У поліетнічних державних утвореннях до соціальних відмінностей і протиріч додаються національні, в тому числі мовні, суперечності. Державне чи, ширше, суспільне насильство має тут два вектори – соціальний і національний, які в стосунку до пригнобленого етносу практично завжди збігаються. Таким чином, антагонізм між владою і більшим чи меншим числом етнічних складників суспільства має в поліетнічних державах ширший засяг. Взаємини між державним і підлеглими етносами значною мірою визначаються ментальністю панівної нації. Коли, скажімо, англійці за межами британських островів лишень економічно і політично визискували завойовані народи колоній, то росіяни, крім цієї цілі, ставили собі за мету зросійщити підкорені народи, перетворити їх за царя на православних росіян, а за комуністичної влади – на радянських росіян.\nНині згадані два підходи панівних націй до підлеглих народів мають, відповідно, назви плюралізму й асиміляціонізму. За приклад другого із них політологи звично наводять політику Франції, а першого – Канади, США, Іспанії, стосовно яких, однак, додають часову координату початку проведення ними цієї політики. Скажімо, Канада, як і США, впродовж десятиліть провадила політику "плавильного котла", але під тиском етнічних груп своєї країни була вимушена на початку 60-х років нашого століття перейти до політики мультикультурності, у формуванні якої, до речі, помітну роль відіграла українська спільнота Канади, зокрема видатний українсько-канадський вчений і політичний діяч професор Ярослав Рудницький. Наприкінці 60-х – на початку 70-х років від концепції "плавильного котла" відмовились і Сполучені Штати Америки, в яких "старі емігранти" впродовж століть вимагали від прибульців як самозрозумілої речі якнайскорішої асиміляції. США були вимушені перейти до політики "етнічного салату", в якому всі складники зберігають свій смак і запах, знаходячись в одному тарелі. Наприкінці 70-х років після падіння шовіністичної диктатури Ф. Франко до політики етнічного і, зрозуміло, мовного плюралізму перейшла Іспанія. Що ж до Англії, то вона намагається поєднувати ці два підходи.\nЗ усього цього можна зробити висновок, що політика плюралізму чи асиміляціонізму залежить не тільки від інтенцій панівного народу, а й від позиції підлеглих націй та етнічних груп. Немає підстав сумніватись, що політика плюралізму й надалі набиратиме на силі, оскільки на сьогоднішній день це чи не єдиний цивілізований засіб проти загострення міжетнічних стосунків у мультинаціональних державних утвореннях. Чи вимоги "нетитульних" народів обмежаться плюралізмом, гарантувати аж ніяк не можна. Навпаки, є більше підстав на це питання дати негативну відповідь, уточнивши при цьому, що національна свідомість підлеглих народів розвивається не рівночасно й не однаковою мірою. Можна без сумніву стверджувати, що, наприклад, Росію чекає ще не одна Чечня, інша річ – коли саме й де саме.\nУсе це усвідомлювали "ліпші люди" і в минулі епохи, однак у масовій свідомості бездержавних народів ідея власного удержавлення стає дедалі більш поширеною і привабливішою що ближче до нашого часу. Природно, що вона викликає протидію імперських чи просто державних народів у поліетнічних утвореннях. "Велике значення має і національна державність,– писав недавно радянський філософ,– там, де вона вже існує і освячена традицією, вона ще може бути позитивним фактором. Але чи є сенс у намірі спорядити (снабдить) нею десятки тисяч (sic!) націй, національностей і дрібних етнічних груп, котрі нині живуть у кордонах багатонаціональної держави?" . Аби довести "абсурдність" подібної ідеї та її загрозу для державності, "освяченої традицією", професор вдався до найпримітивнішої з гіпербол – кількісної: будь-який школяр знав, що в СРСР "сто тридцать равноправных", а не "десятки тысяч" народів. А крім того, радянський філософ, цілковито забувши про "душу марксизму – діалектику", як ординарний метафізик, вважає існуючий стан остаточним, а традиції – вічними. Кожний синхронічний стан є, як відомо, перехідним моментом від минулого до майбутнього, і намагання, скажімо, Естонії чи Чечні здобути власну державність є не меншою мірою оправданим, ніж свого часу намагання Московського князівства видобутися з-під влади Золотої орди, Греції – з-під іга Турецької імперії, Ірландії – Британської імперії і т. д. Що ж до традицій, то вони не лишень існують, але й зароджуються, і якщо, приміром, Словаччина не мала ніколи традицій державності, то це ніскільки не означає, що таких традицій вона не повинна мати або що вони не виникнуть.\nУ програмі "Гражданского конгресса Украины" (затвердженій 3 жовтня 1992 р. в Донецьку) записано: "Ми вважаємо, що державність не може бути самоціллю. Вона також не повинна перетворюватись на знаряддя для пригнічення однією частиною суспільства інших частин". Це типовий спосіб розумувань проросійської п'ятої колони в Україні: українцям не потрібно державності, бо, коли вони її матимуть, то пригноблюватимуть неукраїнців. Наведенням аргументів автори подібних "програм" і заяв життя собі не ускладнюють. Головне – викинути гасло, яке в умовах стереотипізованого мислення мало б "запрацювати" у потрібному їм напрямку.\n"Стара доба й навіть середньовічна не знали ще національного питання,– писав О. Бочковський.– Старовинні й середньовічні феодальні держави були безнаціональні". Подібні твердження надибуємо в багатьох як українських, так і в іншомовних націологічних працях.\nНавіть, якщо погодитись з думкою, що національне питання, вперше заманіфестоване у працях Жана-Жака Руссо і Йогана Ґотфріда Гердера, є породженням XIX століття, то і тоді доведеться зробити низку доповнень і уточнень. Передусім треба взяти до уваги той факт, що будь-яка спільнота не може існувати без спільної мови. Мова в усі часи творила етнічні кордони, відділяла "МИ" від "не-МИ", за мовою здійснювалася етнічна ідентифікація людей і навіть кваліфікація етносів. Як повідомляє Геродот, коли полководець Мардоній запропонував Афінам стати союзниками персів, афіняни запевнили занепокоєних спартанців, що ніколи не зрадять еллінської солідарності, яка стоїть "на єдності крові і єдності мови, на спільних святилищах богів і спільності культу, а також на єдності звичаїв". Значно пізніше спадкоємці Гераклія, за словами Константина Порфірогенета, "роздробили імперію на дрібні частини (феми, або теми) і на військові розряди з прихильності до еллінської і зневаги до римської мови" . Відомо також, що греки, а пізніше і римляни вважали чужинців варварами, тобто людьми, які не розмовляють, а "бурмочуть". Хіба це не мало би кваліфікуватися як мовний націоналізм чи навіть шовінізм?\nДержава є потужним чинником не лише соціальної, а й мовної інтеграції. "У межах держави посилюється соціальна взаємодія, яка обумовлює мовну взаємодію і в писемній, і в усній формі існування мови. В останньому випадку діє тенденція до одно-однозначної відповідності між соціумом, соціалемою і лінгвемою – тенденція до утворення єдиної мови на території єдиної держави".\nДержава часто започатковує формування загальнонаціональної мови: німецька літературна мова почала формуватися в імперській і князівській (саксонській) канцеляріях, іспанська – в королівській канцелярії Толедо. Шведська і норвезька літературні мови мають назву "державна мова". Держави піклуються про збереження мовних стандартів, нормативної єдності мов. "Правильна вимова знаків китайського письма була предметом опіки не лише китайської філологічної науки, а й відповідних підрозділів міністерства церемоніалу, які займались справами освіти й екзаменами на державні посади".\nУспішне, недостатньо успішне чи й зовсім неуспішне завершення дії тенденції "одна держава – одна мова" в поліетнічних державних утвореннях залежить від багатьох чинників, проте завжди мовна політика в таких державах спрямована на прискорення дії цієї тенденції, тобто на ліквідацію мов підлеглих народів, витіснення їх мовою панівного (титульного) етносу.\nДержавна верства в усі часи має певне етнічне осердя, яке поступово "етнізує" на свій кшталт підлегле іншоетнічне населення країни – спочатку тих, хто на щаблях влади, а потім – решту підданих. Так, у всіх державних утвореннях стародавнього світу, тобто в державах-полісах і в державах-імперіях, "підметом у державі було одне панівне плем'я". Те ж саме спостерігалося в епоху середньовіччя, в нових і новітніх часах.\nПро старозавітних євреїв як про націю говориться і в юдаїстській літературі: "Сорок років пройшло, перш ніж Ісраель вступив у володіння давно обіцяною спадщиною. Це були роки блукань народу пустинею. За цей час у тяжких умовах життя в пустині, повного злигоднів і поневірянь, Моше зумів із порізненої строкатої маси вчорашніх рабів викувати єдину і високодисципліновану націю, в характері якої закарбувалися ті морально-духовні вартості, котрим судилося стати основою його долі"; "Б. Дінур стверджує, що євреї завжди, від самого початку своєї історії були нацією в сучасному значенні слова,– по суті, першою такою нацією (вперше цю ідею висловив М. Гесс)".\nЗрештою, як писав "Галилей соціально-наукового пізнання" – Макс Вебер, "капіталізм існував у Китаї, Індії, Вавилоні у стародавні і в середні віки". "Дух наживи", "прагнення набувати", "гонитва за вигодою" і т. ін., відзначав М. Вебер, притаманні "all sorts and conditions of men" (людям будь-якого сорту і стану) усіх часів і всіх народів", а "капіталізм якраз може ідентифікуватися з намаганням приборкати чи принаймні раціонально регламентувати це ірраціональне прагнення".\nКапіталізм не започаткував національної ідентичності так само, як не він породив дух наживи. Проте капіталізм, без сумніву, раціоналізував цей феномен і, якщо можна так висловитись, допровадив до масового усвідомлення вигоди для людини її належності до своєї нації – вигоди не лише вузько утилітарної, а й широкої – матеріально-духовної.\nЗ аргументів та контраргументів, які видаються Е. Смітові неоднозначними і "перешкоджають дати пряму відповідь", можна зробити висновок, що і в ті часи існували етнічні МИ з різним ступенем внутрішньої солідарності і самоусвідомлення, спостерігалося протиставлення МИ – не-МИ з неоднаковою культурною і релігійною інтерпретацією, були міжетнічні антагонізми, викликані передусім тим, що одні етнічні МИ хотіли панувати над іншими чи, навпаки, звільнитись від поневолення. Було б дивно, якби форми всього цього виглядали так само, як у наші дні.\nЗвичайно, не можна екстраполювати систему національно-політичних, як і будь-яких інших, понять нашого часу на попередні епохи, приписуючи їм те, що виникло чи, розвиваючись, набуло нової якості у більш пізні періоди історії. Проте, коли йдеться про міжетнічні взаємини людських спільнот, про роль мовного фактора, то впадає у вічі велика типологічна подібність чи навіть збіжність процесів, що мали місце у різні періоди історичного часу. І в античні, і в середньовічні, і в нові, і в новітні часи спостерігалися такі явища, як геноцид, етноцид і лінгвоцид з боку панівних етносів і використання найрізноманітніших, у тому числі й брутальних, способів етнічного самозахисту. Звичайно, перше не ґрунтувалося на шовінізмі, а друге – на націоналізмі в нинішньому сенсі цих понять, але онтологічна суть цих явищ не така вже й різна.\nГуситський рух у Чехії і частково Словаччині був спрямований не тільки проти католицької церкви, а й проти німецького засилля. Якщо вірити, що середньовічні держави були безнаціональними, бо мали, головно, династичний характер, то чому буцімто безнаціональна "Священна Римська імперія німецької (германської) нації" (саме таку назву мала ця держава) провадила політику онімечення, внаслідок чого до XVIII століття у Чехії залишилися тільки невеликі острівці чеської мови у гірських місцевостях?\nКоли йдеться про українську історію, то не вдастся довести безпідставність інтенсивно повторюваної останнім часом думки про те, що Хмельниччина була чи не першою національною війною в Європі, думки, яку ще в першій половині минулого століття висловив французький письменник Проспер Меріме: Хмельницький перший у Європі винайшов боротьбу націй. "Ми стали нижчими від них (козаків),– писав польський воєвода Ян Лєщинський,– бо вони билися за свободу, а ми – за своє безсиле панування... Справді їх треба визнати за націю, а не за партію; даймо вже їм спокій і ніяким штучним і неприродним способом не викликаймо інтриг і не розбиваймо їх. Нехай буде з ними така унія, як литовська, і нехай один народ над другим не має ніяких окремих прав, бо тільки законно унормованими відносинами держаться держави. А вивищення одного народу над другим призводить до розладу".\nПотенційно будь-яка мова може зрівнятися з найбагатшою і найрозвиненішою, якщо виникнуть необхідні для цього сприятливі умови. Тому кожен народ, що не втратив остаточно своєї гідності або не надто розпорошився між іншими народами, інстинктивно намагається зберегти свою мову і використати перші ж можливості для її прогресу, бо регенерація мови забезпечить регенерацію цілого етнічного організму – народу з його культурою, ментальністю, історією і т. д. Мова ж, зі свого боку, оберігає від дезінтеграції, денаціоналізації, від етнічної смерті спільноту своїх носіїв як окремого МИ.\nЦілком природно, що мови державних націй мають кращі шанси для розвитку і вищий "рейтинг" на мовній шкалі. Ось як це тлумачиться на рівні побутової свідомості. "Якось, розмовляючи з одним із них (сусідів-односельців),– трактористом Іваном Йосиповичем Михайленком, я (Анатолій Стрєляний) запитав, хто зіпсував його мову. "Ніби ти не знаєш,– сказав він.– Ті, хто нами керують, москалі". (...). Я запитав його, як він уважає: Україна зникає (сходит на нет) тому, що її спеціально зганяють зі світу москалі, чи це відбувається само собою, просто тому, що всім керує Москва. Є, на його думку, і це і те, але більше все-таки другого. Раз держава, що не кажи, російська, то російським поступово стає все, і нічого з тим не вдієш".\nМова належить до атрибутів держави, тобто є одним із найважливіших складників державності. Це теж стає елементом масової свідомості. Інститут мовознавства та Інститут української мови НАН України провели соціологічне дослідження у Києві, яке засвідчило, що більшість опитаних "усвідомлює, що національна мова є не менш важливим чинником суверенної держави, ніж кордони та військо".\nНе меншою мірою розуміють це і ті, для кого ідея незалежності України (зрештою, як і будь-якої іншої підлеглої країни) ворожа. Коли 15 липня 1917 року була підписана компромісна угода між Центральною Радою України і Російським Тимчасовим урядом про українську автономію, рада Київського університету ім. св. Володимира опублікувала протест проти української автономії "з характером держави", проти того, що "формуються і частинно вже сформовані українські війська". Але найбільше обурення ради викликала українська мова: "всякими способами пропагується і нав'язується місцевому населенню чужа й малозрозуміла йому українсько-галицька мова. Все це не залишає ніяких сумнівів у тому, що мова йде про досягнення чогось значно більшого, ніж автономія України; що керівники українського руху прямують до повної політичної відокремленості і відчуження від решти Росії тих областей, які ними визнаються українськими. Особливо характерним у цьому сенсі є намір запровадити "українську" мову як державну мову і мову викладання в Україні, оскільки, якщо спільна державна мова служить могутнім засобом об'єднання племен, що входять до складу одного державного організму, то відсутність такої мови, навпаки, є перешкодою для створення ними своєї політичної солідарності, з огляду на що навіть у такій великій і побудованій відповідно з усіма принципами демократичного ладу федерації, як Сполучені Штати Північної Америки, встановлено для всіх політичних одиниць, що входять до її складу, одну спільну державну мову. Проте керівники українського руху наполягають на запровадженні в Україні окремої (особой) державної мови, до того ж такої, що не є продуктом органічного розвитку, а штучно створена з певним і ясним розрахунком на те, щоб зробити її якомога менше подібною на спільноросійську мову. (...). Такий напрямок у розв'язанні української проблеми рада університету св. Володимира вважає противним найжиттєвіших, найсвятіших інтересів російської держави і російського народу.\nТаку позицію щодо української мови займали продажні (часте окреслення В. І. Лєніна) професори царської імперії. А що ж їхні опоненти – більшовики? Один із вождів тодішніх "коммунистов Украины" Християн Раковський у 1921 р. писав: "українські меншовики й есери жадають признання української мови в державних установах. Визнання української мови як урядової могло би означати панування української буржуазії і куркульства" .\nОтож, виходить, для царської Росії українська мова була революційною, а для більшовицької – контрреволюційною. Задушити ж її належало і в першому, і в другому випадку. Це й робили – і монархісти, й інтернаціоналісти, бо однаково були шовіністами.\n1989 року під час обговорення проекту "Закону про мови в Українській РСР" на засіданні Верховної Ради УРСР відбувалися надзвичайно гострі для цього псевдопарламенту дебати. Найбільший опір викликало положення проекту про державність української мови. Далекоглядніші носії ідеї єдиної і неподільної Росії – СРСР відчували потенційну небезпеку цього параграфа. Однак більшість депутатів проголосувала за прийняття Закону, очевидно, покладаючись на те, що державність української мови матиме таке ж значення (тобто буде ще однією політично-пропагандивною фікцією), як і положення про суверенність Української РСР у її Основному Законі. Проте вони помилилися, і аж до прийняття Конституції України 28 червня 1996 року не припинялися спроби цей Закон переглянути, а при обговоренні проекту Конституції чи не найгостріші дебати викликала саме стаття 10 про статус української та інших мов України. Ця стаття була названа доленосною. У "Зверненні" учасників Всеукраїнської конференції "Мовні проблеми і права людини в проекті нової Конституції України" до Верховної Ради і Президента України писалося: "...Заклики деяких депутатів до проголошення державності російської мови в Україні чи надання їй офіційного статусу ми розцінюємо як заклики до страти української нації, бо якщо таке трапилося б, то українська мова була б повністю витіснена зі службового і побутового вжитку". Вельми цікавий факт: учасники конференції пропонували "викласти Статтю 10 Конституції України у редакції, близькій до духу і тексту відповідної статті Конституції Російської Федерації", і ця пропозиція була використана.\nУкраїнська мова в Україні не повинна мати нижчого статусу, ніж російська в Росії, особливо ж коли взяти до уваги, що багатонаціональність України є лишень етнічною, а багатонаціональність Росії – територіально-етнічною. Україна, на відміну від Росії, не посідає іноетнічних територій (татарської, бурятської, тувинської, якутської, башкирської і т. д.). Багатонаціональність України – наслідок демографічної політики царської і більшовицької Росії, котра (політика) мала за мету знеукраїнення України. Українців виселяли на Північ, у Сибір, на Далекий Схід і т. д., а українську землю натомість заселяли росіянами та зросійщеними інородцями. Така політика на рівні української масової свідомості виражається фольклорною формулою "хай живе і пасеться москаль на Україні, а хохол – на Сахаліні". Проте депортацій для радянської влади виявилося замало і, щоби знеукраїнити Україну, було влаштовано три штучні голодомори, найстрашніший із яких протягом 1932–1933 років забрав за найскромнішими підрахунками 7 мільйонів життів. Утворений у такий спосіб "етнічний вакуум" заповнювався, звісно, не українцями. Коли додати до цього сталінські "будови комунізму", хрущовські і брежнєвські "всесоюзні будови", "будови століття" тощо, цілеспрямоване насичення України "спеціалістами" та "керівними кадрами" з Росії, заселення її всякими пільговиками, полярниками, сибіряками, північниками, особливо ж відставними військовослужбовцями та ін., то не важко зрозуміти, чому сьогодні в Україні один статистичний росіянин припадає на 3,3 українця, а 70 років тому, у 1926 році, ця пропорція становила 1:8,7, тобто тоді в Україні (без Галичини, Буковини, Закарпаття, Волинської та Рівненської областей) один росіянин припадав на 9 українців.\nПевна частина російськомовного населення України, яка ніяк не може примиритися з існуванням цієї країни, вважає удержавлення української мови виявом насильства щодо них, порушенням прав людини, лякає себе й інших жупелом "насильницької українізації".\nСправді, вибір мови спілкування, навчання дітей, отримання інформації і т. п.– справа особиста, і держава має гарантувати це право. Однак у структурах усіх трьох гілок державної влади, у державному апараті, в дипломатичному корпусі і т. д. використання державної мови належить до обов'язків громадян, що перебувають на державній службі. Тому ігнорування ними державної мови слід розцінювати як деструктивну позицію щодо держави, посадовими особами якої вони є, не кажучи вже про зневагу до нації – етнічної основи цієї держави.\nМає цілковиту рацію Святослав Караванський, різко критикуючи політолога В. Малінковича, який заперечує право (ми б сказали: обов'язок) держави дбати про національне відродження. Для чого, власне, домагався віками своєї держави український народ, приносячи на її вівтар незліченні жертви? Саме для того, аби мати можливість жити так, як живуть незалежні державні народи, зокрема користуватись рідною мовою, розвивати свою культуру, працювати на себе – коротко: бути господарем у своєму домі (цієї формули вживав навіть класик марксизму Ф. Енгельс). Смішно думати, що нація жертвувала своїми найкращими людьми для чогось іншого. Тепер же їй намагаються відмовити у праві користуватися тим, за що вона віками боролась. Якщо йдеться лише про абстрактні права людини, до того ж невідомо якої саме, то навіщо українцям своя держава? Можна жити в російській, польській, румунській, словацькій і т. д. державах і домагатись там прав людини, наприклад, права публічно співати українських пісень і танцювати в шароварах гопака. Але тоді виникне питання: а чому ті ж росіяни, поляки, румуни, словаки і т. д. свого часу не домагалися прав людини в Золотій Орді, Туреччині, Австрії і т. д., а боролися за свободу проти татар, турків, австрійців, угорців і т. д.? Відповідь для тих, хто шанує логіку, одна: тому що у своїй державі легше забезпечити права людини, ніж у чужій. У своїй державі може бути тільки соціальна несправедливість, а в чужій – і соціальна, і національна.\nЛюди не лише борються проти несправедливості, а й намагаються подолати її наслідки. Зрозуміло, що йдеться і про соціальну, і про національну несправедливість. З огляду на це державний протекціонізм щодо української мови й культури не повинен нікого обурювати, як не обурює, наскільки знаємо, протекціонізм держави щодо французької мови у Франції, ірландської – в Ірландії, шведської – у Швеції і т. д. Таку політику провадять і пострадянські країни. Так, "у Казахстані віднедавна за знання казахської мови громадяни отримують доплату в розмірі 15 відсотків до зарплатні". Це нормальне і законне явище. Адже йдеться про захист мов народів, завдяки яким існують ці держави. Без мови нема народу, а без народу – держави.\nБуло б несправедливо, якби цей протекціонізм здійснювався коштом або, що гірше, на шкоду кримськотатарській, гагаузькій, білоруській та іншим мовам, колись переслідуваним і нищеним у Росії – СРСР разом із українською. Але те, що російська мова втратить свої колоніальні позиції в Україні,– це безсумнівіно. І це теж буде виявом історичної справедливості. Українізація в Україні – це не що інше, як дерусифікація, тобто мовна деколонізація України. І цей процес не має альтернативи: він неуникненний. Аргументи, на кшталт того, що в Анголі після її деколонізації залишилась португальська мова, не є ні доречними, ні переконливими, хоча б тому, що в Анголі побутують лише племінні мови, які не мають писемності, не мають традицій культурного вжитку, отже, не можуть застосовуватися без тривалого підготовчого періоду в суспільному й державному житті, через що там існує об'єктивна необхідність користуватися мовою колишніх колонізаторів.\nПовернення історичної пам'яті народу, відродження почуття національної гідності, відповідальності за своє буття у світі, а головне – воля до майбутнього – все це не може не супроводжуватися мовним відродженням. На цьому шляху Україна не буде ні першою, ні останньою. Але її розміри, її духовні потенції, без сумніву, матимуть наслідки світового виміру.\nТепер перед українською мовою стоїть завдання консолідації українців – етнічної і політичної нації, піднесення їх до рівня сучасних цивілізованих державних народів. Вона повинна стати повновартісною мовою нації і держави, тобто мовою, яку матимуть потребу вивчати не лише свої громадяни, а й представники різних країн і народів. Ставши офіційною (службовою) мовою держави, українська мова стала водночас потужним знаряддям українського націо- і державотворення.\nУ науці широко відома парадоксальна на перший погляд думка Вільгельма фон Гумбольдта: не люди оволодівають мовою, а мова оволодіває людьми. Будучи за статусом і функціями державною, українська мова буде оволодівати людьми в Україні іноді навіть всупереч їхній волі. Не обов'язково, аби істинне тілесно втілилося, казав один великий поет і філософ,– достатньо, аби дух його віяв округи. Цей дух утверджуватиме українськість української держави в усіх її виявах.


