Арт Міссія. Художники Полтавщини, України | Полтавське «Рондо» в столичному арт-просторі\nАрт Міссія. Художники Полтавщини, України > Новини > Полтавське «Рондо» в столичному арт-просторі\n16 червня в галереї «АВС-арт» на Андріївському узвозі в Києві відкрилася виставка абстрактного живопису «Рондо», на якій свої роботи представили полтавські художники. Здавалося б, чим можна здивувати столицю з її розмаїттям виставкових площ і подій? Утім, полтавцям вдалося гідно заявити про себе, а ще – нагадати про свою непересічну землячку. Адже виставка присвячена 130-річчю з дня народження всесвітньо відомої художниці Соні Делоне (1885, м. Градизьк, Полтавщина – 1979, м. Париж).\nЖиття у творчості й любові\nУчасники виставки – талановиті митці з Полтави, члени Національної спілки художників України Руслана Анічина, Григорій Волков, Анатолій Лавренко, Галина Рідна. Загальною темою їх об’єднав галерейний проект «Арт-місія». Цей проект, започаткований для популяризації сучасного українського мистецтва у світі, інтеграції його в міжнародний культурний простір, уже відомий у Полтаві. Кожен захід, організований в його рамках, стає помітною культурно-мистецькою подією. Зокрема, під час ряду виставок, проведених «Арт-місією», публіка побачила роботи самобутніх художників, які в наш час продовжують традиції українського живопису, вкладаючи в них новий сучасний зміст. Також учасники проекту відроджують імена митців, пов’язаних з Україною, але мало відомих тут, хоча в більшості випадків визнаних у світі.\nВиставка «Рондо» об’єднує ці два напрями діяльності учасників «Арт-місії». Вона присвячена Соні Делоне (Сарі Штерн, або Соні Делоне-Терк) – художниці, дизайнеру, яка була однією з найпомітніших представниць стилю арт-деко, кавалером Ордену Почесного Легіону, першою жінкою, прижиттєва персональна виставка якої відбулася в Луврі. Народившись у містечку Градизьк на Полтавщині, Соня Делоне прожила довге життя, сповнене творчості й любові. Перші п’ять дитячих років, проведених у Градизьку, безперечно, залишили враження, які вплинули на все її подальше життя. Якщо придивитися до робіт художниці, в них можна знайти відбиток того оточення, в якому дівчинка жила в українській глибинці. Тут і сонячні барви теплих полів, і округлі обриси соняшникових голівок, і притаманна українцям потреба прикрашати все навколо себе орнаментами й візерунками. Чи не від нашої вишиванки та рушника веде свій «родовід» її знаменитий текстиль? До речі, вона й сама визнавала, що коріння її таланту – в Україні. «Яскраві фарби я люблю, – писала художниця в своїх спогадах. – Це фарби мого дитинства, фарби України». Утім, на ці перші враження з часом нашарувалися знання й образи, ввібрані пізніше, що, зрештою, сформувало неповторний стиль.\nСоня рано залишилася без батьків, тож її справжньою сім’єю стала родина дядька по матері Генріха Терка. Життя у Петербурзі, відпочинок на дачі у Фінляндії, канікули в Італії й Швейцарії, навчання живопису в Німеччині й Франції – все це продовжувало формувати мистецьке бачення майбутньої художниці. У 1908 році дівчина вийшла заміж за німецького колекціонера Вільгельма Уде. Проте, цей шлюб тривав лише рік. Покинувши Вільгельма, Соня одружилася вдруге – з молодим абстракціоністом Робером Делоне. Союз Робера і Соні виявився щасливим не лише в особистому плані, але й сприяв творчому розвитку обох молодих людей. У своїй творчості Соня відійшла від реалістичного зображення навколишнього світу й поринула в експерименти з кольором та формою, характерні для абстрактного мистецтва. За результатами цих творчих пошуків подружжя Делоне створило новий стиль у мистецтві – симультанізм. Цим словом Робер і Соня назвали ефект взаємопроникнення розміщених поруч предметів, малюнків, виникнення ілюзії руху через гру кольору та світла.\nНезвичайний новаторський стиль припав до смаку не лише його творцям. У ті роки Соня створює як станкові картини, так і зразки тканин, ілюстрації для книжок, плакати, першою починає розробляти моделі суконь і жакетів, в оформленні яких використані великі геометричні форми. Все це має неабияку популярність у тодішньої публіки та інших митців, сприяє розвитку стилю арт-деко, який перетворює на предмети мистецтва звичайні побутові об’єкти – від одягу до автомобілів.\nПерша світова війна й революція в Росії негативно вплинули на фінансовий стан подружжя, змусили переїхати з Франції до Іспанії. У Мадриді, Барселоні й Більбао Соня відкрила власні магазини, де продавала розроблений нею одяг, сумки, парасольки, меблі. Все це мало шалений успіх у іспанських модниць. Після повернення в 1921 році до Парижа ця діяльність продовжилася вже у світовій столиці моди. Соня створювала шарфи, хустки, пальто, тканини, брала участь у показах мод, світських балах, разом із чоловіком оформлювала магазини й апартаменти. А після участі у Всесвітній виставці декоративного мистецтва в 1925 році слава Соні Делоне зросла ще більше. Їй стали замовляти костюми для кіно й театру, вона читала лекції в знаменитому університеті Сорбонна, а її ательє ледве справлялося із лавиною замовлень на одяг.\nАле мода мінлива, тож, коли ажіотажний попит схлинув, на початку 1930-х років Соні довелося закрити своє ательє. Проте, вона й надалі продовжувала багато працювати, писати картини. Не зламала її й смерть коханого чоловіка в 1941 році. Протягом всього життя вона представляла як свої роботи, так і творчість Робера. Також з-під пера Соні Делоне вийшло багато спогадів про друзів-митців. Померла художниця у віці 94 років, до останнього залишаючись активною, ніколи не полишаючи творчості. Її ім’я – з тих, що навіки вписані в історію мистецтва.\nЗ глибин українського мистецтва\nСоню чудово знають у світі, а ось в Україні вона відома насамперед художникам і мистецтвознавцям. Привернути увагу до художниці з українським корінням в її ювілейний рік, а також показати, наскільки актуальним залишається в Україні напрямок мистецтва, в якому вона працювала, і вирішили учасники проекту «Арт-місія» – її земляки, організувавши виставку «Рондо».\nЧотири полтавські художники представили на виставці «Рондо» свої абстрактні роботи, близькі за стилем і духом творчості Соні Делоне. Всі учасники виставки – відомі митці, які активно працюють, перебувають у безперестанному розвитку й постійно створюють нові роботи, що стають відкриттям і одкровенням як для фахівців, так і для широкого загалу. Більшість картин створені спеціально для цієї виставки й раніше ніде не експонувалися. Хоча роботи об’єднані напрямком абстрактного живопису, кожен художник має свій неповторний стиль, що робить їхні твори унікальними й пізнаваними. Водночас всі разом вони складають гармонійну експозицію.\nІдею полтавців підтримали київські колеги. На пропозицію зробити таку виставку радо пристав колектив галереї «АВС-арт».\n— Наша концепція – представляти глибини українського мистецтва, починаючи від його зародження до творчих візуальних традицій, — говорить директор галереї Алла Маричевська. – В українському мистецтві дуже розвинута ідея вітаїзму – життя, світла, гармонії. Але він проявлений не лише в якихось «солоденьких» речах, але й у драматичних, романтичних, концептуальних. І українство, навіть знаходячись на краї безодні, як це було, наприклад, у 1930-ті роки, за часів «розстріляного відродження», все ж зберігає ці ідеї світла, життя. Можливо, саме тому наша нація не падає, а виживає й завжди піднімається. У нашій галереї ми поставили мету – представити найкращих митців з кожної області України. Хочемо показати творчість художників, які мають власний почерк, стиль, думають, відображають у полотнах свої переживання. І коли побачили роботи полтавських художників, до того ж, об’єднаних однією темою: сонцем, світлом, темпоритмом Соні Делоне, зрозуміли, що цей проект цілком відповідає концепції нашої галереї. Тож із задоволенням представляємо його глядачам.