Цілюща сила вільхи | Зеленая планета\nЗеленая планета >Поради Наталі Земної >Цілющі рослини >Цілюща сила вільхи\nНе кожна людина, на жаль, може відрізнити одне дерево від іншого пізньої осені, взимку чи ранньою весною, коли нема, ні листя, ні квіток, ні бруньок. Але розпізнати вільху можна легко за однією ознакою: навіть взимку на її гілках є шишки. Саме вони лікують від жіночих захворювань. Деревина у вільхи червоного кольору. Коли відколупати шматок кори, то побачите: всередині наче кров’янить. Вільха входить до складу одного з найкращих зовнішніх засобів «Зеленої Планети Земної» — мазі «ЦІЛЮЩОЇ».\nШишками вільхи жінки лікувалися споконвіків, коли й гадки не мали, що таке фіброміома, мастопатія, чи якась інша жіноча недуга. Застосовували шишки вільхи і в разі маткових кровотеч (зокрема післяпологових). Адже вільхові шишки — сильний кровоспинний засіб. При жіночих захворюваннях рекомендують використовувати не тільки шишки, хоч вони і мають найбільшу силу, а й додавати гілочки та кору із тоненьких гілок. Найчастіше готують 20% настоянку.\nВізьміть 1 частину суплідь (шишок), або кори дерева. Залийте п’ятьма частинами горілки. Настоюйте 21 день. Вживайте по п’ять крапель, чотири рази на день.\nНастої проти запальних процесів\nЛікує дерево також будь-які запальні процеси (травматичні, вірусні, застудні). Усі шлунково-кишкові захворювання, особливо ентероколіти, дисперсії, запалення у кишківнику, проноси. Адже супліддя містять дубильні речовини, галову кислоту, флаваноїди та тритерпеноїди.\nВи можете легко приготувати такий відвар. Для цього візьміть 10 г подрібненої сировини, та залийте склянкою окропу. Потримайте 10 хвилин на слабкому вогні, або водяній бані. Настоюйте до охолодження. Вживайте по чверті склянки, три рази на день.\nТак само готують відвар і з кори. Тільки застосовувати його потрібно по одній столовій ложці, три-чотири рази на день.\nШукаючи пояснення оздоровчій силі вільхи, вчені передусім помітили, що її деревина не гниє. Коли будували щось на воді, міст, або причал, то підпорки і нижню частину, робили саме з вільхи. Такі споруди стояли довго, були міцними і надійними.\nВидів вільхи є багато: чорна, сіра, біла, клейка. Але всі вони мають один і той самий хімічний склад. Тож, звертатися за допомогою, можна до будь-якого з них.\nДосвід «Зеленої Планети»\nЛікарі «Зеленої Планети», у своїй багаторічній практиці, ретельно вивчали і досліджували вільху. Зокрема, брали кору з її тоненьких гілочок для лікування ран на ногах і виліковували варикозні рани. Та ще й такі, що взагалі не піддавалися лікуванню — сухі, незагоювані. Так у «Зеленій Планеті» виник чудовий рецепт мазі «ЦІЛЮЩОЇ».\nДо слова, хотілося б застерегти від поширеної помилки. Багато хто думає, що найстрашнішими є рани, з яких тече рідина, а сухі рани — це добре. Навпаки. Рани, що виділяють рідину є живими. Ранова рідина є ознакою того, що організм бореться. На них швидше відбувається грануляція, наростання м’язової тканини, а далі відбувається епітелізація, затягування шкіркою. Тобто, такі рани швидше лікуються. Люди, які намагаються будь-що висушити, припинити виділення ранової рідини, тим самим роблять собі лише шкоду. Це не сприяє загоєнню рани, а лише «консервує» її, що дуже затягує процес загоєння.\nОтит – запалення середнього вуха


Працюючи на Путіна, Манафорт створював стратегію дискредитації антиросійської опозиції в СНД / ГОРДОН\nПрацюючи на Путіна, Манафорт створював стратегію дискредитації антиросійської опозиції в СНД\nАмериканський політконсультант Пол Манафорт у 2005 році висловлював готовність "впливати на політику, ділові відносини та висвітлення подій" у США, Європі та пострадянських країнах, завдяки чому повинен був одержати вигоду президент РФ Володимир Путін, пише Associated Press.\n22 березня, 2017 14.17 | коментарів:\nЗа даними AP, Манафорт (на фото) працював в інтересах Путіна через бізнесмена Олега Дерипаску\nУ 2005 році американський політконсультант Пол Манафорт розробив стратегію в інтересах президента РФ Володимира Путіна. Цей план передбачав дискредитацію антиросійської опозиції в пострадянських країнах, пише Associated Press із посиланням на свої джерела.\nУ межах цього плану в червні 2005 року Манафорт висловлював готовність "впливати на політику, ділові відносини та висвітлення подій" у США, Європі та пострадянських країнах, унаслідок чого користь повинен був одержати Путін. Свою стратегію Манафорт представив наближеному до Путіна російському бізнесменові Олегу Дерипасці, який уклав із ним контракт на $10 млн на рік. За даними AP, контракт діяв із 2006 року та тривав як мінімум до 2009 року.\nОкрім того, за даними AP, під час цієї співпраці Манафорт планував відкрити офіс у Москві, і "Манафорт як мінімум частину роботи в Україні" виконував під керівництвом Дерипаски, а не місцевих політичних сил.\nУ 2005 році Манафорт писав Дерипасці, що в межах своєї роботи в Україні "просуває політику на вищих рівнях влади США – у Білому домі, Капітолії та Держдепі". Він також говорив, що найняв "провідну міжнародну юридичну фірму, тісно пов'язану із президентом США Джорджем Бушем, щоб підтримати інтереси нашого клієнта". Назви фірми не вказують.\nAssociated Press зазначає, що співпраця російського мільярдера й американського політконсультанта тривала довгі роки, але закінчилася скандалом. Дерипаска подав на Манафорта до суду на Кайманових островах.\nПредставники бізнесмена стверджували, що Дерипаска дав Манафорту $19 млн на інвестиції в українську телекомпанію Black Sea Cable (ймовірно, мова йде про ТК "Чорне море"), але після отримання грошей Манафорт перестав відповідати на запити Дерипаски про використання коштів.\nНа початку президентської кампанії 2016 року у США представники Дерипаски відкрито звинуватили Манафорта у шахрайстві та пообіцяли, що змусять його повернути гроші. Після перемоги Трампа на виборах представники Дерипаски сказали, що більше не будуть обговорювати це питання.\nУ коментарі агентству Манафорт підтвердив, що працював на Дерипаску в різних країнах, але сказав, що роботу несправедливо охрестили "неприпустимою або мерзенною". За його словами, такі заяви – частина "кампанії наклепів".\nМанафорт стверджує, що співпрацював із Дерипаскою приблизно 10 років тому, представляючи його інтереси з ділових й особистих питань у країнах, де у нього були інвестиції. Він підкреслив, що робота на Дерипаску не була пов'язана з представництвом політичних інтересів Росії.\nМанафорт був керівником передвиборчого штабу кандидата у президенти США Дональда Трампа. Його також згадують у "чорній бухгалтерії" Партії регіонів, яку оприлюднили в серпні 2016 року.\n21 березня 2017 року нардеп Сергій Лещенко заявив, що Партія регіонів переказала Манафорту $750 тис., використовуючи банк у Киргизстані й офшорну компанію в Белізі.\nУперше про те, що Манафорт фігурує в "амбарній книзі" Партії регіонів, написала американська газета The New York Times. Сам Манафорт заперечував цю інформацію.\n17 серпня 2016 року агентство Associated Press із посиланням на анонімних співрозмовників із двох лобістських компаній повідомляло, що у 2012 році Манафорт допоміг Партії регіонів переказати американським лобістам як мінімум $2,2 млн.\nТеги: Росія, Володимир Путін, США, Олег Дерипаска, Пол Манафорт\nМанафорт таємно працював на російського мільярдера Дерипаску в інтересах Путіна – Associated Press\n22 березня, 2017 12.23 |оновлено |коментарів:\n21 березня, 2017 01.00 |коментарів:\nМанафорт підтвердив достовірність повідомлень з телефону його доньки, які нібито надіслав Лещенко\n24 лютого, 2017 13.55 |коментарів:\nМанафорт розробив "маріупольський план" з повернення Януковича в Україну – помічник політтехнолога\n23 лютого, 2017 13.58 |коментарів:


анітною. Споруджуються резервуари прямокутні, циліндричні, конічні, сферичні, каплевидні і т.д. Вибір форми резервуара залежить від його призначення, властивостей зберігається нафтопродукту і вимог, що пред'являються до умовами зберігання.\nОбсяг окремих резервуарів коливається в широких межах і визначається техніко-економічними міркуваннями. В даний час експлуатуються резервуари об'ємом більше 100000 м 3 . p> Навколо наземних і напівпідземних резервуарів для попередження розливу нафтопродуктів при аваріях або пожежу споруджується з урахуванням рельєфу місцевості суцільний земляний вал котрі три суцільна стіна з негорючого матеріалу висотою не менше 1м. Ці споруди називаються обвалуванням. Обсяг простору всередині обвалування (вільний від резервуарів) повинен бути не менше половини обсягу групи резервуарів, розташованих усередині обвалування, але не менше обсягу одного резервуара. Дзеркало розлився нафтопродукту має бути на 0,2 м нижче верхнього краю обвалування. З цих умов визначаються висота л лінійні розміри обвалування. Наземні та напівпідземні резервуари для однорідних нафтопродуктів можна розміщувати групою в одному обвалуванні. Об'єм групи в одному обвалуванні не повинен перевищувати 20000м 3 . Об'єм групи підземних резервуарів не обмежується, однак поверхню дзеркала нафтопродукту в кожному резервуарі не повинна перевищувати 7000м, а загальна площа дзеркала групи підземних резервуарів не повинна перевищувати 14000м 2 .\nВідстань між стінками наземних циліндричних резервуарів вертикальних і горизонтальних в межах однієї групи приймається для резервуарів з плаваючими дахами - 0,5 діаметра, але не більш 20м; для резервуарів з понтонами - 0,65 діаметра, але не більше 30м; для резервуарів зі стаціонарними дахами - 0,75 діаметра, але не більше 30м при зберіганні легкозаймистих рідин і 0,5 діаметра, але не більше 20 м при зберіганні горючих рідин.\nРезервуари об'ємом до 200м 3 включно для нафти і нафтопродуктів допускається розташовувати на одному фундаменті в блоках загальним обсягом до 4000м 3 , при цьому відстань між стінками резервуарів у блоці не нормується, а відстань між найближчими резервуарами сусідніх блоків об'ємом 4000м 3 слід приймати 15м. Резервуари, розташовані в блоці, повинні бути огороджені суцільним земляним валом або стінкою заввишки 0,8 м, як при вертикальних резервуарах.\nМіж резервуарами різних конструкцій і розмірів слід приймати найбільшу відстань із зазначених вище. p> Відстань між стінками підземних резервуарів однієї групи має бути не менше 1м. Відстань між стінками найближчих резервуарів, розташованих в сусідніх групах, - не менше 40м і для підземних - 15м. p> За кордонів резервуарних парків і між окремими групами резервуарів залишають пожежні проїзди завширшки не менш 3,5 м.\nНайбільшого поширення в умовах нафтобаз і перекачувальних станцій отримали вертикальні сталеві циліндричні резервуари з плоскими, конічними та сферичними дахами і днищами. Застосування тієї або іншої конструкції днища і даху резервуара диктується властивостями збережених нафтопродуктів і кліматичними умовами. Більшість резервуарів, що знаходяться в експлуатації, мають плоске днище і конічну, плоску, сферичну і щитову дах (типові резервуари). Резервуари виготовляють на заводі, а в умовах нафтобази або перекачувальної станції виробляють їх монтаж на підготовленому фундаменті. Ці резервуари розраховані на внутрішнє надлишковий тиск у газовому просторі (над дзеркалом нафтопродукту) до 1960Па і вакуум до 196Па. Такі резервуари споруджують об'ємом від 100 до 100 000м 3 . p> Корпуси та днища резервуарів виготовляють із сталевих листів розміром 1,5 х6м, товщиною 4-25мм. Для покриттів резервуарів застосовують сталеві листи товщиною 2,5-3мм, розміром 1,25 X2, 5м. При виготовленні корпусу резервуару листи розташовують довгою стороною горизонтально. Один ряд зварених листів по колу резервуара називається поясом. Поясу резервуара по відношенню один до одного можуть розташовуватися східчасто, телескопічно і встик (рис. 1). Вертикальні шви кожного поясу зміщують відносно один одного не менше ніж на 500мм.\nРис. 1. Схема розташування поясів резервуара\nа - поетапне, б - телескопічне;\nв - встик\nРис. 2. Схема фундаменту під вертикальний циліндричний резервуар\nДнище резервуарів виготовляють з сталевих листів зазначених вище розмірів товщиною 4-8мм. Резервуар встановлюють на спеціально підготовлений фундамент, який складається (рис. 2) з підсипки 7, Насипали з місцевих грунтів, що не містять рослинних залишків, і піщаної В«ПодушкиВ» 2 товщиною 15-20см. Для запобігання корозії днища його укладають на ізолюючий шар, що представляє собою суміш піску з мазутом. Насипні...\nРеферат на тему: Вивчення основних типів резервуарів для зберігання нафти\nРеферат на тему: Основи ремонту резервуарів\nРеферат на тему: Будівництво резервуарів чистої води\nРеферат на тему: Автоматична система контролю та управління заповненням резервуарів


Масштабну гонку з даунхілу проведуть на Закарпатті. 18-20 серпня українські та іноземні велолюбителі зберуться на горі Гимба, аби взяти участь у наймасовіших змаганнях зі швидкісного спуску.\nОрганізатори заходу зауважують, що траса дуже складна, на ній велика кількість стрімких спусків, різкі повороти, кам’яні секції, трампліни, вильоти, а додаткову складність створюють ще й коріння дерев.\nПопри це байкери розвивають швидкість до 60 км на годину. Тим, хто також хоче екстремально провести час у Карпатах повідомляють: виїзд на трасу допускають тільки у спеціальному спорядженні, такому як суцільний шолом з підборіддям, та на повністю справному велосипеді з гальмами на обидва кОлеса. Бажаними також є захисти колін, ліктів, спини та шиї.