Джек Демпсі (Jack Dempsey) коротка біографія боксера | Біографії\nДжек Демпсі (Jack Dempsey) коротка біографія боксера\nДжек Демпсі (Вільям Гаррісон Демпсі) (1895-1983) – американський боксер, народився в місті Манасса, штат Колорадо. Спортсмена прозвали «Кулак Манассы» (Manassa Mauler).\nСпочатку боксер з’являвся на поєдинках в барах поблизу шахт. А в 1919 році він став чемпіоном у важкій вазі, а також одним з головних спортивних фігур 1920-х років. Він підтвердив свою репутацію запеклого боксера в першому титулованому бою, коли нокаутував величезного чемпіона Джесса Вілларда.\nДемпсі утримував звання до 1926 року, програвши бій Джину Танні. В повторному бою Демпсі нокаутував Танні в сьомому раунді, але невдало повернувся в свій кут. Це дозволило Танні зробити легендарний 14-секундний довгий відлік.\nПісля відходу з боксу Джек Демпсі час від часу виступав у якості рефері на поєдинках. Близько чотирьох десятків років боксер володів одним з найпопулярніших ресторанів у Нью-Йорку.\n24 Червня 1895\n31 Травня 1983\nВільям Гаррісон Демпсі\nWilliam Harrison Dempsey