\nБільше двох десятків робіт Руслани Анічиної, Григорія Волкова, Анатолія Лавренка, Галини Рідної знайшли своє місце у чудових залах сучасної галереї. Можна тут побачити й дві роботи самої Соні Делоне із зібрання полтавського колекціонера Євгена Аничина. Це, до речі, рідкість на українських теренах. Адже, хоча художниця працювала дуже плідно й залишила дуже багато творів, зберігаються вони здебільшого в європейських музеях і колекціях. Тож відвідувачі виставки в галереї «АВС-арт» мають унікальну можливість познайомитися зі зразками її творчості.\nАле учасників виставки об’єднує не лише ім’я Соні Делоне, але й тема рондо – музикального повтору, руху по колу. Для абстрактного живопису це – не дуже поширене явище. У цьому напрямку мистецтва більше відомий кубізм. Проте роботи Соні Делоне, а відтак – і полтавців, відрізняються саме наявністю круглих композицій і елементів. І це – одна з родзинок, завдяки якій виставка наших земляків не ризикує загубитися в київському мистецькому просторі й приваблює поціновувачів живопису.\nПочаток мистецької дружби\nНа відкритті заходу зібралося чимало любителів мистецтва з Києва й Полтави. Їх привітали співорганізатори проекту «Арт-місія» – полтавські меценати Олексій Петренко, Євген Аничин, Іван Момот, директор галереї Алла Маричевська, автори картин.\n— Розпочну зі слів подяки галереї, — зазначив Олексій Петренко. – Утворилася співпраця між проектом «Арт-місія» й «АВС-арт». Ми бачимо полтавських художників в абстракції. Сам проект стартував із початку цього року трьома виставками в Полтаві художників, котрі тут присутні – Волкова, Лавренка, Анічиної. Виставки цих мистців будуть тривати й далі. Саме слово «місія» ми розуміємо як продовження, й не тільки в Україні.\n— Сьогодні мене переповнюють емоції, — поділився своїми враженнями Євген Аничин. – Приїхав, заходжу сюди – вже змонтована експозиція, і зовсім по-іншому все працює. Приєднуюся до слів вдячності. Тут прийняли роботи, й вони тут тимчасово поселилися. Велике спасибі галереї… Полтавські художники підтримали ідею зробити присвяту нашій землячці Соні Делоне – це втілилось у таку потужну виставку-заявку. Дякую всім! Дякую художникам, що вони мені повірили, підтримали.\n— Мені приємно, що сьогодні в цій прекрасній галереї представлені полтавські художники, — висловив свою думку Іван Момот. – Полтаву часто називають духовною столицею України, і тішить, що частина цієї духовності сьогодні тут, у Києві. Сподіваюся, з цієї виставки почнеться наша мистецька дружба, що буде довгою, плідною й корисною для всіх нас. Думаю, ми ще побачимо картини й інших полтавських художників, з іншими темами. Вважаю, вони достойні того, аби й кияни, і гості столиці знали про те, що є Полтавщина, є талановиті українські митці.\nА чим є творчість Соні Делоне для полтавських художників, яке місце у їхньому власному доробку посідає абстрактний живопис, розповіли вони самі.\n— З мого погляду, головне у роботах Соні Делоне – це ритм і динаміка кольору, — говорить Руслана Анічина. – Я шукаю гармонію у тому самому, теж використовую цей принцип музикальності, ритмічності. Також із того, що вона робила, мені близька її здатність зі звичайних предметів створювати об’єкти мистецтва, надавати їм нового звучання.\n- Соня Делоне – це яскравий представник абстракціонізму, — відзначає Григорій Волков. – Жінок-абстракціоністів такого рівня в Європі, мабуть, не було. Сам абстракціонізм – закономірне явище, під вплив якого потрапляло багато митців. Роботи Соні Делоне заворожують ритмічністю, урівноваженістю. Упевнений, що творчість Соні Делоне й абстрактне мистецтво взагалі треба популяризувати. Її творчість – ще один внесок у розширення культурологічної аури, мислення художників, суспільства. Тому я із задоволенням взяв участь у цьому проекті.\n- Рондо – це рух по колу, — пояснює Анатолій Лавренко. – Коло – початок всього, і все в цьому житті рухається по колу. Проте, кубізм у мистецтві дуже відомий, а чому так само не популяризується рондізм? Якось був на виставці абстрактного живопису в Києві, і мене вразило, що там не побачив жодної круглої абстракції. От і з’явилася ідея – рондо! Принцип підходу до виставки, яку ми представляємо, – абстракція може бути круглою, або композиція може бути побудована на принципі круга. І у Соні Делоне круглі композиції. Рондо було ще в ті часи – на початку минулого століття. Принцип мистецтва нашого часу – концептуальність, воно повинно мати ідею. Кубізм – це ідея, і рондізм – також. Художник зараз перестав бути ремісником, уже не так важливо, хто краще пише. Потрібен креатив, хочеться чогось нового. І хоча й у абстракціонізмі є свої традиції, важко додати щось нове, проте, рондо – це те, завдяки чому можна висловити якусь новизну. У цьому напрямку ми й працювали, готуючи цю виставку.\n- Абстрактний живопис для мене – один із основних напрямків творчості, — розповідає Галина Рідна. – Це – потреба, стан душі. Це те, що манить, веде за собою. Коли починаю працювати, не думаю про сюжет, образи. Все це народжується саме, на емоціях, випливає десь із глибини душі. Коли починаю працювати над картиною, ніколи не знаю до кінця, якою вона буде по завершенню. Такими є й роботи, представлені на цій виставці. На них – те, що хотілося висловити, що народилося із душі.\nБезперечно, з душі походять всі роботи полтавських митців, представлені на виставці у Києві. І кожен із них буде вважати своє завдання виконаним, коли гармонія барв і кольорів, народжена від полтавського коріння, додасть часточку світла й натхнення у життя кожного, хто побачить експозицію, а значить – і в життя нашого самобутнього народу, нашої прекрасної країни.


Бродський передав Клюєву право вето | Економічна правда\nБродський передав Клюєву право вето\nВівторок, 14 грудня 2010, 13:20 - Світлана Крюкова, для ЕП\n"Комітет замислювався як своєрідний дисидент, адвокат підприємців, що вступає у перманентний конфлікт з органами влади. Бродський же став для бізнесу прокурором".\nУ структурі виконавчої влади, оновленої після нічної "адміністративної реформи" Віктора Януковича, з'явилося нове відомство - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.\nЦей орган виник у результаті реорганізації Мінекономіки. Очолив відомство перший віце-прем'єр Андрій Клюєв.\nУказ президента "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" посилив міністерство функціями ліквідованого Держкомпідприємництва.\nЗа інформацією "Економічної правди", руйнування підприємницького відомства стало сюрпризом для багатьох рядових і високопоставлених чиновників Мінекономіки. У міністерстві чекали відставки голови комітету Михайла Бродського. Він мав стати символічною жертвою влади, принесеною страйкуючим проти Податкового кодексу.\nУ пік виступів підприємців проти знищення спрощеної системи оподаткування мітингуючі, окрім іншого, вимагали звільнити авторів податкової реформи, у тому числі і Бродського.\nПрезидент ветував кодекс, однак посади позбулася тільки заступник міністра фінансів Тетяна Єфименко, яка курувала процес підготовки кодексу. Формальна причина - настання пенсійного віку. Більше тоді нікого не звільнили. І ось пізніше, вночі, під скорочення потрапив Бродський, причому разом з усім комітетом.\nЙого реакція пояснила багато чого: "Хлопці, не хвилюйтеся. Все нормально. Я завжди говорив, що комітет не потрібен, що це придумана структура. Хтось піде на скорочення, але ми й так вже наполовину зменшили штат комітету".\nПрозорий натяк на те, що комітет буде ліквідовано, уряд зробив ще навесні 2010 року, до початку податкової реформи.\nТоді Бродський скоротив територіальні представництва Держкомпідприємництва, що дозволило уряду заощадити 12 мільйонів гривень на утримання апарату, а паралельно - істотно послабило регуляторну функцію комітету.\nОсобиста позиція Бродського остаточно нівелювала статус відомства. Глава комітету зайняв відверто провладну, опозиційну до бізнесу позицію, зокрема, під час підготовки проекту Податкового кодексу.\n"Комітет замислювався як своєрідний дисидент в органах влади, адвокат підприємців, що вступає у перманентний конфлікт з органами влади. Бродський же виступив у ролі прокурора бізнесу", - вважає експерт центру соціально-економічних досліджень "CASE Україна" Володимир Дубровський.