Як знайти своє покликання | Elegance and beauty\nЖити в гармонії з самим собою – це одне з найбільших благ, яких може досягти людина. І багато в чому володіння цим благом залежить від того, чого він присвячує своє життя, час і сили; чи щасливий він, займаючись цим. І з якого б боку ми не подивилися на цю проблему, вона в будь-якому випадку приведе нас до пошуку призначення. Навряд чи, звичайно, ми запропонуємо готовий спосіб, як знайти своє покликання, але все ж ми впевнені, що роздуми та поради з цієї статті дозволять вам краще зрозуміти себе і відповісти хоча б на частину тривожних питань.\nЧому ми шукаємо себе\nСьогодні є безліч статей і матеріалів, присвячених тому, як знайти своє покликання в житті, професії і т. д. Є навіть спеціальні тести на цю тему, наприклад, відомий тест на тип особистості по Майерс-Бріггс. Якісь поради та рекомендації більш ефективні, якісь менше. Але, як би там не було, будь-які міркування про сенс життя зводяться до того, що пошук свого покликання – це природний стан людини.\nДумаючі і розвиваються люди не сумніваються в тому, що має бути якесь глобальне справа життя, яким з задоволенням можна буде віддатися з головою; заради якого легко буде прокидатися о 6 ранку і нестися стрімголов кудись щось робити; на яке не буде шкода витрачати свій час і сили. Подібна діяльність здатна стати сенсом існування людини.\nСаме ця передумова вказує на те, що для здобуття щастя і задоволеності необхідно шукати своє покликання. Воно повинно відповідати прагненням, талантам і здібностям. До того ж, у багатьох випадках справа життя дозволяє заробляти засоби до існування, причому досить комфортному. Однак пошук призначення може виявитися досить важким, про що свідчить звичайний життєвий досвід – багато людей так і не знаходять його за все своє життя.\nДалі ми поговоримо про перепони на шляху до пошуку призначення та їх подолання, але спочатку пропонуємо вам подивитися невелике відео, в якому експерт з особистісного розвитку Іцхак Пінтосевич розповідає, як знайти свою місію.\nТруднощі в пошуку свого призначення, всупереч поширеній помилці, пов’язані не з везінням, кармою або тим, що людині не пощастило знайти заняття, що відповідає його прагненням, потребам і бажанням. Проблему слід шукати набагато глибше, хоча відповідь, по суті, лежить на поверхні.\nЯк би дивно це не звучало, але майже ніхто не запитує себе, навіщо взагалі шукати призначення. Люди просто беруть ідею цього пошуку як даність, вірячи в те, що обов’язково потрібно стати підприємцем, вченим, політиком, лікарем, актором і т. д., а потім присвятити цій професії все життя. Іншими словами, спеціальність прирівнюється до покликання. Але віра, що мета життя полягає у пошуку і знаходженні покликання, якраз і служить серйозною перешкодою на шляху до призначенню. Давайте трохи розберемося в тому, що це значить.\nБільшість людей не можуть знайти свого покликання з-за неправильної постановки головних питань. У них вони виглядають приблизно так: «Яка соціальна роль більшою мірою відповідає моїм здібностям і талантам?», «Яка соціальна роль підійде мені більше всього?», «Яка роль дозволить мені самореалізуватися?» і т. д. Відповіді на ці питання знайти нелегко, бо вони неправильні.\nЩоб знайти улюблену роботу чи справа життя, необхідно ставити питання інакше, а саме: «Чого я хочу в житті і що мені потрібно зробити, щоб цього досягти?», «Чи є яка-небудь соціальна роль, яка допоможе мені досягти моєї мети?», «Якщо немає такої ролі, за допомогою чого ще я можу домогтися свого?». Ставлячи собі такі питання, ми вже не ставимо соціальну роль у главу кута, а орієнтуємося на свої бажання. Причому ми можемо не тільки підпорядкувати роль своїм цілям, але і в разі необхідності взагалі від неї позбутися. Саме тому є сенс трохи поговорити конкретно про цілях.\nВажливість життєвих цілей\nНевелика розмова про цілях допоможе нам краще зрозуміти суть сказаного. Наприклад, ви вже знаєте, чого хочете від життя. Ви любите життя, прагнете розвиватися і пізнавати нове. Ви хочете бути незалежними і вільними, тому для вас важливо жити і отримувати задоволення від життя, пізнавати себе, спілкуватися, подорожувати і вивчати світ навколо. Ви хочете, щоб ваші дії хоча б трохи зробили світ краще.\nТакі ваші життєві цілі. Але що ж ви можете зробити, щоб їх реалізувати? Яка соціальна роль вам підійде: письменника, педагога, психолога, режисера? Яка професія і яке діло відповідають вашим головним потребам? Як ви і самі бачите, відповідь дати складно. Але що якщо спробувати самим придумати професію, яка підійде? Що це за професія?\nПо-перше, ваша робота не повинна з’їдати весь час. Ви заведете сім’ю, і у вас з’являться діти, і, природно, вам захочеться проводити більше часу з коханими. Тому ваше покликання повинно залишати вам більше часу, ніж те, яке дозволяє звичайна робота. Крім того, у вас є бажання приділяти свій час і на хобі і захоплення, такі як саморозвиток, походи, читання книг, спорт, кіно, музика, спілкування з друзями і т. д.\nУ вас зовсім немає бажання «прив’язуватися» до робочого місця, і проводити там 5-6 днів в тиждень з ранку до вечора, приходити додому злим і втомленим, мати дві жалюгідних тижні відпустки за 6 місяців нескінченного праці. Ваша улюблена робота або справа життя повинно дозволяти вам насолоджуватися кожним днем, регулярно відпочивати, відкривати нові місця і спілкуватися з родиною. Виходячи з цього, джерело заробітку краще зробити віддаленим і автономним, хоча б частково.\nАле ви не ставите в пріоритет незалежність і свободу, і цілком готові приділяти покликанням стільки часу і сил, скільки потрібно. Але це так лише в тому випадку, якщо заняття дозволяє вам реалізовувати свої задуми, отримувати натхнення і віддачу. Тому краще за все, щоб ваша справа належало вам, якщо ж це не так, воно в будь-якому випадку повинно давати вам свободу, про яку ви мрієте.\nВи, напевно, помітили, що поки що ми думаємо лише про умови праці, але його зміст залишається під питанням. Так чим конкретно вам зайнятися? Можна стати програмістом або копірайтером (або вибрати інший напрям фріланса), а можна і почати розвивати свій бізнес. Найголовніше тут – щоб це справа дозволяло заробляти і залишатися вільним.\nАле як же особисті уподобання і принесення користі людям? І тут криється хитрість – насправді ніхто не говорить про те, що це залежить від роботи. Подумайте самі: почавши займатися ідеальним справою, що дає вам свободу і достаток, ви отримаєте багато часу, який зможете приділяти тому, що вам цікаво.\nБезумовно, було б добре, якби джерело доходу сам по собі вже дозволяв це робити, але, по-перше, сьогоднішні реалії такі, що такої «роботи» дуже небагато, а по-друге, це не обов’язково. Наприклад, ви можете стати письменником і постаратися монетизувати цю справу, щоб досягати своїх цілей. Але разом з цим можна освоїти мистецтво фотографії і почати продавати свої послуги фотографа. Заради цього, звичайно, теж потрібно попрацювати, але зате потім у вас буде час залишатися на письменство.\nРозвивати сказане можна дуже довго, але вже зараз ми можемо зробити один принциповий висновок: покликання в обов’язковому порядку повинно бути підпорядковане життєвим цілям. І тут особливої уваги заслуговує питання вибору цього покликання, як у житті, так і в професії.\nСпосіб заробітку зовсім не зобов’язаний відповідати вашим талантам або покликанням, але він повинен дозволяти досягати вам цілей. Повернемося до наших прикладів: цілком імовірно, що ви не володієте чуттям фотографа, фотографування немає у вас в крові. Але погодьтеся: хіба ви не стали б займатися професійною фотозйомкою, якщо б вона дозволяла вам бути незалежним і вільним, мати багато часу на улюблені справи і робити світ краще, привносячи в нього красу? Швидше за все, ви були б не проти такої роботи.\nКожен з нас потребує засобах до існування – це правда життя. Нехай ви і не літаєте в хмарах від щастя, бігаючи навколо женихів і наречених зі своїм «фоторушницею», але якщо це справа не вимагає постійної зайнятості та дозволяє непогано жити, то чому б і ні, не так?\nБезліч людей працюють по 6 днів на тиждень, і як було б чудово, якщо б така робота була їм в кайф, адже вони практично живуть на ній. Однак це зовсім не так, але все ж вони працюють, хоча це і не їх вибір в повному розумінні цього слова. Незважаючи на це, шукаючи покликання, вони намагаються зробити своє життя краще, щоб необхідність у ненависній роботі відпала назавжди.\nІ тут якраз заходить мова про вибір: в пошуку свого призначення люди починають міняти одну роботу на іншу, одного роботодавця на іншого, один шестиденний або п’ятиденний графік на інший. А чи є в цьому сенс? Не буде перебільшенням, якщо ми скажемо, що тут немає сенсу, оскільки це біг по колу. Було б наївним вважати, що, будучи продавцем, ми, змінивши один торговий зал на інший, знайдемо своє покликання. Продажу – просто приклад, але він стосується будь-якої сфери.\nБути може, є здорове зерно в тому, щоб взагалі змінити профіль? Але і тут можна загнати себе в ту ж пастку: ось ви вже не продавець, офіс-менеджер, а ось ви уже й не менеджер, а IT-шник у великій конторі, але що змінилося? А не змінилося нічого – ви всі так само встаєте вранці, мчитеся на роботу і робите щось, що потрібно кому завгодно, але тільки не вам, продовжуючи мріяти, що коли-то пошук призначення увінчається успіхом.\nЗаймаючись будь-якою діяльністю, яка не наближає вас до досягнення намічених цілей, ви даремно витрачаєте свій час. Роблячи вибір між різними формами однієї і тієї ж діяльності, ви ніколи не знайдете свого покликання, адже вибираєте там, де вибору просто не існує. І це є друга основна проблема, яка заважає знаходити своє призначення. І вже звідси випливає ще один основоположний висновок: покликання може полягати в абсолютно різних речах.\nСпираючись на це, потрібно розширювати зону свого комфорту і освоювати нові сфери діяльності. Тобто якщо ви усвідомлюєте, що, працюючи на звичайній роботі, ви ніколи не станете щасливим і не зможете реалізуватися, потрібно як можна швидше зрозуміти, яка ж область дозволить вам наблизитися до бажаних результатів. Зробити це ви зможете, задаючи собі спеціальні питання для пошуку сенсу і щастя, а також, якщо будете знати особливості типу своєї особистості.\nАле не варто думати, що розглянуті нами проблеми вичерпують питання пошуку улюбленої роботи або справи життя. Є і ще кілька не менш важливих речей, які ускладнюють пошук призначення.\nОбмеженість і рутина\nБуває так, що людина ніби знаходить своє покликання, але воно, всупереч логіці, стає джерелом її щастя, а каменем спотикання. Постарайтеся усвідомити важливу думку: знайшовши в життя те, що вам подобається і те, чому потрібно буде віддавати всього себе, ви ризикуєте позбутися свободи і незалежності. Нове заняття може просто обмежити вас, і, через деякий час радості, ви усвідомлюєте, що знову загнали себе в кут.\nЗнайти улюблену роботу чи справа життя не значить знайти нове колесо, в якому потрібно бігати, немов білка. Варто зберігати обережність, з головою вдаючись у нові захоплення і роблячи на них «всі ставки». Завжди повинен залишатися простір для маневру, і це означає, що не потрібно себе обмежувати чимось одним. Як ми і сказали, покликання може полягати в різних речах, але щоб їх знайти, потрібно мати простір для пошуків.\nДо всього іншого, практично будь-яке заняття завжди включає в себе елемент рутини, і від будь-якої роботи, навіть самої творчої, можна просто втомитися. Знайти справу, яка до кінця життя буде приносити задоволення, звичайно ж, можна, але дуже і дуже нелегко, і велика ймовірність, що від колишнього запалу через пару років не залишиться і сліду.\nУ пошуках призначення потрібно завжди тримати в голові думка, що з часом щось знову захочеться змінити. Бажання змін – це нормальне для людини стан, а тому ми в черговий раз говоримо, що не потрібно втискувати себе в рамки якогось одного заняття або однієї професії. Вважати, що сенс життя полягає в чомусь одному, в корені неправильно.\nЗ усього цього можна укласти, що потрібно намагатися шукати кілька напрямів, що відповідають життєвим цілям, і займатися тим, чим в даний момент хочеться. І все-таки як знайти такі речі? Це питання абсолютно доречний, адже говорити і думати – це одне, а робити – абсолютно інше.\nПошук правильного напрямку\nВизначити правильний напрямок для руху непросто, адже треба знайти те, що буде відповідати поставленим цілям. Думаємо, ви погодитеся з нами, що будь-яка людина прагне до щастя – це природна потреба. Але способи досягнення цього стану в кожному окремому випадку будуть відрізнятися.\nМи (і не тільки ми) вже не раз говорили, що по більшій частині стан щастя обумовлено внутрішнім станом людини, а не зовнішніми чинниками. Щастя – це внутрішня гармонія, правильна самооцінка, адекватне сприйняття навколишнього світу, але ніяк не наявність машини і заміського будинку або статус директора великої компанії.