Новий потужний тайфун може обрушитися на південь Японії в кінці тижня |\nНовий потужний тайфун може обрушитися на південь Японії в кінці тижня\nЗа прогнозами, циклон підійде до островів Сікоку і Кюсю ввечері в суботу, а в неділю — почне просування по материковій частині острова Хонсю. Траєкторія руху циклону практично повторить шлях проходження минулого потужного тайфуну «Нанка».\nТОКІО, 22 липня — РІА Новини, Катерина Плясункова. Потужний тайфун «Халола», який отримав порядковий номер 12 в поточному сезоні, наближається до південь Японії, несучи з собою штормовий вітер і зливи.\nЗа даними Головного метеорологічного агентства Японії, тиск у центрі тайфуну становить 955 гектопаскалей. Швидкість вітру в його центрі дорівнює 40 метрів в секунду, а при поривах доходить до 60 метрів в секунду. В даний час тайфун рухається в північно-західному напрямку зі швидкістю близько 20 кілометрів на годину.\nМетеорологи прогнозують, що циклон підійде до японських островах Сикоку і Кюсю ввечері в суботу, а в неділю — почне просування по материковій частині острова Хонсю зі сторони південного узбережжя регіону Кінкі.\nТраєкторія руху циклону практично повторить шлях проходження минулого потужного тайфуну «Нанка», в результаті якого 4 людини загинули, а 56 осіб отримали травми різного ступеня тяжкості.\nФахівці попереджають про підвищення висоти хвиль і закликають жителів островів утриматися від виходу в море. Метеорологи також вказують на підвищену небезпека сходження земляний породи в результаті проливних дощів.\nНазад Предыдущая запись: Депардьє знайомиться з сільським господарством Білорусії\nДалее Следующая запись: Україна передасть митниці на заході в управління британської компанії


Табл.1. Класифікація шоку - Ім. М.І. Пирогова Кафедра медицини катастроф та військової медицини\n75 та нижче\nВ еректильній фазі свідомість збережена або порушена, спостерігають скарги на біль і одночасна недооцінка свого стану. Голос у травмованого "сухий", мова уривчаста, погляд неспокійний. Шкіра бліда, іноді змінюється гіперемією, виникає холодний піт. Часто має місце загальна гіперестезія і гіперрефлексія. Зіниці рівномірно і прискорено реагують на світло. Спостерігають м'язову гіпертонію і підвищення сухожильних рефлексів. Пульс - задовільного наповнення, іноді спостерігають тахікардію.\nУ другій торпідній фазі шоку - спостерігають пригнічення всіх життєвих функцій органів і систем, що проявляється зниженням артеріального тиску, брадикардією, олігурією, задишкою, уповільненням обмінних процесів; зниженням чутливості і температури тіла, порушенням психічного стану, блідістю шкіри, ціанозом та сухістю слизових оболонок і гіподинамією.\nВ залежності від тяжкості гемодинамічних розладів, ступеня падіння систолічного артеріального тиску і частоти пульсу, клінічно розрізняють три ступеня тяжкості цієї фази шоку та термінальні стани.\nШок І ступеня часто виникає при ізольованій травмі середньої тяжкості, із крововтратою понад 15% ОЦК. Загальний стан потерпілого при цьому задовільний або середньої тяжкості, свідомість збережена, спостерігається помірна рухова і психічна загальмованість, блідість шкіри. Максимальний артеріальний тиск утримується в межах 90 - 100 мм рт. ст., пульс до 100 за хвилину, задовільного наповнення. Частота дихання - до 25 за хвилину. При своєчасному наданні медичної допомоги прогноз - сприятливий.\nШок II ступеня спостерігають при великих за об'ємом множинній або поєднаній травмі з розміром крововтрати до 30% ОЦК. Загальний стан потерпілого тяжкий, свідомість збережена. Відмічають виражену блідість шкіри, рухову і психічну загальмованість. Артеріальний тиск 75-90 мм. рт. ст., пульс 120 -140 за хвилину, слабкого наповнення. Дихання поверхневе - до 30 за хвилину. Олігурія. Прогноз - сумнівний.\nШок III ступеня виникає при тяжкій політравмі, нерідко з пошкодженням життєво-важливих органів і крововтратою більше 30% ОЦК. Загальний стан травмованого дуже тяжкий, свідомість порушена, іноді виникає кома. Шкіра бліда, ціанотична, холодний піт, гіподинамія і гіпорефлексія, порушення сечовидільної функції нирок (олігурія, анурія). Артеріальний тиск 50-75 мм рт. ст. Пульс понад 140 за хв. слабкого наповнення. Задишка - до 40 на хвилину. Прогноз - несприятливий.\nДля діагностування крововтрати принциповим є визначення дефіциту ОЦК для чого доцільно визначати "шоковий індекс" - відношення частоти пульсу до величини систолічного артеріального тиску. В нормі він дорівнює 0,54. Внаслідок крововтрати він збільшеній. Можливо також використовувати класифікацію крововтрати за P.L.Marino.


Тости за чоловіків (для чоловіків) у прозі - bpro1.topТости за чоловіків (для чоловіків) у прозі | bpro1.top\nКрасиві та оригінальні тости за чоловіків українською мовою, у прозі.\nЩе в утробі матері ми завжди відчуваємо захист і тепло. А коли ми виростаємо, також маємо потребу в почутті захищеності. Це відчуття нам можуть забезпечити тільки чоловіки. А ще вони можуть викликати почуття закоханості! За чоловіків!\nВажливість чоловіків в нашому житті просто неоціненна. Кожна жінка прагне виглядати красиво для чоловіків. Навіть маленька дівчинка з самого дитинства мріє про принца на білому коні. Чоловіче слово для жінок завжди непохитне. Дорогі чоловіки, будьте завжди такими хорошими як ви єі!\nДавайте вип’ємо за чоловіків, які завжди досягають своєї мети. Які знають про те, що щоб стати по-справжньому щасливим, іноді доводиться робити крок назад. Які пам’ятають, що багато дверей відкриваються на себе, які готові до компромісів і здатні прощати!\nПодружки! Давайте вип’ємо за чоловіків. Вони хоч і не завжди пахнуть, розкидають свої шкарпетки по всій квартирі іноді навіть п’ють без міри. Але вони носять нас на руках, возять на моря і захищають нас без питань перед будь-якою небезпекою!\nЧоловіки — для всіх жінок, як стіни в будинку. Вони захищають від негараздів, і завжди можуть нас підтримати. Самі по собі вони міцні і сильні. І часом, підставивши своє мужнє плече жінці, вони в собі переживають всі неприємності. За вас, дорогі чоловіки, і нехай біля кожного з вас буде вірна жінка, яка вчасно підставить своє тепле плече!\nХочу підняти келих за наших чоловіків, найвірніших, найсильніших, найрозумніших, найчарінвіших і найпривабливіших. Але хочу нагадати, що всіма вищепереліченими достоїнствами вас наділила жінка!\nМій тост за м’язисті плечі, на які завжди можна покластися, за широкі спини, які захищають від негараздів… Мій тост за сильних, надійних і відважних Світу цього, які захищають Вітчизну і милих дам. Загалом, за вас, чоловіки! Будьте здорові тілом і духом!\nЧоловік, спочатку, любить і носить на руках дружину, потім коханку, потім не потрібна ні дружина, ні коханка, він любить дітей. Так вип’ємо ж за те, щоб дружина була для чоловіка вічною дитиною.\nКоли Єва згрішила, Адам не відвернувся від неї. Чоловік пішов разом з нею з Раю. Він, не тільки, пробачив дружину, але й розділив з нею провину, по-совісті. Так вип’ємо ж за чоловіків, готових підтримати свою жінку і, приймаючи її такою, як є, любити без докорів.\nЄ різні чоловіки і добрі і злі і дбайливі і прості, і ті, які в кожній ситуації проявляють себе по-різному. Піднімемо келих за тих чоловіків які залишаються у будь-якій ситуації чоловіками і не дозволяють собі впасти обличчям в бруд!


Чому ми більше не побачимо покази Calvin Klein?\n2019-03-08 13:15 08 Mar 13:15\nАмериканський бренд вирішив зосередитися на дениме і нижній білизні\nнаприкінці минулого року було оголошено, що Раф Сімонс залишає посаду креативного директора Calvin Klein. З цієї причини марка пропустила Тиждень моди в Нью-Йорку, хоча завжди вважалася одним з хедлайнерів. Весь цей час в fashion-світі з нетерпінням чекали новин — хто ж стане біля керма марки? Однак тепер з'ясувалося, що бренд більше не буде представляти колекції на подіумах.\nЗамість цього в Calvin Klein вирішили зосередитися на своїх сильних сторонах»: джинсової тканини і нижній білизні. Доказ — гаряча рекламна кампанія за участю A$AP Rocky, Кендалл Дженнер і Шона Мендеса.


Zillya! - Zillya! тримає курс на простоту та зручністьZillya! - Zillya! тримає курс на простоту та зручність\nZillya! тримає курс на простоту та зручність.\nЗ самого першого дня існування проекту Zillya! команда розробників намагалася зробити антивірус для простих людей, які не володіють глибокими технічними знаннями, для яких комп'ютер - це одна з одиниць побутової техніки або допоміжний інструмент для їх основної діяльності.\nЦього літа почався новий етап еволюції проекту. Zillya! впевнено тримає курс на простоту і зручність своїх рішень. Стратегічна мета - зробити програми Zillya! настільки зрозумілими, простими і зручними, що б ні в кого не виникало труднощів чи питань в процесі їх використання.\nЗ сьогоднішнього дня стартує масштабна публічна програма з аналізу зручності антивірусних продуктів Zillya!. Адміністрація проекту запрошує всіх і кожного приєднатися до діалогу, що б Zillya! Антивірус став однією з найбільш зручних програм у світі. Приєднатися до обговорення можна будь-яким зручним способом: на офіційному форумі, в програмі бета-тестування, а також в офіційній групі соціальної мережі ВКонтакте.\nІ щоб почати процес, Вашій увазі пропонується новий реліз Zillya! Антивірус. Протягом останніх двох місяців розробники внесли суттєві зміни в продукт, які, на їхню думку, повинні зробити його зрозумілішим і зручніше. Зміні піддалися: «Статус захисту», закладка оновлень, а також закладка активації ліцензії.\n1. Додана панель «Статус захисту», в якій реалізовано вкладки:\nВірусні бази - відображає поточний стан вірусних баз;\nРівень захисту - відображає рівень захисту системи;\nКомпоненти захисту - дозволяє управляти компонентами захисту: Сторожовим, перевіркою пошти, USB-захистом;\nЗагрози - оповіщає про знайдені загрози;\nСтатистика - оповіщає про стан вашого ПК.\n2. Удосконалено інтерфейс системи оновлення. Оптимізовано механізм оновлення вірусних баз, крім цього, оновлення в ручному режимі відтепер не буде віднімати стільки часу і зусиль.\n3. Реалізовано новий функціонал активації преміум-пакети антивіруса. Тепер користувачам буде зручніше замовляти або продовжувати код активації, механізм став набагато зручніше і простіше.\nТепер «Статус захисту» більш докладно та інформативно відображає звіт про роботу програми, а вікно оновлень стало більш зрозумілим для нових користувачів.\nПриєднуйтесь до ідеї! Тільки спільними зусиллями вдасться розробити концепцію дійсно дружнього програмного забезпечення!


