Вирощування скумпії: посадка, догляд, розмноження і застосування в ландшафті | Огородники\nМісце посадки скумпії\nОсобливості посадки скумпії\nДогляд за скумпією\nСкумпія - це листопадний чагарник або невелике деревце, що належить до сімейства Сумахових. Культура віддає перевагу помірному поясу Євразії та Північної Америки. Її можна зустріти в горах, на кам'яних схилах, між чагарниками на півдні України, в Криму і на Кавказі. Рослину в народі називають «шкіряним дерево», «Желтіков», «димчасте дерево», «паруючий чагарник».\nКультура утворює дуже мальовничі кущі з темно-зеленим або фіолетово-бордовим листям. Малесенькі суцвіття здаються оповитими павутиною. Вони змінюють забарвлення від смарагдового до бордового і формують надзвичайно красиві багряні хмари, що просто зачаровують своїм зовнішнім виглядом.\nВосени вперед виступають листочки, які перетворюються в золотисто-червоні, лимонні або пурпурні. На жаль, після перших морозів вони опадають. Якщо лист скумпії злегка розтерти в руці, з'явиться морквяний аромат.\nВ багатьох місцях, до сих пір, скумпію висаджують повсюдно, не тільки для прикраси місцевості, а й для отримання натуральної фарби, за допомогою якої забарвлюють тканини і шкіру.\nВажливо! Скумпії з зеленим листям, найбільш стійкі до зим і холодних північних вітрів. Тому, обов’язково візьміть це до уваги при купівлі саджанців в садовому центрі.\nДля посадки скумпії вибирайте добре освітлене сонцем місце, адже тільки так вона розкриє всю свою пишну красу. Культура не любить сусідства з ґрунтовими водами, надлишкового або застійного поливу, але практично безболісно витримує нестачу вологи. Скумпія імпонує легким, слабко кислим, повітропроникним ґрунтам, хоча цілком спокійно може виростати і на суглинних субстратах. Важливо врахувати, що при правильному догляді, кущ може досягати 5 м у висоту і проживе на вашій садибі до 70 років.\nДілянку можна «заселяти» цією культурою з ранньої весни до глибокої осені. Яму копайте так, щоб її розмір відповідав об’єму коріння цієї рослини. Особливих пропорцій в складі ґрунту дотримуватися не обов'язково, адже скумпія зростає навіть в неродючій землі.\nВажливо! Щоб з успіхом виростити скумпію треба пам'ятати, що саджанці, в основному, поставляють з південних місць, і вони можуть погано переносити заморозки. Тому вибирайте морозостійкі сорти.\nЗміцнілу за літо рослину, на зиму, для впевненості, краще накрийте агроволокном і обов'язково замульчируйте стовбурові кола, щоб захистити кореневу систему. Якщо коріння виживуть, навіть підмерзла скумпія швидко відновиться. В якості мульчі використовуйте торф, компост або опали листя. Якщо немає такої можливості, просто висипте 2-3 відра сухої землі. З настанням весни потрібно своєчасно зняти укриття, а то саджанець може зіпріти. Скумпія і морозостійкість - поняття несумісні, тому приділіть цьому підвищену увагу.\nЗвичайно, скумпії необхідний догляд, але багато клопоту садівникові вона не принесе. Догляд за скумпією - це, в першу чергу, захист від хвороб і шкідників. Якщо побачили, що листя в'яне, а пагони засихають, то тут же зріжте пошкоджені частини рослини. Навесні слід внести універсальний препарат з гармонійним поєднанням азоту, калію і фосфору - це допоможе культурі швидко і безболісно розпочати вегетаційний період після зими. На початку літа рослину слід полити слабким розчином свіжого коров’ячого навозу або пташиного посліду, настояного на воді.\nВ другій половині літа вносити будь-які добрива припиніть, дайте рослині можливість завершити зростання і почати приготування до зимівлі. Загалом, підгодівлі скумпії можна і не проводити, міцний кущ прекрасно проживе і без регулярних мінеральних підгодівель.\nКущі і дерева скумпії необхідно регулярно підрізати. Це прискорить зростання гілок, і збільшить кількість листя на кущах. Але важливо не перестаратися: якщо чагарник буде обрізаний надмірно, це обернеться проти рослини і позначиться на її подальшому цвітінні. Якщо скумпія молода, обрізка проводиться на 2/3 частини всього об’єму молодих пагонів.\nОбрізку проводять і для того, щоб надати кущику красивий, охайний вигляд. Операцію виконують до появи перших зелених листочків. Якщо ж рослина зовсім втратила привабливість, краще її повністю зрізати, залишивши 10 см від землі, незабаром вона відростить нові молоді відростки.\nРозмножують скумпію усіма практикуючими садівниками методами. Максимально простий - відводками. Навесні рослину зрізають «під корінь», дозволяють паросткам підрости, трохи дряпають кору внизу, нахиляють і закріплюють в землі. Зверху засипають землею і постійно поливають. До початку осені такий саджанець вже відростить корінці, достатні для самостійного життя.\nСкумпія чудово розмножується за допомогою черенкування. Через 2-3 тижні живці формують коріння. Слід не забувати обов'язково, перед тим, як висаджувати їх у підготовлений субстрат, потримати 10-12 годин в розчині будь-якого укореняючого препарату, наприклад «Корневину». Висаджений живець укрийте плівкою або пластиковою пляшкою, створюючи, таким чином, тепличні умови. З плівки щодня потрібно прибирати конденсат, і дуже обережно поливати рослину.\nНе менш ефективно вирощують скумпію і з насіння. Це звичайно клопітка справа, але зате можна виростити рослини, адаптовані до даних погодних умов. Плоди дозрівають на початку серпня і мають вигляд маленьких висохлих кістяних ягідок з яскравими прожилками. Поміщають їх в ґрунт в березні-квітні, після здійснення тримісячної стратифікації при температурі +5 С. Для цього можна помістити їх в холодильник. Якщо висівати восени - стратифікація пройде природно, під снігом.\nСкумпія має поверхневі, але дуже міцні корені, тому вона чудово зарекомендувала себе для зміцнення горбків і місць зміщення ґрунту.