\nДержкомітет був створений у час зародження в Україні малого і середнього бізнесу під спрощену систему оподаткування, запроваджену 1998 року президентом Кучмою. Очевидно, що з ліквідацією цього комітету Клюєв повторить спробу ліквідації спрощеної системи, яка була упущена в ході прийняття Податкового кодексу.\nВ особистому блозі Бродський повідомив, що в Мінекономіки відбулася нарада з приводу ліквідації центральних органів влади. Там було прийнято рішення, що всі перші заступники цих відомств призначені головами ліквідаційних комісій.\nДержкомпідприємництва до закінчення роботи комісії продовжує виконувати свої функції у повному обсязі. При цьому право підпису під документами передане голові ліквідаційної комісії Галині Яцишин.\n"Зараз ми готуємо положення про комітет. Із збереженням усіх своїх функцій він буде працювати як департамент у складі Міністерства економічного розвитку. Буду я працювати далі чи ні - поки не знаю", - повідомив Бродський.\nЕксперти допускають, що відібрана у комітету регуляторна функція дозволить Мінекономіки стати "другим Мін'юстом" у структурі виконавчої влади.\nЗавдяки закону про засади державної регуляторної політики держкомітет володів унікальним регуляторним правом - попередньо узгоджувати всі регуляторні акти міністерств і відомств і ветувати їх у разі невиправданого ризику для бізнесу.\nЗакон чітко виділяє принципи регуляторної політики: доцільність, адекватність, ефективність, збалансованість, прогнозованість, прозорість, врахування громадської думки. Стежити за цим тепер буде економічне міністерство.\nІншими словами, регуляторний акт не може бути затверджений уповноваженим на це органом виконавчої влади або його посадовою особою при наявності хоча б однієї з обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу, проект акту не був оприлюднений або не був поданий на погодження із спеціально уповноваженим органом.\n"Якщо Мінекономіки зробить цю функцію домінуючою, у цього відомства з'явиться шанс виправдати своє багаторічне функціонування у структурі виконавчої влади", - говорить заступник голови Центру політико-правових реформ Віктор Тимощук.\nДосі Мінекономіки при роздачі політичних портфелів вважалося формальним, невпливовим і непрестижним відомством. Воно переважно опікувалося підготовкою макроекономічного прогнозу та проведенням тендерних закупівель.\nПісля ліквідації Тендерної палати, прийняття профільного закону про закупівлі і настання бюджетної кризи цей процес перестав цікавити потенційних кандидатів. Очікується, що регуляторна функція Держкомпідприємництва пожвавить діяльність міністерства, зробивши його головним "візуючим" і "ветуючим" органом країни.\nВтім, ризики зберігаються.\n"Для міністерства з його інституційною пам'яттю природно займатися закупівлями, але не дерегуляцією. Для будь-якого відомства як автора регуляторних актів неприродна дерегуляція, це викликає конфлікт інтересів. Тому комітет створювали як самостійну структуру з висококваліфікованими кадрами", - каже Дубровський.\nФункціональне майбутнє міністерства залежить від його позиціонування, яке вибудовуватиме віце-прем'єр Клюєв. Йому від Бродського дістався немалий спадок: неприйняті закони про внутрішню торгівлю та про адміністративні послуги.\nСаме Клюєву належить допрацювати законопроект, що регулює діяльність грального ринку. Ним до останнього часу через Бродського щільно опікувався віце-прем'єр Борис Колесніков, і навряд чи він так просто віддасть це питання.\nНа думку колишнього заступника міністра регіонального розвитку і будівництва Анатолія Ткачука, другорядні зобов'язання погіршать роботу нового міністерства.\n"Проблема Мінекономіки завжди полягала у розмаїтості повноважень, зосереджених в одному місці. Чиновники надавали дозволи на держзакупівлі, адміністрували сотні державних програм, які не вимагають втручання. Макроекономікою та пошуком місця держави у світовому розподілі праці ніколи було займатися", - каже він.\nЕксперт переконаний, що в ході адміністративної реформи її авторам слід звільнити міністерство від функцій, які не стосуються макроекономіки.\nЕкс-міністр економіки Сергій Терьохін взагалі втратив смак до держслужби після роботи в економічному міністерстві. Він переконаний у правильності іншого адміністративного підходу - об'єднанні Мінекономіки з Мінфіном.\n"Якось екс-міністр економічного розвитку і торгівлі Росії Герман Греф, нині голова правління Ощадбанку Росії, розповів про головну проблему пострадянських країн: план розвитку держави визначає Мінфін, а не Мінекономіки, що спричиняє конфлікт. Мінекономіки курує програми, на які Мінфін не дає грошей", - розповідає Терьохін.\nВід функцій планування Мінекономіки ніхто не звільняв, а держскарбниця, як і раніше, дефіцитна. Крім того, Клюєв має багато чого цікавого. Віднедавна він контролює політику з енергоефективності та інвестиційну діяльність, опікується майновими правами держави через відповідне агентство.\nПісля приватизації, наміченої на 2011-2012 роки, Фонд держмайна ліквідують. У результаті, відомство Клюєва зосередить залишкові функції ФДМ і відбере частину повноважень з управління корпоративними правами в інших міністерств і відомств.\nУ підземних сховищах рекордна з 2012 року кількість газу - "Укртрансгаз"\nВ Україні повноцінно запрацювала податкова служба\n20 серпня 2019, 15:30 — Гліб ВишлінськийСергій Муслєнко, Олександр Мойсеєнко, для ЕП


Проведення батьківських зборів - КНВК "Загальноосвітня Вальдорфська школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад (дитячий садок)"\nНормативна база #СТОП БУЛІНГ\nПідтримувати й допомагати: поради батькам на час пандемії\nПроведення батьківських зборів\nУ вступній частині батьківських зборів директор Шульц В.Л. ознайомила батьків з новим законодавством щодо навчання в освітньому просторі України. Після цього Скрига Н.О. доповіла з теми: "Трикутник - взаємодія учнів, батьків і вчителів". Потім була проведена робота по групам серед батьків "навчити-вчитися". Кожна група опрацьовувала ряд питань стосовно проблем, які стостерігаються у дітей під час навчання.\nВпродовж зборів виникали питання, які будуть винесені на наступні загальношкільні батьківські збори. Провідною рекомендацією батьків було обмеження користування гаджетами вдома та в школі під час навчального процесу.\nГалерея "30.01.20 року Проведення батьківських зборів"\nКiлькiсть переглядiв: 66\nСистема з надання безоплатної правової допомоги\nТренiнг для вчителiв


Головна>Коронавірус: профілактика інфікування і поширення\nОскільки, специфічної профілактики даного захворювання на сьогодні немає, громадянам України, які планують подорожі або перебувають в країні, рекомендується:\n- проявляти підвищену пильність та уточнювати актуальну епідемічну ситуацію в регіоні відвідування;\n- ретельно мити руки із застосуванням засобів гігієни, користуватись антисептичними засобами на спиртовій основі;\n- при симптомах, схожих на грип чи ГРВІ (несподіване погіршення стану, підвищення температури тіла, нежить, кашель тощо), мінімізувати контакти з іншими людьми й невідкладно викликати екстрену допомогу.\nКоронавірус COVID-19 вперше зафіксували в китайському місті Ухань у грудні 2019 року. Основними клінічними ознаками та симптомами захворювання є загальна слабість, підвищення температури, ускладнення дихання, головний біль, біль при ковтанні, незначний сухий кашель, вірус може викликати пневмонію. Інкубаційний період триває від 2-х днів до 2-х тижнів, хоча відомі випадки більш тривалого – до 24 днів. Шляхи передачі збудника повітряно-краплинний та контактний. Контактний - вірус потрапляє на слизові оболонки носа, очей, через руки або інші предмети, що контаміновані виділеннями із дихальних шляхів хворого чи інфікованого. Повітряно- краплинний – від людини до людини під час кашлю або чханні у тісному контакті або через аерозольні частинки. Одужання хворого здебільшого залежить від імунітету людини.\nНаразі в Україні жодного лабораторно підтвердженого випадку коронавірусу COVID- 2019 не зареєстровано. Тому інформаційна гігієна є найважливішим способом щодо недопущення, зменшення та непоширення небезпечних хвороб, зокрема коронавірусу COVID- 2019.