Куди піти: виставка «Сто днів самотності», присвячена світовідчуттю українських художників під час пандемії - Сайт о здоровом образе жизни, правильном питани, фитнесе и занятиях спортом.\nУ Києві стартувала виставка українських художників «Сто днів самотности», яка відображає переживання та світовідчуття українських художників під час пандемії .\nНатхненням для неї став проєкт журналу Vogue UA «Картина світу», в якому художники, фотографи та дизайнери намагалися передати на одному зображенні свої емоції та відчуття – дуже різні та інтимні.\nРефлексії про час, проведений в ізоляції, у кожного художника різні, але їх об’єднує відчуття життя, яке не зупинилося.\nЯк змінився ринок мобільних застосунків під час пандемії?\nДодатки для покупок ще ніколи не були такі популярні, як під час пандемії.Залученість користувачів під час ізоляції зросла на 40%, а показник покупок виріс з 10,5% до 14,7%.Зараз найвдаліший час, щоб запускати та просувати застосунки для онлайн-шопінгу.\nУ виставці беруть участь: Маша Рева, Люся Іванова, Марія Куліковська, Антон Логов, Іван Грабко, Віктор Бакін, Дар’я Кольцова, дует Krolikowski Art, Євген Примаченко, Віталій Янковий, Оля Федорова, Ігор Єфімов, Женя Лісняк.\n«Проєкт присвячений людині, яка залишилася наодинці із собою, своїми страхами і мріями, розчаруваннями та очікуваннями. Через особисті історії авторів виставка розповідає про ізоляцію і роздуми щодо нової реальности», –коментує кураторка проєкту Катя Тейлор.\nВиставка стане першою мистецькою подією в межах колаборації Port.agency та Kooperativ. Упродовж року на території простору відбуватимуться змінні експозиції, дискусії та творчі зустрічі для взаємодії артспільноти, бізнесу та IT-сфери.\n«Не час справляти враження»: Даша Малахова про малий бізнес і його майбутнє\nМи особливо відчули це тепер, у час епідемії та кризи, коли поєднання небайдужих людей та бажання допомогти рятує нас!Ми можемо подумати, що в нас є на екстрадень, переосмислити багато речей.Час переосмислення тихий – ми просто маємо бути.\nВиставка працюватиме до 31 серпня щоп’ятниці з 16:00 до 18:00 та щовихідних з 10:00 до 17:00 у Kooperativ.\nВиставку можуть відвідати всі охочі за умов попередньої реєстрації.\nТеги: art vogue ua krolikowski port.agency kooperativ telegram проєкт як виставка український художникіть художник час відвідать віктор бакін\nАктивніші за тебе. Карантин 5 київських пенсіонерів\nАромат метро, обрізані кутикули, безглузді комедії у 3D: чому ми зрадіємо після карантину найбільше\nЯк відбуватимуться культурні заходи під час карантину? Правила від МОЗ\nНетфлікс запускає шоу в інстаграмі про життя в умовах пандемії\n#МиВсіВОдномуЧовні: проєкт проти коронавірусу разом\nТайка Вайтіті: що відомо про режисера наступних «Зоряних війн»\nТОП-правила, як тримати себе у формі і гарно виглядати\nМожливість: онлайн-консультація з лікарем від DOC.ua


Ситуація в Білорусі: У Мінську розпочався новий протест, в місті БТР, водомети і силовики - новини ZIK.UA\nНовини » Світ неділя, 6 вересня, 2020, 14:03 Читать эту новость на русском\nБТР, водомети і силовики: У Мінську розпочався новий протест\nКолона протестувальників розпочала рух у бік центру\nПротест у Мінську TUT.by\nУ неділю, 6 вересня, у Мінську, запланований черговий антиурядовий мітинг. У 29 день масових протесттів влада Білорусі стягнула до Мінська спецтехніку та велику кількість силовиків. Про це повідомляє портал TUT.BY.\nЯк зазначається, площу Незалежності у Мінську оточили і огородили колючим дротом. Крім цього, закрито підземні переходи, які ведуть у центр міста. Колючий дріт силовики також розгортають на Жовтневій площі.\nПротест у Мінську Фото: TUT.by\nКрім цього, о12:30 на вхід і вихід були закриті мінські станції метро Площа Леніна, Жовтнева, Купалівська, площа Перемоги, площа Якуба Коласа.\nУ ЗМІ наголосили, що в центр Мінська продовжують прибувати автобуси із силовиками. За словами очевидців, у бік столиці прямували БТР. Пізніше відео на підтвердження цього з'явилося на каналі інтернет-порталу.\nПовідомляється, що важку військову техніку стягують до палацу Незалежності. Крім цього, вздовж проспекту Незалежності в районі Нацбанку, а також на вулиці Леніна розташувалися силовики зі щитами.\nНовини за темою: "Їх затягли в Білорусь": Путін заявив про причетність України і США до появи "вагнерівців" у Мінську\nСтаном на 14:40 колона протестувальників у кілька тисяч осіб з біло-червоно-білими прапорами розпочала рух проспектом Незалежності у напрямку центру Мінська.\nНагадаємо, рівно тиждень тому в центрі Мінська розгорнувся протест, у ході якого розпочалися сутички між силовиками та активістами. Перед цим у центр столиці також стягували військову техніку та ОМОН, зокрема, десятки солдатів та омонівців оточили Будинок Уряду на площі Незалежності.\nНа Київщині викрили слідчого поліції на вимаганні чотирьох тисяч доларів хабаря вівторок, 20 жовтня, 2020, 08:45 На Луганщині заступника мера затримали за вимагання "відкату" субота, 17 жовтня, 2020, 11:43 На Сумщині на хабарі погорів начальник підрозділу "Південної залізниці" пʼятниця, 16 жовтня, 2020, 17:00 На Івано-Франківщині на хабарі спіймали начальника обласного бюро судмедекспертизи четвер, 15 жовтня, 2020, 15:03


Луцька мерія виділила 70 тисяч гривень на ремонт ветхого будинку. ФОТО | ВолиньPost\nЛуцька мерія виділила 70 тисяч гривень на ремонт ветхого будинку. ФОТО\n06 лютий, 2013, 11:17\nВиконавчий комітет Луцької міської ради виділив майже 70 тисяч гривень для ремонту покрівлі будинку на вулиці Коперника.\nВідповідне рішення виконком прийняв ще 22 січня .\nУ рішенні йдеться, що гроші у сумі 69,119 тисяч гривень надаються безповоротно для фінансування невідкладних робіт із запобігання виникненню надзвичайної ситуації. Йдеться про будинок № 77 на вулиці Коперніка.\nЗа ці кошти хочуть зробити капітальний ремонт покрівлі житлового будинку.\nЗаступник луцького міського голови Лариса Соколовська у відповіді на інформаційний запит повідомила, що покрівля будинку зруйнувалася через сильні снігопади та ветхість конструкцій будинку.\nБудинок – у комунальній власності, а до категорії «ветхе житло» будинок занесли ще у …1988 році, відповідно до рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 11 серпня 1988 року.\nНагадаємо, що до категорій ветхих в 1988 році зарахували не один будинок. Наприклад, споруда у Старому місці й досі тримається, щоправда, загрожує впасти.\n«Роботи по ремонту покрівлі в вище вказаному будинку почнуться після укладання договору з підрядною організацією та проведення підготовчих робіт. На даний час визначається підрядна ораганізація, яка буде виконувати ремонт покрівлі на вул. Коперника, 77», - повідомили у міській раді.\nРазом з тим у мерії повідомляють: «Інформація щодо кількості проживаючих людей в вищевказаному житловому будинку відсутня».\nТеги: гроші, бюджет, ЖКГ\nНінуля 07 лютий, 2013, 00:07\nНіфіга ж собі! Вісім з половиною тисяч баксів! Існуюча халупа стільки не коштує, хіба що земелька під нею належить родичам якогось депутата міськради...\nНінуля 07 лютий, 2013, 00:19\nТи ба! За цією адресою зареєстрована Творча агенція " Майстерня свят"!\n"Адрес: м. Луцьк, вул. Коперніка 77/3\nОрганізуємо ювілеј , весілля та дитячі свята, корпоративи, банкети, пікніки."\nЖитомирського педофіла таки відсторонили від роботи в школі\n06 лютий, 2013, 11:32\nДвох бомжів не пустили до магазину з Азаровим. ВІДЕО\n06 лютий, 2013, 10:42\nЯк здаватимуть ЗНО на Волині у 2013 році?\n06 лютий, 2013, 10:39


Ракета. І таки — російська – Вільне життя\nВільне життя | Важливо | Вибір редакції | Новини | Політика | Ракета. І таки — російська\nкатастрофалітакросійська ракета Недарма мовиться: брехнею світ обійдеш, а назад не вернешся. Правда все одно — рано чи пізно — вийде на поверхню та розставить усі крапки над «і». Як це відбулося наприкінці вересня стосовно збитого над окупованою територією України малайзійського авіалайнера з 298 пасажирами на борту.\nТрагедія сталася 17 липня 2014 року. Коли Boeing 777 упав на землю, бойовики спершу не зорієнтувалися, що то був за літак, і заявили, що «ополченці» збили український літак Ан-26 у районі Тореза. Так, на сторінці «Зведення від Стрелкова Ігоря Івановича» «ВКонтакте» з’явилося повідомлення про те, що о 17.50 вони збили літак Ан-26, «валяється десь за шахтою «Прогрес». Попереджали ж — не літати «в нашому небі». Пташка впала за териконом, житловий сектор не зачепила. Мирні люди не постраждали». Коли ж козаки прибули на місце падіння літака, то побачили, що збили пасажирське судно. Один з бойовиків доповідав донському отаманові Козіцину: «Щодо цього літака, збитого в районі Сніжного—Тореза. Це, виявляється, пасажирський… Там море трупів жінок і дітей». На запитання, що цей літак робив на території України, отаман Козіцин зазначив: «Значить завозили шпигунів, не знаю. Нічого літати, зараз війна іде».\nРосія відразу ж почала відхрещуватися, мовляв, вона непричетна до збиття малайзійського авіалайнера. То все «українські фашисти», це їхній Су-25 спричинив трагедію. І хоч генеральний конструктор цього літака Володимир Бабак заявив, що штурмовик міг би атакувати «Боїнг» на висоті три-чотири тисячі метрів, але збити літак, що летить на висоті 10500 метрів, Су-25 не в змозі, Росія ж вперто наполягала на своїй версії. Її телебачення день і ніч волало про «український штурмовик», російські генерали організовували прес-конференції, малювали траєкторії зіткнення літаків, посилаючись на нібито дані «космічної розвідки». Брехня лилася рікою, світ намагались переконати, яке зло несе йому «український фашизм». Хоча віри Росії не було. Саме про її причетність до трагедії в українському небі наголошувала американська розвідка вже на другий день після падіння малайзійського «Боїнга». 18 липня 2014-го, звертаючись до преси, президент США Барак Обама говорив про те, що сепаратисти, контрольовані Росією, блокують розслідування, не дають можливості слідчим потрапити на місце падіння літака, виносять звідти докази, а також тіла загиблих, «дуже часто без жодної поваги до жертв трагедії». Враховуючи їхній прямий вплив на сепаратистів, Росія і особливо президент Путін несуть пряму відповідальність за те, щоб змусити їх співпрацювати зі слідством. Звісно, на такі заяви Росія ображалася.\nТа ось 28 вересня міжнародна слідча група оприлюднила результати розслідування катастрофи малайзійського «Боїнга». Основні її висновки: пасажирський літак, що летів з Амстердама до Куала-Лумпура, над територією окупованого Донбасу був збитий ракетою, випущеною із зенітно-ракетного комплексу «Бук», який доставили з Росії. Навіть називається звідки: з 53-ї зенітно-ракетної бригади із Курська. Після запуску ракети установку повернули назад, на територію Російської Федерації. Отже, всі байки і про український штурмовик, і про непричетність Росії до трагедії в українському небі розсипалися, як картковий будиночок. Як і слід було сподіватися, Росія з такими висновками не погоджується. Так, прес-секретар Володимира Путіна Дмитро Пєсков в інтерв’ю програмі Бі-бі-сі заявив, що ті висновки не можна вважати «остаточною правдою», що вони не бачать «ніяких доказів». Розчаровані звітом міжнародної слідчої групи і в МЗС Росії, а його очільник Сергій Лавров відмовився просити вибачення за загибель пасажирів рейсу МН17. Мовляв, Росія має намір дочекатися остаточних результатів слідства, оскільки воно ще не закінчене. Така позиція дивує світову спільноту. Зокрема, прем’єр-міністр Нідерландів Марк Рютте закликав Росію «якомога активніше співпрацювати з його країною в розслідуванні катастрофи малайзійського «Боїнга» і припинити поширювати будь-який абсурд про якість розслідування». Воно справді ще триватиме. Треба встановити безпосередніх виконавців злочину, всіх, хто був причетний до його організації та виконання. «Є близько ста підозрюваних, або тих, які тим чи іншим чином можуть бути пов’язані зі збиттям або керуванням «Буком», або організовували його перекидання до місця запуску ракети», — заявив один із доповідачів у Гаазі. Слідство має встановити і хто давав наказ екіпажеві «Бука». Лише тоді цим людям можна буде висунути офіційні звинувачення.\nВиникає закономірне запитання: а навіщо Росії було збивати малайзійський пасажирський літак? Навіщо їй оцей клопіт, оті звинувачення та виправдання? Однозначно, їй це зовсім не на руку. І вочевидь, вона не мала наміру цього робити. Колишній заступник голови уряду Росії Альфред Кох прийшов до висновку, що хотіли збити «Боїнг», але інший — російський. «А для чого ж… ці дебіли тягли «Бук» через кордон, розгортали його в Первомайському, цілили в небо і потім тягли його назад до Росії?.. Відомо, що поблизу МН17 не було жодного військового літака, але летіли ще три пасажирські. Один з них був російський літак, що летів з Москви в Ростов-на-Дону. На той момент Кремль, на хвилі кримської ейфорії, вважаючи, що вітер історії дме в його вітрила, вирішив реалізувати проект «Новоросія». Причому не шляхом організації сепаратистських рухів з кримінальників і маргіналів, а прямої військової інтервенції. Для цього потрібен був Casus belli — формальний привід для оголошення війни. Збитий над територією України російський цивільний борт цілком підходив для цього. У всякому разі, він міг виправдати введення військ та проведення власного розслідування. Навряд чи світове співтовариство сильно протестувало б». Ще на одну деталь звертає увагу екс-голова СБУ Валентин Наливайченко: «Є інформація про те, що екіпаж «Бука» заїхав не до того села Первомайського у Донецькій області! Адже населених пунктів із такою назвою на Донеччині цілих сім. Й «Бук» мав прямувати до села Первомайське Ясинуватського району, на захід від Донецька, розташування якого співпадає з маршрутом саме російського «Боїнга». Але через фатальну географічну помилку росіян, ЗРК поїхав до селища міського типу Первомайського, що підпорядковане Сніжнянській міській раді, на південний схід від Донецька. А це вже було якраз на шляху малайзійського літака…»\nУ цій версії є хоч якась, хай і страшна, логіка. А вбивати своїх Росії не звикати. Скільки їх покладено уже на Донбасі й потайки поховано. А штурм школи в Беслані, в якій бойовики взяли у заручники дітей, із сотнями жертв? А концертний зал «Норд-Ост» у Москві: туди запустили отруйний газ і разом з терористами, що взяли людей у заручники, там заснули вічним сном у кілька разів більше звичайних глядачів? А підрив житлових будинків у Москві та Волгодонську, що за багатьма ознаками належить ФСБ, а приписаний чеченцям? Усе той же почерк і та ж методологія: мета виправдовує засоби.\nЯк згадує публіцист Микола Рябчук, коли першого вересня 1983 року радянські військові збили над Сахаліном південнокорейський літак з 269 пасажирами, тогочасний американський президент Рональд Рейган «мав відвагу назвати Росію тим, чим вона завжди була і досі залишається — імперією зла». А нині маємо уже не тільки збитий пасажирський літак, а й анексію Криму, агресію на Донбасі, бомбардування гуманітарного конвою в Сирії, проте світова реакція стриманіша, політкоректніша. Вочевидь, Росію не хочуть дратувати, пам’ятаючи, що цей монстр має ядерну зброю. І все ж, на думку журналіста Віталія Портникова, збивши літак рейсу МН17, Володимир Путін остаточно забезпечив Росії образ держави-вбивці. Проте Кремль ні за яких обставин не проситиме вибачення. Але Росія може виправити ситуацію, вважає В. Портников. Найперше вона має визнати відповідальність за знищення Boeing 777, видати винних міжнародному правосуддю, виплатити компенсацію родинам загиблих та вибачитися. Такі ж кроки потрібно зробити і щодо війни на сході України — визнати свою відповідальність за війну на Донбасі та за анексію Криму, видати винних Україні й виплатити компенсацію.\nЧи піде на це Путін? Думаю, що ні. Він буде і далі свої провини звалювати на інших, викручуватися, виправдовуватися, шантажувати, щоб тільки його було зверху. Свідчення тому, недавня його заява щодо «плутонієвої угоди». Мовляв, Росія її виконуватиме, якщо з неї будуть зняті всі санкції та виплачена компенсація за збитки від них. Як він ще Аляску не просить повернути, іронізує один московський публіцист.\nА тим часом австралійська юридична фірма подала позов про компенсацію проти Росії і президента Володимира Путіна в Європейський суд з прав людини від імені сімей — жертв збитого в 2014-му малайзійського літака МН17. Може, хоч за цей злочин Росія відповість перед судом, а то вже надто багато сходить їй з рук — і війна на сході України, і анексія Криму, і бомбардування жилих районів Сирії, і брязкання зброєю під кордонами суміжних держав… Коли нічим прихилити до себе світ, у хід іде найогидніше — залякування, нагнітання страху, оббріхування сусідів, зневага до прав людини, погрози, шантаж, тиск… Із таким «джентльменським набором» важко розраховувати на світову підтримку.\nЧергові 27 комплектів нагород ХХХІ літньої Олімпіади в Ріо-де-Жанейро (Бразилія) розіграють у вівторок, 16 серпня. Важливо