\nСкумпія майже ніколи не хворіє. Неприємності можуть виникнути через надлишок вологи в коренях. При замерзанні рослина може трішки прив'янути і збліднути, втрачаючи привабливість. У цьому випадку вона може навіть загинути. Листоїд або маленька листоблішка, які зазвичай нападають на інші культури, рідко вражають скумпію.\nНайчастіше, листові пластинки уражаються маленькою попелицею і звичайним павутинним кліщем. Від них можна позбутися за допомогою мильного розчину або нашатирного спирту. У всіх спеціалізованих магазинах можна придбати препарати, які допоможуть позбутися від комах. Це можуть бути такі інсектициди, як «Швидкість», «Чистоцвіт», «Фундазол» «Актара» і ін. Спочатку позбудьтеся від заражених частин рослини, а потім зробіть повну її обробку розчином препарату.\nЗавдяки хмарним квітам і мальовничому листі, скумпія - бажаний гість на кожній дільниці. Рослина вражає своїми перевтіленнями протягом літа. Завдяки цьому чагарник часто застосовують для прикраси саду. Ви можете використовувати скумпію як одиночну рослину, а можете комбінувати з іншими культурами для отримання живописного ландшафту.\nПрофесіонали рекомендують поєднувати скумпію з невисокими хвойними кущами, так як разом вони виглядають дуже гармонійно. Скумпія досить гарно поєднується з іншими багатолітниками, що за кольором комбінуються з її плодами і листям. Досить гарно виглядають, наприклад, сріблясто-сіра лаванда або бузково-лілового кольору шавлія і майоран. Ефектно цей чагарник поєднується з рослинами, листя яких яскравих, насичених тонів для формування міксбордерів. В Криму, дуже часто, можна побачити скумпію в оточенні каміння. Тому нею можна скористатися для декорування рокаріїв. Чудово підійде культура і для змішаних живоплотів.\nЩоб кущ завжди мав вишуканий зовнішній вигляд, необхідно підтримувати форму його крони.\nА от висушені суцвіття прекрасно підійдуть для створення букетів – їх часто використовують для доповнення інтер’єру в будинку.\nПід час посадки, враховуйте, що скумпія не терпить тісноти, їй необхідний простір. Пам'ятайте, що через кілька років скромний кущик перетворюється в розлоге дерево.\nЛистя скумпії добре поглинає загазоване міське повітря, тому її часто висаджують в скверах, парках та інших громадських місцях.\nландшафтний дизайн особливості посадки скумпії місце посадки скумпії скумпія\n17 5147 3\n18 1645 0\nИксора — популярное цветущее растение среди садоводов из-за его эффектных цветочных групп. Все виды иксоры родом из тропических стран, где они произрастают как вечнозеленые растения.\n17 603 1\nОмолаживающая обрезка кустарников: раннецветущих, летнецветущих, декоративно-лиственных. Каким кустарникам не нужна омолаживающая обрезка. Как обрезать деревья, какие и зачем.


Реферат - Ватикан - держава без податків - Международные отношения\nВатикан — держава без податків\nВатикан — папське держава-місто, резиденція глави католицької церкви, розташований в західній частині Риму — столиці Італії, на пагорбі Монте-Ватикан. Ватикан був створений на основі виданого Папою, як главою католицької церкви Конституції від 1 червня 1929 р., і майже з усіх боків обнесений кам'яною стіною;\nГлава держави — Папа — обирається довічно таємним голосуванням дорадчого органу — колегією кардиналів, що призначаються папою довічно. Папі належить верховна законодавча і виконавча влада. Функції прем'єр-міністра виконує держсекретар.\nАдміністративне управління територією Ватикану здійснює спеціальна Папська комісія у складі 5 кардиналів і підлеглий їй губернатор. У 1968 з метою управління була створена Консульт — дорадчий орган до складу якого входить 30 чоловік мирян (24 з них проживають у Римі, а 6 почесні члени — іноземці).\nТому, тема даного реферату «Ватикан — країна без податків» передбачає розкриття ключової проблеми: як держава може існувати без основного джерела доходів переважної числа країн — податків. Відповідно до даної проблемою роботи можна укласти, що метою даного реферату є розкриття економічної основи держави Ватикан, і виявити першочергові завдання, а саме:\nрозкрити історичний аспект функціонування держави Ватикан;\nвиділити головні напрямки його економічної діяльності;\nрозглянути основні джерела його доходів.\nДержава Міста Ватикану не має кодифіковану конституції. Вона складається з Основного Закону 2001 р. і актів, Латеранські угоди, що включають три акти: Політичний договір між Святим престолом і Італією, Конкордат і Фінансову конвенцію, діють і понині. Політичний договір визнає за Ватиканом суверенітет у міжнародних справах, а за Святим престолом — виняткову й необмежену владу і юрисдикцію над Ватиканом. Конкордат регулює відносини між римсько-католицькою церквою і італійською державою. Фінансова конвенція вирішує питання компенсації Святому престолу втрат у зв'язку з ліквідацією Папської області. Конкордат двічі доповнювався в післявоєнний час. Латеранські угоди в 1984 р. було замінено новим законодавчим актом, який, подібно попередникові, встановлював повний суверенітет Папського престолу (юрисдикція Папи Римського) всередині Ватикану. На відміну від попереднього, новий конкордат надає італійцям формально повну свободу вибору релігії.\nКрім державних у Ватикані функціонують церковні органи. Так, вищими консультативними органами служать Вселенський Собор римсько-католицької церкви, Колегія кардиналів і Єпископський синод. Політичної, релігійної та економічною діяльністю римсько-католицької церкви керує Римська курія. У її складі — Державний Секретаріат, інші секретаріати, Рада з державним справах, шість канцелярій, три трибуналу, десять згромаджень (духовних відомств) та інші служби. Ці церковні органи, безумовно, впливають і на вирішення низки державних справ.