\nЯкщо людина нещасна всередині свого єства, ніякі матеріальні блага не змінять ситуацію. Може бути, іноді йому буде здаватися, що він щасливий і все в житті прекрасно, але ці моменти настільки сиюминутны, що будуть зникати, коли стане проходити радість від володіння чимось. В результаті прийде розуміння того, що і це не щастя, і весь кругообіг почнеться спочатку.\nМи хочемо сказати, що не зовсім вірно ставити перед собою мету досягнення певних матеріальних благ. Найважливіше – відшукати щастя в собі самому, і вже після цього прийде розуміння того, до чого прагнути в житті, чому її присвячувати, в чому полягає призначення.\nЖиттєвий досвід величезної кількості людей каже, що ніякі духовні і життєві пошуки не приносять успіху, якщо людина не знає, що саме робить його щасливим. Люди змінюють професії і роботи, переїжджають з місця на місце, сподіваючись, що ось зараз все стане інакше. Але радість так і не приходить, все повторюється заново, і приходить розчарування і депресія.\nТак от весь сир-бор і полягає в тому, що ці люди не змогли знайти свій внутрішній джерело щастя. І щоб ситуація не погіршилася, потрібно запитати себе: «А чому я нещасний? У чому причина моїх страждань? Йду я по вірному шляху або намагаюся відкрити ті двері, які назавжди залишаться для мене залишили?»\nНі, ми не станемо сперечатися, що на внутрішній стан дуже сильно впливає і те, чим ми займаємося, і стан забезпеченості, і володіння матеріальними благами. Але це не головна причина, і розуміння того, що проживаєш своє життя не даремно, ні в якому разі не повинно залежати ні від грошей, ні від машин-квартир-айфонів, ні навіть від досягнення цілей. Щастя повинно бути всередині, а інакше навіть знайдене призначення нічого не змінить.\nШукати улюблену роботу чи справа життя, займатися пошуком призначення і визначенням своїх життєвих цілей і пріоритетів необхідно, починаючи з себе. А що робить вас щасливим? Відповісти на це питання можете тільки ви самі, і щоб знайти відповідь, треба, знову ж, спитати себе:\nЩо я хотів би змінити в цьому світі?\nЩо я хочу змінити у своєму житті?\nЧим мені подобалося займатися в дитинстві?\nПро що я мріяв, коли був маленьким?\nЧим мені подобається займатися і в чому я міг би стати кращим?\nЧим я міг би займатися протягом багатьох років?\nПройдіть цей своєрідний тест, запишіть відповіді на запитання, а потім виберіть час і докладно їх обміркуйте. А ще згадайте про те, що життя швидкоплинне, і чим старше ми стаємо, тим швидше плине час. Займалися б ви тим, чим займаєтеся зараз, якщо б раптом дізналися, що жити залишилося півроку або максимум рік? Якщо відповідь на це питання негативна, подумайте, що б ви стали робити, якби така ситуація сталася, і чому ви взагалі займаєтеся тим, що для вас не має значення?\nУ більшості випадків люди завжди знають, чого хочуть від життя. Але з віком багато прагнення і бажання «затираються», мрії здаються нездійсненними, реальність стає необхідністю виконувати якісь справи, вирішувати проблеми, заробляти гроші. Життя перетворюється в дорогу в нікуди. Але це можна змінити, якщо почати пізнавати себе, ставити собі правильні питання, взяти відповідальність за себе і свої бажання, прийняти ідею часу і вибудовувати дії відповідно з усім цим.\nНа початку нашої статті ми говорили, що навряд чи зможемо запропонувати готовий метод пошуку свого призначення. І це дійсно так, тому що пошук покликання – справа суто індивідуальна, навіть в деякій мірі інтимне. Тут немає шаблонів або технік, які можна просто виконати, і все вирішиться, як за помахом чарівної палички.\nАле все ж ми думаємо, що наші роздуми про сенс життя і щастя зможуть направити ваші думки (і майбутні дії) в потрібне русло. Щоб зрозуміти, що вам потрібно, відзначайте ті моменти, коли до вас приходить відчуття гармонії, спокою і того, що все добре.\nМожна роками сидіти в офісі, а одного разу, піддавшись на вмовляння одного, через силу стрибнути з парашутом і зрозуміти, що це те, про що ви мріяли все життя. Можна кидати коробки на складі, а в один прекрасний день написати від нічого робити невеликий розповідь і зрозуміти, що саме цим ви хотіли займатися з дитинства. Можна поїхати у відпустку і, валяючись на пляжі, перейнятися ідеєю віддаленої роботи, щоб мати можливість пізнавати світ, і, в підсумку, прийти до дизайну інтернет-сайтів.\nЗагалом, відповідь на питання, як знайти своє призначення, полягає, крім іншого, у тому, щоб мати сміливість і зухвалість піти на поклик своїх бажань і мрій; в тому, щоб дати волю своїй фантазії; в тому, щоб зрозуміти, що ваше щастя у ваших руках. Вивчайте себе, визначайте свої глибинні потреби, спілкуйтеся з цілеспрямованими і захопленими людьми, розширюйте власні кордони, міркуйте про життя, пробуйте нове, приділяйте час тому, що для вас важливо, тому, що подобається, а не потурайте своїм слабкостям і звичкам. Це і є те, що дозволить вам знайти своє покликання.\nІ, звичайно, ми просто не можемо не порадити вам парочку книг на дану тему. Це книга «Став мети! Знайти свою мету і досягти її за 1 рік» (Іцхак Пінтосевич) і «Знайти своє покликання. Як відкрити свої справжні таланти і наповнити життя сенсом» (Кен Робінсон). А також подивіться це відео від Кена Робінсона, де цей дивовижний чоловік розповідає про покликання і його значення.\nМи щиро сподіваємося, що наш невеликий філософсько-аналітичний нарис прояснив для вас якісь моменти про пошук свого покликання, і ви зможете знайти заняття по душі, улюблену роботу чи справа життя. Бажаємо вам удачі і вірності собі!


Популярні омани про радіаційну стійкість мікросхем. Частина 2 - Директория гумора\nдодому Різне Гаджети Популярні омани про радіаційну стійкість мікросхем. Частина 2\nПопулярні омани про радіаційну стійкість мікросхем. Частина 2\nЗ поодинокими збоями ситуація така: приблизний діаметр області, з якої йде збір заряду при попаданні одиночної частинки — близько одного мікрона, тобто більше розмірів комірки пам’яті, виконаної за глибоко субмикронным проектним нормам. І дійсно, експериментально виявляються так звані множинні збої, коли одна частинка викликає переключення відразу декількох біт. Більше того, із зменшенням проектних норм зменшується і енергія, необхідна для перемикання біта пам’яті, тобто до збоїв призводить більшу кількість влучень, ніж для чіпів, виконаних з більш грубим проектним нормам. У тому числі — потрапляння альфа-частинок з радіоактивних домішок в конструкційних матеріалах.\nМалюнок 9. Порівняння кількості збоїв від потрапляння одиночної частинки для двох різних варіантів 6T SRAM в технології з проектними нормами 65 нм. Джерело — А. Балбеков та ін., «Питання застосування НВІС по 65 нм КМОП технології в умовах впливу факторів космічного простору».\nНа рисунку 9 зображено експериментальні дані по одиночним збоїв в об’ємній технології 65 нм. Зліва — звичайна 6T-SRAM. Десять збоїв від одного попадання! Від такого код Хеммінга вас не захистить. Так що, якщо ми говоримо про комерційні мікросхемах, то на грубих проектних нормах з поодинокими збоями все буде трохи краще, ніж на тонких. Принаймні, вони залишаться поодинокими, і їх буде реально виправити за допомогою кодування. Але якщо мікросхема спеціально створюється для космічних застосувань, то в арсеналі розробника є величезна кількість архітектурних, схемних і топологічних рішень, здатних забезпечити високу стійкість одночасно з високою продуктивністю. У правій частині малюнка — теж 6T-SRAM, з точно такою ж електричної схемою, але з іншого топологією. Ціна поліпшень, прибирають численні збої, тиристорний ефект і підвищують стійкість до повної дозі — чотирикратне зростання площі. Звучить не дуже приємно, але ніхто не казав, що буде легко. Тим не менш, Radiation Hardening by Design працює і дозволяє досягати заздалегідь заданих показників стійкості на маленьких проектних нормах на будь об’ємної технології.\nЧому заздалегідь заданих? Тому що досягнення різних рівнів стійкості вимагає застосування різних методів її підвищення, і для кожної технології і технічного завдання потрібний свій набір методів. Тоді чому б не застосовувати всі відразу, щоб точно було добре? Тому що досягнення радіаційної стійкості завжди відбувається за рахунок погіршення функціональних параметрів енергоспоживання, площі кристала, швидкості тощо), а вони є першим пріоритетом. Саме тому потрібні чіткі вимоги технічного завдання, як по функціональності, так і по стійкості. Правда, мікросхеми не так часто робляться для вирішення однієї задачі, особливо радстойкие, у яких тираж для кожного з наявних застосувань може становити кілька десятків штук. Але все ж хороше розуміння вимог дозволяє, наприклад, не використовувати кільцеві транзистори, сильно збільшують площу і струм споживання, і отримувати в результаті більш конкурентоспроможні продукти.\nОко уважного читача напевно зачепився за слово «об’ємної» у фразі «заздалегідь заданих показників стійкості на маленьких проектних нормах на будь об’ємної технології». Не зайве воно там? Всім же відомо, що радстойкие мікросхеми потрібно робити технологією «кремній на ізоляторі» або «кремній на сапфірі».\nЗа технологією «кремній на ізоляторі» давно і міцно закріпилася слава радиационностойкой. Коріння цього популярного омани йдуть у сиву давнину, коли попередник КНС, кремній на сапфірі, активно використовувався для військових розробок. Чому? Транзистори в такій технології електрично відокремлені один від одного і, що більш важливо, від підкладки. Це означає, що область збору радіаційно-індукованого заряду при короткочасному впливі на чіп випромінювання з високою потужністю дози, буде маленькою. Це, в свою чергу, суттєво зменшує час втрати працездатності — те, що потрібно для роботи в умовах атомної війни. І дійсно, ніякого іншого методу зниження часу втрати працездатності, крім повної діелектричної ізоляції, не існує.\nДруга важлива частина міфу «КНІ = радстойкость» — це стійкість до тиристорному ефекту, в тому числі при впливі з високою потужністю дози. Тиристорний ефект або «клямка» — чи не найбільший головний біль розробників мікросхем і приладів для космосу, і не дивно, що технологія, що дозволяє позбавитися від нього, заслужила славу радиационностойкой. Але насправді ситуація знову дещо складніше.\nМалюнок 10. Перетин об’ємної КМОН-технології з паразитним тиристором.\nПричина виникнення тиристорного ефекту — паразитна тиристорная структура, присутня всередині елементів об’ємної КМОП-технології. Якщо опору Rs і Rw досить великі, то ця тиристорная структура при попаданні зарядженої частинки може відкритися і закоротити землю чіпа з харчуванням, що, самі розумієте, недобре. Наскільки великі ці опори в реальних мікросхемах? Відповідь на це питання досить простий: контакт до підкладці або кишені — це зайва площа, тому їх кількість намагаються мінімізувати. А це, в свою чергу означає, що за замовчуванням тиристорний ефект у «звичайній» мікросхемі швидше, ніж ні. Правда, тиристорний ефект може статися не тільки від радіації, але і при дії, наприклад, електростатичного розряду або навіть просто від підвищеної температури і великої щільності струму при невдалій топології. У «звичайних» застосуваннях з тиристорним ефектом стикаються виробники силовий і автомобільної електроніки.\nУ значної частини космічних систем цілком допустима перезавантаження в разі непередбачених обставин, тобто можна спробувати застосувати підданий «засувці» чіп, поставивши в лінію живлення схему контролю струму споживання і скидання живлення при перевищенні норми. Це, власне, регулярно і робиться в ситуаціях, коли дуже треба застосувати високопродуктивну комерційну мікросхему, а чіпи захисту від тиристорного ефекту (Latchup Current Limiter) — досить популярний радстойкий продукт. Але у такого рішення є багато обмежень. Скинути харчування можна не скрізь і не завжди, перезавантаження в процесі виконання важливого маневру здатна поставити хрест на тривалій місії. Струм споживання сучасної мікросхеми може розрізнятися у багато разів залежно від режиму її роботи, тобто споживання в режимі «нічого не відбувається і є клямка» може бути менше, ніж у разі штатної роботи в іншому режимі. На який рівень ставити обмеження струму? Теж незрозуміло. Час, за який потрібно встигнути вимкнути живлення і запобігти руйнуванню чіпа, залежить від безлічі факторів, у тому числі від конкретної мікросхеми. Десь можна нікуди не поспішати і скидати харчування стільки разів, скільки буде потрібно, а де-то вже після першого-другого разу чіп все одно необоротно згорає.