Протягом усього життя Надя приходила мамі уві сні в найважчі моменти – ЦЕ EASY\nПротягом усього життя Надя приходила мамі уві сні в найважчі моменти\n08.10.202108.10.2021 OlenaOlena 09:01\nТак сталося, що маму на останньому місяці вагітності поклали на збереження в пологовий будинок. Тиждень вона лежала в двомісній палаті одна. Насолоджувалася самотністю, читала книги, пила чай з татом, який приходив через день.\nАле на восьму ніч перебування мами в палаті, туди привезли сусідку. Жінка протягом наступного дня не приходила до тями, тому мама переживала про її стан. Незабаром жінка прийшла до тями. У розмові мама дізналася, що її сусідку звати Надія.\nЇй 37 років, і це її перша вагітність. Все життя Надія прожила в глухому селі, пропрацювала на фермі. На її шляху зустрічалося багато чоловіків, але так сталося, що ні з одним вона не дійшла до вівтаря.\nТо хлопець їй не підходив, то вона в чомусь не влаштовувала свого обранця. Так і пройшли в короткочасних романах 37 років. А одна зустріч змінила все життя: одна випадкова ніч з трактористом привела до вагітності.\nНадія вирішила дитину залишити. Але через поважний вік для першої дитини потрапила на 8 місяці в пологовий будинок.\nЛікарі порадили поберегтися, щоб не втратити дитину. Мама дуже здружилася з Надією. Сусідка виявилася легкою в спілкуванні і щирою. Жінки ділилася негараздами, наглядали одна за одною.\nОдного вечора Надії різко стало погано. Її забрали в реанімацію. Кілька днів від неї не було ніяких звісток. Медсестри нічого не говорили. Кожен раз говорили, що все буде нормально. Однієї ночі мамі приснилася Надя.\nВона з’явилася мамі в білій сукні і сказала, що їй пора йти. Але Ангеліну вона з собою забрати не може. Попросила, щоб її дочку мама забрала до себе в сім’ю. В її серце обов’язково знайдеться місце і для третьої дитини.\nВже вранці мама дізналася, що у Надії почалися передчасні пологи. Їй зробили кесарів розтин. Дитина народилася хоч і недоношена, але здоровий. А ось маму не вдалося врятувати. Через тиждень після трагедії мама народила двійню. Тоді вона зрозуміла, про яку третю дитину говорила Надя уві сні.\nТому після того, як порадилася з татом, удочерили дитину, яку назвали Ангеліною. Протягом усього життя Надя приходила мамі уві сні в найважчі моменти. Давала поради, які виявлялися вірним виходом із ситуації. Так вона дякувала маму за те, що дала притулок її Ангеліні.\nPREVIOUS Попередній запис: Догнала щастя! — як говорила Петрівна\nNEXT Наступний запис: Медсестра наполягала, щоб Світлана йшла до нього і просила подивитися її дочку\nМені 19 років і я закохалася у хлопця своєї мами. Хотіла почати жити окремо – не відпускають, а я вже не можу спокійно дивитися на нього. Дуже кохаю йогоМені 19 років і я закохалася у хлопця своєї мами. Хотіла почати жити окремо – не відпускають, а я вже не можу спокійно дивитися на нього. Дуже кохаю його\nМоя розповідь – в якійсь мірі сповідь, тому що розповісти комусь іншому свою історію я не можу, тільки вам, тільки тим, хто мене не знає. У мами з’явився чоловік. Дорослий