Apple пішла на крайні заходи через коронавірус - Главком\nApple пішла на крайні заходи через коронавірус\n1 Лютого, 12:10\nПрипинення роботи торгової мережі пов’язано з ситуацією у сфері охорони здоров’я і профілактичними заходами\nКорпорація Apple тимчасово закрила всі свої торгові точки на території материкового Китаю. Піти на крайні заходи її змусив спалах коронавірусу, повідомляє РІА Новини з посиланням на заяву китайського відділення компанії.\nУ ньому сказано, що припинення роботи пов’язано з ситуацією у сфері охорони здоров’я і профілактичними заходами. Магазини не працюватимуть з 1 по 9 лютого включно.\nДо цього Apple призупинила роботу своїх магазинів в ряді міст Східного Китаю – Циндао, Нанкіні і Фучжоу.\nКитай Apple епідемія влада ВООЗ


Погода на 5 днів: синоптики оновили прогноз | Новини на Gazeta.ua\n1 Переглядів: 6516\n2 Переглядів: 8109\nНа Хрещатику завирувало життя після локдауну: атмосферна фотодобірка\nКарпати засипало снігом - аномальні фото\nЯк оригінально привітати найрідніших з Днем матері\nВагон Укрзалізниці затопило. Пасажири рятуються, як можуть\nДощі, багнюка й до +13: оновили прогноз на погоди до кінця року\nСубота, 26 грудня 2020 16:56\nДощі, багнюка й до +13: оновили прогноз погоди до кінця року\nУ найближчі 5 днів в Україні очікуються сніг та дощ. На дорогах ожеледиця. Фото: pixabay.com\nУ найближчі 5 днів, 27-31 грудня, в Україні очікуються сніг та дощ. На дорогах ожеледиця.\nУ понеділок та вівторок потепліє, місцями до +13. В останній день 2020 року, 31 грудня, ляпатиме дощ і буде плюсова температура. Про це йдеться в прогнозі Українського гідрометцентру.\nУ неділю, 27 грудня, буде переважно без опадів, лише у південних, східних та Дніпропетровській областях уночі сніжитиме.\nТемпература вночі 0-6 градусів морозу, в Карпатському регіоні 5-11 градусів морозу. Вдень від 2 градусів морозу до 4 градусів тепла. На Заході пориви вітру 15-20 м/с.\nУ понеділок, 28 грудня, на Правобережжі дощ і мокрий сніг, місцями ожеледь. На решті території без опадів. На північному сході та півдні на дорогах місцями ожеледиця.\nПочинаючи з південного заходу, очікується підвищення температури. Вночі він 1 градуса морозу до 5 градусів тепла, вдень до 3-8 тепла, на Півдні 8-13 тепла. У східних та Сумській областях уночі послаблення морозу, вдень близько нуля. У більшості областей пориви вітру 15-20 м/с.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Тішитимемося ранній весні – які будуть погода і врожаї\nУ вівторок, 29 грудня, на Закарпатті, Прикарпатті та у північно-східних областях дощ і мокрий сніг, місцями ожеледь. На решті території без опадів. На північному сході та півдні на дорогах місцями ожеледиця.\nУ середу, 30 грудня, у західних областях ітиме дощ. На решті території Україні хмарно й без опадів.\nТемпература вночі від 2 градусів морозу на сході до 7-9 градусів тепла на півдні. Удень на сході буде 2-4 градуси тепла, на півночі - 5-9 градусів тепла, у центрі - 7-11 градусів тепла, на півдні - 9-13 градусів тепла, на заході - 5-9 градусів тепла.\nВ останній день 2020 року, у четвер, 31 грудня, погода не порадує морозом та снігом. Навпаки – ляпатиме дощ. Опади очікуються на половині території України - в західних, північних та частині центральних областей. На Сході та Півдні хмарно й без опадів.\nТемпература вночі від 2 градусів морозу на сході до 5-9 градусів тепла на півдні. Удень на сході буде 2-5 градусів тепла, на півночі - 5-9 градусів тепла, у центрі - 7-11 градусів тепла, на півдні - 9-13 градусів тепла, на заході - 4-8 градусів тепла.\nСічень 2021 року буде трохи теплішим, ніж зазвичай. Температура повітря буде на 2-2,5° вище середніх значень.\nЗараз ви читаєте новину «Дощі, багнюка й до +13: оновили прогноз погоди до кінця року». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\nКолишня учасниця "ВІА Гри" викликала фурор знімком у надвідвертому бікіні Переглядів: 19719\nТри страви, які варто приготувати на поминальні дні Переглядів: 4410\nВисокий тиск і шум у вухах – астрологиня вразила прогнозом на 9 травня\nНародні прикмети 9 травня - головні традиції та звичаї\nАнтипасха. Що сьогодні заборонено робити Переглядів: 2898\nУкраїнці назвали найулюбленіші свята Переглядів: 180


ГОЛКОРЕФЛЕКСОТЕРАПІЯ В ЮНІКАМ\nГолковколювання (акупунктура, голкорефлексотерапія) – це особливий метод впливу на біологічно активні (акупунктурні) точки людського організму, що знаходяться на поверхні шкіри. Лікар-невролог впливає на ці точки за допомогою введення в них спеціальних голок.\nДаний метод лікування не має побічних ефектів, таких як алергія та несумісність з ліками.\nГолкорефлексотерапія забезпечує м'який, нормалізуючий вплив на організм.\nФАКТИ ПРО ГОЛКОВКОЛЮВАННЯ\nГолкотерапія – ефективний метод лікування та профілактики найрізноманітніших захворювань: травної системи, сечостатевої системи, хвороб опорно-рухового апарату, нервової системи, серцево-судинної системи, дихальної системи та ін...\nГолкорефлексотерапія забезпечує м'який, нормалізуючий вплив на організм. Позбавляє від болю, хронічної втоми, безсоння. Сприяє омолодженню організму, зміцнює імунну систему, відновлює процеси обміну, покращує працездатність і якість життя.\nАкупунктура в ЮНІКАМ\nАкупунктура є частиною фізіотерапії, проводить процедуру лікар-фізіотерапевт. В даний час в клініці ЮНІКАМ за допомогою цьщго методу надається допомога хворим з найрізноманітнішими захворюванням


«Київстар» може чекати участь Приватбанка - ТехноФан\nГрупа депутатів днями внесла до Ради проект постанови, в якій закликає РНБО та Кабінет міністрів до вилучення у громадян Росії та його резидентів їхньої власності в Україні. У цьому документі міститься перелік компаній, які працюють в Україні, які потрібно націоналізувати.\nСеред підприємств, акціонерами чи власниками яких виявились резиденти Росії, чимало відомих в Україні брендів.\n“Миргородська” і т.д.\nОператор «Київстар» із Росією пов’язаний через інвестиційну компанію LetterOne. Цій компанії належить близько половини акцій власника Київстар телеком-групи VEON. Акціонерами LetterOne є відомі російські бізнесмени Михайло Фрідман та Петро Авен, які є співвласниками “Альфа-Груп” (контролює Альфа-Банк).\nВарто зазначити, що на початку конфлікту між РФ з Україною, а саме 3 березня, Авен та Фрідман вийшли із наглядової ради LetterOne. Але вони ще залишаються акціонерами компанії. Тож із фактом, що підсанкційні російські бізнесмени мають зв’язок із потужним українським оператором, сперечатися складно.\nСитуація з Альфа-Банком також досить неоднозначна, адже фінансовий консорціум «Альфа-Груп» володіє цілим рядом засновників із Росії.\nУ РНБО та Кабінеті міністрів поки що не коментують, як саме відбуватиметься націоналізація зазначених компаній. Відомо, що у Національному банку на питання про долю «Альфа-Банку» зазначили, що приймати таке рішення мають безпосередньо уряд та Рада безпеки. При цьому регулятор наголосив, що на першому місці в процесі націоналізації Альфа-банку має стояти безпека українських вкладників, які зберігають там свої заощадження.\nЩо стосується «Київстару», варіантом вирішення питання з російськими акціонерами її материнської компанії є перепродаж акцій. Головне, щоб така угода була «чистою» і не виявилася черговою спробою обійти санкції. Ну і, звичайно, щоб від такої угоди не постраждали мільйони українських абонентів.\nСхожі новини«Київстар»може чекати участьПриватБанка


Нові крадіжки зерна РФ з України: на знімках Maxar зафіксували завантажені кораблі у Криму\nДжерело фото: Maxar\nСупутникові знімки компанії Maxar Technologies зафіксували завантаження українського зерна на російські судна «Матрос Позинич» і «Матрос Кошка» в порту тимчасово окупованого Севастополя.\nНові знімки датовані 19 і 21 травня. На них видно пришвартовані російські судна до споруд, схожих на зернове сховище. На світлинах можна розгледіти, як зерно сиплеться із конвеєра у відкритий трюм.\nЗа даними сайту відстеження суден MarineTraffic.com, кораблі вже покинули порт окупованого Криму та отримали різні маршрути. Зокрема, «Матрос Позинич» пливе через Егейське море і нібито прямує до Лівану в Бейрут. А «Матрос Кішка» досі перебуває в акваторії Чорного моря.\nЧитайте також: CNN опубліковало знімки першого російського судна із краденим в Україні зерном\n«Важко сказати напевно, чи завантажується судно вкраденим українським зерном, але анексований Росією Крим сам виробляє мало зерна, на відміну від багатих на сільське господарство українських областей Херсонської та Запорізької областей, розташованих безпосередньо на північ», - йдеться у повідомленні CNN.\nЗа інформацією видання, на початку поточного місяця судно «Матрос Позинич» вже здійснювало подібну місію. Тоді на судно окупанти завантажили зерно та вийшли із Чорного моря в Середземне. Корабель прямував до єгипетського порту Олександрія, але після попередження українських офіційних осіб його напрямок змінився. Судну також було заборонено в'їзд до Бейрута, і воно зрештою пришвартувалося в Латакії в Сирії.\nЧитайте також: Окупанти продовжують вивозити товари з території Херсонської області до Криму: у Джанкої помітили українські фури\nПрезидент України Володимир Зеленський заявляв, що бізнесова й політична еліта світу має докласти зусиль, щоб не допустити голоду в деяких країнах і вивезти заблоковані 22 млн тонн зерна з України.\nУкраїна запропонувала створити міжнародну організацію відповідальних експортерів продовольства задля уникнення голоду в багатьох країнах.\nОкупанти на Херсонщині ввели в обіг фальшиві рублі. Підприємці загалом не сприймають рублеву зону в області і відмовляються користуватися російськими грошима.


УкрЗахідІнформ :: Нафта завершила тиждень поблизу 12-річних мінімумів\n10.01.16 10:35 0 587\nНа такому низькому рівні нафта востаннє завершувала тиждень майже 12 років тому – у квітні 2004 року.\nСаме у 2004 році розпочалося різке зростання котирувань нафти, яке влітку 2008 року завершилося на рівні 147 доларів за барель. Згодом був різкий обвал – до рівня менш як 40 доларів на початку 2009 року, але падіння тоді швидко припинилося, і від початку 2011 року майже до кінця 2014 року ціна бареля перевищувала 100 доларів.\nЧастина фахівців, опитаних агентством Bloomberg, вважає, що вже наступного торговельного тижня ціна нафти може впасти до 30 доларів за барель або й нижче.\nПопередня новина: «Культурний десант» у ...\nНаступна новина: Львівщина: інформація,щодо ...