\nУ мікросхемі, виконаної за технологією КНС, тиристорного ефекту не може бути в принципі, тому що всі транзистори електрично розділені. І найкраще — те, що для досягнення стійкості до тиристорному ефекту не треба робити взагалі нічого. Тобто, комерційні мікросхеми, виготовлені за технологією КНС, теж абсолютно стійкі до неї, що сильно полегшує їх застосування в космосі. Так, наприклад, комерційний КНІ процесор буде керувати новим американським космічним кораблем «Оріон».\nМалюнок 11. Радіаційно-індуковані витоку в об’ємній КМОП-технології. Джерело — J. Schwank et.al., «Radiation effects in MOS oxides», IEEE TNS, Vol. 55, No. 4, 2008\nВ чому проблема? У тому, що, крім ефектів потужності дози і «засувки», є ще поодинокі збої і повна поглинена доза, з якими у КНІ-технології все далеко не так райдужно. На малюнку показані два шляхи витоку в об’ємній КМОП-технології. Обидва шляхи легко закриваються при правильному топологічному проектуванні — один використанням кільцевих n-канальних транзисторів, другий — за допомогою охоронних кілець. Ці рішення мають недоліки з точки зору функціонування схеми (обмеження на мінімальний розмір кільцевого транзистора, втрати площі при використанні охоронних кілець), але з точки зору забезпечення радіаційної стійкості вони дуже ефективні.\nМалюнок 12. Додатковий механізм витоку в КНІ технології.\nУ технології КНС є ще один шлях витоки з джерела в стік кордоні кремнію і прихованого оксиду. Прихований оксид набагато товщі підзатворного, а значить, у нього може накопичитися багато позитивного заряду. Якщо ми розглянемо «нижній» транзистор (права частина малюнка 12), для якого прихований оксид є подзатворним, то побачимо, що в нормальній ситуації напруга «істок-затвор» цього транзистора — нуль, а його граничне напруга — кілька десятків вольт, тобто струм через цей транзистор не тече. При опроміненні в прихованому оксиді накопичується позитивний заряд (на цей процес впливає геометрія основного транзистора, зокрема — товщина приладового шару кремнію), і граничне напруження «нижнього» n-канального транзистора падає. Як тільки воно падає нижче нуля, струм починає вільно текти через транзистор за некерованим нижнього каналу. Таким чином, з точки зору повної поглиненої дози технологія КНІ принципово суворо гірше об’ємної технології. Але, може бути, є спосіб якось виправити становище?\nЗазвичай підкладка мікросхеми заземлена, але ж в КНІ нам нічого не заважає подати на неї не землю, а негативне напруга і таким чином закрити нижній транзистор? З одного боку, ідея здорова і вона активно використовується. Причому у випадку з повністю збідненим КНІ (FDSOI) і нормами 45-28 нм контроль потенціалу під прихованим оксидом використовується і при нормальному функціонуванні. З іншого боку, електричне поле в прихованому оксиді не тільки закриває паразитний транзистор, але і прискорює накопичення позитивного заряду в прихованому оксиді. В результаті, в залежності від параметрів техпроцесу і величини прикладеної негативного напруги, дозовая стійкість мікросхеми з поданими на підкладку негативним напругою може не тільки не покращитися, але і стати гірше! Далі, як це зазвичай водиться, є тонкощі, але принципово ситуація полягає в тому, що топологічні та схемотехнічні методи на об’ємній технології дозволяють домогтися практично будь-яких розумних рівнів стійкості до повної дозі, і під «розумними рівнями» я тут розумію, скажімо 100 Мрад(Si). На КНИ ж існують фундаментальні обмеження, і рівень стійкості конкретного техпроцесу може бути досить низьким. Обійти ці обмеження без втручання в технологію (зазвичай недоступного з комерційних міркувань) ніяк не можна, і дізнатися параметри дозового стійкості без дорогих випробувань теж не вийде.\nНітрохи не менш цікава й ситуація з поодинокими збоями в КНІ. З одного боку, в КНІ набагато менший об’єм, з якого збирається виділився при попаданні іонізуючої частинки заряд (хоча щодо точної форми цього обсягу багато років точаться суперечки між провідними вченими). З іншого боку, підзатворна область («тіло») КНІ МОН транзистора настільки мала, що потрапляння в неї навіть невеликого заряду здатне істотно підняти напругу в ній. Якщо напруга підніметься досить високо для відкривання pn-переходу істок-тіло, то включиться паразитний біполярний транзистор істок-тіло-сток, і заряд, внесений іонізуючою частинкою, помножиться на коефіцієнт підсилення цього транзистора. На практиці це означає падіння порогової ЛПЕ до рівнів нижче 1 Мев*см^2/(мг), тобто до збою призводить потрапляння в мікросхему чого завгодно. Звичайно ж, з паразитним тиристорним ефектом в КНІ можна впоратися — приєднавши подзатворную область до витоку транзистора або до землі/харчування. Але, по-перше, цього ніхто не робить у комерційних мікросхемах (бо немає необхідності), а по-друге, контакт до тіла — це втрата площі, особливо чутлива для ключів, де він повинен бути незалежним. У кожній клітинці кеш-пам’яті як мінімум два ключа, що призводить до значного зростання площі кеша і кристала в цілому. У той же самий час в об’ємній технології для придушення тиристорного ефекту і паразитного біполярного ефекту може бути достатньо одного контакту на 4-8 комірок пам’яті, так і навіть охоронні кільця можна зробити з меншими втратами площі, ніж на контакти до тіла транзистора в КНІ. Важливою перевагою КНС в глибоко субмікронних технологіях є те, що діелектрична ізоляція запобігає розповсюдженню заряду і численні збої з великою кратністю, які можуть з’являтися в об’ємній технології. Однак, розмір треку іонізуючої частинки можна порівняти з розмірами комірки пам’яті, і подвійні збої в КНІ цілком собі реєструються.\nЗагальна ситуація з радіаційною стійкістю технологією «кремній на ізоляторі» виглядає таким чином, що вона не «радіаційно стійкий сама по собі», а має ряд переваг і ряд недоліків щодо об’ємної технології. Частина недоліків КНІ можна обійти за допомогою спеціальних прийомів проектування, але те ж саме можна зробити і в об’ємній технології. Тому при виборі комерційної мікросхеми для використання в умовах дії радіації не можна покладатися на КНС як на панацею, а при виборі технології для розробки спеціалізованої радстойкой НВІС треба ретельно зважувати всі «за» і «проти» КНС та об’ємної технології для рішення конкретної задачі і забезпечення необхідних рівнів стійкості до різних радіаційних ефектів.\nНад забезпеченням радіаційної стійкості інтегральних мікросхем працюють сотні тисяч фахівців з усього світу, і осягнути неосяжне однієї науково-популярної статті неможливо. Та це й тема не для статті і навіть не для дисертації. У всякому разі, не для кандидатської дисертації. В силу специфіки формату, колеги-фахівці знайдуть тут досить спрощень, неточностей і може навіть фактичних помилок. Хотілося б, щоб ні, але повідомлення про необхідні правки приймаються в приват. Не претендуючи на повноту і новизну, я сподіваюся, що впорався з тим, щоб наочно описати найпопулярніші пов’язані з радіаційною стійкістю питання та помилки, а також донести до читача думку, що мікроелектроніка взагалі і космічна мікроелектроніка зокрема — одна з найбільш швидко прогресуючих галузей науки і техніки, тому перевірені часом знання і стереотипи на повірку часто виявляються застарілими, неповними або неправильними, а прості і очевидні рецепти ніхто не використовує, тому що насправді їх не існує.\nпопередня статтяЧому деякі люди добре володіють обома руками?\nнаступна статтяНайзухваліші аферисти XX–XXI століть\nПредставлено новий пристрій для злому iPhone правоохоронцями\nРосія майбутнього: коли зявляться телепорт, подорожі в часі і квантові ПК\nЖінка — як театр, сьогодні комедія, завтра трагедія, а післязавтра гастролі...


Сестра Колесникової: На суд під час оголошення вироку Марії пустили вісьмох родичів, усі інші в залі були підсадними ⋆ infoscope.news\n10 Вересня 23:53 / Published in Новини\nСестра Колесникової: На суд під час оголошення вироку Марії пустили вісьмох родичів, усі інші в залі були підсадними\nВона нагадала, що 6 липня Бабарика засудили до 14 років в’язниці.\n“Після цього вироку стало зрозуміло, що, найімовірніше, на Марію і Максима Знака чекатиме теж досить серйозний великий строк. Останнім часом репресії в Білорусі посилилися настільки, що люди дістають по два-три-п’ять-сім-вісім років узагалі за абсолютно абсурдні дії – за коментарі в соцмережах, за те, що, можливо, доторкнулися до міліціонера, за те, що написали пост у соцмережах, прокоментували щось у Telegram-каналах щодо силовиків чи білоруської влади. Тому ситуація така, що репресії в Білорусі тривають і поки не зупиняються”, – сказала вона.\nЗа словами Хомич, вона востаннє спілкувалася з Колесниковою 6 вересня 2020 року перед викраденням опозиціонерки.\n“Ми спілкувалися телефоном. Уже понад рік Марія перебуває в СІЗО в Мінську. Там немає можливості поговорити телефоном. Наш тато в Мінську, йому не дозволяли зустрічі цілий рік і буквально нещодавно, цього тижня, йому дозволили годинну зустріч із Марією. Він побачив те саме, що ми побачили в суді – що Маша сповнена сил, сповнена оптимізму, вона дуже добре тримається. Звичайно, вона розповідала про свої умови, про враження від суду й тато теж розповів деякі подробиці. Ви бачите кадри із зали суду. Здається, що там багато людей, які прийшли підтримати Машу й Максима. Насправді туди пустили вісьмох родичів, а інші люди в залі – підсадні. Водночас на вході в зал стояло 50–100 осіб – близькі друзі, абсолютно незнайомі люди, які хотіли потрапити на засідання, але нікого з них не пустили”, – розповіла сестра опозиціонерки.\nЗа її словами, коли родичі Колесникової і Знака увійшли в зал, вони були здивовані, що зал уже сповнений незнайомих людей.\n“Причому Марія пожартувала про це і сказала: “А давайте знайомитися! Хто ж ви?” – сказала Хомич.\nКолесникова і Знак – члени президії координаційної ради з урегулювання політичної кризи в Білорусі, вони перебувають під арештом з осені минулого року.\nКолесникова – білоруська флейтистка. У 2020 році вона почала політичну кар’єру, очоливши штаб банкіра Віктора Бабарика (він збирався балотуватися у президенти, але його заарештували незадовго до виборів і не допустили до них). Після арешту Бабарика Колесникова разом із Веронікою Цепкало, дружиною ще одного не допущеного до виборів політика Валерія Цепкала, увійшла у штаб опозиційної кандидатки Світлани Тихановської.\n7 вересня в Мінську невідомі затримали й вивезли Колесникову. Білоруські прикордонники 8 вересня розповіли, що вона проходила прикордонний контроль на українському кордоні, але потім повернулася на білоруську територію.\n9 вересня стало відомо, що Колесникову заарештовано. Відтоді вона перебуває під вартою. 13 травня 2021 року опозиціонерці оголосили остаточне обвинувачення в закликах до дій проти нацбезпеки, змові з метою захоплення влади і створенні екстремістського формування.\nЗнака затримали 9 вересня 2020 року. 18 вересня він оголосив голодування після того, як йому висунули обвинувачення за ч. 3 ст. 361 (заклики до дій, спрямованих на завдання шкоди національній безпеці Республіки Білорусь) Кримінального кодексу Республіки Білорусь. Голодування Знак припинив 28 вересня. 10 травня 2021 року адвокат Дмитро Лаєвський повідомив у Telegram, що опозиціонеру оголосили остаточне обвинувачення.\n4 серпня в Мінську почали закритий процес над Колесниковою і Знаком.\n6 вересня білоруський суд визнав Колесникову і Знака винними за всіма пунктами обвинувачення. Суд засудив Колесникову до 11 років колонії загального режиму, Знака – до 10 років колонії посиленого режиму.\nДинамо програло Колосу в товариському матчі\nДля Росії кінець вуглеводнів означає втрату колосальної частини економіки – Чубайс\nСправа на $350 млн. Стало відомо, чому Суркіси програли суд у Лондоні\nЛондонський суд відмовив у позові братів Суркіс...\nУ РФ знайшли уламки зниклого під Хабаровськом літака Ан-26\nУламки літака знайшли у верхів’ях сопки в...\nЩоб записати свою дитину у дитсадок, франківці цілу ніч простояли у черзі біля ЦНАПу ФОТОФАКТ


Суд дозволив сину Авакова зняти електронний браслет » Слово і Діло\nБраслет і паспорт. Суд ухвалив нове рішення щодо сина Авакова\nСолом'янський суд Києва в п'ятницю, 22 грудня, скасував зобов'язання сину міністра внутрішніх справ Арсена Авакова Олександру носити електронний браслет.\nПро це повідомили в Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі, передає «Слово і Діло» з посиланням на «Українські новини».\nПовідомляється, що САП просила продовжити сину Авакова особисте зобов'язання, носіння браслета та інші зобов'язання.\nПри цьому суд продовжив особисте зобов'язання та обов'язок Авакова приходити до слідчого за першим викликом, а також повідомляти про зміну місця проживання. Суд скасував носіння електронного браслета й обов'язок здати на зберігання паспорта для виїзду за кордон.\nЯк повідомлялося, Апеляційний суд Києва 19 грудня скасував рішення Солом'янського районного суду про арешт нерухомості Олександра Авакова.\nНагадаємо, Аваков впевнений, що його син не здійснював протиправних дій.