\nЯк випливає з Політичного договору й Основного Закону, головною метою створеного держави є забезпечення незалежності тата в здійсненні «його вселенської місії».\nВатикан — абсолютна теократична монархія. Законодавча, виконавча і судова влада належить папі, довічно що обирається колегією кардиналів. Функції прем'єр-міністра виконує державний секретар. Адміністративне управління територією здійснює губернатор, який призначається папою.\nВатикан виступає з конструктивних позицій з ключових міжнародних проблем, включаючи ліквідацію зброї масового знищення, врегулювання регіональних конфліктів, охорону навколишнього середовища. У центрі уваги Ватикану — проблеми світу, що розвивається (відсталість, бідність, голод і злидні, безробіття), насамперед у країнах Азії, Африки та Латинської Америки.\nВатикан має в своєму розпорядженні великої нерухомістю в Європі, Латинській Америці, співпрацює з міжнародними банками і монополіями (банк Ротшильда, Моргана, «Креді Сюіс» тощо) та італійськими банками (Банк Риму, Комерційний банк Італії, Банк «Святого Духа» та багатьма іншими). Вклади Ватикану в італійські банки складають 32 000 млрд. лір.\nВатикан володіє великими капіталами, інвестованими у промислові підприємства різних країн — США, Швейцарії, Великобританії, Франції та деяких латиноамериканських, але близько 3 / 4 капіталів Ватикану вкладено в Італії. Ватикан є учасником низки концернів (у сфері виробництва електрики, гумової, хімічної та інших галузей промисловості і т. п. ). Ватикан проник в усі сектори економіки Італії і володіє акціями багатьох компаній в електронній, хімічній, текстильній, харчовій і інших галузях промисловості. Майно Ватикану в США оцінюється в 40 млрд. дол\nТаким чином, не дивлячись на те, Ватикан, держава-карлик, не має власної промисловості, населення не займається сільським господарством, його участь у світовій економіці відчутно, оскільки він є великим власником капіталу, землі і має добре налагодженими зв'язками з міжнародними організаціями та банками.\nЕкономічну основу діяльності держави в ім'я здійснення папою «вселенської місії» складають доходи, які надходять до Ватикану з трьох головних джерел:\nб) «Грош Святого Петра» (пожертвування віруючих особисто Папі Римському);\nОтже, «Інститут у справах релігії» є Центральним банком Ватикану. Він був заснований в 1887году. Згодом у 1989 році він був реорганізований, і в даний час здійснює операції міжнародного характеру. Бюджет цієї організації обчислюється мільярдами доларів. Через Інститут у справах релігії Ватикан встановив зв'язки з провідними фінансовими установами світу: «Морган Гарант», «Кредит Свісс», «Чейз Манхеттен», чиказьким «Континенталь Іллінойс». Крім того, це ужрежденіе набуває пакети акцій сталевих, сільськогосподарських і страхових корпорацій, йому належить 15% будівельної компанії Immobiliare, яка, у свою чергу, володіє «Уотергейт-готелем» у Вашингтоні, курортами Мексики і житловими комплексами в Монреалі. Діючи через «Чейз Манхеттен», ватиканський банк отримав пакети акцій «Дженерал Моторс», Gulf Oil, Bethlehem Steel, TWA, IBM і інших найбільших компаній.\nФінансова та економічна діяльність власних підприємств Ватикану полягає в реалізації великої друкованої продукції, виробленої поліграфічної промисловістю, а також отримання значних доходів від туризму. Крім того, Ватикан чеканить власні монети і випускає власні марки (у 2005 папське держава заробила на продажі своїх поштових марок надзвичайно велику суму — 4,5 млн євро. ).\nТрадиційно найрідкіснішими і найдорожчими вважаються марки з написом «вакантний Престол» — вони випускаються після смерті одного Папи і до обрання нового і дійсні тільки в цей період.\nПоштові марки міста-держави Ватикан в основному купуються колекціонерами, їх рідко наклеюють на конверти та листівки. Крім марок, Святий Престол випускає і власні монети (раніше це були ліри, а зараз — євро). Ці гроші також майже не використовуються як платіжні засоби — практично всі монети стають здобиччю нумізматів.\nКрім власності і величезних пожертв віруючих джерелом доходів Католицької церкви є і надходження з бюджетів тих країн, з якими у Ватикану укладено конкордат — угода про особливий статус католицизму. Такі угоди були у Ватикану з фашистською Італією та нацистською Німеччиною. Тільки в 1943 році Kirchensteuer, або церковний податок, приніс у скарбницю Ватикану $ 100 млн., а тато в цей час цілком лояльно ставився до гітлерівської агресії проти решти світу.\nПожертвування, що надійшли для допомоги Папі в його апостольської місії, а також зібрані в рамках ініціативи «Петров гріш», в 2005 році склали суму в 59 млн. доларів — майже на 15% більше, ніж у 2004 році.\nВатикан не має податкової системи і почав публікувати дані про свій бюджет тільки в 1998 р. Взагалі Ватикан мало повідомляє про розміри своїх капіталів, мабуть, дотримуючись думки папи Павла VI: «Церква не тільки повинна бути бідною, але й виглядати такий». У Середні, та й більш пізні століття за розголошення цифри доходів папської скарбниці винному загрожувало відлучення від церкви. Відома історія, коли Лоренцо, скарбник Папи Сикста II, в 258 році віддав перевагу померти під тортурами, ніж повідомити імператору Валеріанові джерела церковних доходів. За це він був згодом возведений у святі і до цього дня вшановується як духовний покровитель ватиканських фінансистів. Таким чином, загальна сума доходів ретельно ховається, проте відомо, що в 2000 році вони тільки в США склали $ 7, 5 млрд., по всьому світу ця цифра наближається до $ 100 млрд. щорічно. Вартість папського майна в США давно перевищила $ 50 млрд., а у світі — $ 500 мільярдів.