Меркель закликала боротися з правим екстремізмом - | РБК Украина\nМеркель закликала боротися з правим екстремізмом\nНовини » Політика 18.08.2013 - 15:04 Новость на русском\nКанцлер Німеччини Ангела Меркель закликала громадян країни проявити громадянську мужність в боротьбі з правим екстремізмом. У своєму щотижневому відеозверненні в Інтернеті вона сказала, що "для неправильних гасел не повинно бути місця".\nКанцлер Німеччини Ангела Меркель (на фото) закликала громадян країни проявити громадянську мужність в боротьбі з правим екстремізмом, передає Deutsche Welle. У своєму щотижневому відеозверненні в Інтернеті вона сказала, що "для неправильних гасел не повинно бути місця".\nНа думку канцлера, молодим людям, яким близькі погляди націонал-соціалістів, "необхідно надати можливість відмовитися від цієї ідеології".\nМеркель збирається відвідати 20 серпня 2013 р. меморіал на території колишнього концентраційного табору Дахау. За її словами, вона зворушена тим, що її запросив туди голова Товариства в'язнів концтабору Дахау, що вижили, Макс Маннхаймер. Глава держави підкреслила, що відправляється до Дахау з "відчуттям сорому і збентеження". "Часи націонал-соціалізму - це найтемніший розділ німецької історії", - сказала канцлер ФРН.\nУряд і суспільство Німеччини серйозно ставляться до загрози, що походить від правих екстремістів, завірила Меркель. Так, у кримінальному праві ФРН існують чіткі розпорядження із цього приводу, в країні також діють програми підтримки тих, хто вирішив перервати контакти з ультраправими. Проте канцлер вважає ганебним той факт, що в Німеччині перед будівлями єврейських організацій вимушена чергувати поліція, оскільки існує небезпека їх осквернення ультраправими.\nНагадаємо, 15 серпня в Німеччині стартувала передвиборна кампанія нинішнього федерального канцлера Ангели Меркель. Першим заходом став мітинг в р. Зелігенштадт, на який зібралися близько 1 тис. осіб. На заході Меркель заявила, що зуміє провести Німеччину через кризу і забезпечити нації подальше процвітання.\nУ вересні в Німеччині відбудуться парламентські вибори, де Меркель спробує зберегти за собою пост голови уряду на третій термін. В даний час Християнсько-демократична партія, яку представляє Ангела Меркель, тримає упевнену перевагу над опозиційною Соціал-демократичною партією.\nПри цьому головний суперник Ангели Меркель на майбутніх парламентських виборах в Німеччині Пеєр Штайнбрюк звинуватив діючого канцлера в "однобокому підході" до вирішення європейських боргових проблем.


ПОХОДЖЕННЯ ТА ЗНАЧЕННЯ БЛАКИТНО-ЖОВТИХ БАРВ - Українське народознавство\n"Для нашої залитої світлом країни жовтий і синій кольори є і були найбільш підхожі. Се чудесно зрозумів наш простий народ, вимальовуючи свої хати спереду в синє, а ззатилля в жовте... Сі кольори давала народові любов до природи, яку він бачив саме у жовтій і лазуровій окрасці, позлотистий степ, синє небо, синє море і ріки з жовтими очеретами і рудими скелями, сині гори".\nЩо ж до прапорів, то їхні кольори були різноманітними, навіть кожен князь мав свій, відмінний від інших прапор. Найдавніші прапори мали трикутні й клиноподібні форми.\nКорогви Галицько-Волинської землі чи не раніше від інших земель України мали блакитно-жовті кольори. У 1410 р. у Грюнвальдській битві українці виступали під прапором, що на блакитному тлі мав зображення жовтого лева, який спирається на жовту скелю. Київський магістрат мав "Золоту корогву". Найбільшого розквіту нранорництвоз використанням національних барв лосягло за часів козацтва.\nПід цим кутом зору, національним (родовим) прапором може вважатися синьо-жовтий, а партійним (видовим) — зелений і червоний. Крім того, одноколірні прапори - це міжнародні символи, як, наприклад, білий (перемир'я), чорний (знак біди, епідемії, смерті), зелений (екологічний) тощо. Національні ж прапори мають бути поєднанням двох або кількох кольорів, які відображають органічну гармонію народу з його землею, природою, світоглядом. Такі прапори відображають образно-символічну систему мислення народу. Соціальні, групові ідеали — тимчасові, а національні дають людині безсмертя у своєму народові.\nСиня та жовта фарби при змішуванні дають зелений колір, що є символом Дерева Життя. Філософський зміст цієї ідеї той же, що і в рівнобічного хреста (крижа) та тризуба — поєднання двох протилежностей, першооснов буття, які при взаємодії породжують третю синівську енергію, тобто нове життя.\nВолодимир Шаян присвятив українській символіці окрему працю, в якій він доводить існування двох рівнів символічних значень: екзотеричну (спрямовану назовні — відкриту для загалу) та езотеричну (спрямовану всередину — закриту, утаємничену). Ця філософська праця спроможна вирішити відому суперечку між різними течіями українських націоналістів щодо того, який колір нашого прапора має бути першим (верхнім), а який другим (нижнім). Розглянемо докладніше його аргументацію: "Тут доходимо до межі екзотеричного і глибшого езотеричного значення Барви Синьої. Барва Синя відчувається у світі екзотеричному як барва спокою і лагоди, як бар ва жіноча. Тільки в найглибшому езотеричному аспекті знаходимо мужеський еквівалент цієї барви". Далі професор Шаян лише до пев ної межі відкриває таємниче значення синього кольору як електричну силу Перуна: "Синій Грім — це Таємна Потуга, що запліднює саму Мужеську силу Плідностн. В цьому змислі це найбільше згуще на Творча Сила Космосу... Ця препотужна Барва Блакитного Грому є першою барвою Прапору України". Жовтий колір є "Уосіблення Духа Прапредка і Духа Сонця, основника нашої раси".\nДалі В. Шаян доходить висновку, що: "Обі ці барви є нероздільні... Там, де немає гармонійного поєднання дії обох барв, там немає і розвитку нації. Обі ці барви разом у їх співдії означають Промінь Божественної Мудрости і Любові Проявленої в Житті".\nЗнак тризуб (або тридент, трисуття) відомий у світі з нею пам'ятних часів. Його знають у Європі, Азії, Індії. З тризубом зображувалися Божества: грецький Посейдон, етруський (а пізніше римський) Нептун, індійські Шіва та Вішну, скіфський Тагимасад, слов'янські Перун та Водяник.\nНа початку 1990-х років серед істориків точилися дискусії про правомірність використання тризуба як державного герба. Противники тризуба твердили, що це був знак династії Рюрикович і в і ніякого відношення до всього українського народу він не має. Українці ж самі видобули цей герб із глибини тисячоліть, повернувши його із небуття, з непам'яті. Чи випадково це? Адже Володимир Шаян назвав тризуб "Великим Таїнством Української Душі"*.\nНайдавніші писемні згадки про золотий тризуб і блакитне вбрання царів Атлантиди знаходимо у праці Платона "Тімен", яка була написана в 360-355 рр. до н. ч. Легенда, описана Платоном, за словами багатьох істориків різних часів, має цілком історичні особливості: історичною її також називав і сам Платон, який позначав жанр кожного свого твору, чи то був міф, чи казка, чи історична праця.\nНа певний час, а саме: від монго-татарської навали до козацьких часів, тризуб зник із активного вжитку, витіснився християнськими хрестами, юдейськими шестикутними зірками та масонськими символами. Форми хрестів іноді біля підніжжя мали завитки з двох боків, які підіймалися вгору і разом з хрестом утворювали тризуб. Було багато зображень якорів, що нагадували тризуби і входили до складу родових гербів гетьманів війська Запорозького, зокрема Богдана Хмельницького, Івана Мазепи та ін.\nНа деяких церквах збереглися ще хрести, що формою нагадують тризуби, тобто біля підніжжя мають фігуру, схожу на омегу (при цьому тризуб ніби зменшено в пропорції до хреста). Такий хрест має й Володимирський собор, поєднання хреста з тризубом є на маківці Золотих воріт у Києві. Хоча часто пояснюють ці завитки як місяць і пов'язують цей символ із "перемогою християнства над мусульманством".\nТепер зупинимося на символічному значенні тризуба, оскільки з цього приводу висловлюються різноманітні, часом даіекі від істини, думки.\nНайпростіші з них — це розшифрування тризуба як монограми "Володимир", "Василевс" або "воля". Визнати ці твердження означало б відмовитися від давності цього символу.\nМи вже знаємо, що тризуб мав різні форми аж до найпростішої IV тис. до н. ч., яка аж ніяк не була монограмою. Вірогідно, такий тризуб, що нагадуе спрощено дерево з трьома гілками догори, — один із найдавніших рунічних знаків (до речі, такі тризуби і двозубії були зображені на арійських печатках Могенджо-Даро в Індії). У слов'янській руніці цей знак мав свою від'ємну пару — перевернуту гілками донизу. Обидва знаки, як плюс і мінус, позначали Білобога і Чорнобога.\nОтже, головна ідея тризуба - це число три. поєднання трьох основ буття, троїстість (тривимірність) життєвого простору. Це зв'язок трьох сфер, такий самий, як і в Дереві Життя: світів Прави, Яви і Нави. Але існує ще давніше, індоарійське філософське наповнення цього символу.\nОсновою світобудови є повна врівноваженість усіх енергій, тобто Абсолют. Порушення цієї рівноваги пробуджує два протилежні полюси: позитивний і негативний, чоловіче і жіноче, батьківське і материнське начало. Поєднання цих протилежних сил породжує третю, синівську силу. Отже, неприпустимо на "синові" ставити хрест, як це іноді роблять занадто "набожні" християни. Володимир Шаян дає таке значення трьох ідей Тризуба: "1. Батько — Бог. 2. Мати — Добро. 