Як зміцнити перекриття\nЯк зміцнити перекриття?\nДля тих, хто не знайомий з будівельним визначеннями, хочеться нагадати, що перекриттям вважається той елемент будівлі, який розділяє цю будівлю на поверхи. І іноді під час експлуатації споруди, мешканці приймають рішення про перепланування або перебудові будівлі, змінюють призначення тих чи інших приміщень. І ці зміни нерідко стають причиною збільшення навантаження на наявні перекриття. А тому дані перекриття потребують обов’язкового зміцненні, яке збільшує надійність будови.\nВ якості витратних матеріалів потрібно купити цеглу, підготувати дошки для споруди опалубки і замісити розчин бетону.\nУ разі якщо між стіною і існуючої віссю балки зазор становить менше 22см, то даний простір потрібно закласти порожнистою цеглою, укладаючи кожен цегла на довгу грань. У процесі укладання один кінець цегли буде упертим до стіни, а кінець протилежний обопрётся на балку. Під час укладання другого шару, кладіть цеглини перпендикулярно цеглам перший. Ретельно перевіряйте, щоб розчин бетону між цеглинами був у товщину не менше 4см.\nЯкщо ж зазор між стіною і балкою перекриття за розміром більш 22см, то перекриття підлягає зміцненню за допомогою залізобетонної балки. У цих цілях заздалегідь забагатієте конструкцію опалубки між першим балкою і стіною. У опалубку шарами кладіть розчин бетону. Мінімізація витрати розчину досягається наповненням надбалочного простору якими-небудь легкими матеріалами. Заповнювач залийте бетоном шаром в 4см і навіть більше.\nДля зміцнення перекриття також рекомендується метод бетонування самого перекриття. Для чого вам потрібно попередньо очистити всю площу перекриття від сміття та інших забруднень. А безпосередньо перед заливкою бетону, перекриття гарненько змочіть водою. Це робиться для запобігання поглинання перекриттям води зі свіжого розчину, і тому шари бетону сильніше упрочняются.\nПо периметру стін все вінці перекриття оббейте дошками, а потім обкласти ще й цеглою. Ви зробите це для того, щоб розчин бетону не витікав. Аналогічно споруджується опалубка і для вінців, зроблених навколо прорізів перекриття. Кидати бетон слід в тому напрямку, який йде перпендикулярно прокладеним балок перекриття.\nДо того, як візьметеся за бетонування, змонтуйте на перекритті для зручності рейки-маятники, за допомогою яких вам буде набагато простіше рівняти шар розчину правилом, позбавляючись від надлишків бетону.\nНехай пройде достатньо часу поки бетон схопитися і стане максимально міцним. Даний процес займе не менше місяця, і тільки після цього часу можна знімати монтажні опори разом з опалубкою вінців.\nЯк поклеїти шпалери на стелю правильно відео-інструкція з поклейки своїми руками, фото Обтічник на мотоцикл або як зробити обтічник на байк своїми руками


Кислоти і луги\nПестициди та гербіциди, в т. ч. тара\nУтилізація кислот в Києві\nЗастосування кислот практикується в багатьох сферах промисловості - машинобудуванні, харчовій, фармацевтичній, хімічній, косметичній.\nЧому необхідна утилізація відпрацьованих кислот?\nОднак кислоти можуть приносити не тільки користь. Неграмотне поводження з хімічними речовинами або неправильні дії після використання може завдати непоправної шкоди природному середовищу і людині.\nПотрапляння кислот на шкіру людини призводить до значних опіків, вдихання парів - до сильного отруєння, а в особливо тяжких випадках - і до смерті. Тому утилізація кислот і лугів після їх використання - єдино вірний спосіб їх знешкодження. А довірити таку роботу можна тільки компанії, яка має на це дозвіл.\nХарактерні особливості переробки кислот\nНауці відомо безліч кислот, які відрізняються складом, властивостями і ступенем активності - соляна, сірчана, молочна, азотна, ортофосфорна та інші. Всі вони широко використовуються в промислових технологіях. Утилізація відходів кислот може проводитися за різними методиками. Однак, незважаючи на це, переробка кислотних відходів має ряд схожих прийомів.\nДо них можна зарахувати:\nнеобхідність домогтися герметичної упаковки і зберігання кислот, не можна допускати потрапляння випарів кислот в повітря\nматеріал, з якого виготовляються ємності для зберігання та транспортування відходів кислот, повинен бути міцним і протистояти впливу кислот\nважливо, щоб була правильно здійснене маркування ємностей, де містяться кислоти\nкатегорично забороняється перемішувати різні кислоти або їх відходи! Такі дії можуть спричинити за собою загоряння і хімічні вибухи\nперевезення кислотних відходів може здійснюватися тільки спецтранспортом\nпрацювати з кислотами і їх відходами можуть тільки фахівці, що мають допуск.\nМетоди переробки кислотних відходів\nОсобливою активністю і ядовитістю відрізняється сірчана кислота, яка становить велику небезпеку для всього живого. Тому утилізація сірчаної кислоти з закінченим терміном придатності може здійснюватися тільки досвідченими співробітниками. Сірчана кислота широко застосовується в автопромисловості при виготовленні акумуляторів. Саме тому після виходу таких приладів з ладу проводиться утилізація акумуляторної кислоти.\nРозроблено 2 методи переробки даної кислоти:\nРегенерація. Тут застосовуються операції коагулірування, температурного розщеплення, адсорбції та ін.\nНейтралізація. У цьому випадку застосовуються лупи, за допомогою яких вдається нейтралізувати отруйні відходи. Однак, згодом такі хімічні речовини непридатні для подальшого використання.\nПереробка настільки отруйних сполук може здійснюватися лише кваліфікованими фахівцями на сучасному обладнанні.\nУтилізація інших кислот\nУтилізація азотної, молочної, ортофосфорної кислоти, а також ряду інших сполук здійснюється способом знищення (спалення). У спеціальних печах ці речовини спалюються разом з газом. При цьому домагаються абсолютної утилізації відходів. Подібний метод дає відмінні результати як з економічної, так і з екологічної точки зору. Спалювання відходів набагато практичніше, ніж утилізація кислоти в лабораторії.\nНаше підприємство приймає на переробку хімічні відходи , в тому числі всі види кислот на постійній основі. Ми працюємо на підставі державної ліцензії і маємо власне обладнання.\nЯкщо вам необхідна утилізація оцтової і соляної кислоти або інших аналогічних з'єднань - зверніться до нас за телефоном (номер - на сайті) або оформите заявку!


Як «житимуть» заклади спільної власності району » Тячівська районна газета "Дружба"\nДружба » Новини » Тячівщина » Як «житимуть» заклади спільної власності району\n7 грудня відбулася чергова зустріч голови РДА Тімура Аверіна та його заступника Олександра Шевері з керівниками територіальних громад району.\nНа зібрання було запрошено головних розпорядників коштів, керівників служб та установ, які фінансуються за кошти районного бюджету.\nОсновне питання порядку денного: як функціонуватимуть заклади спільної власності району з нового року.\nЯк відмітив Тімур Аверін, у зв'язку із завершенням децентралізації та внесеними змінами до Бюджетного кодексу в районному бюджеті не передбачено коштів на їх утримання. І такі установи мають бути передані у громади, на території яких розміщені.\nПроте не все так легко і просто. По-перше тому, що в громад недостатньо фінансових ресурсів. І, по-друге, постає питання, чому одна громада повинна утримувати установу, якою користуються й інші. Тому й потрібно виробити спільне рішення району та громад.\nТаку нараду вже було проведено минулого тижня, керівники повинні були підготувати фінансові показники очолюваних закладів.\nВідтак з відповідною інформацією виступили начальник місцевої пожежної охорони Іван Сойма, директор КНП "Тячівська райполіклініка" Йосип Болдессарі, начальниця відділу освіти РДА Марія Думнич, начальник відділу культури РДА Василь Гудак та інші.\nПрисутні обговорили і проаналізували озвучені показники, однак згоди не було досягнуто. Не всі керівники в повному обсязі підготували необхідні розрахунки.\nСвоїми міркуваннями та пропозиціями з приводу цієї ситуації поділились Іван Ковач (Тячівська ОТГ), Василь Йовдій (Солотвинська ОТГ), Ігор Грабарь (Тересвянська ОТГ), Михайло Цірик (Вільховецька ОТГ) та ін.\nУ ході наради наголошувалось: відсутність фінансування призведе до ліквідації районних установ і закладів, що спричинить соціальну напругу серед населення. Буде втрачено координацію спільної багаторічної діяльності в багатьох галузях району.\nВ той же час Тячівський район збережено як окрему адміністративно-територіальну одиницю. А от чи зможе він функціонувати без дохідних джерел в районному бюджеті – питання риторичне. На наступний рік навіть на організацію роботи новообраної ради та утримання її апарату коштів немає.\nЗ обговорених питань буде направлено звернення до обласного керівництва, пройдуть подальші консультації з їх вирішення.\nПресслужба Тячівської радержадміністрації.