\nВідносини італійської держави з Римо-католицькою церквою регулюються спеціальними угодами — Латеранський конкордат, підписаним главою італійського уряду Муссоліні і статс-секретарем Святого престолу кардиналом Гаспаррі від імені Папи в 1929 році. Згідно з цим документом, підтвердженому в новітній час, церква не є економічним суб'єктом і тому жодних податків державі не платить. Навпаки, держава в Італії, так само, як у Німеччині та низці інших країн Європи, фактично субсидує діяльність церкви. По тому першому конкордат фашистський уряд безпосередньо брала на себе зобов'язання виплачувати платню священикам. Проте в текст угод, оновлений в 1984 році, була введена нова, більш сучасна система: кошти на потреби церкви надходять безпосередньо від віруючих через спеціальний податок вісім на тисячу. Тобто держава перераховує церкви частину коштів, зібраних в якості прибуткового податку з фізичних осіб, ця частка була визначена як вісім з кожної тисячі зароблених лір, що складає 0,8 відсотка від розміру особистого доходу.\nІсторія цього податку нараховує близько двох століть, спочатку церковний збір отримав назви грошик святого Петра. Католики, і не тільки в Італії, справляли це пожертвування 29 червня — в церковне свято Святих апостолів Петра і Павла. Відзначимо, що зараз церква фінансується не за рахунок добровільних пожертвувань (це, зрозуміло, вітається), а саме за державний рахунок, оскільки відрахування йдуть від суми прибуткового податку, який громадяни платять у будь-якому випадку. Платник податків має право, заповнивши анкету, вказати, який саме конфесії слід направити його гроші. Якщо людина з якоїсь причини не хоче, щоб його кошти йшли на церкву, то він може вказати в якості одержувача держава. Більшість італійців традиційно вважають себе католиками. Тому основна частина суми восьми з тисячі перераховується католицької церкви.\nНезважаючи на невелику площу займаної території, Ватикан грав у минулому і продовжує грати в даний час важливу роль у міжнародній політичного та економічного життя, тому що значно впливає на католицьке населення світу, концентрує величезні фінансові ресурси і бере участь при вирішенні важливих проблем світового масштабу, — це, у свою чергу, розкриває історичний аспект його функціонування.\nДержава не має власної промисловості, населення не займається сільським господарством, його участь у світовій економіці відчутно, оскільки він є великим власником капіталу, землі і має добре налагодженими зв'язками з міжнародними організаціями та банками, — в цьому виявляється економічна активність держави.\n3. Інтернет джерело: www. karliki. ru\n4. Малий атлас світу / ст. ред. Н. М. Терехов-М.: ГУГК, 1980 р., 147 с.\n5. Країни світу: Короткий політ. екон. справочнік. -М.: Політвидав, 1980, 497 с.


Прем’єр-міністр Чорногорії відкрив у НТУУ «КПІ» пам’ятник Петару Негошу | Педагогічна преса\nПам’ятник чорногорському поету, правителю та митрополиту у сквері біля Науковотехнічної бібліотеки КПІ відкрив прем’єр міністр Чорногорії Міло Джуканович, представники КМДА, Соломянської РДА в місті Києві, викладачі, науковці та студенти КПІ.\nСпорудження цього пам’ятника – данина поваги братському народові та новий крок у зміцненні культурних відносин між Чорногорією та Україною, нова доба яких розпочалася в грудні 2011 року, коли в головному адміністративному, економічному і промисловому центрі Чорногорії – місті Подгориці було урочисто відкрито пам’ятник Тарасу Григоровичу Шевченку.\nЗазначимо, що 12 червня між урядами України та Чорногорії схвалено проект угоди про науково-технологічне співробітництво – повідомляє прес-служба Кабінету міністрів.\nПроектом Угоди передбачено співпрацю між науковими установами через науково-технічні програми; обмін вченими, дослідниками та експертами; обмін науково-технічною інформацією та документацією; організацію спільних наукових конференцій, симпозіумів, семінарів, практичних семінарів, виставок; створення спільних науково-технічних центрів і тимчасових наукових та дослідницьких груп та ін.\nОкрім того, з метою реалізації цієї Угоди планується створити українсько-чорногорську комісію з питань науково-технічного співробітництва.\nДовідково. Петар ІІ Петрович Негош – володар (правитель) Чорногорії в 1830-1851 роках і митрополит Чорногорсько-Приморської єпархії Сербської Православної Церкви. Видатний державний діяч, борець за незалежність Чорногорії від Туреччини, реформатор, за правління якого Чорногорія почала перетворюватися в незалежну державу сучасного типу. Заснував школу і друкарню в історичній і культурній столиці країни – місті Цетіньє. Упорядник збірки народних пісень. Визначний поет, на думку істориків літератури – один з найвидатніших в літературі балканських народів.


Фільм Башта (2012) дивитися онлайн повністю повний фільм в хорошій якості hd\nФільм Башта (2012) дивитися онлайн в хорошій якості 720\nВсі події картини починають розгортатися як раз напередодні Різдва. Здавалося б, напевно, найщасливіше, веселе і радісне свято, яке тільки існує на нашій планеті. Але, як показує наданий фільм, не все так безхмарно, як може здатися. Отже, все починається в Сеулі, у величезній будівлі, яке вгору має сто двадцять поверхів. Події цієї драматичної історії розгортаються напередодні Різдва в височенному житловому комплексі Сеула, де проходить ВІП-вечірка. Менеджер висотки де Хо змушений відмовитися від святкування Різдва і вийти на своє робоче місце.\nТим часом начальнику однієї з пожежних частин по імені Юнг-Ки надається офіційний вихідний, і він нарешті може провести цей вечір зі своєю дружиною. Святкування у величезному комплексі йдуть повним ходом. Всі гості задоволені і кожен відчуває атмосферу цього різдвяного свята. Як раптом, Баштова будівля просто спалахує від пожежі. Трапилася біда ставить під загрозу життя тисячі людей. Юнг-Ки і де-Хо змушені будуть кинути всі справи і кинутися рятувати ситуацію. Фільм Башта (2012) дивитися в хорошій якості HD 720p.\nЇм необхідно буде проявити всю свою хоробрість і мужність, щоб врятувати людські життя. Однак яку ціну заплатять головні герої кінострічки за порятунок віп-гостей? Чи вдасться їм запобігти лиху небачених масштабів?\nРежисер: Кім Джі-хун\nВ ролях: Сіль Ген-гу, Сон Е-джин, Кім Сан-ген, Кім Ін-гвон, Ан Сон-ги, Сон Джэ-хо, Лі Джу-щиль, Лі Хан-ви, Квон Тхе-он, Guk-Hyang Jeon\nФільм Кришталь (2018) дивитися онлайн в хорошій якості 720\nФільм Крізь лінію (2015) дивитися онлайн в хорошій якості 720\nФільм Обмежимося поцілунками (2016) дивитися онлайн в хорошій якості 720\nФільм Подорож (2019) дивитися онлайн в хорошій якості 720\nФільм Падмавати (2018) дивитися онлайн в хорошій якості 720