3. Син - Правда"*.\nТризуб є вираженням найдавніших, найархаїчніших культів багатьох народів. Це насамперед культ Великої Праматері-Родоначальниці, культ Вогню (який є життєдайною силою), культ мудрого Змія (а в деяких народів - Дракона). Всі ці символи знаходимо в давній арійській міфології. Арії на своєму шляху з Подніпров'я до Індії залишили багатьом народам цей життєдайний знак — тризуб. В індійському вітаті Джаму далеко в горах і нині існує Храм Великої Богині Матері. Цікаво, що розміщений він у надрах триглавої гори, яка зветься суто українським словом Три кута. Велетенська бронзова скульптура Богині з піднятим тризубом у правій руці завжди охороняється жерцями. Побожне ставлення індійців до тризуба свідчить про те, що цей знак аж ніяк не випадковий. Його давність не потребує доведень. Показово і те, що самі індійці усвідомлюють, що цей знак не місцевого походження, а принесений давніми аріями в Індію.\nТризуб є одним із найстародавнішнх українських оберегів. Про це писав Володимир Січинськпй: "народний звичай не зв'язує ці знаки з християнськими емблемами та християнською догматикою, тільки трактує як талісман, що зв'язаний зі старими міфологічними поняттями"**. У глибинну ж таємницю Тризуба воістину проник український мислитель Володимир Шиян, який вважав, що саме з Тризубом українці досягнуть перемоги. Ця перемога має прийти через потрійну самопожертву: "Жертва — це не є самознищення, як нам підказує обмежена егоїстична думка; жертва — це радісна перемога над життям і смертю. І тому з понадсвітньою впевненістю перемоги носили знак Тризуба натхненні індійські віщуни, що перемогли смерть ще за життя. Потрійне Самовідречення і Жертва означає жертву Мислі, Почувань і фізичної Енергії (Життя і Тіла) у службі Перунові - Богові Космічної Творчості... Благословенна хай буде нація, що вибрала своїм символом Тризуб — Символ Потрійної Жертви і Потрійної Влади... Тризуб є тією Космічною Силою, що нищить світи старі, і творить нові і кращі... Тризуб — це високий релігійний символ Великої Божественної Троїстості, Вічного Джерела Буття і Існування". Ця натхненна праця В. Шаяна написана 2 серпня 1953 року в день його народження на чужині, де він змушений був жити, переховуючись від НКВС. Віра у повернення Тризуба ніколи не залишала цього великого українського теософа.\nПісня, мова, народний одяг, побут — все це перебуває в нерозривному зв'язку з конкретним місцем на землі. Те, що ми нині називаємо геокультурою, було відоме вже старшим поколінням фольклористів. Так, Климент Квітка вказував на необхідність вивчення народної музики в поєднанні з тим середовищем, де вона звучить. Він разом з Лесею Українкою, Опанасом Сластіоном та Філаретом Колессою вперше записали за допомогою фонографа народні думи у виконанні кобзарів та лірників. Вивчення усної народної творчості було б неповним без нотних і фонозаппсів народної музики.\nЯк слушно зазначає Анатолій Іваннцькнй, народну музику слід вивчати незалежно від естетичних поглядів, які склалися у сфері професійного мистецтва.\nВ Україні ж існує низка пісень, які можна назвати умовно-трудовими. Вони виконуються не стільки під час самої праці, як перед нею або після роботи (жниварські, косовицькі). Такі пісні створюють настрій, спрямований на успішне виконання прані в колективі. На Закарпатті збереглися діалогічні пісеньки пастухів - гоекання. Ними перемовляються пастухи, які пасуть отари на різних гірських схилах. Ось одна з таких пісень:\nА гоя, гоя!\nГей, подай голос, ген подай голос,\nДругий період формування української пісні пов'язаний із розвитком складносурядного речення у мові (кінець палеоліт) — друга половина 1 тисячоліття н. ч.). Цей період збігається із часом формування календарно-обрядові їх та родинних пісень, а також балад. Певніш період польових робіт має свої ритми і мелодії, які закріплюються за певними обрядами: зустріч весни, русатьні, купальські, жниварські та різдвяні.\nВеснянки неможливо собі уявити без руху, танцю, хороводу, їхні ритмі і ніби сприяють пробудженню животворних сил природи. Вони досить часто супроводжуються вигуками "Гу!". Звідси і "гукати весну", до якої звертаються як до живої істоти, закликаючи в гості. Русальні пісні за манерою співу близькі до речитативно-декламаційних. Кожен рядок закінчується гуканкою: "Гу!", "У!", "І!" тощо. "Петрівочні" ж пісні з музичного боку не відрізняються від купальських. Ритмомелодика купальських пісень покликана навіювати певний гіпнотичний стан, спрямований на екзальтацію та збудження учасників обряду. Тому в цих піснях переважають повтори слів, інтонацій, рухів, схожих на заколисування, наприклад: "Посію я рожу", "Заплету віночок" (див. розділ "Світогляд українців..."). Колядки та щедрівки за мелодико-інтонаційним колоритом відрізняються від весняних та літніх пісень своєю структурною чіткістю, заокругленістю поспівок, розмежуванням строфи й приспіву. Крім пісень, у зимовий час звучить багато ритмізованих поздоровлень, вітань, приказок, дитячих мелодекламації (за Анатолієм Іваницькнм).\nВ піснях переважає кантиленний тип наспіву - плавний, мелодійний, із виразними характерно національними рисами.\nУ цей час розвиваються обрядові пісні, збагачуючись новими мелодіями, набуває все більшого поширення побутова лірика, козацькі, чумацькі, рекрутські та солдатські пісні. Створюються бурлацькі, наймитські, заробітчанські, жартівливі, сатиричні, танцювальні пісні, а також коломийки.\nЧас виникнення і поширення багатоголосся встановити важко. Нині в українському фольклорі розрізняють п'ять типів народного багатоголосся. У весільному обрядовому співі багатоголосся найбільше розвинулося у XX ст. За традицією весільних пісень співають переважно жіночі хори, рідко можна почути соло, та й то тільки тоді, коли одна заспівує, а інші підхоплюють пісню. Типовими для весільного музично-лраматичного дійства є невеличкі мелодійні фрази з короткими віршами — ласкания. Журливі пісні про гірку жіночу долю, лиху свекруху, які були широко відомі в XIX ст., нині співають рідше. Зате урочисті, величальні, піднесені пісні, якими поздоровляють молодих та величають батьків, супроводжують кожну частину обряду. На весіллі, як правило, співають, змагаючись, два хори з боку молодої (свахи і дружки) та два хори з боку молодого (свахи та світилки). Це діалогічні пісні, своєрідні суперечки двох родів — молодого й молодої.\nІз необрядових пісень постав героїчний епос, відомий у Київській Русі з літописів та окремих згадок в різних хроніках. Текстів героїчних пісень цього періоду залишилося мало, вони були витіснені з народної пам'яті новими героїчними подіями боротьби з монголо-татар-ською навалою. Дивом збережена пам'ятка поезії XII ст. "Слово о полку Ігоревім", наштовхнула багатьох дослідників на думку про подібність цієї героїчної пісні до українських народних дум. Саме невідомий автор "Слова..." визначає його жанр по-різному: слово, піснь, повість, "трудниє повісті", "стариє словеси". Уже серед перших видавців пам'ятки точилися суперечки щодо її жанру — уривок із поеми чи історична повість, поезія чи проза. Спроби визначити віршовий розмір не увінчалися успіхом — намагання читати його хореями, амфібрахіями чи ямбами призводили до викривлень тексту.\nПочинаючи з 30-х років минулого століття, наукові дослідження "Слова о полку Ігоревім" в Україні були припинені і обмежувалися лише російськомовними працями. Хоча ніхто з російських вчених не може заперечити, що багато мовних рис "Слова" та його виразні поетичні засоби мають яскравий український колорит. Незаперечно й те, що твір написаний на українській землі про українських князів, хоча імперською наукою прийнято було вважати його "спільною спадщиною трьох братніх народів".\nПро схожість "Слова..." з українськими народними думами говорили Володимир Антонович, Михайло Драгоманов, Омелян Огоновський, Михайло Максимович, Пантелеймон Куліш, Олександр Потебня, Філарет Колесса, Святослав Гординський та ін. Навіть російський критик Віса-ріон Бєлінський, відомий своїми антиукраїнськими поглядами, не міг заперечити подібність "Слова..." до українських дум, більшість же російських дослідників шукали зв'язків твору з російськими билинами.\nЗаслуговує на увагу твердження Пантелеймона Куліша про те, що думи складалися одразу після події: "Якщо при житті козаків про їхні подвиги вже складалися думи, то чому б князям не отримувати подібної похвали від сучасних їм Боянів?".\nЗвичайно, думи почали записуватися значно пізніше, ніж вони виникали. Скільки їх загинуло зі своїми виконавцями, кобзарями, лірниками — співцями славних козацьких подвигів. І ось до нас дійшла збережена якимось чудом дума Княжої доби: "Тільки незбагненна випадковість викинула нам із безодні забуття одну думу о полку Ігоревім"'.\nМихайло Максимович зазначав, що будь-яка дума складена з віршів різної довжини, а число стоп у сусідніх віршах дуже часто різне. Павло Житецький підкреслював, що рима в думах найчастіше дієслівна. Така вона і в "Слові...":\nТой Олег мечемь крамолу коваше,\nИ стрелы по земли скяше.\nУже нам своихъ милыхъ лад ни мыслию смыслити,\nА злата и сребла ни мало того нотрепати.\nЯк бачимо, і форми дієслів українські (закінчення -ти пор.: рос. -ть). Українські дослідники "Слова..." наводять багато паралелей з українськими народними піснями, що мають схожі образи.