DuPont Pioneer і Origin Agritech розробили нову насіннєву технологію для фермерів Китаю — КУРКУЛЬ\n26 квітня 2016 95 0\nLatifundist.comКомпанії DuPont Pioneer і Origin Agritech розробили нову насіннєву технологію для китайських фермерів\nКомпанії DuPont Pioneer і Origin Agritech Limited оголосили про укладення договору комерційного ліцензування з метою розробки нових насіннєвих технологій для китайських фермерів. Ці спільні зусилля сприятимуть модернізації сільськогосподарської системи Китаю і поліпшать продовольчу безпеку, яку уряд визнав одним з пріоритетів.\nЗа підтримки Міністерства сільського господарства (МОА), а також у партнерській співпраці з Китайською академією сільськогосподарських наук Origin Agritech успішно створила стійке до шкідників насіння кукурудзи з толерантністю до гербіцидів. Досвід компанії Origin у сфері генетичних удосконалень, 90-річна історія DuPont Pioneer в області селекції рослин і контакти з місцевими клієнтами допоможуть забезпечити китайських фермерів таким потрібним насінням.\n«Після затвердження китайським урядом ці продукти допоможуть фермерам нашої країни боротися з комахами і бур'янами, які придушували потенціал врожайності їх посівів. Ми співпрацюємо з DuPont Pioneer уже кілька років, і ми раді працювати з ними над цим проектом», — зазначив президент і головний виконавчий директор Origin Agritech Генгчен Хан.\nСільське господарство у Китаї розвивається. Фермери все частіше використовують новітні технології, такі як високоякісне гібридне насіння, механізацію та прийняття рішень на основі даних. Біотехнологічні зразки, які Origin Agritech подала на затвердження з дотриманням жорстких державних норм у Китаї, стануть ще одним важливим інструментом поліпшення врожайності зернових для внутрішніх виробників.\n«DuPont Pioneer пишається співпрацею з Origin Agritech, що спрямована на підвищення врожайності та продовольчої безпеки у Китаї. Коли ми зайшли на китайський ринок майже 20 років тому, ми почали співпрацю з урядом, науковцями та місцевими компаніями, такими як Origin Agritech, з метою створення найкращих товарів і послуг для фермерів», — заявив президент DuPont Pioneer Пол Шиклер.\n2018-02-26 20:34:522017-04-20 12:50:452016-08-23 15:43:292016-05-25 13:09:252016-05-18 11:00:002016-04-25 09:00:332016-04-23 09:00:082016-04-16 09:00:352016-04-12 12:00:50


Не дуже страшний грип. Суспільство, Аналітика ДНІПРОГРАД\nГоловна / Суспільство , Аналітика / Не дуже страшний грип\nЦього року в країні не було епідемії грипу, але Міністерство охорони здоров'я попереджає: пік захворюваності може припасти на квітень, отож робіть щеплення.\nПодарунок від кризи\nУ листопаді, коли традиційно розпочинається антигрипозна інформаційна кампанія, голова Українського центру грипу та ГРВІ Аркадій Фролов повідомив журналістам, що на Україну насувається кілька нових вірусів грипу, які «призведуть до страшнішої епідемії, ніж у попередні роки». (Варто зазначити, що таке формулювання є традиційним, як із вуст представників міністерства, так і з вуст керівництва Всесвітньої організації охорони здоров'я, яке вже не перший рік обіцяє планеті пандемію грипу.) В зимовий сезон 2007-2008 в Україні на грип, відповідно до статистики Центру, захворіли 1,2 млн українців, тож цього року очікували на кілька мільйонів хворих.\nПопри песимістичні прогнози, цього року епідемії не було. В багатьох областях школи закривали на карантин, але всюди, крім Вінниці, захворюваність менша за епідеміологічний поріг, та й у Вінниці перевищення становило лише 3 тисячі осіб. «Ми завдячуємо цим погоді, - пояснив Тижню Аркадій Фролов. - І кризі. Люди менше користувалися громадським транспортом, менше спілкувалися на роботі». Втім, запевнив Аркадій Федорович, епідемія ще має шанс спалахнути у квітні, як уже бувало. Наприклад, аж у 1957 році.\nЗа словами Аркадія Фролова, попри відсутність епідемії, цього року спостерігається значно більше випадків важких ускладнень грипу. «Ми маємо зростання захворюваності на пневмонію з важким перебігом, а також кілька випадків енцефалітів (гостра інфекційна хвороба мозку, яка, як і менінгіт, може бути викликана менінгококовою інфекцією. - Авт.), - розповідає Фролов. - І це, ми вважаємо, пов'язано не з менінгококовою інфекцією, а саме з вірусами грипу».\nГрип справді може стати причиною інших серйозних захворювань. «Бувають дуже тяжкі ускладнення, - каже лікар-інфекціоніст Людмила Мороз. - Насамперед, у людей з дуже слабким імунітетом, також у старих і дітей». Проте випадків енцефалітів лікарка не пригадує, принаймні за останній час. Офіційних повідомлень про енцефаліт також не було, не зміг назвати точних даних і сам Аркадій Фролов. Що ж стосується власне грипу, то, наприклад, статистика київської санепідемстанції стверджує: від нього люди не помирали вже багато років.\nПроте до статистики щодо грипу є багато запитань. Досвідчені лікарі нібито легко відрізняють його за клінічною картиною від інших вірусів, але в ідеалі ставити такий діагноз мали би тільки після лабораторних аналізів.\n«У нас немає лабораторій, які б визначали, грип у хворого, парагрип, чи аденовірусна інфекція, - зауважує голова Всеукраїнської ради захисту та безпеки пацієнтів Віктор Сердюк. - Вірусів дуже багато, а все валять на грип».\n«Грип займає приблизно 25% у загальній картині захворювань на ГРВІ, - каже професор, доктор біологічних наук, завідувач кафедри вірусології КНУ ім. Тараса Шевченка Валерій Поліщук. - Точний діагноз поставити дуже важко, для цього потрібні спеціальне обладнання, реактиви. Лікар, який приходить до вас додому на виклик, не може знати, чи у вас грип».\nКому вигідна пандемія\nСвіт уже бачив пандемії грипу, зокрема смертоносну пандемію «іспанки» на початку минулого сторіччя, коли померло не менше 50 млн людей. І теоретично, якщо вірус мутує, можлива нова пандемія, каже пан Поліщук, проте жоден науковець не візьметься стверджувати, коли саме і з якою кількістю жертв. Але ж ці твердження звідкись беруть?\n«Компанії - виробники вакцин намагаються вплинути на науковців, щоб ті робили якісь заяви, - розповідає Валерій Поліщук. - Чиновники в нас - ті самі бізнесмени. От цього року не було епідемії, вакцина залишилася. Тож наступного очікуємо, що нас залякуватимуть тими самими вірусами, для яких розробляли цьогорічну вакцину».\n«Щойно оголошують тендер на вакцини - одразу з'являються повідомлення про дуже небезпечний грип, - Віктор Сердюк підкреслює, що цей зв'язок багаторічний. - До речі, от на Харківщині знайшли мертвих гусей, у яких нібито немає пташиного грипу. А якби це сталося торік, то пташиний грип точно б знайшли, і вирізали б всіх птахів в області».\nЦього року щеплення не робили державним коштом, проте на прес-конференції перед нібито початком епідемії, яка насправді так і не розпочалася, міністерські чиновники просто так роздали журналістам... список приватних клінік, де можна вакцинуватися від грипу.\nНасправді ефективність щеплення від грипу під великим питанням, адже різновидів хвороби дуже багато, а вакцина захищає лише від одного. Тільки цьогоріч до нас прийшли три віруси грипу. Два віруси «Брісбен» типу А, й один вірус типу В «Флорида».\nЩе в лютому ВООЗ визначила віруси-претенденти, які циркулюватимуть у світі наступного сезону. Інформацію передають до фірм - виробників вакцин, які проводять розробки. Восени, коли насувається епідемія, починають активно виробляти потрібну вакцину. Якщо таку, звысно, розробляли.\n«Це приблизно так, як у метеорологів, - каже Валерій Поліщук. - Якщо вгадали вірус, добре, не вгадали - епідемія. Можна вважати, всі роки, коли була епідемія, то не вгадували».\nВартість щеплення становить близько 100 грн, у приватних клініках - дорожче. Торік, за словами Аркадія Фролова, вакцинувалися від грипу близько 400 тис. людей. Тобто ціна питання - приблизно 40 млн грн із кишень держадміністрацій, підприємств і громадян. Столична мерія, скажімо, минулоріч виділила на вакцинацію 0,5 млн грн. Щоправда, цього року, за словами Фролова, люди не поспішають вакцинуватися, оскільки налякані смертю від індійської вакцини краматорського школяра.\n«Щеплення - це в будь-якому разі удар по організму, - каже Поліщук. - Від чого воно б не було. І робити щеплення можна лише тоді, коли вивчено стан імунної системи пацієнта. Щеплення - це ризик». І у випадку з грипом ризик невиправданий.\nНаразі відомо близько 50 видів пташиного грипу, водночас людського - тільки три (не плутати з кількістю грипозних вірусів). Учені досі не виключають, що пташиний грип H5N1 мутує в людський. У 2005 році з легкої подачі ВООЗ здійнялася істерія щодо пташиного грипу. Експерти обіцяли: помруть від 70 млн до 1,5 млрд людей у всьому світі. США навіть прийняли програму боротьби з пташиним грипом кошторисом у $7 млрд. Один мільярд пішов на закупівлю «терафлю» - парацетамолу зі смаковими домішками. Також чимало грошей отримали компанії, які розробляють вакцини.\nУтилізувати чи подарувати\nГенеральна прокуратура досі не назвала причин смерті краматорського школяра Антона Тищенка. Він помер у травні 2008 року після щеплення від кору і краснухи індійською вакциною, яку Україні надав ЮНІСЕФ (про це можна читати раніше. Як виявилося, вакцина не пройшла сертифікацію в Україні, що не завадило Міністерству охорони здоров'я відправити її в школи. Наразі чиновники вирішують, утилізувати вакцину або віддати її іншим країнам.\nТеги: грип, епідемія, зчеплення