Історик про воєнний стан в Польщі: У 1981 році не було загрози радянського вторгнення - Українська Служба - polskieradio.pl\nПрофесор Антоні Дудек про воєнний стан в Польщі і питання радянського військового втручання\nПрофесор Антоні Дудек про воєнний стан в Польші і питання радянського військового втручання\nВведення воєнного стану в Ґданську (грудень 1981)foto:wikipedia/public domain\nЗ часу Серпневих угод - найважливіша з яких була підписана в Ґданській корабельні 31 серпня і призвела до легалізації профспілки «Солідарність» - розпочався період, відомий в історіографії як «карнавал „Солідарності”».\nМова йде про майже 16 місяців, упродовж яких в комуністичній Польщі спостерігалося ослаблення цензури, отримання поляками деяких громадянських прав та свобод, що супроводжувалося бурхливою суспільно-політичною активністю «Солідарності». Цей рух гуртував довкола себе близько 10 мільйонів поляків. Перед комуністичним режимом назріла загроза втрати влади. Багато хто розумів, що, рано чи пізно, але комуністи завдадуть по «Солідарності» удар. Це сталося у ніч з 12 на 13 грудня 1981 року. Тоді генерал Войцєх Ярузельський – генсек польської компартії, голова уряду і фактично одноосібний диктатор – запровадив воєнний стан, який формально тривав до 22 липня 1983 року. Фактично ж надзвичайний режим тривав аж до падіння комунізму у Польщі в 1989 році.\nПісля введення воєнного стану почалися арешти, інтернування та криваві розправи у випадку спротиву і непокори. За даними польського Інституту національної пам’яті, кількість його смертельних жертв складає близько 100 осіб.\nПісля майже 40 років, що спливли з часу тих трагічних подій, над ними продовжує кружляти свого роду «міф меншого зла», який служить виправданню злочинного рішення генерала Ярузельського. Йдеться про твердження, що введення воєнного стану нібито було продиктовано необхідністю врятувати країну від вторгнення Радянського Союзу і членів Варшавського договору з метою придушення «карнавалу „Солідарності”».\nДо розмови про суперечку довкола воєнного стану в світлі ймовірності радянського вторгнення в Польщу я запросив професора Антоні Дудека із Університету кардинала Стефана Вишинського:\nБезумовно, суперечка про можливість радянської інтервенції в грудні 81-го року буде тривати. Тільки от з того часу, як не стало генерала Ярузельського, ця суперечка вже не така запекла, позаяк вже немає серед живих головного «героя» тих драматичних подій. В силу зрозумілих причин температура емоцій буде спадати і даним питанням все більше займатимуться історики, а не політики чи журналісти, для яких це вже буде не настільки гаряча тема.\nНа мою думку, це послужить формулюванню історичних висновків, котрі, на моє переконання, наступні: в грудні 81-го року не було загрози радянського військового втручання, що не означає, що такої загрози не було взагалі.\nПрофесор Дудек пропонує розглядати цю справу теж в контексті ймовірних сценарії розвитку ситуації:\nПотрібно розділяти дві ситуації. З одного боку, це ситуація в грудні 81-го року. Коли генерал Ярузельський, приймаючи рішення про введення воєнного стану, запитав у Москви чи в разі, коли розмах громадянського опору буде надто великим, щоб придушити його власним силами, то чи може він за таких умов розраховувати на військову підтримку? Москва в реаліях грудня 81-го відповіла йому, що не надасть таку підтримку. Це знаходить тверде підтвердження в історичних документах.\nЗ другої сторони, потрібно брати до уваги ситуацію, яка могла б скластися, коли б Ярузельський не ввів воєнне положення, а «Солідарність» почала перебирати на себе владу у Польщі.\nТобто, якщо б в результаті всього цього у країні відбулося щось на зразок громадянської війни. Тоді, можливо, Москва змінила б свою точку зору і відбулася б радянська збройна інтервенція. Проте це вже зі сфери альтернативної історії.\nВідповідно, на основі відомих нам документів можна стверджувати, що загроза такого втручання над Польщею не висіла. Поруч з цим, необхідно чітко сказати, що нам не відомі всі документи російської сторони. Ми знаємо лише про ті документи, які впродовж всіх цих років були обнародувані або ті, які польським дослідникам вдалося добути за нашим східним кордоном. Немає вільного доступу до радянських архівів у Росії. У зв’язку з чим, безперечно, погляд, котрий я сьогодні озвучую у майбутньому може зазнати змін.\nСлід відмітити, що протягом всього «карнавалу “Солідарності”» комуністичний режим використовував перспективу інтервенції в якості дієвого пугала у боротьбі з демократичною опозицією. Антоні Дудек:\nСправді, це пугало було дієвим. Як його використовували? Це робили шляхом військових навчань. Так, весною 1981 року були проведені широкомасштабні маневри Варшавського договору «Союз-81». Вони проходили в період вкрай гострої кризи у відносинах між «Солідарністю» і владою. Мова йде про так звану Бидгощську кризу, початок які поклало побиття міліціонерами діячів «Солідарності» в Бидгощі, а внаслідок цього назріла загроза генерального страйку.\nНе хочу тут заглиблюватися в деталі. Суть полягала в тому, що військові навчання демонстративно продовжили, з метою створення у колах «Солідарності» враження, що інтервенція висить на волоску. І, можливо, це все впливало на частину діячів руху «Солідарність».\nПотім, восени 81-го року, коли проходив перший всепольський з’їзд «Солідарності», Варшавський договір організував наймасштабніші маневри за всю свою історію, яка нараховує декілька десятиліть, котрі носили кодову назву «Захід-81». Безперечно, це також мало впливати на «Солідарність». Скажімо, з’їзд «Солідарності» проходив в Ґданську на хокейній арені «Олівія», з якої простягався вид на Ґданську затоку. Делегації «Солідарності», виходячи з будівлі бачили радянські військові кораблі, що стояли якорем у затоці, котрі теоретично могли в будь-яку хвилю відкрити вогонь по Ґданську і обстріляти ту ж арену. Зрозуміло, нічого такого не було, але це була певна психологічна гра.\nІсторик відзначає, що частиною цієї психологічної війни проти руху «Солідарність» була концентрація військ Варшавського договору вздовж кордонів Польщі. Як каже професор Дудек, метою всього цього було створення враження серед поляків і активістів «Солідарності», що вторгнення це лише питання часу і така тактика частково була успішною:\nЦе вдалося по відношенню до відчутної частини суспільства. В таборі «Солідарності» серед її діячів думки розійшлися. Помірковані казали, що з владою не можна йти на гостре протистояння, оскільки відбудеться радянське вторгнення. І була група, яка стверджувала, що росіяни на це не наважаться так, як їх тут чекає «другий Афганістан». Треба не забувати, що все відбувалося, коли йшла війна у Афганістані. Ця частина діячів «Солідарності» вважала, що інтервенція нереальна. На їхню думку все би проходило не так, як в 68-му році в Чехословаччині і що росіяни знають, що у Польщі опір буде набагато сильнішим.\nЦі два крила – радикали та помірковані – постійно мали тертя між собою. Проте, як мені здається, більшість поляків була на стороні тих, хто вважав, що радянське військове вторгнення можливе. Тому, коли 13 грудня ввели воєнний стан, то в перші години в Польщі, а також на Заході, задумувалися над тим, хто за всім цим стоїть. Іншими словами, мова йде про інтервенцію польської армії чи все ж таки це вторгнення військ Варшавського договору, з радянською армією на чолі. Були також підозри, що росіяни переодягнулися в польські мундири і вступають в Польщу перевдягнутими. Лише згодом, через кільканадцять чи навіть кілька десятків годин стало зрозуміло, що це операція польської армії і росіяни тут ні до чого.\nОднак, наприклад, серед інтернованих діячів «Солідарності», і це відображено в свідченнях, видно, що коли після затримання їх везли в східному напрямку в центри інтернування, частина думала, що вони зараз опиняться поза кордонами ПНР. Іншими словами, були думки, що їх вивезуть в Радянський Союз, що єхидно не заперечували міліціонери та співробітники спецслужб. І лише, коли їх привозили на місце признання, наступало заспокоєння, позаяк приходило розуміння того, що не заслання в умовний Сибір, який в Польщі має довгу традицію в ХІХ-ХХ століттях.\nУ Варшаві спочила Кристина Барханська – мама Еміля, який 38 років тому став наймолодшою жертвою комуністичного апарату безпеки у Польщі\nПрощання з Кристиною Барханською - мамою наймолодшої жертви воєнного стану у Польщі Еміля БарханськогоFoto: PAP/Rafał Guz\nУ Варшаві попрощалися з Кристиною Барханською. Матір наймолодшої жертви воєнного стану у Польщі, арештованого, ув’язненого та катованого комуністичним апаратом безпеки Еміля Барханського, померла декілька днів тому у віці 76 років.\nВ останню путь її супроводжували представники влади, зокрема прем’єр-міністр Матеуш Моравєцький, а також історичних установ, друзі та родина.\nПрезидент Анджей Дуда у листі, прочитаному його міністром Войцєхом Колярським, підкреслив, що він прощається із чудовою матір’ю та полькою:\n«Сьогодні, у 38 роковини трагічної смерті сина пані Кристини – Еміля, молитва та щира пам’ять супроводжують в останню путь чудову польку, котра сформувала совість та характер своєї дитини, прищепила їй ідеали патріотизму, свободи та солідарності. Я віддаю урочисту шану одній з тих терпеливих, мудрих та сміливих жінок, завдяки яким Польща жила і вижила у серцях наступних поколінь для того, аби відродитися як вільна держава вільних громадян».\nКристина Барханська спочила поруч із сином на Брудновському цвинтарі у Варшаві.\nЕміль Барханський був учнем 11 Загальноосвітнього ліцею імені Міколая Рея у Варшаві. Спільно із колегами він діяв у підпільній організації «Пілсудці». 10 лютого 1982 року разом із двома іншими особами він облив пам’ятник Феліксу Дзєржинському білою та червоною фарбами, а потім закидав «коктейлями Молотова». У березні його затримала комуністична Служба безпеки. Під час допитів його били, аби змусити дати фальшиві зізнання. 3 червня 1982 року він поїхав на пляж над Віслу, де зник.\n3 травня 2008 року Еміля Барханського посмертно нагородив президент Лєх Качинський Кавалерійським Хрестом Ордену Відродження Польщі.\nПобач більше на цю тему: Кристина Барханська Каміль Барханський Варшава воєнний стан похорон\nІнститут національної пам'яті закликає запалити у вікнах свічки о 19:30 13 грудня\nУ зв’язку з 39-ми роковинами введення у Польщі воєнного стану, Інститут національної пам’яті Польщі ініціював акцію «Жертвам воєнного стану. Запали світло свободи». Акція полягає у тому, щоби рівно о 19:30 за варшавським часом запалити у своїх вікнах свічки.\nСвоєю акцією «Запали світло свободи» ІНП Польщі повертається до жесту святого Івана Павла ІІ та президента США Рональда Рейгана, котрі закликали у Святвечір 24 грудня 1981 року запалити свічки свободи і таким чином показати свою солідарність з жертвами воєнного стану та поляками, котрі живуть за залізною завісою.\nЯк каже польський актор Казімєж Качор, він пам’ятає, як у воєнному стані у вікнах осель горіли свічки:\n«Свічка у вікні — це один із символів воєнного стану. Ці свічки горіли у вікнах сусідів, знайомих, незнайомих людей. Завдяки ним ми знали, що ми — не одні, що нас є багато. Варто повернутися до цього жесту солідарності».\nВоєнний стан у Польщі введено 13 грудня 1981 року, він тривав до 22 липня 1982 року. Упродовж воєнного стану загинуло близько 40 осіб, а понад 10 тисяч діячів “Солідарності» та опозиціонерів було інтерновано.\nПобач більше на цю тему: політика воєнний стан ІНП Польщі\n09'03 Польські фільми про воєнний стан додай до списку відтворення\nІніціатор відкриття пропам’ятної дошки – Анджей Вода, котрий брав участь у акціях солідарності, що відбувалися у Парижі у грудні 1981 року\nУ Парижі відкрито пропам’ятну дошку, присвячену польській боротьбі проти комуністичного режиму. В 39-ті роковини введення у Польщі воєнного стану, на площі Інвалідів в Парижі відкрито таблицю, що нагадує про протести солідарності і підтримки поляків, котрі починаючи з 13 грудня проходили у французькій столиці.\nПовідомляє кореспондент Польського радіо Стефан Фольтцер:\nІніціатор відкриття пропам’ятної дошки – Анджей Вода, котрий брав участь у акціях солідарності, що відбувалися у Парижі у 1981 році. Поляки і французи приходили на площу Інвалідів, щоби показати свою підтримку громадянам комуністичної Польщі. Спочатку на площі стояв хрест, а згодом там з’явилася таблиця. Як каже Анджей Вода, цей проєкт профінансувало Міністерство закордонних справ Польщі.


Перш ніж позбуватися виробів, придбаних в минулому році, з’ясуйте, яка модне літнє взуття в нинішньому сезоні. Оскільки модні тенденції стрімко змінюються кожен сезон, можливо, варто організувати умови для правильного зберігання взуття, щоб знову носити улюблені босоніжки через рік-два?\nРізноманітність модного взуття на літо\nВзуття, дуже важливого предмету жіночого гардеробу завжди приділяється особлива увага. Правильний вибір виробу розповість про настрій і стан його власниці, а також про її смакових приладді і наявності знань про модні тренди.\nНайбільш популярними є моделі босоніжок і літніх туфель на досить високому каблучку і плетеними танкетці.\nМодні дизайнери пропонують велику різноманітність форм і деталей, не тільки прикрашають виріб, але і вносять в них елементи сексуальності й привабливості. Одним з модних рішень є комфортні літні вироби відкритого типу: ботильйони, чоботи і туфлі без носка й п’яти. Вирізи на п’яти і миску можуть бути як традиційної (напівкруглої і квадратної) форми, так і незвичної (у формі сердечка або замкової щілини).\nЛітній сезон повинен здивувати модниць своєю сміливістю, несподіванкою і безпосередністю. Сучасні дизайнери прагнуть поєднати, здавалося б, зовсім несумісні різноманітні стилі.\nТак, сама нестандартна новинка літнього сезону – в’єтнамки, але не на плоскій підошві, а на підборах, висота якого варіюється (на розсуд споживача). До прикрас такого взуття можна віднести: видозмінені перемички, які роз’єднують великий палець з іншими, різноманітні ремінці, пряжки, гудзики і мотузочки. Такі цікаві вироби можна використовувати для прогулянок по вечірній набережній.\nКупуючи нову пару, подбайте про її… запаху. Помітивши, що нова взуття пахне, прийміть заходи.\nОсобливості модного взуття на літо\nДуже поширені моделі взуття, що поєднують класичний стиль з елементами спортивного. Наприклад, кеди на високій танкетці або платформі. Крім того, до таких моделей можна віднести звичайні босоніжки з додаванням спортивних деталей (шнурівки, декорованих смужок). Зрозуміло, що такі вироби не призначені для занять спортом, але вони розбавляють жіночий туалет своїм сміливим зовнішнім виглядом.\nУ нинішньому сезоні лідирує також взуття, декоровані яскравими композиціями з квітів, абстрактними забарвленнями і флористичними зображеннями, а також витонченими мініатюрними бантиками і шнурівкою. Дизайнери прикрашають вироби всілякими мереживами, пишними і ледь помітними рюшами і вставками з атласу і шкіри. Подібні жіночні вироби ідеально доповнюють романтичний образ.\nЯк і раніше популярними залишаються принти леопардів і рептилій (ящірок, пітонів і змій). Модними є відтінки з блиском металу, а самі вироби з додаванням деяких металевих складових, наприклад, на підборах.\nСонник: курка уві сні з курчатами, варена або ощипанная. Толкуем сон Курка.