World Vision T64M + Антена ARU-02 Біла - Купити в Києві, Харькові, Дніпропетровську, Одессі, Запоріжжі, Львові і всій Україні [Ціна], Відгуки | SatMaster®\nWorld Vision T64M + Антена ARU-02 Біла https://satmaster.kiev.ua/products_pictures/large_20190212135545_3.jpg 0\nОпис World Vision T64M + Антена ARU-02 Біла\nКомплект цифрового телебачення World Vision T64M + Антена ARU-02 White це готове рішення для організації цифрового і кабельного перегляду ТБ. Комплект складається з комбінованого ресивера World Vision T64M без екрану, який оснащений високопродуктивним процесором і 64 Мб оперативної пам'яті. Ресивер приймає сигнали в форматі DVB-T / T2 і кабельного DVB-C телебачення. Дозвіл відео до 1080p. Також в комплект входить зовнішня антена ARU-02 білого кольору, яка призначена як для звичайного (аналогового), так і цифрового телебачення стандарту DVB-T2. Є оптимальним варіантом для застосування в містах та населених пунктах зі стабільним покриттям.\nКімнатна антена ARU-02 Біла\nТак само в комплекті йде зовнішня антена ARU-02 білого кольору, яка призначена для прийому цифрового ефірного телебачення. Антена підтримує формати цифрового ефірного мовлення DVB-T та DVB-T2, включаючи HDTV. Всі антени Квант Ефір є активними і для повноцінної роботи вимагають харчування 5v, яке можна подати з ресивера DVB-T2 або за допомогою блоку живлення, який докуповується окремо.\nУ комплекті з антеною є настінне кріплення для зручної установки, а так само вона забезпечена гнучким тонким кабелем довжиною 3 м. Кімнатна антена ARU-02 дуже проста у використанні, на відміну від інших не потрібно точна настройка на джерело сигналу. Гарантія на кімнатну антену ARU-02 становить 12 місяців.\nWorld Vision T64M + Антена ARU-02 Біла купити в Києві з доставкою або самовивозом, в Харкові, Львові, Запоріжжі, Одесі, Дніпропетровську та інших містах по Новій пошті, оплата готівкою, післяплатою або онлайн.\nВідгуки на World Vision T64M + Антена ARU-02 Біла\nЗалиште відгук про World Vision T64M + Антена ARU-02 Біла\nспутниковый тв тюнер антенна цифрового тв dvb t2 купить смарт тв приставку для телевизора world vision t624d2 купить киев X96 mini Plus купить


Значення творчості Булгакова для російської літератури | Твори\nВ європейській культурі роман втілює етику, як церковна архітектура – ідею віри, а сонет – ідею любові. Видатний роман є не тільки культурна подія; він значить куди більше, ніж просто крок вперед у літературному ремеслі. Це пам’ятник епохи; монументальний пам’ятник, бо, висловлюючись – викладаючи своє естетичне кредо, – письменник з фатальною неминучістю, тим або іншим способом, описує етико-соціальні проблеми своєї країни і свого часу. Пам’ятник; але його слово зрозуміло і сучасникам, і слово це має бути нами прочитано – щоб зрозуміти самих себе, може бути…\nЗ кожним роком стає все важче прочитати “Майстра і Маргариту”. Слово Булгакова з кожним роком окаменевает, і все більше стає небезпека фальсифікації його етики, підміни його думок поняттями іншої епохи. І дуже скоро піде покоління людей, наступне за булгаковським.\nПриблизно такими міркуваннями я пояснюю своє прагнення відтворити етичну систему – або “моральну філософію”, – міститься в художній тканині роману. Дослідження буде базуватися на двох досить простих теоретичних передумовах. Перша: все зміст роману, і в деталях, і в сукупності, є етично значущим.\nЦе думка М. М. Бахтіна: “…Можна сказати, що етичного належить істотний примат у змісті… Безпосередньо етично лише сама подія вчинку (вчинку-думки, вчинку-справи, вчинку-бажання тощо)…”\nДруга передумова: зміст – тобто етика – романа передбачається настільки ж різноманітним, напруженим, безперервно противопоставляемым самому собі, як і його літературна форма.\nМожна б навести відоме обґрунтування: у великих письменників зміст чаклунським шляхом виявляється увязанным з формою. Але відомі адже і виключення. Тому спробую дати свої обґрунтування. Літературна форма “Майстра” вражає кваліфікованого читача: вона, очевидно, еклектична. Суміш жанрів, безперервні переходи від сатири до трагедії, від буфонади до романтичної м’якості. Різнобій у всьому, навіть у стилістиці. Це зазначено давно; це бентежить. Але припустимо, що тут не какофонія, а поліфонія; що вона спрямована на поліфонічне освітлення “вчинку-думки, вчинку-справи”. Булгаков повертає їх на долоні, послідовно підставляючи під промінь сатири, трагедії, блазнівської передражнювання, релігійної традиції, романтичної драми. Це додає змісту неоднозначність, додаткову об’ємність: можливий інший погляд на будь етично значущий вчинок. Адже це як у житті: немає нічого більш складного і суперечливого, ніж практична етика. Зіткнення “інших поглядів” особливо помітно в образі центрального етичного персонажа, Воланда. Насамперед, тут воістину “інший погляд” на традиційну постать сатани. Воланд не зло і не добро. Він надзвичайно суперечливий у жанровому сенсі: він буває брехуном і блазнем, персонажем балагану, і він же величний, суворий, нещадний. За ним відчувається величезна влада, але його справи найчастіше дріб’язкові й випадкові; дрібні належать балагану, великі – трагедії.\nУ ключі “іншого погляду” можна пояснити також і феномен реминисцентности “Майстра і Маргарити”. Зараз же після публікації роману стали виявлятися його джерела – літературні твори, з яких Булгаков щось запозичив. Піонером була М. Чудакова, потім джерела (я назвав би їх творами-супутниками) посипалися градом, і, загалом-то, дотепер не дуже зрозуміло, як з ними обходитися. Два супутника безсумнівні і значні: Четвероєвангеліє і “Фауст” Гете. Але як бути з іншими, не афишируемыми автором джерелами, ідентифікація яких, отже, сумнівна і повинна бути предметом самостійного дослідження?\nВирішення цієї загадки було частково присвячено моє попереднє дослідження “Майстра і Маргарити”. Як мені здається, там вдалося показати, що “метод супутників” є черговий спосіб створення етичних опозицій. Джерела-супутники застосовуються як “абсолютно інший погляд”, як вже сформульована чужа концепція, з якої можна посперечатися. Але відшукати її та зрозуміти спір повинен читач. Наприклад, будь-який читач, який добре знає Євангеліє, може порівняти його з романом, виявити суттєві розбіжності образів Ісуса з Назарету і Ієшуа Га-Ноцрі і таким чином побачити і зрозуміти етичну позицію Булгакова. Мабуть, він не був ортодоксальним віруючим і ставився до канонічної християнської етики надзвичайно скептично.\nПроте в “Євангелії Михайла Булгакова” розглянуто лише десять-дванадцять відсотків тексту роману, так що цінність дослідження для розуміння булгаковських ідей невелика. Істотно більш цікавими представляються методологічні висновки. Планомірно порівнюючи тексти, я встановив, що зміст “ершалаимских голів” романа опонує змістом Четвероєвангелії подетально; елементи сюжету замінюються на протилежні за значенням – таких замін знайдено близько сотні. І кожна така заміна етично забарвлена; іноді одна оппозитний деталь містить цілий релігійно-етичний переворот. Наприклад, замість Святої Діви згадується жінка сумнівної поведінки.\nІншими словами, без порівняння “Майстри” з Писанням багато суттєві фрагменти булгаковської ідеї взагалі не можуть бути зрозумілі. На перший погляд це здається досить звичайним явищем: Євангеліє посідає особливе місце в європейській культурі; воно здається врослим в літературне слово. Але ось, аналізуючи булгаківську теологію, я виявив, що деякі, майже завжди прикметні слова і звороти служать відсиланнями до багатьом іншим творам: до Талмуду, до інших теологічним та історіографічним книг – і до суто літературним речам (усього ідентифіковано 14 книг, вважаючи Біблію і Талмуд).\nВиділені, відсилають слова і висловлювання я назвав “мітками”. Найчастіше вони самі отримують при контакті з джерелами непомітний раніше сюжетний і етичний зміст. Наприклад, слова Ієшуа: “Вчора ми їли солодкі весняні баккуроты…” набувають істотної етико-релігійне значення при порівнянні з книгою Ф. Фаррара “Життя Ісуса Христа”. Міткою служить слово “баккуроты”.\nМітки, однак, мають і іншу навантаження – небудь разом із зазначеною, або самостійну. Вони можуть вказувати на твір, буквально вплетенное в полотно роману. Такі книги треба читати одночасно з “Майстром” – сенс роману тоді надзвичайно розширюється. Перший приклад такого джерела – Писання. Інший приклад – та ж книга Фаррара. Вона послужила основою образу Пілата і своєрідним плацдармом для критики релігійної ортодоксії і антисемітизму. Іншими словами, всяке твір, зазначене в тексті “Майстра”, треба прочитати як би спільно з романом.\nПідкреслю особливо: літературний ранг твору-супутника не має значення – книгу Фаррара просто смішно порівнювати з Євангеліями. Останній методологічний висновок: правило міток діє і всередині твору. Булгаков активно використовував художній прийом замовчування або недомовленості; мітки відсилають читача до тих місць роману, де невимовне отримує пояснення. Отже, увагу до деталі, до окремого слова; постійне звернення до власного читацьким досвідом, “начитаності”; очікування опозиції – іншого погляду на будь-яке зображення, намальоване Булгаковим, – ось правила, яких я маю намір дотримуватися у цій роботі.\nБез сумніву, можна запитати: апріорні твердження дослідника, що роман Булгакова – суцільна шарада, що при аналізі потрібно шукати недомовки, опозиції, розгадки, приховані в інших книгах, – не заявки чи це на право домысла і насильства над матеріалом?


Ви знаходитесь тут: Головна > Виховання дитини > Як навчити дитину читати\nТепер, коли твій малюк знає алфавіт – можна повчити його і читати. Перший етап – читання окремих слів. Спочатку їх повинно бути не більше 15. У перший день слід дати дитині на вивчення всього 5 слів. Повторити їх потрібно буде не менше 3-х разів протягом дня. Неодмінно роби при цьому перерву. У середньому, цей процес повинен зайняти у тебе не більше 3-х хвилин. На другий день повторіть слова з першого заняття 3 рази. Після – додай новий набір з п’яти слів. Перші слова, яким ти вчиш дитину, повинні бути йому знайомі.


Густим димом накрило дорогу: у Дніпропетровській області сталася масштабна пожежа - новини України — Укрaїнa — tsn.ua\nГустим димом накрило дорогу: у Дніпропетровській області сталася велика пожежа\n16 травня 2020 22:39\n4,5 га трави та очерету вигоріло повністю.\nУ Дніпропетровській області уздовж дороги Нікополь-Дніпро на території Нікопольського району загорілося 4,5 га трави. Про це повідомляє пресслужба Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області.\nСигнал про пожежу надійшов до Служби порятунку "101" 16 травня о 09:54.\nКоли рятувальники прибули на місце та встановили, що займання виникло на відкритій території. Горіла суха трава та очерет. "Через пориви вітру вогонь швидко поширювався та поглинав все більшу територію, а густий дим відносило до проїжджої частини", - йдеться у повідомленні.\nПожежа в коледжі Одеси: у справі нові підозрювані, одного із них можуть оголосити у розшук\nО 10:33 вогнеборці локалізували пожежу, а о 15:00 займання нарешті загасили. "Так, сьогодні, можливо через необережність або людську недбалість, ще одна частинка екосистеми перетворилась на згарище – все живе на території 4,5 га загинуло", - додали у ДСНС.\nДо гасіння пожежі залучались 5 членів особового складу та одна одиниця пожежно-рятувальної техніки.\nНагадаємо, раніше повідомлялося, що у Державній службі з надзвичайних ситуацій України попередили про пожежну небезпеку на території низки областей країни.\n18 червня 14:11\nЗакорочення дротів могло стати причиною загорання в київському метро, але там відмовились коментувати\n18 червня 17:17\n18 червня 14:59\n"Техніка пожежогасіння вражає": у метро Києва вогонь ліквідовували мокрою ганчіркою (відео)\n15 червня 16:54


Акумулятори Turbo hp, так само як і добре відомі акумулятори Mutlu, виробляє турецька фірма Mutlu Aku, яка є одним з найбільших постачальників акумуляторних батарей в світі.\nПереваги акумуляторів Turbo hp?\n- Пластини акумуляторних батарей Turbo hp виготовляються за новітньою технологією Expanded Metal, яка передбачає деформацію (розтягнення) свинцево-кальцієвих пластин для підвищення їх корозійної стійкості. Завдяки цій технології термін служби акумулятора збільшується до 5-7 років і збільшується приблизно на 30% ток холодного пуску.\n- Корпус акумулятора Turbo hp виготовляється з легкого, твердого, термостійкого і корозійно-стійкого поліпропілену. Завдяки цьому забезпечується дуже висока механічна міцність і стійкість до хімічних, механічних і термічних пошкоджень при експлуатації на будь-якому автомобілі.\n- Електроди акумуляторних батарей Turbo hp виготовляються по кальцієвої технології (Ca / ca), при якій позитивні і негативні пластини виготовляються з кальцієво-свинцевого сплаву з різними добавками. Такі акумулятори мають дуже маленький саморазряд і втрату води, і можуть до року зберігатися практично без втрати заряду.\n- Позитивні пластини поміщаються в спеціальний ізолюючий конверт, що запобігає замикання між пластинами.\n- Акумулятори Turbo hp є необслуговуваних - а це означає, що немає необхідності стежити за рівнем електроліту в батареї.