Біологія — комплекс наук про живу природу («bios» означає «дім», «logos» — «наука»). Об’єктом досліджень біології є живі організми, їхня будова, процеси життєдіяльності, взаємозв’язки між собою та із середовищем існування, різноманітність та закономірності поширення по планеті тощо.\nЗавданням біології є всебічне вивчання всієї сукупності організмів (як сучасних, так і викопних).\nСучасна біологія є комплексною наукою. Біологічні науки можна класифікувати за напрямками досліджень.\n1) Науки, що вивчають систематичні групи живих організмів:\n• систематика (наука про класифікацію різних груп організмів);\n• вірусологія (наука про віруси);\n• мікробіологія (наука про мікроорганізми);\n• мікологія (наука про гриби);\n• ботаніка (наука про рослини);\n• зоологія (наука про тварини);\n• антропологія (наука про людину);\nта їхні підрозділи: альгологія (вивчає водорості); бріологія (вивчає мохи); ентомологія (вивчає комах); іхтіологія (вивчає риб); герпетологія (вивчає плазунів); орнітологія (вивчає птахів) та інші.\n2) Науки, що вивчають різні рівні організації живого:\n• молекулярна біологія, біохімія (вивчають життя на молекулярному рівні);\n• цитологія (на клітинному);\n• гістологія (на тканинному);\n• морфологія, анатомія (на органному);\n• мікробіологія, ботаніка, зоологія (на організмовому);\n• екологія, біогеографія (на біогеоценозному та біосферному).\n3) За процесами життєдіяльності:\n• біохімія (вивчає хімічний склад живих організмів та хімічні процеси, що в них відбуваються);\n• біофізика (вивчає фізичні процеси в живих організмах);\n• фізіологія (вивчає закономірності функціонування живих організмів й окремих їх структур);\n• ембріологія (вивчає розвиток зародків);\n• біологія розвитку (вивчає процеси онтогенезу — індивідуального розвитку організмів).\nЕкологія — наука про взаємодію живих організмів між собою та з навколишньою неорганічною природою; про зв’язки в екосистемах, яким підпорядковане існування організмів; про структуру і функціонування цих систем («oikos» означає «дім», «logos» — «наука»).\nОб’єктом дослідження екології є екосистеми всіх рівнів та їхні елементи.\nПредметом вивчення екології є умови та закономірності існування, формування і функціонування біологічних систем усіх рівнів (від окремого організму до біосфери в цілому) та їх взаємозв’язок із зовнішніми умовами, а також загальні закони розвитку екосистем різних ієрархічних рівнів.\nЗавданнями сучасної екології є:\n• вивчення загального стану сучасної біосфери, причин і обсягів змін під впливом різних природних і антропогенних чинників;\n• прогнозування динаміки стану екосистем і біосфери в часі та просторі;\n• збереження здатності біосфери до саморегуляції та самовідновлення.\nЗа рівнем і предметом досліджень існує поділ також на:\n• аутекологію (вивчає взаємодію окремих особин або видів з навколишнім середовищем);\n• демекологію (вивчає структуру і динаміку популяцій);\n• синекологію (вивчає взаємовідносини популяцій, угруповань та екосистем із середовищем).\nКрім того, існують спеціалізовані напрямки:\n• палеоекологія (вивчає умови і середовище існування організмів минулих епох, а також їхні зміни в процесі історичного розвитку);\n• основи біоіндикації (оцінка умов середовища за складом та чисельністю видів-індикаторів);\n• екологічна токсикологія (вивчає дію токсичних речовин на екосистеми та їхній кругообіг у харчових ланцюгах);\n• радіаційна екологія (досліджує особливості існування організмів під впливом природного та техногенного опромінення) та інші.\nПрикладна екологія вивчає механізми руйнування біосфери, способи запобігання цьому та способи раціонального користування природними ресурсами. Її основними підрозділами є:\n• геоекологія (ландшафтна екологія, геологічна екологія, екологічні аспекти функціонування атмо-, гідро- та літосфери);\n• техноекологія (екологічні наслідки впливу промисловості, енергетики, будівництва, транспорту, сільського господарства, військової та космічної діяльності);\n• соціоекологія (екологія людини, етнічна та демографічна екологія, екологічна освіта, культура, право, політика, менеджмент та ін.).\nТакож екологія може різнитися за об’єктами дослідження: екологія рослин, екологія тварин, екологія мікроорганізмів, екологія водних організмів тощо.\n3. Міждисциплінарні зв'язки біології та екології\nБіологія та екологія тісно пов’язані з іншими науками: фундаментальними (математикою), природничими (фізикою, хімією, географією, геологією, ґрунтознавством), суспільними (психологією, соціологією), прикладними (біотехнологією, біонікою, рослинництвом, охороною природи).\nПід час взаємодії біології та екології з іншими дисциплінами виникають нові напрямки і галузі досліджень. Так виникла математична біологія — напрямок науки, в якому об’єктом дослідження є біологічні системи різного рівня із застосуванням диференціальних рівнянь та математичної статистики. Математичні засоби обробки зібраного матеріалу застосовуються майже в усіх галузях біології.\n4. Фундаментальні властивості живого\nЗагальними, характерними для всього живого властивостями є:\n1) Єдність хімічного складу. До складу живих організмів входять ті самі хімічні елементи, що й до об’єктів неживої природи. Однак співвідношення різних елементів у живих організмах та неживій природі є різним. Найпоширенішими елементами у неживій природі на Землі є O, Si, Al, Fe, Ca, Na, Mg. Найпоширеніші речовини — неорганічні (оксиди, солі, металічні й неметалічні прості речовини). Натомість у живих організмах 98 % хімічного складу припадає на чотири елементи: O, Ca, H та N. Найпоширеніші речовини — вода (від 60 до 90 %) та складні органічні сполуки (білки, жири, вуглеводи, нуклеїнові кислоти).\n2) Обмін речовин та енергії — сукупність хімічних реакцій у живих організмах, що пов’язані з живленням, газообміном і виділенням.\n3) Самовідтворення (або розмноження). Біологічний процес, за допомогою якого утворюються нові організми; відтворення собі подібних.\n4) Саморегуляція — автоматичне підтримання сталого стану в біологічних системах (клітинах, організмах, біоценозах), їхня здатність зберігати свій склад і властивості на відносно постійному рівні, незалежно від змін умов середовища.\n5) Ріст і розвиток. Ріст — збільшення маси живої речовини. Відбувається за рахунок поживних речовин, одержаних у процесі живлення. Розвиток — процес формування організму або його частин та органів, кількісні та якісні закономірно спрямовані зміни особини від народження до смерті (онтогенез) та протягом часу існування виду й інших систематичних груп (філогенез).\n6) Подразливість — здатність живого організму, його органів, тканин, клітин сприймати зміни навколишнього або внутрішнього середовища (хімічні, механічні, електричні, термічні подразники) та відповідати на ці зміни реакцією збудження.\n4. Які основні ознаки живого? Складіть порівняльну таблицю:\nВиявлення в живій природі\nВиявлення в неживій природі\nДоведіть, що не можна використовувати один критерій для визначення проявів життя.


Здійснення платежів з AmazonDRS NFC | Robo.House\nІдея проеку полягає у використанні тегів NFC для створення більш гнучкого процесу поповнення продуктів, які можуть не обов’язково поєднуватися з «розумним» пристроєм. Розумний холодильник, який замовляє продукти, є великим, але чи дійсно Вашому пульту дистанційного керування потрібно підключення WiFi, щоб замовити нові батареї? Використовуючи унікальні ідентифікатори продуктів, які використовуються Amazon ASIN, ми можемо записати ідентифікатор в кожну мітку RFID. Етикетки можуть бути розміщені в будь-якому місці! Виробники могли навіть роздрукувати їх на упаковці або розмістити в своїх пристроях. Так як RFID-мітки пасивно заряджені, вони не вимагають батарей, WiFi, не потребує часу. Єдиний пристрій, який потрібно підключити до Wi-Fi, це NFC-сканер.\nДля того щоб зробити цей сканер нам потрібно Arduino MKR1000. Для сканування NFC-тегів нам також знадобляться антена NFC і трансивер. Щит розрахований на типову форму Arduino Uno / Due / Zero / Etc, але на платі є прориви для SPI, тому ми можемо легко підключити наш MKR1000. Крім заголовків, які постачаються з щитом і Arduino, нам також знадобляться кабелі-перемички і деякі теги NFC. Зокрема, ярлики Ntag203 Mifare Ultra-light (я вибрав круглі наклейки, ви зрозумієте чому через хвилину!). Ця особливість мітки RFID є сумісними зі Adafruit shield, а також з більшістю телефонів і планшетів Android, які я пробував.\nКожен продукт, який ми хочемо без проблем поповнювати за допомогою нашого «Replenisher», необхідно буде надрукувати на відповідному RFID-стікері / тегу. Таким чином, ми зможемо легко ідентифікувати теги і те, що ми будемо поповнювати при їх скануванні!\nПотім просто помістіть теги всюди, де вони мають своє логічне місце. Я поставив тег чашки на поличку, прикріпив тег батареї до задньої частини пульта, тег кави на бічну сторону кавоварки, тег столових приладів на полиці і тег ноутбук до внутрішньої кришки. Коли прийшов час замінити ці прилади, просто скануйте і … розмістіть замовлення!\n(Поки оцінок немає )\nЯк отримувати повідомлення про відкриття дверей?Дверний дзвінок\nRobo.House > Новини > Здійснення платежів з AmazonDRS NFC


Садовому не дали сховатися за спідницю | Львівський портал\nСадовому не дали сховатися за спідницю\n07 Лютого 2013, 16:11 |\nНа сесійному засіданні почали розглядати структуру виконавчих органів Львівської міськради. Як інформує кореспондент “Львівського порталу”, від самого початку слухання цього питання, стає зрозуміло, що протистояння триває.\nМіський голова Андрій Садовий коротко зачитав свої пропозиції щодо нової структури, яка практично не видозмінена. Надалі, аби відповідати на всі можливі питання щодо структури, він запросив начальника юридичного управління ЛМР Гелену Пайонкевич. Однак депутати не сприйняли такої заміни відповідальності. Кілька міських обранців наголосили, що мер таким кроком просто «ховається» за плечима жінки.\nВони вимагали, аби міський голова особисто доповідав, оскільки це його виключна компетенція. Утім мер пропускав ці зауваги повз вуха. Зреагував він лише після “надцятої” заяви Яромира Самагальського.\n«Доповідач з питання структури значиться міський голова, тому ми б просили з трибуни доповідати й відповідати на запитання, яких є чимало. А секретар ради мав би вести сесію й надавати слово депутатам», – заявив Самагальський.\nПісля цього А.Садовий змінив Г.Пайонкевич за трибуною й надалі намагається відповідати на не надто приємні зауваги міських обранців.\nЗокрема, йдеться про небажання мера визнавати впродовж тривалого часу ухвалу про розпуск виконкому, про невиконання міським головою рішень суду і таке інше.