Сліпони та еспадрильї ECCO BARENTZ 858303(01001) для жінок Чорний - купити в Києві, Україні в магазині Intertop: ціна, фото, відгуки\nСліпони та еспадрильї ECCO BARENTZ\nКод товара: 858303(01001)\nСліпони жіночі ECCO BARENTZ (858303(01001)) з комбінованим верхом. Текстильна устілка та гумова підошва пом'якшують удари й підтримують комфортне положення ніг.\nдоброго дня, замовила товар 05.10.20. отримала лише смс ''дякуємо за замовлення...''. смс про доставку на магазин не отримала, дзвінка від працівника магазину не отримала, весь час на сайті замовлення було в опрацюванні. 15.10.20 зайшла на сайт, замовлення скасували через те, що я не забрала в магазині. дуже не задоволена також роботою мазагину\nДобрий день! Дякую за зворотній зв'язок! Нам дуже шкода, що Ви залишилися незадоволені нашим сервісом. Ми повідомимо адміністрації роздрібних магазинів, про необхідність провести додаткові бесіди зі співробітниками для поліпшення рівня і якості обслуговування! Приносимо вибачення за доставлені незручності!\nЧудові сліпони. Дуже стильна і актуальна модель. Зручні, легкі. Ношу розмір Ессо 39-40, взяла 39 є навіть запас.\nСупер! ECCO как всегда на высоте!))\nСлипоны ECCO BARENTZ\nСліпони ECCO BARENTZ модель 858303(01001)\nСліпони ECCO BARENTZ


Кривава бійка фанів у Дніпропетровську\nICTV / Надзвичайні новини / Кривава бійка фанів у Дніпропетровську\nVideo: Кривава бійка фанів у Дніпропетровську\nУ Дніпропетровську після вчорашнього матчу між Дніпром та Металістом побилися вболівальники. Сутичка була масовою. Дісталося і міліції. У правоохоронців летіло каміння та піротехнічні засоби. Серед затриманих - шістдесят людей.\nУ Дніпропетровську після вчорашнього матчу між Дніпром та Металістом побилися вболівальники. Сутичка була масовою. Дісталося і міліції. У правоохоронців летіло каміння та піротехнічні засоби. Серед затриманих – шістдесят людей.\nДимові шашки, фаєри та петарди: в Черкасах цілий ...\nФутбольний фінал у Дніпрі: масові сутички фанатів з ...\nЯк у Харкові футбольні фани перерізали один одному ...\nНа матчі “Дніпро-Металіст” фанати палили вогнища – ...


Односельці розповіли про кохану жінку Олега Винника – ЗМІ\nНа сюжет вже відреагували у прес-службі співака\nЖурналісти дізналися невідомі факти з особистого життя Олега Винника. Таємниці артиста відкрили його земляки. Про це повідомляє ТСН.\nОсоблива увага журналістів – до бек-вокалістки Винника. Її сценічне ім'я Таюне. Білявка завжди поряд із Винником на концертах і в студіях звукозапису, але постійно перебуває в тіні його слави. Але поза сценою односельці знають її як дружину Олега – Таїсію Сватко. "Як неодружений, якщо вони сюди разом приїжджають! І картоплю вибирали, отут вони гуляли і до всіх віталися", – кажуть селяни.\nЖінка на рік молодша за Винника, їй 43. Одружилася пара ще на початку 1990-х, а весілля гуляли на два села: від нареченої гості їздили за 100 кілометрів на батьківщину Олега. За чутками, молоді познайомилися в училищі. Відтоді вони завжди разом, і селянам дуже імпонує відкритість, привітність і простота цієї пари.\nУ хаті, де виріс співак, живе його мама Ганна Яківна. Батько помер, обоє все життя працювали на фермі. Жінка дуже гарно співала і саме від неї, кажуть односельці, передався талант Виннику. "Зараз не приїжджає, бо весь на концертах він", – твердить його сестра.\nНещодавно співак зізнався ЗМІ, що пережив нещасливе кохання. Як пише видання, імовірно, мова про Ніну Печерицю, з котрою сидів за одною партою. Про Винника-школяра згадують, що він навчався дуже погано, а коли його викликали до дошки – міг навіть утекти через вікно з класу. Однокласники кажуть, що Олег ховав почуття, а вже в творчості оспівав своє кохання під іменем "Ніно". Зараз ця Ніна працює продавчинею і від камери ховається за прилавком, бо, мовляв, продюсер Винника забороняє їй говорити, оскільки сам співак начебто соромиться минулого.\nВидання пише, що у селі Винником пишаються, а дорослі й діти співають і про Ніно, і решту пісень Винника. У місцевому клубі бережуть першу гітару співака та мріють, аби його перша сцена знову почула та побачила свого зіркового вихованця. Тим часом сам артист більше орієнтується на Європу – кілька років тому подружжя Винників жило в Берліні, у Європі вчиться їхній син-підліток, який до бабусі на Черкащину не їздить уже роками. Але внука, як і батька, дуже чекають, бо навесні мамі виповниться 80 років.\nНа матеріал вже відреагували у прес-службі співака. Представники популярного українського артиста Олега Винника переконують, що журналісти телеканалу "1+1" "цілеспрямовано, безцеремонно влізли в особисте життя артиста, образили його честь і гідність". Про це написав продюсер виконавця Олексій Горбенко на своїй сторінці у Facebook.\nЗокрема, так він відреагував на сюжет у ефірі "1+1" про "таємниці Олега Винника", назвавши його "явно замовним".\nЯк повідомляв 5.UA, в ефірі "5 каналу" в програмі "Рандеву" Олег Винник розповів про своїх шанувальниць.\nУоррен Баффет про майбутнє криптовалют: "На них чекає поганий кінець"\nОлег Винник співаки Черкаси


