність відносно нирок. Хворим з легеневими захворюваннями, зокрема з астмою, слід знаходитись під наглядом лікаря протягом курсу лікування клізмами Салофальку. Хворим, які мають реакції гіперчутливості, включаючи судоми, гострий біль у животі, гарячку, сильний головний біль та висипання, на препарати, що містять сульфасалазин, слід перебувати під наглядом лікаря з самого початку лікувального курсу із застосуванням клізм Салофальку. У випадку гострих симптомів непереносимості терапію слід негайно припинити. Завдяки тому, що клізми Салофальку 4 г/60 мл містять метабісульфіт калію, вони можуть спровокувати алергічні реакції з анафілактичними симптомами і скороченням бронхів (бронхоспазмом) у чутливих пацієнтів, зокрема у хворих на бронхіальну астму або у хворих з алергією в анамнезі. Оскільки препарат містить натрію бензоат, він може спровокувати розвиток реакції підвищеної чутливості у пацієнтів у вигляді подразнення шкіри, очей або слизових оболонок. Немає потреби зменшувати дози пацієнтам літнього віку.\nНіякого впливу на здатність керувати автомобілем та користуватись механізмами не спостерігалось. У випадках, якщо під час лікування препаратом спостерігається запаморочення, слід утриматися від керування транспортними засобами та роботи з механізмами.\nСпеціальних досліджень лікарської взаємодії не проводилось. Під час комплексного лікування препаратом Салофальк та азатіоприном, 6-меркаптопурином або тіогуаніном у деяких дослідженнях було виявлено більшу частоту мієлосупресивних ефектів, що нібито свідчить про наявність взаємодії, однак механізм взаємодії встановлений не повністю. Рекомендується регулярно контролювати рівень лейкоцитів, а режим дозування тіопуринів слід відкоригувати. Є дані про те, що месалазин може знизити антикоагуляційну дію варфарину. Можливе посилення гіпоглікемічної дії похідних сульфонілсечовини, токсичної дії метотрексату. Активність фуросеміду, спіронолактону, сульфаніламідів, рифампіцину, урикозуричних препаратів (пробенециду та сульфінпіразону) може слабшати. Месалазин можле потенціювати небажану дію глюкокортикоїдів на слизову оболонку шлунку, зменшувати всмоктування дигоксину.\nФармакодинаміка. Механізм протизапальної дії невідомий. Результати досліджень in vitro свідчать, що певну роль може мати інгібування ліпооксигенази. Було також продемонстровано вплив на концентрацію простагландинів в слизовій оболонці кишечнику. Месалазин (5-аміносаліцилова кислота/5-АСК) може також діяти як поглинач радикалів реактивних сполук кисню. Месалазин при ректальному введенні діє переважним чином локально на слизову оболонку кишок і на підслизову тканину з просвіту кишок. Доклінічні дані, що базуються на традиційних дослідженнях щодо безпеки, фармакології, генотоксичності, канцерогенності (на щурах) або токсичності для репродуктивної системи, не вказують про особливу небезпеку для людини. Було відмічено ниркову токсичність (нирковий папілярний некроз та пошкодження епітелію в проксимальних канальцях (Pars convoluta) або цілого нефрона) в дослідженнях токсичності при застосуванні повторних високих пероральних доз месалазину. Клінічна важливість цих даних невідома. Фармакокінетика. Загальні властивості месалазину Поглинання Поглинання месалазину є найвищим у проксимальній частині кишечнику і найнижчим – у дистальній його частині. Біотрансформація Месалазин метаболізується як досистемно у слизовій оболонці кишечника, так і у печінці у фармакологічно неактивну N-ацетил-5-аміносаліцилову кислоту (N-Aц-5-АСК). Очевидно, що ацетилювання не залежить від фенотипу апарату для ацетилювання хворого. Деяке ацетилювання також відбувається завдяки дії бактерій у товстому кишечнику. Зв’язування месалазину і N-Aц-5-АСК з білками становить відповідно 43 % і 78 %. Виведення/екскреція Месалазин і його метаболіт N-Aц-5-АСК виводяться з фекаліями (основна частина), через нирки (варіює між 20 і 50 % залежно від типу застосування, фармацевтичної форми і шляху вивільнення месалазину відповідно) і з жовчю (незначна частина). Ниркова екскреція відбувається переважно у вигляді N-Aц-5-АСК. Близько 1 % від загальної введеної орально дози месалазину екскретується у грудне молоко головним чином у вигляді N-Aц-5-АСК. Особливості клізм Салофальку 4 г/60 мл Розподіл Сцинтиграфічне дослідження у пацієнтів з незначним або помірним гострим виразковим колітом показало, що рідина клізми на початку лікування та через 12 тижнів застосування розподіляється головним чином у прямій та сигмовидній кишках і меншою мірою – в ободовій кишці. Поглинання і виведення У дослідженні на пацієнтах з виразковим колітом у стадії ремісії пік концентрації у плазмі становив для 5-АСК 0,92 мкг/мл і для N-Ац-5-АСК 1,62 мкг/мл через приблизно 11-12 годин при сталих умовах. Швидкість елімінації становила приблизно 13 % (значення через 45 годин), причому більша кількість (близько 85 %) виводилась у формі метаболіту, N-Ац-5-АСК. Концентрація у плазмі 5-АСК і N-Ац-5-АСК у дітей з хронічним запаленням товстого кишечнику при лікуванні Салофальком 4 г/60 мл становила 0,5-2,8 мкг/мл і 0,9-4,1 мкг/мл відповідно.