Підтип Безчерепні. Клас Головохордові - Біологія\nHome ⇒ 📌Біологія ⇒ Підтип Безчерепні. Клас Головохордові\n§ 31. Підтип Безчерепні. Клас Головохордові\nГоловохордові – це невеликі морські тварини, скелет яких складає гнучка хрящова хорда – спинна струна, а нервова система представлена нервовою трубкою. Головного мозку і черепа головохордові не мають.\nЗагальний вигляд і спосіб життя. Ланцетник – це невелика (завдовжки 3-6 см) напівпрозора тварина блідо-рожевого кольору (мал. 82). Тіло ланцетника сплющене з боків. Уздовж спини проходить спинний плавець, який переходить у хвостовий плавець, що за формою нагадує хірургічний інструмент – ланцет (тепер ти розумієш походження назви тварини). На нижньому боці міститься підхвостовий плавець (мал. 83), який по боках тіла переходить у складки.\n– Зовні ланцетник зовсім не схожий на решту представників типу, тому в описі, зробленому 1774 року, його класифікували як молюска і назвали “ланцетоподібним слимаком”.\nЛанцетник живе на дні моря на глибині 30-40 м, зарившись у пісок так, що видно лише передній кінець тіла. Живиться він мікроскопічними організмами, водоростями і найпростішими, яких втягує до рота з водою. Ланцетник активний уночі, а яскравого світла уникає.\nОпорно-рухова система. Скелет ланцетника представлений хордою (мал. 83) і являє собою пружний стрижень, що складається зі щільної тканини. Вздовж обох боків тіла тягнуться дві поздовжні м’язові стрічки, поділені поперечними перегородками на сегменти.\nТравна система (мал. 83) починається круглястим передротовим отвором, оточеним щупальцями. Цей отвір веде до ротової порожнини, а далі – в глотку. Стінки глотки пронизані зябровими щілинами, крізь які виводиться вода, що надходить до ротового отвору. Мікроорганізми, які містяться у воді, осідають у глотці, а звідти потрапляють у кишечник. Він прямий, має лише один виріст, що виконує функцію печінки. Кишечник закінчується анальним отвором.\nВидільна система являє собою систему трубочок, що пронизують тіло, а своєю будовою видільна система ланцетника нагадує видільну систему дощового черв’яка.\nДихальна система (мал. 83). Ланцетник дихає зябрами. Вода, яка надходить у глотку, проходить крізь зяброві щілини, що відкриваються назовні. Тонісінькі кровоносні судини – капіляри – пронизують перегородки зябрових щілин. У капілярах відбувається газообмін: кров віддає воді вуглекислий газ і насичується киснем.\nМал. 82. Загальний вигляд ланцетника.\nМал. 83. Будова тіла і системи органів ланцетника:\n1 – хорда; 2 – нервова трубка; 3 – спинний плавець; 4 – хвостовий плавець; 5 – підхвостовий плавець; 6 – зябра; 7 – щупальця; 8 – передротовий отвір; 9 – глотка; 10 – печінковий виріст; 11 – статева залоза; 12 – кишка; 13 – анальний отвір; 14 – артерія; 15 – вена; 16 – капіляри.\nКровоносна система (мал. 83) ланцетника замкнена, тобто кров рухається лише по судинах завдяки скороченню їх стінок. Кровоносних судин кілька. Дві основні розміщуються на черевному і спинному боці тіла. По черевній судині, що називається веною, рухається кров, насичена вуглекислим газом, – венозна кров. У капілярах перегородок зябрових щілин венозна кров збагачується киснем і стає артеріальною. Потім від спинної артерії вона рухається по судинах усього тіла. Кров у ланцетника безбарвна.\nНервова система і органи чуття (мал. 83). Вздовж усього тіла ланцетника тягнеться нервова трубка, яка по всій своїй довжині має однакову будову і достатньо рівномірну товщину. Тому вважають, що, на відміну від решти хордових, ланцетник не має головного мозку. (Пригадай, які безхребетні тварини мають головний мозок.)\nРозмноження і розвиток. Ланцетники – роздільностатеві тварини. Самки викидають у воду яйцеклітини – ікру, яку запліднюють статеві клітини самців. З ікринок з’являються личинки, які близько трьох місяців живуть у товщі води, живлячись планктонними тваринами. Потім личинки опускаються на дно. Тривалість життя ланцетника – до 4 років.\nРізноманітність головохордових. До підтипу Головохордові належить лише кілька десятків видів тварин, що живуть у прибережній зоні морів та океанів. Головохордові ведуть переважно придонний спосіб життя, тільки окрема група ланцетників живе в товщі води. Вважають, що ці види є не що інше, як “дорослі” личинки, в яких личинковий період затягнувся на все життя. Таким чином, у подібному випадку можна сказати, що розмноження відбувається в личинок. Здатність організмів розмножуватися на ранніх стадіях розвитку називають неотенією (від грец. нео – молодий, незрілий, теніо – розтягую).\nГоловохордові – це найпримітивніші хордові тварини, скелет яких складається лише з хорди. Вони мають примітивну нервову систему, недорозвинені органи чуття, їх видільна система побудована за тим самим принципом, що й у кільчастих червів.\nКлас Ракоподібні Тема 5. ТИП ЧЛЕНИСТОНОГІ Членистоногі – найпоширеніші в довкіллі тварини. Вони напрочуд добре пристосовані до життя в будь-якому середовищі завдяки […]...\nДЕСЯТЬ ЗАВДАНЬ ДЛЯ ПЕРЕВІРКИ ЗНАНЬ »


16 травня 2021, 18:02 Читать новость на русском\nІзраїль завдав потужний удар по Палестині / Associated Press\nЧитайте також В Ізраїлі обстріли застали чоловіка з немовлям на шосе: моторошне відео\nЗверніть увагу! 15 травня Ізраїль обстріляв палестинську багатоповерхівку "Аль-Джала". У ній були розташовані офіси світових ЗМІ, зокрема Associated Press та Al Jazeera. У збройних силах держави пояснили свій удар тим, що у будівлі був штаб військової розвідки бойовиків ХАМАС, який збирав інформацію про ізраїльські удари.\nРакетні обстріли між сторонами тривають з 10 травня. Вони стали реакцією на жорстокі сутички арабів та ізраїльських правоохоронців на Храмовій горі.\nЗа даними Ізраїлю, ХАМАС випустив у сторону держави 2900 ракет, 450 з них впали на території Сектору Гази, а 1150 ліквідувала система "Залізний купол".\nВнаслідок обстрілів загинуло 10 мешканців Ізраїлю. Раніше повідомляли, що за тиждень ескалації загинули щонайменше 149 палестинців.\nНовини УкраїниЖертвиНовини ІзраїлюПалестина


У 2009 році за межею бідності можуть опинитися 46 мільйонів осіб - Світовий Банк - Новости bigmir)net\nУ 2009 році за межею бідності можуть опинитися 46 мільйонів осіб - Світовий Банк\nЕкономічна криза може залишити в 2009 році за межею бідності 46 мільйонів осіб по всьому світу.\nЖертв кризи стає усе більше...\nТакі дані нової доповіді Світового банку, про яку пише газета The Washington Post.\nОсновними причинами, що ведуть до бідності населення, фахівці банку називають скорочення робочих місць і зниження зарплат. Крім того, експерти говорять про зниження обсягів приватних інвестицій в ринки, що розвиваються. У порівнянні з 2007 роком вони впали на 17%.\nЯк зазначається в доповіді, "падіння попиту на Заході є найсерйознішим у світовій торгівлі за останні 80 років, а це веде в свою чергу і до зниження обсягів торгівлі у найбідніших країнах".\nВодночас, експерти наголошують, що 94 із 116 країн, що розвиваються, вже зазнають уповільнення темпів економічного зростання.\nВони також припускають, що близько сотні держав "можуть зіткнутися з проблемою державних і приватних боргів, загальний обсяг яких у нинішньому році може досягти 268 млрд дол. Однак, це ще не найгірший варіант, адже у випадку ускладнення ситуації на ринках ця цифра, за даними СБ, може зрости до 700 млрд дол.\nУ цьому контексті президент СБ Роберт Зеллік зазначив "необхідність реагувати в режимі реального часу на зростаючу кризу, що вражає країни, які розвиваються,". У спеціальній заяві він закликав уряди і міжнародні організації діяти таким чином, щоб "уникнути соціальної та політичної напруженості".\nРаніше у Світовому банку заявили, що в нинішньому році вперше з часів Другої світової війни світова економіка значно скоротиться.


Навчальний центр «Паола» - Майстер-класи з карвінгу та "Букети з цукерок" у Львові\nНавчальний центр «ПАОЛА»\nФЛОРИСТИКА ЛАНДШАФТНИЙ ДИЗАЙН КАРВІНГ БУКЕТИ З ЦУКЕРОК\nКурси флористики у Львові.\nЯкщо вас цікавить мистецтво складання композицій з живих або штучних квітів то ці курси саме для вас. На наших курсах викладають історію мистецтва флористики, технологію виготовлення композицій, основи флористичного дизайну, фітодизайн. Заняття денні та вечірні.\nТакож ми проводимо майстер-класи по композиціям з сухоцвітів, природних матеріалів живих та штучних квітів.\nПрограма курсів ландшафтного дизайну розрахована на тих, хто починає навчання «з нуля». Включає, як лекційні, так і практичні заняття, а також вивчення комп’ютерної програми для ландшафтного дизайну «Наш сад Рубін 9». Детальніше...\nМистецтво художньої різки по овочах і фруктах прийшло до нас нещодавно. Воно народилося багато років тому на Сході і за тисячі років стало національною традицією. З давніх давен і до недавнього часу майстри карвінгу зберігали свої знання під суворим секретом та передавали іх по спадку. В наші дні це мистецтво стало доступним не тільки для професіоналів, але й для любителів, Різьблений орнамент зробить страви апетитнішими, а сервіровку столу – незвичайною і витонченою. Детальніше...\nБукет з цукерок — це не тільки ласощі, але і сувенір, оригінальний подарунок, Відвідавши наші майстер-класи та отримавши певні навички ви самотужки зможете зробити солодкі подарунки до будь-якого свята або урочистої нагоди. Букет з цукерок стане кращим дарунком для закоханих!\nВи зможете навчитись робити не тільки традиційні букети, але й оригінальні об’емні композиції - скульптурні солодкі дарунки.\n© "Paola Chance", 2009-2018


Економіст розповів, чи варто залучати іноземців в уряд\nКабмін не має чітко плану дій, тому будь-який міністр не може ефективно виконувати свої обов'язки.\nПро це в інтерв'ю розповів економіст Борис Кушнірук.\nЯк оцінюєте можливе призначення Івана Міклоша міністром фінансів України?\n- Він був успішним міністром фінансів Словаччини і одним з ідеологів вдало проведених там реформ. Беручи його у свою команду, Гройсман збільшив би рівень довіри до себе. Отримав би можливість налагодити контакт з міжнародними фінансовими організаціями.\nАле на скільки юридично коректно, щоб громадянин іншої держави став міністром. Хоча б з міркувань, що він отримає доступ до державної таємниці.\nЩо вдалося зробити іноземцям в нинішньому уряді?\n- Іноземцями виступає грузинська команда. Яресько й Абромавичус мешкають в Україні по 10-15 років.\nПозитивний момент їхнього призначення - вони не прийшли на посади для особистого збагачення. Це для України не характерно. Протягом усіх років незалежності, у міністерства фінансів та економіки приходили люди, які окрім виконання державних функцій, ще й працювали на власні кишені.\nЯресько займалася реструктуризацією боргів. До неї є запитання щодо податкової реформи. Але варіант Южаніної був шляхом в нікуди.\nАбромавичус багато зробив щодо прозорості приватизації, дерегуляції.\nПроте головного - загальної нової економічної філософії розвитку країни від них не отримали. Вони не пояснили у якій ситуації економіка знаходиться, що хочуть досягнути і як збираються це зробити.\nЯкі результати роботи міністра охорони здоров'я?\n- Олександр Квіташвілі певно найслабший з міністрів іноземців. Але питання щодо ефективності проведення реформ потрібно ставити не лише до нього, а й до всієї коаліції у парламенті. Вони мали вирішити, яке Міністерство охорони здоров'я хочуть мати ще до того, як сіли в корабель.\nГоловна проблема - соціальна та медична політика у коаліційній угоді були найслабшими. У багатьох країнах міністерства соцполітики та охорони здоров'я об'єднані. Частину функцій можна було б перевести в недержавний блок. Провести оптимізацію лікарняних закладів, ввести систему обов'язкового приватного медичного страхування і передати функції неурядовим лікарським асоціаціям, щоб вони працювали у цій сфері. Міністерство охорони здоров'я, у такому випадку, взагалі мало б зникнути.\nПитання не в міністрі охорони здоров'я, а в уряді. Квіташвілі подав заяву про звільнення ще влітку торік, але досі лишається на посаді. Це абсурд.\nЗа яким принципом має формуватися наступний уряд?\n- Має вирішувати коаліція. Питання не у прізвищах, а у тому, що робитимуть. Уряд повинен мати чіткі пункти. Не можна просто говорити, що хотілося б зробити без чітко прописаного плану. Якщо не усвідомлювати, де знаходишся, куди рухаєшся, то не зможеш пояснити людям свої кроки. Складатиметься враження, що нічого не відбувається, все погано. Хоча, може бути зовсім не так. Якщо немає чіткого курсу, міністр стає заручником дороги в нікуди.\nЧи потрібні Україні іноземці на державних посадах?\n- Запрошувати іноземців в уряд проблематично. Вони не завжди можуть бути ефективні. Щоб проводити реформи, потрібно відчувати національні особливості країни. Це не означає, що треба закривати очі на корупцію. Але у межах політики, яку проводять, мають усвідомлювати її особливості. Це дасть розуміння, як діяти і отримувати результат.\nВ Україні є сфери, де іноземці потрібні. Було б добре побачити їх на посаді голови Національного банку, на рівні правоохоронних та судових органів. Правоохоронна система на стільки корумпована, що людина з неї - заражена. Бацила корумпованості й злочинності вже сидить.


Обласний громадський форум "За українську мову" відбувся у Хмельницькому\n27 червня 2018 року в Хмельницькому за підтримки Всеукраїнського об'єднання "Свобода" пройшов обласний громадський форум "За українську мову".\nГлядацька зала Дитячої школи мистецтв була переповнена.\n"8 травня у Києві відбувся Всеукраїнський форум "За українську мову". Захід у Хмельницькому став першим регіональним форумом", - наголосила керівник справами виконкому Хмельницької міськради, співорганізаторка Юлія Сабій.\nВідкриваючи захід, Хмельницький міський голова Олександр Симчишин зазначив, що в місті українську мову почали активно популяризувати два роки тому, ухваливши "Програму розвитку і функціювання української мови".\n"Триває соціяльна рекламна кампанія ‒ рекламні щити з цитатами видатних письменників і діячів України, телевізійні передачі. А ще Хмельницький став першим містом, де зі шкіл повністю зникла російська мова", - розповів свободівець.\nУчасників форуму делегували для покладання квітів до пам'ятника Тарасові Шевченку. Слово благословення мав голова Духовної ради м. Хмельницького, митрополит Хмельницького та Кам'янець-Подільського Антоній.\nГоловними промовцями форуму були: Ірина Фаріон, Лариса Ніцой, Юрій Сиротюк, Георгій Філіпчук, Зоя Діденко. Також виступили мовознавці та громадські діячі Хмельниччини: Віктор Притуляк, Богдан Одуд, Любов Сердунич.\n"Знаковим є те, що велика частина промовців сьогодні ‒ свободівці. Так історично склалося, що Всеукраїнське об'єднання "Свобода" завжди було в авангарді боротьби за українську мову та націю", - прокоментував керівник Хмельницької обласної організації ВО "Свобода" Олег Лопатовський.\nЗа результатами роботи форуму учасники одностайно ухвалили резолюцію, адресовану центральним органам влади та органам місцевого самоврядування.\nОрганізатори кажуть, що форум стане традиційним і масштабнішим.