Майстер – клас: модний одяг для йорків своїми руками детальний опис | Своїми руками\nГоловна » Своїми руками » Майстер – клас: модний одяг для йорків своїми руками детальний опис\nМайстер – клас: модний одяг для йорків своїми руками детальний опис\nОдяг для йорків своїми руками: з чого почати\nГалерея: одяг для йорків (25 фото)\nОдяг для маленьких собак: на що звернути увагу\nЯк зшити одяг для йорків: загальний опис процесу\nВ’язана одяг для йорків: практичні рекомендації\nВ’язані своїми руками светри, комбінезони і шапки для собак, наприклад, йорків і той-тер’єрів, цілком по силам будь-якої молодої майстрині. Одяг для собак традиційно пов’язують з дрібними породами, це так звані «кімнатні» собаки. В’язаний з голови до лап йорк або той-тер’єр виглядає дуже мило і кумедно. В інтернеті можна знайти різні викрійки і схеми в’язання гачком і спицями, призначені для маленьких собак.\nКофту для йоркширського тер’єра зв’язати зовсім не важко, навіть якщо ви починаюча в’язальниця. Мила кофточка, пов’язана своїми руками покроково, може послужити стимулом для подальшого навчання в’язання, і можливо, воно стане вашим улюбленим хобі, і ви зважитеся на комбез, а то й зовсім на створення ексклюзивного гардеробу для свого вихованця.\nЕфектно виглядає в’язаний комбінезон йорка, а також інші моделі одягу: светри, літні шапочки і зимові шапки. У початківців майстринь великий вибір. Зробити своїми руками можна що завгодно, лише б ця одяг підійшла йорку або тієї-тер’єру. До речі — в’язати для дівчаток або для хлопчиків тер’єрів спочатку особливої різниці немає. Їм підійдуть прості практичні теплі кофтинки.\nПеред тим, як починати виготовлення одягу для маленьких собак своїми руками, необхідно визначити фронт робіт. Все залежить від ступеня підготовки молодої рукодільниці. Ті, хто віддає перевагу в’язання спицями або гачком, можуть вибрати будь-яку схему в’язання. Гачком або спицями можна пов’язати улюбленій собаці (наприклад, тієї-тер’єру) теплий і затишний светр, красивий комбінезон, ошатну шапочку. А ті майстрині, які на «ти» зі швейною машинкою, можуть зшити ту ж саму одяг за готовими викрійками. Перед тим, як починати виготовлення одягу для маленьких собак (йорків, той-тер’єрів) своїми руками, треба підготувати все необхідне в роботі. Найважливіше з того, що знадобиться:\nСхема в’язання або викрійка шиття з докладним описом роботи і фотографією готового одягу (светри, шапки, комбінезона).\nГолка і нитки, а також швейна машинка, щоб шити одяг з тканини або зшивати окремі фрагменти в’язаного полотна. Увага: щоб зшивати фрагменти акуратно і красиво, на етапі розкрою необхідно обов’язково враховувати припуски на шви.\nСпиці або гачок, якщо починаюча рукодільниця вирішила зайнятися в’язанням.\nКравецькі ножиці, стрічка «сантиметр» і олівець, щоб знімати мірки, розкроювати тканину і виготовляти викрійки. Досвідчені швачки можуть кроїти одяг улюбленого той-тер’єра самостійно, початківцям краще скористатися готовими викрійками. Те ж саме стосується схем в’язання з описом.\nЩоб освоїти технологію виготовлення своїми руками для маленьких собак, достатньо мати базові навички володіння голкою (гачком або спицями). Інформацію про модні фасони шапочок і комбінезонів, а також викрійки і схеми в’язання, можна знайти в інтернеті і в спеціалізованій літературі. Також можна відвідати майстер-класи з шиття і в’язання для собак своїми руками.\nКерівники майстер-класів охоче поділяться професійними секретами, які допоможуть зробити своїми руками викрійку обновки для коханої той-тер’єра або зв’язати чарівну шапочку. Одяг для собак традиційно пов’язують з багатством і розкішшю, але останнім часом, коли рукоділля стало популярним хобі, одягнути свого улюбленця в обновку може практично кожна людина. Для цього не потрібно багато коштів, головне – умілі руки.\nЯкщо одяг для маленької собаки (йорка або той-тер’єра) виготовляється способом в’язання (гачком, спицями, на в’язальної машинці), найпростіше зв’язати ошатну шапочку. Але можна зробити і цілий комбінезон. В’язаний комбінезон для йорка або той-тер’єра буде складатися з декількох частин (тіло, рукава для передніх лап, рукава для задніх лап). Коли всі деталі зроблені, пора пов’язувати їх воєдино за допомогою голки і ниток. Це найвідповідальніший етап роботи. Якщо починаюча рукодільниця під час в’язання відхилялася від схеми і не стежила за точним кількістю петель, зв’язувати разом деталі комбінезона або светри буде непросто.\nВелика увага при в’язанні та шиття одягу для чотириногих друзів слід приділити декору. Готові шапочки, светри і комбінезони, зшиті за викрійками або пов’язані своїми руками спицями (гачком) потрібно обов’язково забезпечити зручними застібками. Це можуть бути ґудзики, липучки, а також шнурки, які пов’язують один з одним для закріплення одягу на тілі собаки.\nНайпростіший спосіб – останній: в горловині комбінезону робиться куліска, в неї вставляється шнурок, і при надіванні комбінезона два кінці шнурка пов’язують один з одним. Замість шнурків можна пов’язувати декоративні помпончики або пензлика. Головне, щоб собачку було просто одягати на прогулянку і роздягати, приходячи додому. Також зручно буде використовувати застібку-блискавку або декоративну липучку.\nПрикрасити одяг для улюбленців можна самими різними способами: зробити кілька декоративних кісок з різнокольорових ниток і, пов’язуючи їх один з одним, отримати ошатний поясок для комбінезона, використовувати аплікацію. Пов’язану спицями шапочку можна прикрасити помпонами, пензликами, декоративними квітами, пов’язаними гачком, або мереживами. Все залежить від викрійки або схеми, кольору і фасону готового одягу, а також від смаків і уподобань молодої майстрині.