\nНе потребує спеціальних умов зберігання. Зберігати в недоступному для дітей місці.\nЛяйненвеберштрассе 5, 79108 Фрайбург, Німеччина / Leinenweberstrasse 5, 79108 Freiburg, Germany.\nДр. Фальк Фарма\nМесалазин - 4.0 - г\nУпаковка / 7 клізм.\nФорма випускусуспензія ректальна\nВиробникДр. Фальк Фарма\nСалофальк гранули 500 мг 50 шт\nСалофальк гранули для розчину 1000 мг 50 шт\nСалофальк супозиторії ректальні 250 мг 10 шт\nСалофальк супозиторії ректальні 500 мг 10 шт\nСалофальк таблетки 500 мг 100 шт\nСалофальк гранули 1,5 г 35 пакетів


Упродовж січня-червня 2018 року послугами Сколівської РФ ЛОЦЗ скористались 583 осіб, які мали статус безробітного, це на 129 осіб менше, ніж за відповідний період 2017 року.\nЗа сприяння Сколівської районної філії ЛОЦЗ протягом січня - червня 2018 року отримали роботу 994 безробітних.\nДля допомоги у здобутті і вдосконаленні професійних знань, умінь та навичок організовувалось професійне навчання, перенавчання та підвищення кваліфікації безробітних. Навчання здійснювалось під замовлення роботодавців. З початку року 96 безробітних підвищував конкурентоспроможність на ринку праці. До тимчасової зайнятості були залучені 144 осіб шляхом їх участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру.\nСтаном на 01.07.2018 р. мають статус безробітного 230 осіб. Допомогу по безробіттю отримують 196 безробітних. Середній розмір допомоги по безробіттю у червні 2018 року складав 2228 грн.\nІз загальної чисельності безробітних, що перебувають на обліку в центрі зайнятості – 116 жінки, 72 – молодь віком до 35 років, 186 – сільські жителі.\nЗа звітний період до центру зайнятості надійшло 1066 вакансій, з яких 954 укомплектовано за направленням служби зайнятості. Станом на 1 липня 2018 року в центрі зайнятості зареєстровано інформацію про потребу в 28 працівниках на вільні робочі місця.\nПротягом 1 півріччя 2018 року послугами Сколівської РФ ЛОЦЗ скористались 37 військовослужбовців – учасників АТО. За цей час працевлаштовано 5 колишніх військовослужбовців. Крім того, 4 учасників АТО проходили професійне навчання, 1 учасник АТО продовжує навчання в Львівському ЦПТО за професією електрогазозварник. Станом на 01.07.2018 р. продовжували пошук роботи 11 осіб зазначеної категорії.


Черкаські владці об'єдналися, створивши алею пам'яті (фото) | Вчасно\nАвтор Вчасно Служба новин 08.05.2015 16:25 | Залишити коментар\nУ черкаському парку Перемоги сьогодні, на День вшанування пам’яті загиблих в Другій світовій війні, висадили Алею пам’яті.\nОбласні і міські владці та спортсмени-іноземці посадили 3 туї і 15 кущів ялівця.\n– Дуже добре, що сьогодні тут зібралися і представники міської і обласної влади, – виступає із вступним словом очільник Черкаської ОДА Юрій Ткаченко. – Ми висадили цю алею на честь 70-річчя перемоги. Символічно, що зробили це в День пам’яті і примирення. Дуже важливо в наші дні пам’ятати ту жахливу війну, бо зараз схожі події відбуваються в нашій країні. Дуже важко, коли помирає одна людина, то що тоді говорити, коли гинуть мільйони. У тій війні найбільше загинуло українців. Зараз ми маємо зробити все максимально правильно, щоб ті події не повторились.\nСправді, на заході була присутні і черкаські чиновники, і політики. Але варто додати, що для повноти картини все ж не вистачало міського голови Сергія Одарича. Правда, в нього є серйозна причина: мер на лікарняному.\nПриєднався до акції і секретар міської ради Олександр Радуцький.\nПоряд із черкащанами деревця садили іноземні гості міста: спортсмени з Китаю, Австрії, Нідерландів та Польщі, які з’їхались в Черкаси на чемпіонат світу із судномодельного спорту.\nКитайські моделісти фотографуються в Черкасах\n– Створення цієї алеї допоможе розвивати в місті спорт, – говорить віце-президент НАВІГА Пітер Шахт. – У моїй країні (Нідерланди – ред.) також спочатку відзначають День Пам’яті, 4 травня, а наступного дня, 5 травня, День Перемоги.\nНагадаємо, сьогодні о 23.00 на Пагорбі Слави відбудеться мистецька акція «Перша хвилина миру», присвячена підписанню Акту про беззастережну капітуляцію Німеччини та проголошення припинення вогню о 23.01 год. 1945 року.\nКатегорії Місто, Новини, Слайдер, Суспільство Теги redbold, Алея пам'яті, Парк 50-річчя перемоги, політика, Черкаси