Методичні вказівки до практичнихзанять для а-62 студентів напряму підготовки 022 «Дизайн» денної та заочної форм навчання / уклад. І. Г. Абрамюк. Луцьк\nІсторія античного і середньовічного мистецтва\nметодичні вказівки до практичних занять бакалаврів спеціальності 022 «Дизайн» денної та заочної форм навчання\nДо друку________________Голова Навчально-методичної радиЛуцького НТУ.\nЕлектронна копія друкованого видання передана для внесення в репозитарій Луцького НТУ______________________директор бібліотеки.\nпротокол № __ від «» ______________ 20 ____ року.\nРекомендовано до видання Навчально-методичною радою факультету будівництва та дизайну Луцького НТУ, протокол № ___ від «» _____________ 20 ___ року.\n___________________Голова навчально-методичної ради факультету будівництва та\nРозглянуто і схвалено на засіданні кафедри дизайну Луцького НТУ, протокол № від «» 20 ____ року.\nУкладач: _________________ І.Г.Абрамюк, кандидат архітектури, ст. викл.кафедри\n(підпис) дизайну ЛуцькогоНТУ\nРецензент: _______________ О.С. Пасічник, асистент кафедри дизайну, заступник\n(підпис) декана ФБД Луцького НТУ\nза випуск: ________________О.С. Пасічник, кандидат архітектури, завідувач\n( підпис) кафедри дизайну, доцент Луцького НТУ\nІсторія античного та середньовічного мистецтва. [Текст]: методичні вказівки до практичнихзанять для\nА-62 студентів напряму підготовки 022 «Дизайн» денної та заочної форм навчання / уклад. І.Г.Абрамюк. – Луцьк :\nЛуцький НТУ, 2016. – 68 с.\nВидання містить методичні вказівки до практичних занять, короткі теоретичні відомості по темах, питання для перевірки знань студентів.\nПризначене для студентів напряму підготовки022 «Дизайн» денної та заочної форм навчання\nТема 1. Характерні рисиегейського мистецтва.\nТема 2. Мистецтво античної Греції\nТема 3. Елліністичне мистецтво\nТема 4. Мистецтво Етрурії\nТема 5. Закономірності та специфічні особливості розвитку римського мистецтва\nТема 6. Ранньохристиянське мистецтво\nТема 7. Мистецтво Візантійської імперії\nТема 8. Мистецтво країн Європи романського періоду\nТема 9. Мистецтво готики у країнах Європи\nТема 10. Мистецтво Італійського Проторенесансу та раннього Відродження\nТема 11. Мистецтво періодів Високого та Пізнього Відродження в Італії\nТема 12. Особливості розвитку мистецтва періоду Відродження в європейських країнах (Нідерланди)\nТема 13. Особливості розвитку мистецтва періоду Відродження в європейських країнах (Німеччина)\nТема 14. Особливості розвитку мистецтва періоду Відродження в європейських країнах (Франція)\nТема 15. Особливості розвитку мистецтва періоду Відродження в європейських країнах (Англія, Іспанія)\nКурс “Історія античногота середньовічного мистецтва” є однією з основних дисциплін історичного циклу. Методичні вказівки складені на основі типової навчальної програми дисципліни «Історія античного та середньовічного мистецтва» та нормативної програми циклу нормативно-методичного забезпечення навчального процесу для підготовки бакалаврів напряму «Дизайн» галузі знань «Мистецтво» на кафедрі дизайну Луцького національного технічного університету.\nМета рекомендацій полягає в тому, щоб ознайомити студентів з основами розвитку мистецтва впродовж античного етапу еволюції людства та особливостями формування стилістичних напрямків й течій, розкрити призначення мистецтва. Метою є прагнення допомогти студентам закріпити знання з теоретичного курсу «Історія античногота середньовічного мистецтва», сформувати навички сприйняття та аналізу історичних стилів і напрямків та ефективно використовувати їх для подальшого навчання і практичної діяльності.\nМетою вивчення дисципліни «Історія античного та середньовічного мистецтва» є:\n– ознайомлення студентів з основами мистецтвознавства, з періодами історії розвитку світового мистецтва, особливостями формування художньо-образної системи образотворчого мистецтва в період античності та середньовіччя; формування навичок сприйняття та аналізу творів мистецтва, розвиток навиків використовувати надбання мистецтва у власному творчому процесі.\n- вивчення пам’яток мистецтва кожного регіону та кожного етапу становлення певного стилю;\n- надбання цілісного поглибленого уявлення про особливості розвитку мистецтва впродовж історичних епох;\n- проведення цілеспрямованого пошуку іконографічної інформації затемами реферування й поповнення загально-кафедральної електронноїбази даних з дисципліни.\n– знати – основні культури і відповідно стадії розвитку мистецтва античності, їх історичну послідовність та ареал поширення, взаємовпливи та антагонізм між цими культурами (в сферах світогляду, ідеологій, соціального, державного, релігійного устроїв, естетичних вподобань, життєвого укладу та архітектурних традицій); історію становлення кожної культури, її періодизацію та регіональні стильові модифікації, притаманні їй стильові риси; характерні для кожної з культур містобудівні, ансамблеві принципи, типи будинків і споруд, їх розпланувальні, конструктивно-тектонічні основи; найважливіші пам’ятки мистецтва кожного етапу розвитку кожної з культур; композиційні і художньо-образні особливості мистецтва кожної культури.\nГоловною метою практичної аудиторної роботи з курсу є поглиблення знань студентівта детальне вивчення питання – відповідно до тематики курсу.\nУ процесі індивідуальної роботи студента з метою глибокогоознайомлення з засадами мистецтваантичності, середньовіччя та Відродження, студентиготують усну доповідьіз презентацією питання в power-point.\nДля виконанняроботи студент повинен здійснитинаступністадії:\nоформлення роботи – підготовка доповіді з максимально вичерпною інформацією по тематиці.;\nпідготовка презентації power-point.\nХарактерні рисиегейського мистецтва\nПередумовою утворення грецької культури та мистецтва стала культура Криту. Культурний період 3 -2 тис.до н.е. прийнято вважати егейською культурою. Цей термін введений в науку після археологічних відкриттів початку ХХ ст. Артур Джон Еванс, який відкрив древнє місто Кнос, поділив культуру Криту на три періоди:\nУ VIII ст. до н. е. головним серед міст Криту стає Кносс, що є архітектуриним шедевром. Кносський палац побудований з цегли-сирцю та каменю; особливістю його будівельної техніки є дерев'яні на кам'яній базі колони, що розширюються догори.\nСтіни парадних зал палацу були розписані фресками, тобто водяними фарбами по сирій штукатурці, які є зразком критського живопису. Чорна, біла, синя, червона, жовта фарби складають святкову гаму. Зображення - це відображена реальність: квіти папірусу, листя пальм, пальмети, лілії, птахи, кішки, мавпи, грифони. Особливо часто з'являється фігура бика: ігри з цією твариною мали особливе поширення і якийсь ритуальний сенс. Умовність зображень людських фігур позначається в тому, що обличчя зазвичай зображено у профіль, а очі (око) - у фас.\nдо середини середнємінойского періоду відносяться вази з рослинним орнаментом, що отримали назву кемарес. Наприкінці середнємінойского періоду з'явилися посудини з чудовими зображеннями рослин: тюльпанів, лілій, плюща, виконаними темною фарбою по світлому фону.\nБлизько середини II тисячоліття до н.е. на Крит з материка вторглися ахейці і крітським містах було завдано нищівного удару, центр егейської цивілізації переміщається на південь Балканського півострова, у Мікени і Тірінф. Греки-ахейці будували свої міста-фортеці на високих пагорбах, зміцнюючи їх стінами, звідси походить назва акрополь - верхнє місто. Збережені гробниці ахейських царів є зразком зодчества. Гробниці є двох видів: шахтові, тобто прямокутні могили в скелі (XVI-XV ст. до н. е..), і купольні - так звані толоси (XV-XIV ст. до н. е.).\nПерелік запитань для обговорення під час аудиторного заняття:\nРоль природи у становленні критського мистецтва\nПеріодика культури Криту.\nКонструкції Кносського палацу.\nДекоративно-прикладне мистецтво Криту.\nНастінний живопис Кносського палацу.\nДетальний аналіз фресок «Парижанка», «Дами в блакитному».\nАнтропометричні особливості фресок «З табуретами», «Збирач шафрану», «Цар-жрець».\nМорська тематика у вазописі Криту.\nКритськ богиня зі зміями: художньо-образні особливості.\nАрхітектура Тиринфа, Міккен та інших міст.\n«Циклопічна кладка» ахейців.\nПланувальна характеристика палацу царя Агамемнона.\n«Левові ворота» Міккен.\nПогребельна архітектура Міккен.\nМистецтво античної Греції\nАрхітектура грецької архаїки.\nАрхітектура класичної доби.\nСкульптура античної Греції.\nАнтичною традиційно називають греко-римську культуру, що розвивалася в період з ІІІ тис. до н.е. до сер. V ст. н.е. Громадянська антична община об'єднувала повноправних вільних громадян, кожний із яких мав право на земельну власність та на участь у вирішенні державних питань. Така форма організації соціального життя визначила шкалу основних цінностей античного суспільства:\nАрхітекту́рний о́рдер - конструктивна система, що виросла на основі доведеної до вищого ступеня досконалості стійко-балкової конструкції. Ордер є одночасно і конструктивною, і художньою системою. Архітектурний ордер складається з трьох основних частин: колони (або пілястри), її підніжжя – стереобата з верхньою плитою –стилобатом або п'єдестала й антаблемента. Увінчує антаблемент карниз, захищаючи ордер від стікання з даху води.\nНайпершими зёявилися доричний та іонічний ордери в VI ст. до н. е. в Стародавній Греції. Уже тут вони набули повсюдного поширення. Вдругій половині V століття до н. е. було винайдено коринфський ордер.\nмоноптер – це храм, що складається з однієї колонади та перекриття над нею (зазвичай конічного)\nЗазвичай територія не лише грецького міста, але й всієї невеличкої грецької держави вважалась освяченою заступництвом одного з божеств. Культ бога-заступника (Афіни – у Афінах, Гери – в Аргосі, тощо) та пов’язані з ним урочисті святкування ставали справою всього народу. Храми були не лише місцем для розміщення статуї бога-заступника громади, але й сховищем скарбниці полісу, його головною державною святинею, яка була предметом гордощів громадян.\nДруга половина V ст. до н.е. була часом найбільшого розквіту аттичної культури та мистецтва. Цей період називається високою класикою. Провідна роль у розквіті мистецтва високої класики належала Афінам – найрозвиненішому в політичному, економічному та культурному відношенні полісу. Саме в цей період в Аттиці було зроблено спробу створити єдиний загальноеллінський стиль, який творчо поєднував досягнення доричного та іонічного зодчества.\nНайвизначнішими храмами високої класики були храмиАфінського акрополя. Парфенон – один з найдосконаліших творів грецької класичної архітектури став одним з найвищих досягнень в історії світового зодчества. Цей найвідоміший храм Афіни було розпочато у 447 р. до н.е., а під час святкувань Панафіней у 438 р. до н.е. відбулось освячення храму.\nІсторія пластичного мистецтва Стародавньої Греції зв'язана з виробленням зримого образу божества. Фідій з його учнями зробили дуже багато в цьому напрямку. Скульптури Парфенона з глибокою поетичністю та емоційністю прославляли богиню Афіну.\nУ скульптурі греків панував образ атлета. Головний ідеал полісної класики відображений у слові "калокагатія". В V ст. до н. е. було створено велику кількість чудових скульптур. З відомих скульпторів, крім Фідія, за цих часів в Афінах працювали Мирон ("Дискобол", "Афіна і Марсій" — постаті, в яких передано дію і внутрішні переживання) і Поліклет (стримано могутні, спокійно величні образи "Доріфора" — списоносця і "Діадумена" — атлета, який увінчує свою голову переможною пов'язкою; "Поранена амазонка", призначена для славнозвісного храму Артеміди в Ефесі).\nОрдер в мистецтві античної Греції.\nСтруктура доричного та іонічного ордеру.\nСтруктура античного храму.\nХрами «в антах» на території Греції.\nАвтентика храму Гери «Гераньйону».\nХрам Артеміди в Ефесі.\nХрам Аполона в Дидимах.\nОсобливості архітектури античної Греції архаїчного періоду.\nХрами доричного та іонічного одеру: подібності та відмінності.\nХрам Аполона у Фермі.\nХрам Аполона в Коринфі.\nХрам Телестеріум в Елевзині.\nКолористика античних храмів.\nСвітська архітектура грецьких полісів.\nАрхаїчна скульптура Греції та її неповторність.\nРозвиток грецької кераміки.