Krajowe Centrum Funduszy Europejskich oferty pracy, Відгуки про форум SuperPracodawca.pl Krajowe Centrum Funduszy Europejskich, oferty pracy\nНаціональний центр європейських фондів, робочі місця\nLista ofert pracy w Krajowe Centrum Funduszy Europejskichna forum z prawdziwymi komentarzami i opiniami o zarobkah. Chciałbyś/abyś pracować w Krajowe Centrum Funduszy Europejskich? Чи зацікавлені ви в робочих місць?\nМоже сама компанія вам знову!. Łatwo i bez problemu znajdziesz ostatnio publikowane oferty pracy dla Krajowe Centrum Funduszy Europejskich i opinie.\nЗалиште вашу пропозицію разом з коротким описом того, чому ця пропозиція вас цікавить.. Залишити свою електронну адресу для того, щоб мати можливість зв'язатися з вами.Zostaw opinię i daj znać kiedy była aktywna i czy ta oferta jest jeszcze aktualna do Krajowe Centrum Funduszy Europejskich\nНаціональний центр європейських фондів\nСпеціаліст, (Люблін): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Янів-Любельський): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Любартув): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Красностав): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Рицький): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Томашовський Любельський): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Ополе-Любельське): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Парчівський): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Грубешева): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Казімеж-Дольни): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Bychawa): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Poniatowa): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Щебрешин тим): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (М. Тересполь): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Санкт-Петербург): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Хелм): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Biala Подляска): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Взимку парк): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Китай Shenyang): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Leczna): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Люк): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Форт-Лодердейл): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Radzyn Підляський): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Західний Мідленд): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Залишає): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Belzyce): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Jelcz-Laskowice): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Легниця): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Syców): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Кудова Здруй): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Любін): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Хойнув): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Єленя Гура): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Белява): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Платан): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Поляница Здруй): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Стшелінський): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Siechnice): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Польковіце): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Гора): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Bogatynia): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Стшегом): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Bierutów): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Бжег Dolny): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Каменна Гура): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Nowa Ruda): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Chocianów): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Багаття): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Ковари): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nСпеціаліст, (Mili): Головний спеціаліст. Фондів ЄС, 2017/06\nЯкщо ви хочете задати ваше питання на форумі, будь ласка, використовуйте кнопку Zadaj nowe pytanie o Krajowe Centrum Funduszy Europejskich na forum\nНапрями підготовки, w których Krajowe Centrum Funduszy Europejskich poszukuje pracowników o specjalnościach:\nПопереднє повідомленняНаціональний центр європейських фондів, ВербівкаНаступний постAutomobilis Sp. z о. о., огляди\nGuala замикань DGS Польщі S.A., робочі місця\nCZEMAR-P.H.U., робочі місця\nValkir Group Sp. z о. о., заробіток\nТочне талант Sp. o., практику й стажування\nTOMSYSTEM Sp. z о. о., практику й стажування\nCuratene, практику й стажування\nБіогаз Група Польща Sp. г O.o.. z о. о., заробіток\nПОЛІМЕР Sp. z о. о., робочі місця\nAppolonia Sp. z о. о., Вербівка\nNomet Sp. z о. о., робочі місця


Курс лекц_й (Київ).doc\n•Глобальні проблеми сучасності та демократичне врядування План.\n•2. Проблема тероризму та засоби її вирішення.\nПАЦИФІЗМ ТА ЙОГО РОЛЬ У СТРИМУВАННІ ВІЙН\nТА ЗБЕРЕЖЕННІ МИРУ НА ПЛАНЕТІ (2 години)\n1. Поняття “пацифізм”, сутність, зміст та форми прояву.\n2. Зародження пацифістського руху у XIX ст.\n3. Миротворчість і пацифізм у ХХ ст. та основні етапи їх розвитку.\nВступ. На порозі ХХІ століття миротворча думка, що пройшла через важкі випробування ХХ століття, підходить до висновку про приоритетну роль свідомості в досягненні миру на землі.\nВ статуті ЮНЕСКО записано: “Думки про війну виникають в умах людей, тому в свідомості людей необхідно укорінювати ідею захисту миру. На сучасному етапі тему миротворчості необхідно розглядати не тільки з політичної, економічної, соціальної та ідеологічної точки зору, але й з духовно моральних позицій. Без цього характеристика миротворчих зусиль та рухів трагічного ХХ століття буде зовнішньою, неповною, без розуміння внутрішніх процесів, що відбувалися в свідомості людей та впливали на історію.\nЗло, втілене в двох кровопролитних світових війнах, існування антилюдських тоталітарних режимів, створення ядерної зброї, що здатна знищити життя на землі, тероризм, міжнаціональні конфлікти, захоплення заручників, аж до останньої в ХХ столітті війни на Балканах, – це свого роду символ минулого століття.\nМоральний регрес людства, на чому наголошував ще М.Бердяєв, продовжується, і наприкінці століття “виявляються все нові і нові форми людської звіриності”, досить витончені та потворні.\n1. ПАЦИФІЗМ (від латинського “pacificus” – той, що примиряє) - переконання в тому, що всі війни є злом, наскільки б справедливою не була причина для боротьби. Це переконання часто ґрунтується на релігійній вірі, але має також і гуманістичні та політичні корені. Пацифізм тісно пов'язаний зі спротивом війні, але не тотожний йому, оскільки деякі рухи виступають проти воєн з огляду на непацифістські причини і за допомогою непацифістських засобів.\nВ часи Відродження політичні мислителі висували на перший план світські аргументи проти війни. Зокрема, голландський філософ XVI століття Еразм Роттердамський піддавав критиці культ лицарства й уславлення війни, викриваючи всю дикість воєн.\nСпротив війні, включаючи страйки, дезертирство та заколоти, є також складовою анархістської традиції і зумовлюється виступом анархістів проти держави. Більшість анархістів визнавали необхідність застосування насильницькихметодів політичного опору державі, але дехто з них теж був безумовним пацифістом.\nБагато хто з пацифістів стає дедалі більшим прихильником руху неучасті чи ненасильницьких форм опору, виступаючи проти расизму та інших виявів несправедливості, проти війн і приготувань до війни. На сучасну пацифістську думку справили вплив застосовані М. Ганді в Індії методи ненасильницької боротьби проти Британської імперії.\nУ пошуках альтернативи війні пацифісти окреслили також можливості застосування організованого ненасильницького опору як основи політики оборони. З часів розроблення ядерної зброї інтерес до цих ідей значно посилився. Усередині пацифістського руху існують розбіжності в наголосах, наприклад між тими, хто говорить про необхідність проведення міжнародних переговорів і досягнення злагоди між народами, і тими, хто зосереджує увагу на ненасильницькому опорі політиці мілітаризму. Іноді розрізняють також безумовних пацифістів, які віддають перевагу особистій відмові брати участь у війні і виступають проти будь-якого застосування збройних сил, і пацифістів, які підтримують політичні заходи, спрямовані на запобігання війні, але можуть водночас і не відкидати можливість застосування сили такими міжнародними організаціями, як Ліга Націй або Організація Об'єднаних Націй. Багато учасників рухів за мир є пацифістами, але не безумовними.\nПацифізм має й інші відгалуження. Багато хто з пацифістів відмовляється від застосування будь-якого насильства на рівні особистості - чи то у формі покарання, чи для самозахисту. Дехто намагається також поширити принцип ненасильства на організацію суспільства, доводячи, що це покладе край усім формам примусу та експлуатації. Пацифізм зазвичай включає переконання, що цілі визначаються засобами, отже, застосування насильницьких засобів завжди матиме своїм наслідком насильство.\nУ більш широкому смислі термін пацифізм відноситься до цілого напрямку думки і практичної діяльності в культурі західного світу, націленого на визначення того, коли застосування сили в політичних цілях є виправданим, і встановлення межі навіть і для такого виправданого застосування сили. У такому сенсі її джерела і прояви охоплюють релігійну та філософську моральну думку, теорію права, внутрішнє і міжнародне звичаєве та позитивне право, воєнну теорію і практику. Однак у багатьох контекстах цей термін уживається в більш вузькому значенні. Одне загальновідоме спеціалізоване значення годиться тільки для класичної форми теорії справедливої війни, розробленої в добу Середньовіччя, в той час як для інших стадій розвитку більш широкого вчення існують інші терміни.\nОтже, пацифізм – суспільно-політичний рух, який пропагує мир і засуджує будь-які війни, а також приготування до них. Перші пацифістські організації виникли у Великій Британії та США на початку ХІХ ст.\n2.В середині XIX століття досить суттєвим елементом європейської дійсності став пацифістський рух, найбільш рельєфно відображений у мирних конгресах, які скликалися з 40-х років XIX століття. Перший мирний конгрес відбувся у Лондоні в червні 1843 р., другий – в Брюсселі у вересні 1848 р., третій – в Парижі в серпні 1849 р., четвертий – у Франкфурті в 1850 р., п'ятий – у Лондоні в липні 1851 р. Ці конгреси ставали все більш багаточисельними. Якщо на першому конгресі було 325 делегатів, то на п'ятому кількість учасників досягла 1200 чоловік. Надалі конгреси продовжували скликатися, однак їх значення зменшилось.\nСаме в рамках пацифістського руху відбувалася еволюція старих ідей про вічний мир та повернення до старих європейських ідей та проектів. Але цей рух був неоднорідним за своїм складом, метою та формами діяльності. З одного боку, в ньому, особливо спочатку, досить помітно відчувався вплив революційно-демократичних рухів, які намагались створити деяку противагу об'єднанням європейської реакції, поклавши в його основу ідеї загальноєвропейського миру та свободи. Серед діячів цього напряму були Дж. Мадзіні, Дж. Гарібальді, В. Гюго, Л Блан.\nОднак вже на перших конгресах, окрім революційно-демократичної течії, позначився активний вплив помірно-ліберальних кіл. Вони апелювали до загальногуманістичних настроїв, намагаючись знайти собі прихильників не тільки серед громадськості, але і в європейських урядах.