\nРитміку "Слова..." досліджував Тиховський. Ось якого висновку він дійшов у 1839 р.: "Під наведені зразки розмірів підходить усе "Слово". Таким чином ми бачимо, що будь-якому місцю із "Слова" можна знайти аналогічне за розміром у малоруських думах. А, отже, немає перешкод думати, що все "Слово" від початку до кінця написане віршами, причому розмірами дум"1.\nТиховський пропонує для отримання віршового розміру в "Слові..." таке правило: читати якомога природніше, робити логічні наголоси і паузи там, де вимагає того зміст — тоді почуємо ритм.\nНайкраще дослідив ритміку "Слова..." відомий український фольклорист-музикознавець, композитор, академік Філарет Колесса. Ось його висновки: "Всі ті нитки, які зв'язують сей пам'ятник з народними піснями і думами, показують, що й за поясненням віршової будови "Слова" треба шукати між творами народної поезії... "Слово" в'яжеться тісно з українськими голосіннями і думами передовсім свобідною речитативною формою. Даремними остались зусилля — відкрити у "Слові" правильний розмір стиха або іі тонічні стопи. "Слово" зложене нерівними стихами, що творять більші і менші групи, подібно, як у голосіннях і думах, та лучається з собою на основі паралелізму і риторичного риму""'.\nКожен період думи має інший склад, і до кінця думи немає двох однаково складених періодів. Кожен період закінчується певною мелодійною фразою, за якою йде "перегра" на кобзі. Думи поділяються на вірші, періоди або тиради різного розміру, які замикаються закінченою думкою чи образом. Такі ж ознаки притаманні іі "Слову...". Для виконання дум характерний музичний речитатив. Філарет Колесса дійшов висновку, що "Слово..." - це співана декламація індивідуального типу, бо воно, як і дума, не могло виконуватися хором. "Слово..." складене не за одною, а за кількома ритмічними схемами. Речитатив то співучий, то декламаційнії іі. то переходить в інтоновану прозову розповідь.\nПро життя княжих та дружинних поетів-співців ми знаємо дуже мало. Наприклад, у Галицько-Волинському літописі є згадка про киянина Тимофія (1205), а також про Митуся або Митусу (1241). У "Слові..." згадані Боян і Ходина. Піснетворці виконували свої пісні під акомпанемент бандури, гуслі в, ліри, кобзи. Під час військових походів вони заохочували дружинників до бою, а після боїв співали князям і дружині, пізніше — козакам.\nДуже заманливою нині виглядає ідея відтворення мелодійного звучання "Слова..." як української думи. Відомо, що композитор Олександр Бородін в опері "Князь Ігор" подав своє довільне композиторське відчуття цієї теми, проте цей твір не є відтворенням самого "Слова...", а лібрето онери аж ніяк не відповідає історичним фактам.\nСтворення музики для справжнього тексту поеми, тобто відновлення мелодії, яка могла звучати в XII ст., практично майже неможливе. На думку Святослава Гордії не кого, така реставрація можлива лише на ґрунті широкого поєднання і зіставлення музичної структури українських дум, голосінь, замовлянь та дружинної поезії.\nЦікавий ще один експеримент Леоніда Махновця, який дослідив, чи можна записати текст пісні, що виконується в манері українських дум. Прослухавши концерт артистів Київської філармонії на мотиви "Слова..." у перекладах Михайла Максимовича, Тараса Шевченка, Степана Руданського, Панаса Мирного та Максима Рильського, і враховуючи, що в оригіналі твір співався повільніше (речитатив, музичні інтервали тощо), він дійшов висновку, що "Слово..." могло бути записане одним або двома "скорописцями-борзописцями ", а його виконання тривало близько однієї години . Зв'язки українських кобзарських пісень із давньоруським епосом найкраще простежуються у репертуарі кобзарів та лірників Поділля і і Прикарпаття. Вже у XVI ст. кобзарське мистецтво було поширене на всій Україні. Ці професійні співаки досить часто і і самі творили пісні. Епічні твори, на відміну від обрядових, виконуються як сольні, тобто одним співаком. Самі виконавці називали свої твори лицарськими піснями, козацькими притчами, запорозькими псалмами.\nВперше назва дума зустрічається у хроніці польського історика Сарніцького в 1508 р. "... сумні пісні, які руси звуть думами. Співають їх жалібним голосом і похитуючись з боку на бік". У наукову фольклористику цей термін ввів Михайло Максимович у 1827 р. Захопившись героїчними піснями українців, російський поет К. Рилєєв вперше вжив слово "дума" у російській літературі. Останній український кобзар Георгій Ткаченко говорив, що самі кобзарі називали думи плачами.\nКобзарі вважали думи-плачі найвищою кобзарською майстерністю — мистецтвом, за ними йшли історичні, козацькі та чумацькі пісні. Найдавніші історичні пісні, що збереглися, — це пісні XIII — XIV ст. про боротьбу з монголо-татарами. Історичні пісні відрізняються від козацьких тим, що в них, як правило, згадуються конкретні прізвища історичних осіб та відомі історичні події, а в козацьких піснях відображено життя козаків, але не називаються конкретні імена та історичні події.\nМожливо, кобзарські героїчні пісні виникли значно раніше, ніж прийнято вважати. В Україні культ Предків і культ Героїв має дуже глибоке коріння, мабуть, ще глибше, ніж у греків, які мали поховальні пісні-треноси в VII—VI ст. до н. ч. Більшість кобзарських дум — це героїко-трагічні співи, що відображають бурхливі події визвольних змагань українців протягом століть. Як вважають дослідники музичного фольклору (Філарет Колесса, Анатолій Іваницький), героїчні пісні виникли в героїчну епоху у всіх індоєвропейських народів, в тому числі і в українців, саме з поховальних пісень трагедійного змісту, які, на відміну від побутових плачів, виконувалися чоловіками.\nКобзарі мали особливі засоби, що викликали сильне, глибоке співпереживання слухачів, примушували слухати і схвильовано стежити за розгортанням сюжету. Це досягається завдяки музичній декламації, підсиленню окремих місць особливою напругою голосу, скриками, зойками, а іноді справжнім тужінням. Такою майстерністю, звичайно, володіли не всі кобзарі — лише найобдарованіші, найталановитіші досягали її вершин. Кобзарі-співці завжди були передовою частиною народу. Вони перші закликали до бою з ворогом, надихали воїнів, оспівували перемогу, примушували слухачів замислитися над вічними темами людського буття. Недаремно за наказом царських властей жандарми полювали за кобзарями, а саму кобзу було оголошено крамольним інструментом. У1902 р. харківський генерал-губернатор заборонив виступ групи кобзарів на XII археологічному з'їзді, якого домагався видатний український етнограф Гнат Хоткевич. За вказівками Сталіна, розстрілювали українських кобзарів у Москві, куди вони приїхали нібито на кобзарський з'їзд за запрошенням уряду. Так розправлялися з українською піснею, музикою, прагненням до волі, одвічно притаманним нашому народові. В живих залишились лише ті з них, які погодились оспівувати партію й Леніна. Але й до сьогодні неупереджених наукових досліджень цієї проблеми в Україні не здійснено через відсутність архівних документів.\nІмена кобзарів не завжди залишаються відомими в народі. Крім названих співців давньоруської доби, можна згадати лише поодинокі імена: кобзаря Рихліївського на "прозвище Бандура", який був на Січі, ходив з гайдамаками; трьох кобзарів, покараних на горло за участь у повстанні під час Коліївщини, — Петра Сокового, Прокопа Скрягу та Василя Вар-ченка. Кобзар Антін Головатий був послом від Запорожжя до Катерини II. Він є автором історичної пісні "Ой, Боже наш, Боже милостивий".\nОдним із най видатніших кобзарів XIX ст. був Остап Вересай. Його майстерність, експресія, надзвичайне проникнення у зміст і музику пісні не раз змушували слухачів плакати і сміятися, співпереживати і очищати душу його мистецтвом.\nВід кобзарів Івана Стрічки, Михайла Кравченка, Андрія Шута, Федора Холодного, Івана Крюковського в XIX ст. було записано безліч дум, козацьких та історичних пісень. Через постійні переслідування жандармами багато кобзарів втрачали змогу заробляти на прожиття, а оскільки переважна більшість із них були сліпі, то змушені були займатися суканням мотузок та іншим ремеслом. Тільки нестатки змушували їх продавати свої інструменти.\nНа Харківщині був записаний плач колишнього запорожця Ригоренка, який розлучався зі своєю бандурою: "Ти ж була моєю втіхою, ти ж розважала мене у всякій пригоді. Багато людей вельможних, багато лицарства славного і всякого народу слухали твоїх пісень. Де ти не бувала, якої пригоди не дознала? Чи раз же ти мою голову із шинку визволяла? Чи раз же ти в заставі лежала, та й нігде ж ти не застряла! А тепер довелось мені з тобою розлучитись, за чотири карбовані рублі тебе в чужі руки оддавати та й по вік вішний тебе не видати". Таке прощання дійсно нагадує плач-тужіння, як за померлим.\nУ XX ст. українські кобзарі продовжують традиції своїх славних попередників. Можна назвати десятки імен кобзарів та лірників, які працюють у народній традиційній манері. Створюються кобзарські школи для дітей, щоб не вмирала традиція. Поруч із професійним кобзарським мистецтвом академічного плану завжди виникає потреба у живому спілкуванні з народним співцем, не тільки на сцені, але й у природному середовищі - на вулиці, в парку, як було сотні років тому.\nПершого вересня 1989 р. у селі Стрітівці на Київишні відкрито Республіканську школу кобзарського мистецтва. Нині ця школа має статус Вищої педагогічної школи кобзарського мистецтва.