\nГоловне, щоб одяг для чотириногого улюбленця добре виконувала свою основну функцію – захист маленької собачки від сонця, холоду, снігу, вітру, дощу. Декоративна функція одягу в даному випадку є другорядною. Тим не менш, елегантний декор собачого одягу зробить собачку помітною на тлі інших родичів і притягає захоплені погляди. Собачка, гуляє в одязі, зроблену дбайливими руками господині – велика рідкість, тому речі ручної роботи для маленьких собак володіють великою цінністю.\nДля того щоб собаці припала до смаку нова одяг, а також для того, щоб шити чи в’язати її було легко, необхідно з самого початку чітко продумати загальний план роботи: техніку виготовлення одягу, фасон, зняти всі необхідні мірки. Також потрібно дотримуватися важливі практичні рекомендації:\nОдяг повинен підходити до характеру і віку собаки. Для маленької життєрадісною собачки або веселого песика підійдуть сміливі яскраві кольори. В’язаний йорк яскравого кольору просто не може не підняти настрій. Для собаки у віці доречними будуть більш спокійні колірні поєднання.\nПри виготовленні одягу для собак рекомендується використовувати натуральні тканини і пряжу, без застосування синтетики. У маленьких собачок дуже чутлива шкіра, і контакт з синтетикою може спровокувати алергічні реакції.\nОдягаючи собачку на прогулянку, не можна допускати перегріву або, навпаки, переохолодження. Якщо собака почуває себе некомфортно в новому одязі і проявляє занепокоєння, одяг потрібно зняти. Привчати до одягу вихованців потрібно поступово.\nПочатківці майстрині повинні вибирати найпростіші схеми і викрійки, інакше висока вірогідність зіпсувати роботу або не довести її до кінця. Перед тим, як починати працювати зі схемою або викрійкою, її слід уважно вивчити. Якщо щось незрозуміло, це питання потрібно з’ясувати або ж скористатися іншою, більш простою схемою (викрійкою).\nОдяг для собак призначається переважно для носіння в холодну пору року (зима, осінь, рання весна). Влітку маленькі собачки не потребують костюмі, так як вони легко перегріваються.\nДля шиття і в’язання шапочок можна використовувати викрійки і схеми, аналогічні шиття і в’язання дитячих шапочок. Увага: перед тим, як починати роботу, потрібно зняти всі мірки (обхват голови, обхват лап в самому широкому місці, довжину тулуба). Потрібно обов’язково враховувати отвір для хвоста в штанцях і нижній частині комбінезонів. Під час зняття мірок вихованець повинен бути в гарному настрої. Якщо собака турбується, процедуру рекомендується відкласти на інший час. Собака не повинна ворушитися. Якщо вона буде ворушитися, смикатися, міняти положення, велика ймовірність того, що розміри будуть неточними.\nВиготовлення нарядів для маленьких собак – оригінальне хобі. Комбінезон нарядний, светр або шапочка стануть відмінним подарунком чотириногому другу і виділять його з маси інших кімнатних собачок. Головне, щоб одяг захищала малюка від вітру і холоду. Увага: в костюмі не повинно бути шнурків (мотузок, ременів), в яких тварина може заплутатися. В іншому випадку, собака може злякатися і навіть задихнутися, затягнувши шнурок. Одяг повинна мати простий фасон і не сковувати рухів тварини на прогулянці. Це обов’язково потрібно враховувати при виборі відповідного фасону.


Вироби з дріжджового тіста » Страница 3\nПродукти для приготування: 500 г муки, 25 г дріжджів, небагато молока, 4 яєчні жовтки, 1/2 чайна ложка цукру, сіль, вершкове масло, 100 г сметана, ванільний цукор. З муки, розведень в молоці дріжджів і цукру, яєчних жовтків і сметани вимісити тісто, розкотити його в пласт товщиною в 1 см і відставити на 1,5 години. Потім стаканчиком вирізувати круглі коржики і смажити їх в гарячому жиру. Готові вироби посипати цукровою пудрою.\nПродукти для приготування: 500 г муки, 2-3 стакани молока, 2 ст. ложки вершкового масла, 1 яйце, 1 ст. ложка цукру, неповна чайна ложка солі, 20 г дріжджів. У стакані теплої води розвести дріжджі, змішати їх з 250 г муки, добре розмішати і поставити в тепле місце на 40-45 хв. До готової опари додати цукор, сіль, яєчний жовток, розтоплене вершкове масло (можна і рослинне), розмішати і поступово додавати муку, вимішуючи тісто до отримання однорідної маси.\nПАМПУШКИ ОСОБЛИВІ З НАЧИНКОЮ\nПродукти для приготування тіста: 500 г муки, 30 г цукру, 400 г молока, 15 г дріжджів, 1 яєчний жовток, сіль.\nДля начинки: 350 г свіжого сиру, 50 г сметани, 1 яєчний жовток, 15 г кропу, сіль. Приготувати звичайним способом опару, потім замісити тісто середньої консистенції (як для пампушок). Поставити тісто в тепле місце для підйому.


17.09.2019 12:21 Джерело: Щоденний Львів\n16 вересня o 23.30 на трасі між Ременовом і Жовтанцями зіткнулися легковик «Ford» та автобус.\nПро це повідомили на сторінці громадської організації «Варта 1» в інтернет-мережі «Facebook», де також опублікували фото з місця події й розповіли: «Водій легковика «Ford» помер на місця пригоди, в автобусі всі живі», пише - Щоденний Львів.\nУ Головному управлінні поліції у Львівській області уточнили: « Дорожньо-транспортна пригода сталась 16 вересня близько 22.20 на автодорозі «Львів-Радехів-Луцьк» неподалік села Ременів Кам’янка-Бузького району. Зіткнулись автомобіль «Кіа Каренс», яким керував 47-річний мешканець райцентру та маршрутний автобус «БАЗ» сполученням Львів-Радехів, за кермом якого перебував 52-річний житель Радехова».\n«На момент зіткнення у салоні автобуса перебував водій та п’ятнадцятеро пасажирів. Внаслідок зіткнення водій легковика отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. Водій та один з пасажирів автобуса також отримали травми та були доставлені у лікарню», – поінформували також в обласному управлінні поліції.