\nНовим явищем стало “підключення” до пацифістського руху представників урядових кіл, що поклало початок формуванню так званого “офіційного пацифізму”. Розмежування всередині пацифістського руху і прояви “офіційного пацифізму” більш повно визначилося пізніше, але вже в 40-50-х роках XIX століття перші ознаки цього розмежування простежуються доволі чітко.\nНарешті, саме в другій половині XIX століття почали активно створюватися нові загальносвітові організації та союзи, які стимулювали появу всесвітніх універсальних ідей. Одночасно все активніше пропагувалися європейські федералістські теорії, що виходили з кіл, зв'язаних з урядами європейських держав. Французький історик П. Ренувен, який детально вивчав європейський рух того періоду, зазначав, що в різних країнах одночасно підтримувалась ідея Об’єднаних Штатів Європи. І дуже часто саме в Об’єднаних Штатах Європи його прихильники вбачили засіб встановлення миру.\nМи вже згадували перші мирні конгреси. Найбільш дієвим з них був третій, паризький (1849 р.), на якому головував видатний французький письменник Віктор Гюго. На відкритті конгресу Гюго виступив з промовою, в якій сказав: “Настане день, коли ти, Франціє, ти, Росіє, ти, Італіє, ти, Англіє, ти, Німеччино, – всі ви, всі нації континенту, не втрачаючи своїх визначальних рис та своєї унікальної своєрідності, всі нерозривно об’єднаєтесь в якомусь вищому суспільстві і створите європейське братство, так само, як колись Нормандія, Бретань, Бургундія, Лотарингія, Ельзас, – злились в єдиній Франції. Настане день, коли єдиним полем битви будуть ринки, відкриті, для торгівлі, і уми, відкриті для ідей! Настане день, коли ядра та бомби будуть замінені виборчими бюлетенями, загальним голосуванням, мудрим посередництвом великого верховного сенату, який буде для Європи тим, чим є парламент для Англії, сейм для Німеччини, Законодавчі збори для Франції. Настане день, коли ми побачимо два гігантських союзи держав – Сполучені Штати Америки та Сполучені Штаті Європи, які стануть обличчям один до одного і скріплять дружбу, потиснувши руки через океан, будуть обмінюватися своїми творами, виробами своєї промисловості, витворами мистецтва, геніальними обдаруваннями: побачимо, як вони піднімають нове на всій земній кулі, заселяють пустелі, під пильним оком творця удосконалюють все створене ним й ради загального благоденства об’єднають воєдино дві неосяжнісили - братство людей і могутність бога!”. У цих словах великого французького письменника була викладена нова філософія і новий етап пацифістського руху.\nЛозунг “Сполучені Штати Європи” використовувався також створеною у 1867 році в Парижі Лігою Миру (з 1872 р. – Товариство друзів миру, а з 1883 року – Арбітражне товариство). Тоді ж у Женеві була створена Міжнародна ліга миру і свободи, яка в своїй діяльності звертала більше уваги на політичні та соціальні питання. В міжнародних питаннях вона також повернулася до ідеї Сполучених Штатів Європи. Підтвердженням цьому стало видання Лігою спеціального друкованого органу під назвою “Сполучені Штати Європи”, що згодом став видаватися в Берні щомісячно.\nВ цілому європейський пацифістський рух і пацифістські організації середини та другої половини XIX століття залишили помітний слід в історії світового пацифізму і в теорії вічного та справедливого миру. Його учасники намагалися перенести теоретичні пошуки та проекти в практичну діяльність різних міжнародних та пацифістських організацій, намагаючись наповнити конкретним змістом численні мирні проекти, які висувалися в минулому (особливо у ХVІІ - XIX століттях).\n3.У ХХ ст. миротворчість та пацифізм наповнились новим змістом. Це було пов’язано насамперед з тим , що у ХХ ст. людство зіткнулося з новими глобальними викликами – двома світовими війнами. Поняття пацифізму, миротворчості і ненасилля в ХХ ст. відрізняються багатоплановістю і різноманіттям. Існувала миротворчість:\nофіційна ( дипломатична і політична), ліберальна, соціал-демократична і радикальна;\nпсевдомиротворчість тоталітарних режимів;\nіндивідуальна миротворчість таких видатних особистостей як Л. Толстой, М. Ганді;\nрелігійна, що спиралася передовсім на духовні цінності і процеси;\nглобальна, яка створила концепцію “культури миру”.\nМиротворчість була пасивною і активною, абсолютною і відносною. Ми маємо сьогодні негативне і позитивне розуміння миру. Перше має на увазі мир як просту відсутність війни, інше – передбачає мир без війни при наявності гарантій і факторів, які роблять цей мир конструктивним, справедливим і демократичним. В основі цього розуміння – взаєморозуміння, терпимість, економічний і соціальний розвиток, демократія і свобода.\nІснує велика кількість видів миротворчої діяльності, зокрема це форми неучасті у війні і насиллі; різноманітні способи примирення противників за допомогою посередників; теоретичні проекти встановлення загального миру; спроби створення міжнародних органів, що гарантують безпеку і збереження миру, зокрема міжнародного арбітражу; мирні конгреси і конференції; демонстрації і маніфестації; релігійно-філософські теорії і т.п.\nХронологічно історія миротворчості у ХХ ст. поділяється на якісно відмінні один від одного періоди:\nвід початку століття до початку І світової війни;\nперіод холодної війни;\nОфіційний пацифізм ХХ ст. бере свій початок з міжнародних конференцій у Гаазі на урядовому рівні, учасники яких були сповнені рішучості виробити такі правові норми та механізми, які забороняли б або обмежували війни та варварські методи їх ведення.\nУ травні 1899 р. в Гаазі відбулась І Гаазька конференція миру, скликана за ініціативою царського уряду Росії. 109 представників з 26 країн – Росії, Франції, Німеччини, Великобританії, США, Австро-Угорщини, Італії, Іспанії, Бельгії, Нідерландів, Данії, Швеції, Норвегії, Греції, Туреччини, Персії, Японії, Китаю та ін. обговорили питання скорочення та обмеження озброєнь; міжнародної кодифікації законів і звичаїв війни; міжнародного арбітражу та третейського суду тощо. Результатом конференції стали спільно вироблені декларації та резолюції про бажане скорочення військових витрат; про обмеження сухопутних озброєнь, зокрема, про заборону особливо руйнівних і жорстоких видів зброї, таких як отруйні гази, оболонкові кулі і т.ін. Були також прийняті “Положення про закони і звичаї сухопутної війни” і “Конвенція про мирне вирішення міжнародних суперечок”. Головним підсумком конференції стало створення постійного міжнародного арбітражу.\nУ жовтні 1907 р. відбулася Друга Гаазька конференція миру, яка прийняла рішення про створення судової третейської палати для розгляду міжнародних конфліктів; про збереження можливих торговельних і промислових відносин між населенням країн, що воюють між собою і нейтральних країн; про розповсюдження обмежень, прийнятих для сухопутних війн і т. ін.\nТаким чином, на початку ХХ ст. виразно заявила про себе традиція офіційного пацифізму, що діяв на міждержавному і дипломатичному рівнях.\nВ цей період існував також рух неурядових організацій – пацифістські товариства і асоціації діяли в США, країнах Західної Європи, Росії.\nЯк вважають сучасні дослідники, антивоєнні сили на зламі віків мали достатній потенціал, щоб запобігти війні. На початку ХХ ст. близько трьох тисяч членів різних миротворчих організацій в Європі та Латинській Америці являли собою транснаціональний рух, що об’єднався під назвою пацифізм.\nОднак трагічний розкол між цими силами, насамперед між ліберальним пацифізмом і соціал-демократичним рухом, став головною причиною того, що світ на початку ХХ століття не вдалося зберегти.\nЛіберальні пацифісти, які вважали війну абсолютним злом, не могли прийняти агресивну позицію соціал-демократів, що вітали війну як неодмінну умову соціальної (знову ж таки насильницької) революції.\nВони помилково вважали, що технічний рівень озброєнь того часу є ледве не гарантією миру, і головною метою вважали врегулювання міждержавних конфліктів шляхом арбітражу, міжнародних конвенцій та організацій.\nЗі свого боку, соціалісти та лідери робітничого руху вважали недопустимими класові компроміси з “буржуазними урядами” і напередодні війни закликали робітників скористатися кризою, породженою війною, для повалення несправедливого суспільного устрою. Таким чином, “для соціалістів ідея невідворотності війни легко трансформувалася в ідею її очікування”. Що стосується помірно-реформаторського напряму міжнародної соціал-демократії, то його діячі фактично перейшли на позиції своїх національних урядів та приєдналися до лозунгу “захисту вітчизни”.\nПослідовно миротворчу позицію в перші десятиліття ХХ ст. зайняли лише прихильники духовного оновлення та удосконалення людини. Постаттю дійсно світового значення став Л.М.Толстой, який у своїх філософських та релігійних творах поглибив християнське вчення про несупротив злу насиллям, що знайшло вираз в Нагорній проповіді. Толстой наголошував на історичні необхідності не тільки теоретичного вивчення але й практичного втілення в життя закону ненасилля. В останніх розділах своєї книги “Царство Боже всередині нас” (1890-1893 рр.) він із прозорливістю писав про майбутні воєнні та революційні конфлікти, які є логічним наслідком ідеологій безбожництва та насильства. В той же час він вірив, що прийде час, коли людство відкине насильство та встановить більш справедливу, “відповідно нову” форму життя.\nВ статті “Кінець століття”, написаній як відгук на події першої російської революції, Толстой змальовує історичний шлях, який пройшли християнські народи. “Человечество жило по законам насилия, – пише він, ― и не знало никакого другого… Явилось Христианство, которое подтвердило людям истину о том, что есть только один закон, общий всем людям, дающий им наибольшее благо, – закон взаимного служения, и указало на причину, по которой этот закон не был осуществлен в жизни. Он не был осуществлен потому, что люди считали необходимым и благотворным употребление насилия для благих целей и считали справедливым закон возмездия. Христианство показало, что насилие всегда губительно и возмездие не может быть применяемо людьми”.\nСтаття “Закон насилля і закон любові”, що була написана в 1908 р. і яку вважають духовним заповітом Толстого, – це протест проти будь-яких насильницьких дій, що порушують братське, гуманне ставлення людей одне до одного. В цілому вчення Толстого про ненасилля можна вважати запереченням західних політичних концепцій пацифізму, – ліберальних чи соціал-демократичних, – тому що його філософія ненасилля та відмови від війни відбулася “не від концептуальної політичної системи, в якій уже існуючі національні держави намагалися знайти шлях до “peace”, а від повного нерозуміння цієї системи та нехтування нею”.\nПозиція Толстого знайшла широку підтримку в США та Великобританії. Поряд із вченням Л.Толстого існували й інші чисто духовні рухи, що заперечували війну та насилля. Вони були поширені в США, Європі та Росії. Це були мирні церкви квакерів, менонітів, баптистів, п’ятидесятників, адвентистів сьомого дня та братства духоборців.\nСаме в середовищі цих церков напередодні Першої світової війни існував рух за відмову від військової повинності та участі у збройних діях. При цьому, якщо європейські мирні церкви наприкінці ХІХ – на початку ХХ ст. переживали занепад і йшли на компроміс із загальною військовою повинністю, то серед російських сектантів-пацифістів, навпаки, спостерігався підйом антивоєнної активності. Справа в тому, що загальна військова повинність в Росії була запроваджена лише в 1874 р. (під час проведення ліберальних реформ 60-70-х років у Росії, що і призвело до масової відмови від воєнної служби за мотивами совісті. Серед стійких противників воєнної служби варто згадати німецькомовних менонітів, що з XVIII ст. проживали на південних околицях Російської імперії, духоборців-постників – російську секту, що здійснила масове спалення зброї в 1895 р., толстовців, молокан, баптистів, чи євангельських християн, мальованців, добролюбовців, тверезників, ієговістів, п’ятидесятників та адвентистів сьомого дня.