\nВидова різноманітність керамічних виробів античності.\nУмови розвитку мистецтва Греції класичної доби\nОсобливості та відмінності коринфського ордера.\nХрам Афіни на о. Егіна.\nХрам Зевса в Олімпії (Олімпейон).\nСтатуя Зевса в Олімпейоні.\nФідій – фундатор класичної грецької скульптури\nКомплекс Афінського Акрополя.\nПарфенон – головний храм класичної доби.\nАфіна Парфенос авторства Фідія.\nПропілеї Афінського акрополя.\nХрам Ніки Аптерос.\nАрхітектура храму Ерехтейон.\nСтатуя Афіни Промахос в акрополі.\nПам’ятник Нереїд у Ксанфі.\nМавзолей в Галікарнасі.\nТеатр Діоніса в Афінах.\nСкульптура доби ранньої класики.\nІдеалізація людського тіла у творчості Поліклета.\nЗміна відображення людини у роботах Скопаса.\nПракситель і його творчість.\nНатуралізм у творчості Лісіпа.\nМонументальна архітектура Еллади.\nМонументальна скульптура Еллади.\nЕпоха еллінізму, кінець IV — I ст. до н.е., була часом нових завдань перед культорю. Після утворення нової об’єднаної держави під керівництвом Олександра Македонського, у 332 - 331 рр до н.е. була створена столиця елліністичного світу - Александрія. Тут знаходився знаменитий Александрийський муссейон - один з головних наукових і культурних центрів античного світу, а при ньому Александрійська бібліотека., вякій нараховувалося не менше 700 тисяч томів грецьких і східних книг. Будівничий міста родоський архітектор Дейнократ.\nВ елліністичному світі культове будівництво відбувалося у великих масштабах. В епоху еллінізму композиційні прийоми побудови храмів ускладнюються. Храми починають вписувати у міські ансамблі. Класична ордерна система використовується в епоху еллінізму більш вільно й отримує нові виражальні засоби – в перистильних композиціях, у поєднанні із стіною та багатоярусних колонадах. Виникають пластичні видозміни ордера – пілястри, стовпи, анти й нові рішення, що створюються на основі переробки та поєднання доричних, іонічних, а іноді й східних елементів.\nВ елліністичній скульптурі переважає патетичний стиль, що відповідає новим рисам архітектури, досягаючи з нею гармонії. Античних майстрів доповнили скульптори Пергама, Александрії, Родоса та Антіохії. Попри однакове з класичною скульптурою художнє завдання елліністичне мистецтво вдається до інших об'ємів і засобів виразності. Поряд з класичними зразками з'являються гігантоманія та скульптурна мініатюра. Класичних героїв-атлетів та Афродіт доповнюють скульптурні зображення «гігантомахії» — боротьба богів, скульптурні групи, жанрові та еротичні сюжети. Митці пильно спостерігають за дійсністю. Буремна елліністична епоха, сповнена крові та страждань, песимістичних очікувань і стоїчності духу, втілюється в монументальній патетиці, відтворюючи пережиті жахи та сильні пристрасті, розчарування й жалі. Імперсональні грецькі скульптури класичної доби змінюються скульптурним портретом, зображенням різних соціальних типів.\nНайвідоміші пам'ятники патетичного монументалізму також належать до родоської школи — скульптурні групи на фронтоні храму в Самофракії (серед них шедевр еллінізму — мармурова скульптура Ніки Самофракійської роботи Піфократа Родоського) та монументальний фриз велетенського Пергамського вівтаря, наочне втілення майстерності родоської скульптурної школи. До цього напряму можна зарахувати й скульптурну групу «Лаокоон» (Агесандр, Полідор та Афінадор) і «Бик Фарнезе» (робота Аполлонія й Тавріска із Тралл).\nІсторико-політичні чинники виникнення Еллади.\nТипологічна різноманітсть архітектури елладців.\nХрам Аполлона Філесия в Дидимах.\nТеатр в Мілеті.\nВівтар Зевса в Пергамі.\nХрам Зевса Олімпійського в Афінах.\nОсобливості скульптури древньої Еллади.\nКолос Родоський: художні та конструктивні особливості.\nСкульптура Евтехіда Сікіонського.\nДекоративізм в роботах Леохарда.\nПатетичний монументалізм родоської скульптурної школи.\nРоботи Аполонія Тралеського.\nСюжетна скульптура Полідора.\nПластичне мистецтво Агесандра.\nДекоративно-прикладне мистецтво Еллади.\nЮвілірне мистецтво елладців.\nЖіночий та чоловічий костюм Еллади.\nЗагальна характеристика цивілізації. Періодизація мистецтва.\nМонументальний живопис етрусків.\nЕтруски - загадковий народ, який створив свою цивілізацію близько 8 століття до н.е. на території нинішньої Італії на північний захід від Рима. Їх культура зробила свій вплив спочатку на Давню Грецію, а потім на Стародавній Рим. Етруські міста були розвиненими торговими і релігійними центрами. Ці пам'ятки матеріальної культури дуже схожі з залишеними іншим стародавнім народом - пеласгами, які в 12 столітті до н.е. вторглися в Древній Єгипет з Малої Азії (нині територія Туреччини).\nІснують три основні гіпотези походження етрусків - малоазійськая, північна (прийшли, переваливши через Альпи) і аборигенна (тобто, що етруски - це місцевий італійський етнос). Мова етрусків дотепер не розшифрована, пам’ятники їхньої писемності й літератури втрачені (збереглися лише невеликі фрагменти написів, в основному на надгробках).\nІсторія етруського мистецтва поділяється на 4 періоди: орієнталізований (8–7 вв. до н.е.), архаїчний (6 в. до н.е.), класичний (5–4 вв. до н.е.) і елліністичний (3–1 вв. до н.е.).\nМіста етрусків відрізняє регулярне планування вулиць, площ і кварталів. Будувалися потужні кріпосні стіни, кам’яні бруківки, водопровід і каналізація. У будівництві використовувалися камені різних порід, дерево й сирцові (необпалені) цегли. Поруч із містами живих зводилися некрополі (міста мертвих) – грандіозні комплекси гробниць, що часто нагадували будинки, що стоять уздовж вулиць. Деякі поховання вирубувалися в скелях або влаштовувалися в природних печерах, інші будувалися з каменю. Іноді центр похоронних камер займав потужний чотиригранний, стовп, що звужується догори тапідтримує помилкове склепіння. Часто зустрічалися гробниці у вигляді круглого кургану (тумулуса), що покривався зверху травою. Планування поховань повторювало планування будинків знаті: довгий похилий коридор з кімнатами з боків вели в просторе головне приміщення з ложами в стінах або в нішах. Храми зводилися на подіумі (високій підставі) і прикрашалися колонами тільки з боку фасаду. Сформувалося два типи культових споруджень – з однією целлою (святилищем) й з трьома, які присвячувалися богам головної тріади.\nЭтруський живопис відомий за розписами у гробницях, у яких зображені сцени нескінченних бенкетів. Танцюристи й музиканти розважають бенкетуючих, що лежать на ложах, грою на лірі; атлети борються під час похоронного обряду.\nФрески поховань Vст. до н.е. овіяні духом класичної гармонії. З кінцяІV ст. до н.е. у розписах всі частіше зустрічаються сюжети драматичного характеру: зображення страт, мучень, іноді – страждання, що очікують людину після смерті, а також гладіаторські бої, які були в етрусків формою ритуального жертвопринесення.\nВ этруській скульптурі камінь застосовувався рідко, майстри працювали із бронзою й теракотою, ліпленню предпочитали пластику. Храми прикрашалися теракотовими антефіксами – декоративними деталями, що служили водовідводами, а також оберегами від злих духів, і акротеріями – фігурними або візерунковими елементами, що вінчали фронтони. Особливе місце зайняв мотив сидячих жінок з дитиною на руках, зображення Великої Матері (так завана «Матер-Матута», Vст. до н.е.). Були створені знамениті бронзові статуї: «Химера» з Ареццо й «Капітолійська вовчиця», установлена на головній площі Риму.\nЗагальна характеристика розвитку етруського мистецтва та його етапи.\nВплив міфології та релігії на мистецтво Етрурії.\nРозвиток погребального мистецтва в Етрурії.\nОсобливі риси етруської архітектури.\nПланувальні рішення етруських некрополів.\nОсобливості настінного живопису в Етрурії.\nГробниця Рельєфів у некрополі Бандитачча.\nГробниця Леопардів у некрополі Бандитачча.\nГробниця мисливства і рибальства.\nСемантика поховальних саркофагів етрусків.\nДекоративна скульптура Етрурії.\nМистецтво етрусків у період завоювань Римом.\nВнесок етруського мистецтва у культуру Європи.\nЗакономірності та специфічні особливості розвитку римського мистецтва\nПринципи римського зодчества періоду Республіки.\nПортретна скульптура як відображення соціальної позиції римлян.\nПомпейські розписи як основа римського художнього мистецтва.\nМонументальна архітектура як основа римського зодчества періоду імперії.\nМонументальна скульптура Риму.\nНа становлення Римської республіки (кінець V - кінець I ст. до н.е.) вирішальний вплив зробили: боротьба патриціїв і плебеїв і завоювання Римом Італії. До IIIст. до н.е. завершилося формування соціальної структури суспільства. У римській республіці поєдналися традиції монархії, аристократії і демократії. Монархія виражалася у владі консулів, аристократією виступав Сенат, демократію представляли народні збори.\nУ архітектурі римляни прагнули підкреслити силу і велич держави. В зодчестві основне місце займали громадські споруди, розраховані на великі маси людей: форуми (площа і ринок, що були центром культурного життя), базиліки (будівлі, де відбувалися торгові угоди і вершився суд), амфітеатри (місце гладіаторських боїв), цирки (де відбувалися змагання колісниць), терми (комплекс споруд, що включав у себе лазні, бібліотеки, місця для ігор і прогулянок). Зведення цих споруд стало можливим завдяки новій конструктивній системі - монолітно-блоковій, основу якої складали дві вузькі цегельні стінки, заповнені щебенем і будівельним розчином - бетоном, що з'явилися у III ст. до н.е.\nНа основі грецької традиції розробляється система високохудожніх стінних розписів. З традиціями елліністичних фресок тісно пов'язаний перший римський стиль живопису - так званий помпейський (II-I ст. до н. е.). Помпейські розписи вціліли завдяки тому, що під час сильного виверження вулкана Везувій (79 р. н. е.). Суть його полягає в тому, що всі архітектурні деталі стіни спочатку ліпляться на поверхню стіни об'ємно з штукатурки (карнизи, квадрати облицювання, цоколь і інші деталі), а потім ще і розписуються.\nВнутрішня криза республіканського ладу, перетворення армії на професійну, зміна ролі воєначальників, складна економічна ситуація (комерція у нових провінціях, дохід від воєнної здобичі тільки членам Сенату, оподаткування сільського господарства) спричиняють громадянські війни у Республіці.\nУ середині I ст. до н.е., Юлій Цезар, Помпей та Красс, уклали секретний пакт – Перший Тріумвірат – задля контролю Республіки. Після завоювання Цезарем Галлії, протистояння між Цезарем і Сенатом призвело до громадянської війни з силами Сенату на чолі з Помпеєм. Цезар здобув перемогу і зробив себе довічним диктатором. В 44 р. до н. е. Цезаря було вбито сенаторами, які протистояли захопленню Цезарем абсолютної влади і прагнули відновити конституційне управління. Але згодом владу захопив Другий Тріумвірат, що складався з Октавіана – спадкоємця, призначеного Цезарем, Марка Антонія та Лепіда.\nУ 293 р. імператор Діоклетіан розділив Імперію на західну та східну частини. У 330 р., 11 травня, імператор Константин І остаточно закріпив статус столиці за Візантієм і перейменував його на Константинополь. У 395 р. Імперія назавжди розділилася на Західну та Східну.\nУ період ранньої Римської імперії склалися особливо сприятливі умови для підйому містобудівного мистецтва і архітектури, які досягли свого вищого в рамках античності піку. Нові римські міста будувалися за ретельно розробленим планом забудови з урахуванням наявності питної води в околицях, кліматичних умов, близькості шляхів сполучення (море, річка, сухопутні дороги). Всі елементи регулярного міста були об'єднані навколо двох широких центральних вулиць-проспектів, що перетинаються під прямим кутом. Паралельно центральними проспектами через рівні проміжки проводилися вузькі вулиці, ділили місто на прямокутні квартали. Під дорожнім покриттям створювалася досить розгалужена мережа каналізаційних каналів, які відводили дощову воду і нечистоти далеко за місто. Про розквіт римського містобудівного мистецтва свідчить поява декількох типів міст. Це адміністративні і культурно-релігійні центри муніципального типу (наприклад, Помпеї, Тускул), міста ремісничо-торгового профілю (наприклад, Аррецій, Кали), табірного типу, створені на основі військового табору (наприклад, Тімгад, Виндобонна-Відень), приморські торгові центри (Массилия, Аквілея), курортні міста (Байї в Кампанії).