Мочанов розповів про лідера Кварталу 95 Володимира Зеленського - ЗНАЙ ЮА\nЩо насправді ховається за планами слуги народу\nАлекс Мочанов та Володимир Зеленський\nЦього року кандидатів на пост президента багато, як ніколи. Такий широкий вибір часто плутає українців, вони не можуть визначитися і в результаті ставлять галочку навпроти більш-менш знайомого прізвища. Втім, лідирує у рейтингах давно і успішно комік Володимир Зеленський, лідер політичного руху "Слуга народу". І подобається це комусь чи ні, але результати опитувань поки не змінювалися в інший бік.\nВисловив свою думку з приводу його кандидатури і відомий блогер Алекс Мочанов, котрий особисто знайомий із більшістю претендентів на президентський пост. Декого він знає давно, приміром як Петра Порошенка, з Тимошенко спілкувався виключно у кулуарах Ради. Не виключення і Зеленський:\nАлекс Мочанов та Петро Порошенко\n"Володя Зеленський старий знайомий і реально хороший, тлумачний людина. На своєму місці, у своєму колективі і в збудованому командою бізнесі. Командою бізнесменів, а не КВК. Але до речі, коли читаю як Зеленським буде рулити Ігор Віссаріонович Коломойський - посміхаюся. У Зеленого вже був один Барин, Олександр Васильович Масляков. Він теж думав, що він, Масляков, Гуру і Карабас-барабас, а криворізькі - ляльки-маріонетки зі скрині в комірчині. Одні з. Чим закінчилося у Зеленського з Масляковим - відомо. Цього року буде зрозуміло. Не знаю як в Президенти, а у ВРУ Володя точно пройде-потрапить", - впевнений Мочанов.\nЯк зазначив блогер, у 2019 році в парламент можуть прийти чимало нових сил, від яких також багато що залежить.\nАлекс Мочанов та Арсеній Яценюк\nПрогнозує, що у другому турі (якщо він все ж буде) за перемогу Зеленському доведеться боротися з двома основними опонентами – Порошенком та Тимошенко. Втім, комік може різко знизитися у плані рейтингів до третьої позиції, хоча як буде насправді, поки не знає ніхто.\nАлекс Мочанов та Дмитро Гордон\nАлекс Мочанов та Юлія Тимошенко\n"При цьому приходить на самовисування Порошенко, чим здивував мене понад усяку міру, але напевно він як один з командирів добровольчого руху мав би бути на заході у Верховного головнокомандувача Збройних сил України. Технічних і технологічних кандидатів не розглядаю….І знову кандидати з претендентами будуть не про свої програми, команди, біографії, принципи і смисли з планами розповідати. А поливати опонентів і суперників по виборчих округах і дільницях. Брудом, зеленкою, не виключено що і не тільки зеленкою, на жаль ...", - додав Мочанов.\nСам він, до речі, із вибором ще не визначився, але радить українцям зайвих раз не сваритися через політичні теми і поважати думку один одного.\nДивіться: Чому молодь їде з України? (Володимир Зеленський)\nНагадаємо, українці показали, що знайшли у Зеленському.Як повідомляв "Знай.ua", Зеленський пояснив, що зробить з комуналкою після перемоги. Також "Знай.ua" писав, що Трамп написав листа Зеленському.\nТеги: Мочанов Володимир Зеленський Квартал 95 Слуга народу


Сумочка зі шкіри або шкірозамінника: як відрізнити натуральний матеріал від штучного\nСумка - обов'язковий повсякденний аксесуар кожної людини. Залежно від свого виду і призначення сумки бувають різними і відрізняються розміром, формою, стилем, основним матеріалом, декором, функціоналом. Матеріал сумки - найважливіша характеристика, що впливає на якість і зносостійкість виробу. Шкіряні моделі - безумовні фаворити серед українців. Сумка зі шкіри хоч і коштує дорожче, проте повністю окупає витрачені гроші. Детальніше про переваги виробів зі справжньої шкіри, а також про те, як зрозуміти, що сумка зроблена з натурального матеріалу - далі за текстом.\nВибираючи сумку, в першу чергу звертають увагу на матеріал, з якого вона зроблена. Від якості та особливостей матеріалу залежить ступінь зносостійкості виробу. Сьогодні можна купити моделі з тканини, пластика, соломи, шкірозамінника, замші і натуральної шкіри. Саме натуральна шкіра є найбільш підходящою сировиною для виробництва сумок. Популярність даного матеріалу обумовлена його масою переваг.\nНезаперечні достоїнства натуральної шкіри:\n• хороша зносостійкість;\n• стійкість до бруду і води;\n• естетична привабливість;\n• хороша переносимість температурних перепадів;\n• велике розмаїття кольорів і забарвлень.\nВиходячи з перерахованих вище переваг, можна заявити про те, що натуральні шкурки - кращий матеріал для чоловічих і жіночих сумок. Такі вироби носяться довго, не втрачаючи свого бездоганного зовнішнього вигляду, і не вимагають спеціального регулярного догляду. Аксесуар досить іноді протирати мокрою ганчіркою для підтримки зовнішньої чистоти. Шкіряні вироби завжди виглядають елегантно, красиво і статусно, підкреслюючи індивідуальність і вишуканий смак свого володаря. Сумки з натуральної шкіри - універсальний аксесуар на всі випадки життя. Невибагливість до умов зовнішнього середовища - величезна перевага таких виробів. Ні дощ, ні сніг, ні мороз, ні ультрафіолет не здатні вплинути на зовнішній вигляд і стан виробу. Шкіряні аксесуари можна носити в будь-який час року, не побоюючись втрати естетичних і експлуатаційних властивостей.\nЯк визначити, що сумка зроблена зі справжньої шкіри?\nЗ огляду на величезну популярність шкіряних аксесуарів, саме вироби з натуральної сировини найчастіше підробляють. Видаючи за справжню шкуру, виробники використовують різні штучні матеріали, що мають зовнішню схожість з натуральною сировиною. Сучасні технології дозволяють настільки вміло підробляти шкіру, що тільки фахівець зможе відрізнити шкіряний виріб від підробки. Як не попастися на вудку недобросовісних виробників, які бажають нажитися на довірливості покупців? Вашій увазі найбільш дієві методи перевірки, що дозволяють відрізнити натуральну сировину від штучної.\nЯк перевірити натуральність шкури:\n• проведіть зовнішній огляд. Зверніть увагу на пори. Видалені природним чином волосяні цибулини утворюють хаотичний малюнок пір. На штучній матерії розташування пір рівне, симетричне, що свідчить про ненатуральності;\n• оцініть виворіт. Зазвичай виробники, що використовують натуральну сировину, прагнуть підкреслити якість основного матеріалу, всіляко демонструючи виворітну сторону швів. Справжня шкіра має м'яку ворсисту текстуру, шкірозамінник - тканинну основу;\n• запах - найважливіший показник. Справжня сировина має специфічний шкіряний запах без хімічних домішок. Наявність будь-яких штучних ноток - ознака ненатуральності. Іноді невідповідність запаху може свідчити про порушення технології обробки шкір;\n• тактильні відчуття. Справжні шкурки м'які, приємні, віддають теплом;\n• проведіть тест з долонею. Справжня шкіра має гігроскопічну повітропроникну структуру. Якщо тривалий час потримати на ній долоню, шкіра залишиться сухою, шкірозамінник стане мокрим.\n• тест на еластичність. Натуральний матеріал швидко відновлює форму, якщо його стиснути. Шкірзам залишиться м'ятим;\n• випробування вогнем. Якщо піднести вогник від запальнички або сірника близько до виробу, то справжні шкурки почнуть зіщулюватися і тліти, видаючи характерний запах. Шкірзам почне різко плавитися, диміти, видаючи їдкий горілий запах. У справжніх реаліях провести випробування вогнем проблематично. Справа в тому, що анілінове просочення, що застосовується при обробці шкіри, додає матеріалу таку ж горючість. А сучасні технології, що використовуються при виробництві шкірзаму, дозволяють робити воістину бездоганний штучний матеріал, який практично неможливо відрізнити від натурального. Залишається тільки сподіватися на сумлінність виробника.\nДе купити якісну сумку з натуральної шкіри?\nЩоб не попастися на виверти шахраїв, шкіряні аксесуари краще купувати у перевірених виробників. Саме з такими виробниками співпрацює інтернет-магазин Inbag.ua. На сайті магазина можна купити різні види чоловічих і жіночих сумок, а також різноманітні аксесуари (ремені, ключниці, візитниці) від провідних європейських виробників. Вся продукція магазину сертифікована, має відповідні документи, що підтверджують якість і безпеку для людини і навколишнього середовища.\nІнтернет-магазин Inbag.ua - це:\n• величезний асортимент шкіряних аксесуарів для чоловіків і жінок;\n• доступні ціни від виробника;\n• гарантована якість;\n• доставка по Києву або всій Україні;\n• швидка обробка замовлень протягом 15 хвилин;\n• постійна наявність товару на складі;\n• зручний сайт з докладним фільтром, якісним описом і повним фото супроводом товару;\n• різні способи оплати;\n• постійно діючі акції та вигідні пропозиції;\n• якісна інформаційна підтримка покупців.\nКупувати в інтернет-магазині Inbag.ua завжди вигідно, зручно і безпечно. Чесні ціни та першокласна якість - це про магазин Inbag.ua.\nКращі сумки для мам\nМи підготували огляд найкращих сумок для мам. Розбираємося разом у свіжій статті.\nКоли збирати речі в пологовий будинок\nЗібрати сумку з усім необхідним — справа відповідальна, тому краще її зібрати заздалегідь.\nСап'янова, тиснена, флотар ... Що це? Давайте розберемося...


← Раніше 01.07.2010 Пізніше →\nХлопця, що впав у люк, до 4 ранку ганяли по каналізації Львова\nУ центрі Львова, на проспекті Свободи біля пам‘ятника Шевченку, 22-річний хлопець провалився у каналізаційний люк.\nВода у Дунаї перевищила історичний рівень, а на заході підмило замок\nЗа останню добу рівень води в Дунаї на ренійській ділянці піднявся ще на 3 см і досяг 49 см вище критичного рівня. У районі Ізмаїла вода піднялася на 35 см вище за критичну позначку.\nUkrainArt.com – галерея-магазин, яка знімає з Вас буденні клопоти\nПотрібен шикарний подарунок на день народження або вишукана прикраса до Вашого дому? Сайт UkrainArt.com пропонує їх безліч.\nІ що головне, - Вам вже не треба бігати по місту, аби їх придбати.\nВорожка виманила в дівчини прикраси на 200 тисяч\nУ містечку Лобня Московської області ворожка виманила у 19-річної дівчини коштовності на суму понад 200 тисяч рублів.\nПерельман пояснив, чому відмовився від мільйона\nВідомий математик Григорій Перельман остаточно вирішив відмовитися від Премії тисячоліття в 1 мільйон доларів, яку йому присудив Математичний інститут імені Клея.\nДАІ призупинила автоматичну фото- і відеофіксацію перевищення швидкості\nДАІ призупинила фото- і відеофіксацію стаціонарними техзасобами швидкісного режиму на автодорогах, які передбачають складання протоколу про перевищення швидкості без зупинки транспортних засобів, до законодавчого врегулювання цього питання.\nКофеїн є дозволеним допінгом, що може робити людину на 6% сильнішою\nКофеїн може зробити людину сильнішою на 6% - особливо під час діяльності, що не вимагає максимального напруження м'язів. Кофеїн було виключено з переліку заборонених речовин Світової антидопінгової агенції у 2004-му, проте нове відкриття може змусити спортивний світ переглянути це питання.\nАмериканська авіаційна влада видала компанії-виробнику дозвіл на експлуатацію літака-авто. Легкий літак, що може перетворитися в авто, одержав назву Transition (перехід, зміна).\nНайпопулярнішим запитом серед українських користувачів пошуковика Google став Крим.\nЛікарі в Австралії почали штрафувати пацієнтів за спізнення\nАвстралійські лікарі загальної практики почали штрафувати пацієнтів за спізнення на прийом.\nКаріна Скліфос: Київ сльозам не вірить\nІ як би моя колишня шкільна подруга не намагалась широко посміхатись, тіпання її правого ока вказувало на те, що Києва нам на двох буде мало