\nАле лише меноніти не переслідувались, тому що у XVIII столітті за наказом Катерини ІІ їм було надано право заміняти воєнну службу працею в лісництвах чи медичних закладах. Інші члени сект за відмову від службі в армії піддавалися суворим покаранням: військові суди засуджували їх на каторжні роботи в дисциплінарних батальйонах, висилали до Сибіру, ув’язнювали в тюрмах чи поміщали у психіатричні лікарні.\nПерша світова війна, яку більшість політиків і воєноначальників надіялись закінчити в короткі строки, стала катастрофічною подією не тільки для Європи та Росії, але й для всього світу. Окрім величезних людських втрат, вона привела до революцій в Росії та Німеччині, де постали тоталітарні режими, до громадянської війни в Росії та масової еміграції біженців в Європу та Америку, до розколу світу на два ворожі табори й окреслила основні проблеми ХХ століття. Окрім того, вона знаменувала собою прах довоєнного пацифізму, який був переможений націоналізмом та шовінізмом. Тільки після усвідомлення масштабів безглуздих втрат в суспільних рухах різних країн народжується протест проти війни та намагання покінчити з нею та війнами взагалі.\nАле окремі заклики до припинення кровопролиття пролунали ще в перший рік війни. Це були насамперед індивідуальні виступи членів миротворчих організацій, духовенства, представників європейської інтелігенції. Серед них варто згадати заклик бельгійського адвоката, голови Міжнародного бюро миру А. Лафонтена “Про що повинні сказати пацифісти” (листопад 1914 р.), заклик Б. Рассела “До інтелігенції Європи”, заклик Папи римського Бенедикта XV “До народів та урядів воюючих країн” (липень 1915 р.), антивоєнні статті, вірші російського поета, художника і мислителя М.А.Волошина (1914-1915 рр.) та інших.\nОкрім того пролунали й колективні антивоєнні заклики деяких миротворчих організацій. Зокрема, тверду волю щодо встановлення миру висловила конференція соціалістів нейтральних країн у Копенгагені 17-18 січня 1915 р., проти війни в квітні 1915 р. протестували делегати Міжнародного жіночого конгресу в Гаазі. В Росії війна викликала протести насамперед толстовців (антивоєнні заклики, демонстрації протесту, заклики до примирення).\nЦе при тому, що в той час будь-яка антивоєнна діяльність розглядалась як державна зрада. Так, толстовці були заарештовані, і суд виніс вирок, за яким вони різні строки каторжних робіт.\nЩо стосується соціал-демократичних рухів різного спрямування, то вони не виробили “послідовно принципової, безумовної антивоєнної позиції”.\nВ кращому випадку вони вважали війну небажаною, але невідворотною; в гіршому (як це було із більшовиками) – бажаною, тому, що вона дасть їм можливість перетворити її в громадянську та знищити існуючі уряди.\nПрийшовши до влади, більшовики в Росії першими пішли на підписання сепаратного миру із Німеччиною, але не тому, що перейшли на пацифістські позиції, а тому, що боялися німецького наступу і намагались залучити на свій бік війська, що були задіяні на німецькому фронті.\nПісля завершення Першої світової війни пацифістський рух переживав розкол. З одного боку, посилилась роль офіційного пацифізму, що призвело до створення у 1918-1919 рр. програми президента США В.Вільсона та Ліги Націй, з іншого боку, розвивалась пропаганда ідей пацифізму на громадському рівні.\nПрезидент Вільсон хотів нового миру без анексій і репарацій. Як політик і політолог, він, звичайно, уявляв собі, як досі в Європі проводилась політика так званих національних інтересів: 20 млн. загиблих в результаті Першої світової війни.\nВільсон був переконаний, що держави та їх уряди не мають права так діяти й надалі. Вільсон вів мову не лише про “геополітику”, але й про “зміну мислення”, адже війна була завершена, але мир аж ніяк не був виграний. Тому після проголошення знаменитих 14 пунктів В Вільсона постало питання: яким буде мир? Мир в дусі справедливості, якого вимагав перед світовою громадськістю “ідеаліст” Вільсон, чи мир-диктат, яким його бачили “реалісти” Клемансо та Ллойд Джордж і який би виключно на Німеччину покладав провину за розв’язання війни і виключав би її з процесу мирних переговорів.\nТрагізм тієї ситуації був у тому, що після Перша світової війни, принаймні серед переможців не було жодного європейського державного діяча такого масштабу, який би як Вільсон зрозумів “знамение времени” і виступив розумно і рішуче (як колись Рішельє або Бісмарк) за нову зовнішню політику і за справедливий мир. Тоді, можливо б, запобігти ІІ-й світовій війні.\nЯкщо В. Вільсону й можна в чомусь дорікнути, так лише в тому, що він, перебуваючи під сильним тиском внутрішньої опозиції, не використав свою владу, не пішов на серйозну конфронтацію і не домігся прийняття справедливого миру.\nТим не менше він зміг здійснити свою заповітну мрію: створити Лігу Націй, яка в жодному разі не була “по суті американським інститутом”, адже ідея її створення належала британському філософу і почесному громадянинові революційної Франції Джеремі Бентаму (1748-1832), спочатку стала популярною в Британії і лише потім поширилась в Америці. Замість того, щоб жити під знаком організованого суперництва, народи мають жити під знаком організованого колективного миру. Для Вільсона це означало: самовизначення і колективна безпека націй. Словом ― “сила на службі миру”.\nЗовнішня політика Вільсона зазнала тут невдачі, оскільки США не вступили до Ліги Націй”. Це означало, що Америка була ще не готовою взяти на себе постійну глобальну роль.\nЧи зазнала при цьому провалу загальна програма В.Вільсона? Аж ніяк, бо деякі з досягнень дипломатії ХХ ст. беруть свій початок саме в “ідеалізмі Вільсона” ― план Маршалла; програма стримування комунізму; захист свободи Західної Європи і відродження Ліги Націй в Об’єднаних Націях.\nДо офіційного пацифізму належав і відомий план французького прем’єр-міністра Арістида Бріана, спрямований на недопущення в майбутньому європейських конфліктів. Однак офіційний пацифізм досить швидко продемонстрував свою неспроможність протистояти війнам і конфліктам, головним чином через те, що представники офіційних кіл розглядали свої мирні ідеї і проекти як засіб отримання певних політичних переваг за рахунок інших держав, а також як частину офіційної політики.\nВ багатьох країнах світу були створені десятки різноманітних пацифістських організацій, товариств та об’єднань. В цілому рух не відзначався однорідністю. Зокрема, прихильники ліберального пацифізму намагалися створити міжнародний механізм безпеки, який зміг би регулювати міжнародні відносини і відвернути війну за допомогою політичних і моральних методів. Ця течія підтримувала Лігу Націй і висувала на перший план дипломатію “морального принципу” і ненасильницькі методи вирішення міжнародних конфліктів.\nКульмінацією цього руху став пакт Бріана-Келлога (1928 р.), в якому було висунуто принцип відмови від війни як знаряддя національної політики і який передбачав моральну відповідальність державної політики. Цей напрямок пацифістського руху формував міжнародно-правові концепції відвернення війни і спирався на такі організації, як Ліга Націй, Міжнародний суд, арбітраж. В якості методів антивоєнної боротьби вони висували санкції проти агресора, висували плани роззброєння. Чисельні прихильники цього напрямку відкидали можливість військових санкцій і на перший план ставили моральні та ідейні методи відвернення війни. До кінця 20-х років товариства сприяння Лізі Націй об’єднували понад 40 національних асоціацій сприяння Лізі, але помітної ролі в міжнародній політиці вони не відігравали.\nЗагальні конгреси миру, що проводилися щорічно з 1921 р. по 1929 р. орієнтувалися в основному на ненасильницькі акції і зводилися до обговорення ролі пацифістів в міжнародних відносинах.\nІншим помітним, проте також малорезультативним відгалуженням пацифістського руху став соціалістичний напрямок, який об’єднував строкаті за соціальним складом суспільні сили, що групувалися навколо Робітничого Соцінтерну, Міжнародної федерації профспілок і національних соцпартій. Ідейною основою цієї течії, що проголосила себе “реальним” пацифістським рухом, слугували теорії “ультраімперіалізму” К.Каутського та “організованого капіталізму” Р.Гільфердінга. Лідери цього руху вважали пацифізм частиною класової боротьби пролетаріату і покладали всю відповідальність за війну на капіталізм. Разом з тим вони також орієнтувались на Лігу Націй як на інструмент примирення імперіалістичних протиріч.\nДеякі ліві соціалісти, анархо-синдикалісти та лідери Міжнародної федерації профспілок утворили рух “радикального” пацифізму. Вони пропонували такі методи антивоєнної боротьби, як загальний міжнародний страйк, міжнародний бойкот і т.ін. Частина діячів “радикального” пацифізму об’єдналася з християнським рухом за мир, що привело до формування християнсько-соціалістичного пацифізму, що об’єднував групи соціалістів релігійного штибу та протестантських теологів. Вони пропагували християнську етику, євангельські принципи миротворчості і ненасилля, але головною вважали персональну відповідальність людини перед лицем війни та насильства. В США “радикальний” пацифізм став ядром руху “соціального християнства” і помітно вплинув на такі пацифістські об’єднання, як Міжнародна співдружність примирення, Інтернаціонал противників війни і т.п. У якості практичних методів миротворчості ці організації пропонували передусім відмову від військової повинності, підтримки будь-яких військових акцій і т.ін.\nРух за відмову від військової служби був у 20-ті роки помітним, хоч і нечисельним, напрямком пацифізму. Його підтримували відомі письменники і вчені Б.Рассел, А.Барбюс, Р.Ролан, А.Ейнштейн, Р.Тагор, Г.Уельс, а також М.Ганді. Значну роль у цьому русі відігравали квакери та їх Міжнародний комітет Друзів, який всюди мав свої відділення і налагоджене співробітництво з іншими миротворчими рухами. В багатьох країнах, наприклад, в СРСР, Бельгії та Франції, відказники від військової служби за мотивами совісті переслідувались і піддавались репресіям. Це посилювало антимілітаристські настрої частини суспільства, але не дало серйозних політичних результатів.\nВелику роль в різноманітних пацифістських рухах, особливо в США, відігравали жінки. Особливо значний вплив мала американська секція Міжнародної жіночої ліги за мир і свободу, що об’єднувала до 13 тис. членів. Поряд з іншими миротворчими організаціями жіночі об’єднання брали участь в чисельних компаніях за роззброєння, що розгорнулися в 20-ті роки. Проте їх діяльність призвела лише до постановки проблеми про моральне роззброєння і “духовне замирення народів”.\nВ цілому, згідно з висновками дослідників, пацифістські організації, незважаючи на значну активність, залишалися малочисельними і безсилими вплинути на світові процеси, що призвели до економічної кризи 1929-1933 рр. і приходу до влади фашизму в Німеччині.\nЦі явища, а також вихід Японії з Ліги Націй знаменували собою новий етап в історії миротворчості. Він характеризується передусім розколом між прихильниками безумовного пацифізму з визнанням ними тільки методів насильницького впливу і опорою на Лігу Націй і тими, хто вважав за необхідне зупинити агресора, навіть за допомогою насильства.