Людмила БАЛУШКА - чемпіонка Європи з вільної боротьби! - Новини спорту Львів Боротьба\nЛюдмила БАЛУШКА - чемпіонка Європи з вільної боротьби!\n07 березня 12:14\nЗмагання серед жінок у сербській столиці, розпочалися з найлегшої вагової категорії, де Україну представляла бронзова призерка Чемпіонату Світу 2009 – Людмила Балушка.\nВ першому колі вихованка Андрія Пістуна зустрілась з сербської борчинею Божаною Йолічіч. Господиня килима гостинно поступилась українці, не завоювавши жодного балу. Наступна суперниця Балушки угорська спортсменка Мерседес Деніс , хоч і нещодавно вийшла з юніорського віку, але у лютому стала третьою на Гран-прі у Швеції. Проти львів’янки у неї не було шансів – 2:0.\nВ боротьбу за вихід у фінал проти Людмила вступила досвідчена Жаклін Щеллін. Німкеня не одноразово була призеркою різних Гран-Прі, біла чемпіонкою Європи по молоді та третьою на молодіжному «Світі». У другому періоді вона намагалась дати відсіч нашій співвітчизниці, але на результат сутички це не вплинуло – 2:0.\nУ фіналі Людмилу зустріла добре знайома нашим дівчатам Естера Добре. Раніше румунка боролась у не олімпійській вазі 51 кг, і минулого року у фіналі ЧЄ поступилася іншій львів’янці Юлії Благині. Схоже, що в учасниці Олімпіади, однієї з найтитулованіших спортсменок Румунії комплекс другого місця, в її арсеналі вже було чотири срібних нагороди Чемпіонату Європи, і вона відчайдушно намагалась перекувати їх нарешті на золото. Сутичка виходила рівною по балах, проте закінчилась туше, і п’ятим сріблом для румунки. Вітаємо Людмилу з титулом Чемпіонки Європи!!!\nТе, що Валерію Андрейцеву набридло сидіти у затінку він довів ще на Київському турнірі. Маючи в арсеналі титули Чемпіона молодіжної Європи та Світу, золото Гран-Прі Медведя, два срібла Чемпіонату Світу серед військових вихованець Григорія Данько - вирішив на повний голос заявити про себе на міжнародній арені.\nСітка у Валерія трапилась непроста, на шляху до фіналу йому траплялись представники найсильніших борцівських країн. Почавши з впевненої перемоги (6:0, 7:0) над господарем килима сербом Марко Йванічем, Валерій зійшовся з титулованим представником Азербайжану Наврузом Темрезовим. Володар срібної та трьох бронзових нагород ЧЄ, тричі переможець Кубка Світу (2009, 2010, 2011) учасник Олімпіади в Пекіні не зміг в повній мірі протистояти українцю. 0:3, 3:0, 2:0 з таким результатом Валерій одержав гідну перемогу над гідним суперником.\nВ півфіналі Андрейцева чекав не менш досвідчений суперник Серхат Балчі. Турецький спортсмен був п’ятим на Олімпіаді в Пекіні, має титул віце-чемпіона та бронзу Чемпіонату Світу, і чотири рази був третім на ЧЄ! Та досвід не допоміг Балчі здобути жодного балу, впевнена перемога Андрейцева (2:0) відкрила йому шлях до фіналу. Боротися за золото Валерію довелось з чемпіоном світу по молоді, двічі переможцем яригінського турніру, дагестанцем Абдусаламом Гадісовим. У російського борця сітка виявилась трішки легшою і у фіналі він виглядав більш спритним.\nСьогодні в Белграді змагатимуться Ігор Хавалжди (55 кг), Євген Хавілов (60 кг), Олександра Когут (51 кг) та Наталя Синишин (55 кг). Бажаємо нашим спортсменам перемоги!\nБалушка Когут Синишин Боротьба


Названо найкращі продукти для ефективного схуднення | trueua\nГОЛОВНА > Суспільство > Названо найкращі продукти для ефективного схуднення\nСуспільство, 05.07.2019 11:18\nСучасні дієтологи стверджують, що кетодієта здатна надати допомогу в боротьбі із зайвими кілограмами. За три місяці недолік вуглеводів, в середньому, призвів до втрати 6,8 кілограмів.\nЗазначається, кетодієта передбачає низьковуглеводне харчування з перевагою жирів і помірним вмістом білків у раціоні. Головне для людини, досягти кетозу. Кетоз – це стан метаболізму, при якому жир починає стрімко згоряти.\nЯкі продукти потрібно їсти:\nНагадаємо, незважаючи на стійкий міф про те, що «їсти після 18 годин шкідливо», сучасні дієтологи попереджають, лягати спати на порожній шлунок шкідливо для психічного здоров’я. Почуття голоду створює стрес для організму, посилюючи занепокоєння, що перешкоджає повноцінному відпочинку.


Кваліфікаційні вимоги - Апаратник спалювання 4-го розряду\nПрофесійно-технічна освіта. Підвищення кваліфікації та стаж роботи за професією апаратника спалювання 3 розряду - не менше 1 року.\nЗнає та застосовує у діяльності: фізико-хімічні основи та схему технологічного процесу спалювання; будову устаткування; схему комунікацій та контрольно-вимірювальних приладів; фізико-хімічні властивості спаленних продуктів та пальних газів; режим та правила регулювання процесу; схему автоматичних систем регулювання та систем блокування; правила здавання устаткування в ремонт та приймання з ремонту.\nВеде технологічний процес спалювання відхідних газів, природного газу, промислових стоків, кубових залишків та твердих відходів у пічах спалювання різних конструкцій з одночасним керівництвом апаратниками нижчої кваліфікації, а також обслуговує складні установки різних систем для спалювання рідких, газоподібних або твердих відходів хімічних виробництв, які не пов'язані технологічно з утилізацією теплової енергії або хімічної сировини. Приймає кубові залишки в збірники. Приймає газ, обслуговує газопроводи газорозподільного устаткування та настроює його. Перевіряє систему блокування печі спалювання. Керує автоматичною системою регулювання температури у камері згоряння печі. Запобігає причинам відхилень від норм технологічного режиму, несправностям у роботі устаткування, комунікацій, газорозподільного устаткування та усуває їх. У разі аварії зупиняє печі, вживає заходів з ліквідації аварії. Обслуговує факельне господарство. Обліковує витрати пального, газів, які спалюються, кубових залишків, промислових стоків та твердих відходів.