\nРозквіт римського урбанізму став потужним стимулом для розвитку будівельного мистецтва і архітектури. В області будівельного мистецтва воно виявилося в тому, що римські будівельники (крім широко відомих мармуру, вапняку, туфу, травертину, граніту) освоїли й використали нові високоякісні будівельні матеріали - так званий римський бетон і обпалену цеглу. Для задоволення культурних і духовних потреб були споруджені цирки, де відбувалися змагання колісниць і кінні заїзди; амфітеатри, де проходили гладіаторські бої і цькування звірів; театри. З інших видів громадських будинків римляни розробили спеціальні сховища для бібліотек, архівів, особливу будівлю для ділових зустрічей і судових засідань (базиліка). Оригінальною, архітектурною спорудою стала терма - складний архітектурний комплекс, що включає серію банних приміщень: роздягальні, приміщення з холодною, теплою і гарячою водою, басейни, портики, альтанки, бібліотеки, які могли навколишнім садом для прогулянок.\nРимська архітектура висловлювала цілком певну естетичну концепцію, висунуту суспільством і імперським режимом. Монументальність, міцність і навіть утилітарність римської архітектури пояснюються не тільки необхідністю вирішення суто практичних завдань (наприклад, будівництво будівлі для численних відвідувачів у великому місті), а й певної естетичної орієнтації замовника на вираження ідеї сили, влади.\nЗагальна характеристика мистецтва римської республіки.\nТипологія римської архітектури періоду республіки.\nКонструктивні нововведення римлян.\nХрамова архітектура республіканського Риму.\nХрам Юпітера на Капітолійському пагорбі.\nОборонна архітектура Риму.\nОсобливості планування Помпеїв.\nТипи римських вілл.\nПортретна скульптура Риму.\nЖивопис в республіканському Римі.\nПерший помпейський стиль настінних розписів.\nДругий помпейський стиль настінних розписів.\nТретій помпейський стиль настінних розписів.\nЧетвертий помпейський стиль настінних розписів.\nПолітична ситуація в Римській імперії та її вплив на мистецтво.\nПарадний скульптурний портрет.\nІдеалізація в портретній скульптурі імперії.\nСтатуя Августа в Прима Порта.\nРеалістичний портрет імператора Віттелія.\nПортрет часів імператора Адріана.\nФілософо-драматичний портрет Марка Аврелія.\nСатиристичний скульптурний портрет 3-4 ст.\nДрібна пластика в мистецтві Римської імперії.\nФаюмський портрет та техніка його виконання.\nОсобливості містобудування Імперії.\nТипи міст в імперії.\nТипологія світської архітектури Риму.\nХрамова архітектура Римської імперії.\nВівтар Миру Октавіана Августа.\nЗолотий будинок Нерона.\nКонструктивні особливості Колізею.\nФорум імператора Траяна й колона Траяна.\nМонументалізм тріумфальної арки Тита.\nДекоративізм вілли в Тіволі імператора Адріана.\nПантеон: ідея, будівництво, оздоблення.\nТерми Каракалли та Діоклетіана.\nІсторичні передумови розвитку християнського мистецтва. Характеристика епохи Середньовіччя.\nІсторичні передумови розвитку християнського мистецтва\nХристиянство займає в культурі сучасного людства вагоме й авторитетне місце. У первинному християнстві дуже сильна була віра в швидке друге пришестя Ісуса Христа, Страшний суд і кінець грішного світу. Пізніше на місце цієї ідеї приходить ідея утіхи – замогильного воздання за добрі або погані вчинки.\nНа початку свого існування християнство поширювалось як релігія гноблених, підтримувана рабами, що потерпали від жорстокості римлян. А вже в ІV ст. серед його прихильників були вже люди різних соціальних верств. Християнство несло віру в бога, що уособлював всесвітній порядок, всемогутність, що давало кожній людині внутрішню гармонію і надію на вічне життя. За правління імператора Діоклетіана гоніння на християн і їх стійкість, згуртованість, непорушна віра забезпечили християнам привабливий ореол мучеників за віру і зростання їх прихильників. З ІІІ ст. християни почали прикрашати свої будинки зображеннями Ісуса Христа, Богоматері, апостолів. Після прийняття римськими воїнами християнства, імператор Риму Константин у 313 р. оголосив про рівність усіх релігій і свободу віросповідання в імперії.\nХарактеристика епохи Середньовіччя. Середньовіччя – це період європейської історії від V ст. (падіння Римської імперії) до епохиВідродження та Реформації (кін. XV – XVIІ ст.). Періодизація середньовічної доби:\nраннє середньовіччя (кінець V ст. – середина XI ст.);\nфеодальна роздрібненість (XI – XII ст.);\nцентралізація держав під королівською владою (XIII – XV ст.).\nГоніння християн імператором Нероном тільки збільшувало кількість прибічників нової релігії. Рятуючись від переслідувань, послідовники Христа були змушені організовувати місця своїх поклонінь під землею, у катакомбах, які являли собою цілу систему коридорів та приміщень м’якій породі туфа. Могильщики-фоссори проривали у стінах коридорів заглиблення-локулі, куди клали тіла християнських мучеників, загорнуті у савани, отвори закривали прямокутними плитами, на яких писали християнські девізи: «Христос – Бог» чи інші. А для богослужінь робились більші приміщення – капели, які і були катакомбними храмами. Вівтарем у капелах служив саркофаг з тілом померлого мученика. Римські катакомби зазвичай носили імена перших християнських мучеників – святих Калліста, Валентина, Домініїлли й Прісцилли.\nПершими творами християнського мистецтва стали настінні зображення в римських катакомбах І–ІІ ст., які доносять історію Ісуса Христа як божественного вчителя, що не боїться смерті і пропагує вічне життя. Його зображали у вигляді пастуха з накинутою на одне плече тунікою, без бороди, з оголеними ногами. Крім того, стіни катакомбних храмів розписувались християнськими символами: корабель був символом церкви, якір – спасіння, вінок – мучеництва, голуб – Святого Духа. Найбільш поширений символ – фенікс, що символізував вічне життя (його зображували і на могилах християн). Ісуса Христа також часто зображували через символи: особливим символом була риба, оскільки з грецької мови слово «риба» – «іхоус» розшифровувалось як «Ісус Христос Божий Син Спаситель». Христа зображували також у вигляді Орфея, який граючи на арфі, заспокоює диких звірів, або у вигляді Доброго пастиря з ягнятком на плечах (символом врятованої душі). Серед нечисленних скульптурних пам’яток збереглася бронзова статуя святого Петра в римському соборі св. Петра. Петро зображений сидячим на кріслі з ключем в правій руці, а ліва складена для благословення; над головою святого розтошовано німб.\nОхарактеризуйте передумови виникнення християнського мистецтва.\nКатакомбне мистецтво й його вплив на розвиток християнства\nСимволізм катакомбного мистецтва.\nСимволіка Ісуса Христа.\nСюжетні лінії композицій барельєфів на саркофагах.\nКонструктивні особливості саркофагів.\nСкульптура перших християн.\nСкульптура Св. Петра.\n1. Умови утворення та розвитку Візантійської імперії.\n2. Сакральна архітектура Візантійської імперії. Софія Константинопольська.\n3. Монументальний живопис Візантії.\n4. Візантійський іконопис.\nУмови утворення та розвитку Візантійської імперії\nУ 330 р. н.е. на місці давньої грецької колонії під назвою «Візантія» римський імператор Константин І Великий заснував місто Константинополь — нову столицю Римської імперії. Часом офіційної появи нової держави вважають 395 р., коли імператор Феодосій Великий переділив Римську імперію між своїми синами, що призвело до її остаточного розподілу: утворилися дві держави - латиномовна Західна й грекомовна Східна.\nУ соціально-економічній і політичній історії Візантії можна визначити три основних періоди: перший період (IV - середина VII ст. ) характерний розпадом рабовласницьких і початком формування феодальних відносин; другий період (середина VII – початок ХІІІ ст. ) – інтенсивний розвиток феодалізму; третій період (1204 – 1453 рр.) – посилення феодальної роздрібненості, послаблення центральної влади і постійна боротьба з іноземними завойовниками.\n- другий (кінець VІІ – середина ІХ ст. ) – культурний занепад внаслідок скорочення ремісничого виробництва і торгівлі, загальної аграризації;\n- третій (середина ІХ – Х ст.) – нове культурне піднесення в Константинополі, що поширилося в Х ст. на провінційні міста;\n- четвертий (ХІ – ХІІ ст.) – найвищий розвиток візантійської культури, зумовлений розквітом візантійських міст;\n- п’ятий (кінець ХІІ – ХІІІ ст.) – смуга культурного занепаду, пов’язаного з економічною і політичною деградацією імперії;\nЗахоплення турками Константинополю в 1453 році, спричинило завершення історії великої імперії, найкращі майстри-іконописці покинули Візантію.\nСакральна архітектура Візантійської імперії. Софія Константинопольська\nІсторія архітектури Візантії ділиться на три періоди: ранньо-візантійський (V – VIII ст.); середньо-візантійський (VIII – XIII ст.) і пізньо-візантійський (XIII – XV ст.). Найвищого розквіту архітектура імперії набула в перший період, особливо під час правління імператора Юстиніана (20 – 60 рр. VI ст.), коли Візантія перетворилася в могутню державу.\nВажливим вкладом Візантії в історію світової архітектури став розвиток купольних композицій храмів, що зумовило появу нових структур: купольної базиліки, центричної церкви з куполом на вісьмох опорах і хрестово-купольної системи. Розвиток двох перших типів припадає на ранньо-візантійський період, а хрестово-купольна система храмів розвинулася в середньо-візантійський період.\nХрестово-купольний храм є завершеним архітектурним типом. В класичному варіанті цього храму купол зводиться за допомогою арок-вітрил на вільно стоячих опорах (ц. монастиря Ліпса і Мірелейон Х ст., монастир Пантократора ХІІ ст. в Константинополі; ц. Богоматері в Салоніках 1028 р.). На території Греції розвинувся тип храму з куполом на тромпах (храм Католікон в монастирі Хосіос Лукас ХІ ст.). В монастирях Афона створився триконховий тип храму (з апсидами на східному, північному і південному фасадах, наприклад, монастир Хора в Константинополі.\nСофія Константинопольська.Головним храмом всієї Візантійської імперії стала церква Святої Софії у Константинополі. Вона була побудована в 532 – 537 рр.. зодчими Анфімієм із Трала та Ісідором з Мілета за часів правління імператора Юстиніана. Це найбільш грандіозний і найвидатніший твір візантійської архітектури. Собор Софії був головною будівлею Візантійської імперії і придворним храмом імператора.\nЦентральний простір храму формується чотирма масивними пілонами заввишки 23 м, зв'язаними між собою підпружними арками і вітрилами, на які опирається центральний купол. Конструкція куполу, який має діаметр 30 м, складається з сорока радіальних цегляних ребер, що опираються на кругове кільце, або барабан, що виконане з міцного каменю. Висота будівлі з куполом 55 м. Храм в плані має розміри приблизно 80х72 м.\nМонументальний живопис Візантії\nФресковий живопис Візантії майже не зберігся, більш довговічними і типовими виявилися мозаїки. Візантійська мозаїка робилася з смальт (забарвлених емалями шматочків скла), яким надавалася необхідна для візерунків форма, вона служила для прикраси стін і склепінь. Тон мозаїк зазвичай золотий або синій. У Софії Константинопольської мозаїки мерехтять завдяки золотій підкладці, на яку зверху закріплений тонкий шар кольорового прозорого скла (закріплення вироблялося в гарячому стані). Палацові мозаїчні композицій (Константинополь, Палермо) представляють мисливські або пасторальні сцени. Найвидатніші мозаїчні ансамблі збереглися в Равенні, в мавзолеї Галли Плацидії (V ст.) – це величний хрест на тлі синього неба; в церкві Сан-Вітале – це зображення імператора Юстиніана та його дружини Теодори з почтом, у яких чудово поєднуються ідея імператорського величі з індивідуальною портретністю і пишнотою одягу.\nЗ ХІІ ст. в храмах митцями виконувалися вітражі з справжнього скла, покритого кольоровими емалями і вправленого в свинець. Наприклад, виявлені у вікнах апсиди монастиря Хору в Константинополі вітражі створені не пізніше 1120 року. На них зображені в людський зріст Богоматір, Христос, святі в багатих візантійських одежах; фон зображення прикрашений медальйонами, розетками,