\nВсередині пацифістського руху існувала і така течія, яка вимагала не заважати Гітлеру “відновлювати справедливість”, порушену Версальським мирним договором. Реакцією на такий рух була стаття Р.Ролана “Пацифізм і революція”, де пацифізм звинувачувався у капітуляції перед злом, а тому результатом стала його відставка з посади голови Міжнародної Ліги борців за мир.\nПомітну роль у розколі миротворчих рухів зіграло також існування СРСР з його ідеологією світової революції і насильницького розповсюдження комуністичного режиму. У зв’язку з цим в Європі та Америці багато хто сприймав фашизм як своєрідний захист від “комуністичної загрози”, що в свою чергу сприяло розколу антифашистського руху.\nЯкщо на початку 30-х років пацифістський рух в цілому можна охарактеризувати як антивоєнний, то в середині 30-х в ньому відбувається процес усвідомлення боротьби з конкретним агресором – фашизмом. У травні 1935 р. А.Барбюс висунув ідею формування широкого фронту миру, який зміг би об’єднати комуністичні та пацифістські сили на антифашистській основі. У свою чергу курс на створення широкого фронту миру і загальної антифашистської єдності проголосив VII Конгрес Комінтерну.\nБрюссельський Конгрес миру (3-6 вересня 1936 р.) спробував об’єднати пацифістський і антифашистський рухи і пройшов під гаслом: “Світ в небезпеці. Ми повинні його врятувати!”. Демократичні, пацифістські і комуністичні делегати Конгресу (всього близько 600 осіб) заявили про готовність спільно боротися за відвернення війни і утворити Всесвітнє об’єднання за мир (ВОМ).\nУ травні 1938 р. виконком ВОМ публічно засудив фашизм як підпалювача війни і висловив протест проти аншлюсу Австрії.\nСерйозного удару пацифістському рухові було нанесено Мюнхенською угодою 1938 р. Після нього з’явились ідеї досягнення миру “будь-якою ціною”, вимоги угоди з агресорами, відмови від колективної безпеки тощо. В цілому пацифістський рух, що значно зміцнів після Першої світової війни, виявився неспроможним відвернути загрозу нового військового конфлікту і не організував досить широкого і активного опору фашизму.\nПід час Другої світової війни (1939-1945 рр.) жодна політична група не виступила із закликом до поразки свого уряду, організації антивоєнного страйку чи до перетворення “імперіалістичної війни на громадянську”, бо всі вони були єдині в одному – необхідно покласти край пануванню фашизму. А тому усі – від Комінтерну до абсолютних пацифістів – рішуче відкидали будь-які компроміси з агресорами і послідовно дотримувались принципу їх беззастережної капітуляції.\nВ результаті спільних дій у боротьбі з фашизмом країни-союзниці прийшли до спільного планування системи колективної безпеки. Було прийнято принцип гегемонії великих держав і в 1945 р. утворено Організацію Об’єднаних Націй, що мала стати інструментом забезпечення колективної безпеки, соціальної, економічної та політичної стабільності.\nПіслявоєнний період привів до створення нової ситуації у світі, яка тривала до кінця 80-х років ХХ ст. Ця ситуація характеризувалась двома важливими факторами: розколом світу на два ворожі табори і політикою “холодної війни” між ними та винаходом й апробацією ядерної зброї масового знищення.\nВ СРСР панував тоталітарний режим, а країна все ще продовжувала претендувати на роль лідера “світової революції” і вела відповідну політику в Східній Європі та слабкорозвинутих країнах по всьому світові.\nВ країнах Заходу, особливо в США посилився потяг до світового панування, до жорсткої конфронтації з Радянським Союзом і країнами радянського блоку.\nВсе це створювало атмосферу глобальної ворожнечі, формувало негативні образи і стереотипи конкуруючих країн. Фактично було сформовано нову філософію культури війни і конфронтації, культуру сили і озброєнь.\nНа відміну від історіографії “холодної війни”, що налічує велику кількість досліджень, історія мирних рухів цього періоду вивчена недостатньо. Тому окреслимо лише основні тенденції і характерні особливості. Передусім антивоєнний рух набув масового характеру і охопив усі країни і континенти і на історичну арену вийшли нові миротворчі рухи, які можна об’єднати загальною назвою “ядерний пацифізм”.\nКомпанію за заборону ядерної зброї або ж за встановлення над нею міжнародного контролю почали його винахідники – крупні фізики. Так, Н.Бор намагався переконати керівників Великобританії і США в необхідності укласти міжнародну угоду про припинення виробництва ядерної зброї в післявоєнний період. Манхеттенська група вчених, що працювала в США над створенням атомної бомби, в червні 1945 р. звернулася до свого уряду із застереженням про небезпеку, яку несе світу атомна бомба. Своїм зверненням вони спробували відвернути застосування атомної бомби проти Японії. Початок масовому рухові за ядерне роззброєння було покладено після атомного бомбардування Хіросіми й Нагасакі з боку США.\nБоротьба з ядерною загрозою складала зміст багатьох антивоєнних рухів і акцій. Варто згадати, наприклад, багаторічне “стояння” біля воріт американської бази ядерної зброї біля містечка Грінем Коммон (Англія), організоване британськими квакерами. Сотні чоловіків, жінок та підлітків жили в палатках, висловлюючи свій мовчазний протест проти присутності американської ядерної зброї на їх землі.\nОсобливо варти відзначити активізацію християнських миротворчих церков і організацій в період “холодної війни”. Зокрема, 1948 р. напередодні І Асамблеї Всесвітньої Ради церков, 78 богословів і глав церков з 15 країн направили до Ради заяву під назвою “Церква. Християнин. Війна”. Однак, ця заява не принесла очікуваного результату. Всесвітня рада не приділила належної уваги антивоєнному рухові і проблемі морального аспекту війни. Тоді три традиційні релігійні організації: церква Братства, меноніти і Релігійне товариство друзів (квакери) разом з Міжнародною співдружністю примирення випустили 1953 р. спільну декларацію “Мир – це воля Божа”, де були викладені основні принципи християнського духовного пацифізму:\n“війна несумісна з ученням і прикладом Христа”;\nніякі групові, національні, громадські і державні інтереси не можуть виправдати участь людини у війні та вбивстві собі подібних;\nстворена людським розумом “концепція справедливої війни” незадовільна з етичних позицій і “знаходиться в конфлікті з істиною одкровення”;\nзавдання кожного християнина ― “подолати зло добром”, не застосовуючи зброї;\nхристиянину не варто будувати “утопічних ілюзій щодо того, що етика Євангелія може бути застосована в своєму справжньому сенсі до міжнародних відносин”, поки люди в своїй масі не приймуть основні вимоги Христа.\nВисновок декларації – християнська церква повинна відторгати війну тому, що вона суперечить волі Божій. В дусі цієї декларації пацифістські церкви діяли протягом усього періоду “холодної війни”.\nПоряд з релігійними рухами в цей період виникла велика кількість громадських організацій – “Лікарі без кордонів”, “Матері за мир” і т.ін., які створювались простими людьми, стурбованими зростанням міжнародної напруженості та гонкою ядерних озброєнь.\nПочинаючи з 60-х рр., завдяки хрущовській “відлизі”, в русі за розрядку міжнародної напруженості стали брати участь політики і дипломати. Це було свідченням зближення офіційного пацифізму і руху громадських сил. Загальноприйнятними стали урядові заяви про необхідність підтримки миру у всьому світі, про роззброєння і т.п. В період Карибської кризи 1962 р. особисті контакти лідерів держав та переговори на найвищому рівні відвели загрозу Третьої світової війни.\nСаме в 60-80-ті роки було досягнуто значних успіхів в теоретичній розробці проблем війни і миру. Вчені і громадські діячі, письменники і артисти, служителі церкви, лауреати Нобелівської та інших премій миру присвячували свої праці обґрунтуванню суті і значення концепцій миру, ненасилля і роззброєння. Стали видавати науково-популярні журнали, що розробляли проблеми миру, з’явились наукові товариства.\nВ СРСР на урядовому рівні розроблялась теорія “мирного співіснування держав з різним суспільно-політичним ладом”. З’явилась нова галузь науки – конфліктологія, яка вивчає практичні методи вирішення конфліктів мирним, ненасильницьким шляхом.\nВ СРСР було створено офіційний “рух за мир” та його організаційний центр – Радянський комітет захисту миру. Комітет грав подвійну роль. З одного боку, він розгортав широку демагогічно-пропагандистську кампанію “боротьби за мир”, не забуваючи при цьому підкреслювати поділ усього світу на два ворожих табори і тим самим підтримуючи “холодну війну”. З іншого – керівники і рядові співробітники Комітету захисту миру контролювали можливі зв’язки простих громадян СРСР з представниками іноземних країн, всіляко перешкоджаючи виникненню неформальних відносин. Крім цього, Комітет захисту миру своїм існуванням прикривав зростаючу мілітаризацію суспільства, гонку озброєння і порушення прав людини всередині країни.\nВ той же час в кінці 50-х рр. в СРСР проростають перші паростки антивоєнного руху “знизу”. Зокрема, видатні вчені-фізики А.Сахаров, П.Капіца та інші намагалися з кінця 50-х рр. не допустити випробування ядерної зброї, за що піддавалися утискам і звинуваченням у пацифізмі з боку влади. Вже 1962 р. А. Сахаров писав про “відчуття безсилля і жаху” і вважав цей час рубежем зміни його поглядів, які на кінець 60-х рр. сформувалися в концепцію ненасильницької альтернативи для СРСР і всього світу. Суть концепції Сахарова полягала в тому, що він пов’язав проблему відвернення ядерної війни з соціально-економічними реформами в СРСР, з правами людини і на цій основі висунув ідею зближення соціалістичної і капіталістичної систем.\nВ книзі “Про країну і світ” (1975 р.) Сахаров виступив на захист в’язнів совісті. Його гуманістичні ідеї випередили свій час. Наслідок – переслідування з боку режиму, заслання до м. Горький. На Заході миротворчі зусилля А.Сахарова були оцінені гідно: за правозахисну діяльність в СРСР йому було присуджено Нобелівську премію миру.\nІншою силою в СРСР, що виступала за утвердження гуманістичних цінностей, були представники гуманітарної інтелігенції – письменники, поети, художники – так звані “шістдесятники”, більшість з яких були учасниками війни.\nПочаток незалежному миротворчому рухові в СРСР було покладено 25 серпня 1968 р. В той день семеро сміливців вийшли на Красну площу висловити свій протест проти введення радянських військ до Чехословаччини і отримали за тривалі терміни тюремного ув’язнення.\nПрикладом боротьби з агресивною зовнішньою політикою СРСР є відкритий лист А.Сахарова Л.Брежнєву, написаний 27 червня 1980 р. у зв’язку з вторгненням радянських військ до Афганістану.\nРеальним внеском у боротьбу за мир стала політика “нового мислення”, ініційована лідером СРСР М.Горбачовим в середині 80-х рр. Зокрема, М.Горбачов закликав до без’ядерного і ненасильницького миру на основі пріоритету загальнолюдських цінностей над класовими. Поступово починає змінюватися офіційна державна ідеологія. В період перебудови в союзних республіках виникають чисельні неурядові антимілітаристські групи і рухи: рух за закриття ядерних полігонів “Невада-Семипалатинськ” в Казахстані, “Рух за без’ядерну Північ” і т.ін.\nПісля падіння Берлінської стіни 1989 р. завершилось протистояння двох систем, але не зменшилась кількість локальних війн та конфліктів. Збройне протистояння і терористичні акції в Ірландії, Боснії, Косово, проблема курдів, війна в Югославії, війна в Чечні, придністровський та абхазький конфлікти і т. ін. є новою загрозою для миру та стабільності у світі. Найбільш реально сучасному світові загрожує міжнародний тероризм.\nІсторія ХХ ст. наочно продемонструвала, що політична культура в глобальному масштабі стала культурою війни і насильства, пригноблення й недовіри. Негативні процеси, породжені цією культурою, ставлять перед народами світу питання про спільне вироблення нової, іншої культури, яка допомагала б не тільки виживанню людства, але й більш гідному життю на землі. Саме тому ЮНЕСКО та інші міжнародні організації формулюють перед людством принципово нове завдання: розробити і практично застосувати культуру миру.\nІдея культури миру була сформульована на міжнародному рівні в 1989 р. на міжнародній конференції “Мир в умах людей” (м. Ямасукро, Ког д’Івуар). В рішенні конференції вказувалось, що ЮНЕСКО повинна “допомагати створювати нове бачення миру, розвиваючи культуру миру на основі універсальних цінностей: поваги до людського життя, свободи, справедливості, солідарності, терпимості, прав людини і рівності між чоловіками і жінками”. Поняття культури миру ввійшло до програми ЮНЕСКО з 1994 р. З того часу були проведені десятки конференцій і зустрічей в різних куточках планети, в тому числі в Іспанії, Франції, Грузії, Молдові та інших країнах. В результаті Генеральна Асамблея ООН проголосила 2000 рік Міжнародним роком культури миру, а період до 2010 р. – Міжнародним десятиліттям культури миру і ненасильства в інтересах дітей планети.\nКонцепція культури миру, її зміст, історичне коріння, етичні норми і програма застосування її на практиці окреслені у відповідних виданнях і продовжують розроблятися. У червні 1999 р. в Москві відбувся Міжнародний форум “За культуру миру та діалог між цивілізаціями в третьому тисячолітті – М., 1999.\nЦя концепція торкається культурно-історичного, суспільно-політичного, освітнього, міжнародного, дипломатичного, правового та інтелектуального аспектів.\nАналізуючи концепцію варто звернути увагу на поняття примирення (замирення), яке передовсім передбачає діалог, і як наслідок діалогу –компроміс.\nІдея примирення ставить перед сучасним людством велику кількість завдань – політичних, соціальних, етичних, богословських, практичних тощо. Особливо вирізняються серед них визначені Другою Європейською екуменічною зустріччю в червні 1997 р. в Граці (Австрія) завдання:\nдіалогу між різноманітними релігіями і культурами, служіння соціальній справедливості і в першу чергу боротьбі з бідністю та іншими формами дискримінації;\nслужіння примиренню між народами і всередині народів, пошук вирішення конфліктів ненасильницьким шляхом;\nпошуку методів здійснення екологічної відповідальності заради майбутніх поколінь;\nпошуку форм більш справедливого розподілу матеріальних благ та інших життєвих ресурсів.\n25.11.2019173.06 Кб0КСЮША ФІЛОСОФІЯ.doc\n17.04.201962.25 Кб0культура стародавнього сходу.docx\n02.06.20151.8 Mб18Курбский. История о великом князе Московском.doc\n02.06.2015974.85 Кб8Курс лекц_й (Київ).doc\n16.11.2019389.12 Кб0Курс роб з метод дисц мет рек.doc\n28.08.2019274.94 Кб0курсак гроші та кредит.doc\n08.05.2019210.43 Кб0Курсова Вікові особливості опорно-рухового апар...doc\n13.08.2019181.25 Кб0Курсова Вікові особливості опорно-рухового апар...doc\n24.08.20198.34 Mб0курсова копія без титулки.doc


У Х'юстоні через ураган "Гарві" ввели надзвичайний стан - портал новин LB.ua\nГоловна — Світ — 28 серпня 2017, 12:30\nПовідомляють про п'ятьох загиблих.\nВ американському місті Х'юстоні, штат Техас, через тропічний шторм "Гарві" і спричинену ним повінь, введено надзвичайний стан, близько двох тисяч людей евакуйовано.\nПро це повідомляє ВВС із посиланням на дані Національної метеорологічної служби США.\nСиноптики заявляють про "безпрецедентні" погодні умови. Національна метеорологічна служба застерігає, що існує небезпека "значних повеней" у районі Х'юстона.\nКрім того, повідомляють про п'ятьох загиблих. Однак поки що точно підтверджено тільки дві смерті: одна людина загинула в п'ятницю під час пожежі в будинку в окрузі Арканзас, ще одна жінка загинула в Х'юстоні у своєму автомобілі.\nГубернатор Грег Еббот оприлюднив офіційне повідомлення про стихійне лихо в 19 округах, зазначивши, що зливи тривають у містах Х'юстон, Вікторія і Корпус-Крісті. Зокрема, в Х'юстоні і Корпус-Крісті вже випали 50 см опадів і ще можуть випасти до 40 см. У деяких районах у неділю вранці дощі випадали зі швидкістю від 10 до 15 см на годину.\nУ Х'юстоні практично паралізовано роботу транспорту, проте пересування містом повністю не припинено. Жителям радять переміститися в ті райони міста, які розташовані на височині.\nЖертвами ураганів у Польщі стали шість осіб\nМер Х'юстона Сильвестр Тернер закликав городян не дзвонити по телефону в службу порятунку, якщо ситуація не загрожує їхньому життю. "Не виїжджайте на дорогу, не думайте, що шторм закінчився", - сказав він.\nЧиновники в окрузі Гарріс попросили людей, які мають човни, допомогти в рятувальній операції.\nАеропорт "Х'юстон Буш" припинив усі комерційні рейси до повідомлення. Ще один місцевий аеропорт - "Гоббі" - також закрито, його злітно-посадкові смуги повністю затоплено.\nЗагалом у Техасі через стихію закрили 250 доріг і магістралей.\nПрезидент США Дональд Трамп у вівторок, 29 серпня, планує відвідати Техас, щоб ознайомитися з масштабами стихійного лиха. За його словами, він приїде, коли це буде можливо, щоб не перешкоджати роботі рятувальних служб.\nЗазначають, що удару стихії такої сили США не знали з 2004 року, коли внаслідок урагану "Чарлі" загинули 15 людей. Його збитки тоді оцінили в $16 млрд.\nТемы: США, ураган, надзвичайний стан, Техас


У Верховній Раді зареєстрували постанову про перейменування Переяслав-Хмельницького - ZAXID.NET\nМісту вирішили повернути історичну назву\nСуспільство — Роман Ганкевич, 21 квітня 2018 1\nПереяслав-Хмельницькому вирішили повернути історичну назву ZAXID.NET\nПерша літописна згадка про Переяслав датується 907 роком\nУ Верховній Раді зареєстрували проект постанови про перейменування міста Переяслав-Хмельницький Київської області. Документ внесений в парламент 19 квітня, передає «Ліга».\nЯк зазначається, місто пропонується перейменувати з Переяслава-Хмельницького на Переяслав.\nПерейменування ініціювала місцева міська рада з метою повернення місту його історичної назви. Перша літописна згадка про Переяслав датується 907 роком. Нинішню назву місто отримало в 1943 році після звільнення від німецьких військ. Зміну назви тоді пояснили метою «вшанування пам'яті великого сина українського народу… основоположника союзу російського і українського народів Богдана Хмельницького».\nДо слова, в Україні ще є декілька великих міст, які отримали іншу назву під час радянського режиму. Це, зокрема, Івано-Франківськ, який до 1962 року мав назву Станіславів та Хмельницький, який до 1954 року називався Проскурів.


ЗАЗ і Renault не потрапили в список: названі найбільш ненадійні машини - будете чергувати на СТО | Ukrainianwall.com\nЗАЗ і Renault не потрапили в список: названі найбільш ненадійні машини - будете чергувати на СТО\nНазвано автомобілі, які будуть частими гостями на СТО\nФахівці створили список автомобілів, які нададуть безліч клопотів своїм власникам. Інформацією ділиться Whatcar.\nОтже, перше місце по частим несправностям, займає Audi A6, 2011-2018 років випуску. У даній моделі величезна кількість поломок, починаючи з акумулятора і закінчуючи коробкою передач. Разом з тим власники зіткнулися з проблемами з боку кузова, двигуна, електрики, вихлопної системи й розважальною системою, в тому числі й навігацією. Відзначається, що близько 23% даних представників вийшли з ладу.\nДруге місце фахівці віддали Seatу Alhambra. Даний представник може бути практичним і великим, але разом з тим дуже ненадійним. Власники повідомляють, що зіткнулися з поломками з боку акумулятора, кузова, гальм, двигуна і кондиціонера.\nТретє місце займає Land Rover Discovery Sport 2014-2019 років випуску. Це величезний, але ненадійний позашляховик, з купою несправностей в кожній категорії. Відзначається, що близько 49% автомобілів перестали працювати.\nЧетвертня місце віддали Range Rover Sport. Таких представників з ладу вийшло близько 40%. Відзначалися проблеми з боку мотора, кузова, гальмів, підвіски й електрики.\nRange Rover Sport. Фото: скриншот YouTube-видео\nВ середині рейтингу виявився Land Rover Discovery з 2015 року випуску і по сьогодні. У даного представника відзначалися поломки кузова, кондиціонера, коробки передач, зчеплення, електрики й були проблеми зі внутрішньою обробкою. Таких моделей з ладу вийшло 34%.\nШосте місце фахівці віддали Range Rover Velar з 2017 року випуску і по сьогодні. У даних представників відзначалися дрібні проблеми з електрикою, кондиціонером, гальмами і внутрішньою обробкою.\nСьоме місце почесно займає Porsche 718 Cayman. Власники даних моделей повідомляють про несправності з боку двигуна, кондиціонера, внутрішньої оббивки. Близько 25% даних авто вийшли з ладу.\nPorsche 718 Cayman. Фото: скриншот YouTube-видео\nНа восьмому місці опинився дизельний Seat Leon. У даних представників зазначалося в чотири рази більше проблем, ніж у таких же, але бензинових. Майже 40% вийшли з ладу і можна з упевненістю сказати, що це не найнадійніший сімейний автомобіль.\nНа дев'яте місце фахівці «поставили» Range Rover Evoque випускаються в 2011-2019 роках. Його слабкі місця - це кузов, гальма, електрика, двигун і кондиціонер.\nІ останнє десяте місце в рейтингу займає Peugeot 308, у якого трапляються неполадки з електрикою, кузовом, підвіскою і внутрішньою обробкою.\nНещодавно Стіна розповідала, що власники автомобілів на іноземних номерах можуть в два кліка розрахувати вартість послуг.\nТакож Стіна повідомляла, що в Мережі показали унікальну модель автомобіля, який так і не побачив світ.\nЩе Стіна писала, що фахівці назвали марки автомобілів, які можна купити менш ніж за три тисячі доларів.\nТеги: автомобиль , поломка , рейтинг


Великий німецький банк заявив про масштабні збитки на тлі пандемії і рецесії\nГоловна › Банки › Великий німецький банк заявив про масштабні збитки на тлі пандемії і рецесії\nВеликий німецький банк заявив про масштабні збитки на тлі пандемії і рецесії\nФінустанова закриває десятки своїх філій і скорочує тисячі робочих місць\nЗа даними Reuters, один із найбільших банків єврозони Commerzbank оголосив про збитки в розмірі $3,3 млрд, які були ним понесені протягом останніх місяців 2020 року. Причиною цього послужила розпочата керівництвом Commerzbank в минулому році реструктуризація. Не останню роль зіграла також пандемія, що викликала економічну рецесію в єврозоні.\nУ банку заявили, що в найближчому майбутньому мають намір скоротити 10 тис робочих місць і закрити кілька десятків своїх відділень. Зокрема, 30% всіх вакансій банку на території Німеччини будуть ліквідовані. У поточному році більшу частину зусиль Commerzbank направить на максимальне збільшення операційного прибутку. У керівництві банку сподіваються, що розпочата реструктуризація пожвавить загальний стан фінустанови.\nЕксперти відзначають, що на даний момент німецький банківський концерн щосили намагається збільшити прибуток, чому мають сприяти кадрові перестановки в його керівництві і глибокі зміни в стратегії. Поряд з цим, також відзначається, що незважаючи на масивну фінансову допомогу з боку держави під час останньої фінансової кризи більше десяти років тому, Commerzbank так повністю і не відновився.\nУ шведській компанії Klarna оголосили, що доповнять свій мобільний додаток банківським інструментарієм, який незабаром стане доступним для користувачів в Німеччині. Клієнтам буде запропоновано споживчий банківський рахунок і дебетова карта Visa. На даний момент Klarna тестує банківські рахунки в обмеженому режимі.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Змістив Лондон: названо новий найбільший європейський центр з торгівлі акціями\nЗа матеріалами thepaypers.com