Програма «Creative Fellowship» розширює горизонти для українських талантів – 5 слов\nГлавная / Афиша / Програма «Creative Fellowship» розширює горизонти для українських талантів\nVadim 10.05.2022\tАфиша, Музыка, Титул Оставить комментарий 1,419 Просмотры\nCreative Fellowship Initiative розпочато співпрацю з двома міжнародними проектами, спрямованими на освіту для молоді України в сфері культури та мистецтв.\nCreative Fellowship Initiative заключив угоду про нове партнерство з Opera on Tap – неприбутковою організацією, що знаходиться у Нью-Йорку, США. Це перший досвід співпраці Creative Fellowship Initiative з мистецькими педагогами за межами ЄС, який відкриває нові перспективи для творчої молоді з України, Північної Македонії та Гватемали. На переконання представників Creative Fellowship Initiative, навіть у цей складний для України час українським талановитим дітям та підліткам повинна надаватись можливість розвивати свої здібності; тому, крім вже існуючих програм, проект продовжує розширювати горизонти можливостей для талановитих дітей та підлітків.\nТак, з 2017 року в Україні здійснюється стипендіальна програма для талановитих дітей. У рамках партнерства з Міжнародним Зальцбурзьким Оперним фестивалем проект Creative Fellowship покликаний для ознайомлення дітей із промислових регіонів з міжнародним культурним середовищем, надання можливості спілкування з однолітками з інших країн та створювання спільних творчих проектів. Щорічно, впродовж Фестивалю, переможці програми беруть участь у роботі міжнародних музичних таборів. Оновлена та розширена у 2020 році програма Creative Fellowship надає можливість українській молоді безкоштовно вивчити англійську мову, вчить працювати в команді, виробляє вміння ставити цілі та вирішувати завдання у мультикультурному середовищі. Такі навички не лише збільшують шанси працювати в цікавих, багатонаціональних проектах із широкою географією та гарною зарплатою, але й займатися підприємництвом на вищому рівні.\nЦього року Opera on Tap став провідним партнером в шоу-кейсі Creative Fellowship, який залучив понад 45 стипендіатів із України, Північної Македонії та Гватемали. Завдяки партнерству буде налагоджена співпраця між молодими талантами, викладачами Opera on Tap та всесвітньо відомими оперними співаками з усього світу. Кейс буде спиратися на «Playground Opera» – програму віртуальної освіти, розроблену викладачами Opera on Tap у співпраці з національно визнаними фондами та освітніми організаціями США.\n«Програма «Playground Opera» налагоджує міцні стосунки з викладачами та студентами та представляє творчість як життєву навичку, необхідну для успіху. Ця онлайн-платформа «активного навчання» надає студентам можливість взаємодії з художниками-викладачами та завантаження власних робіт, що виступають епізодами проекту. Крім того, вони побачать власний художній та відеоконтент, інтегрований у виробництво оперного відео», – говориться у повідомленні Creative Fellowship Initiative.\nУ реалізації навчальної програми Opera on Tap можуть допомогти вчитель музики або класний керівник, яким надаються вся необхідна підтримка та матеріали.\nПісля 6 навчальних занять учні надається можливість для створення відеоконтенту, який буде інтегровано у фінальний оперний фільм за мотивами «Попелюшки» Россіні.\nКрім того, у стипендіатів навчальної програми Opera on Tap є шанс прийняти участь у дослідженні, яке проводиться Університетом Сан-Франциско та фінансується Фондом Рене Флемінг. Дослідження на базі «Playground Opera» передбачає вивчення впливу на розвиток емпатії та соціально-емоційного навчання дітей. Під наглядом нейробіолога Університету Сан-Франциско, доктора Індра Вісконтаса, відстежуватиметься покращення процесу керування емоційними процесами та інших когнітивних і соціальних навичок, а саме шляхом опитування дітей та вчителів, які беруть участь у програмі.\nПРО OPERA ON TAP\nПроект Opera on Tap було розпочато як невелике щомісячне зібрання амбітних співаків із класичною освітою, які шукають більше можливостей для виступу. OOT виріс у продюсерську організацію із базою лояльної аудиторії та національним визнанням, ставши інноваційною силою в сфері класичної музики. Завдяки програмі Chapter, що наразі включає в себе двадцять п’ять національних та міжнародних відділень, OOT створено найбільшу у світі мережу оперних виконавців, творців та прихильників.\nРазом із тим Opera on Tap розроблено Immersive Opera Project, New Brew та інші програми. Флагманська освітня програма Opera on Tap, Playground Opera, навчає дітей у сфері опери, музики та театру по всьому світу.\nШтаб-квартира Opera on Tap знаходиться у Брукліні, штат Нью-Йорк, і має статус національної організації. Крім підтримки відділень по всьому світу, проект представляє програми місцевого виробництва, призначені для виконання місії залучення громади через оперу.\nФОНД РЕНЕ ФЛЕМІНГ\nФонд Рене Флемінг не тільки прагне допомагати у створенні майбутнього в дослідженнях музики та здоров’я, але й підтримує нових артистів за допомогою цільових проектів та сприяння розвитку визнаних організацій, які виконують цю важливу роботу. Фонд є некомерційною благодійною організацією.\nДоктор ІНДРЕ ВІСКОНТАС\nДоктор Індре Вісконтас, нейробіолог з Університету Сан-Франциско (USF), співпрацюватиме з Opera on Tap для проведення досліджень, які відстежують покращення емоційної регуляції студентів та інших когнітивних і соціальних навичок. Вісконтас – член Консультативної ради Opera on Tap, оперний співак і режисер, який захистив докторську дисертацією у когнітивній нейронауці. Крім викладання в USF, Вісконтас також працює у музичної консерваторії Сан-Франциско.\nПредыдущая Чілдрен Кінофест представляє журі Конкурсу дитячих фільмів


Мати все — купити на ВсіКниги\nКнига, яка з перших днів продажів очолила рейтинги в кількох книжкових мережах.\n"Мати все" - історія професорської доньки у якої було все: турботлива мама, коханий чоловік, гарна квартира, вдосталь грошей – ідеальне життя. Але не завжди все складається чудово. Підступ і брехня – ось на чому «авторитарна» мати побудувала родинну ідилію. Назва «Мати все», як і назви усіх книжок Дашвар, що побудовані на грі слів, мають неперевершену властивість з ювелірною точністю передавати захований у сюжетні лінії зміст. В основу роману письменниця поклала реальну життєву історію, яку колись побачила на одеському пляжі і в якій, переконана письменниця, багато людей побачать своє власне невигадане життя.


Готелі: Вежа Блекпул – Блекпул\nГотелі біля Вежа Блекпул\nБлекпул: інші визначні місця\nфото Charlotte Dingley\nBlackpool North Shore BeachПрогулянка вздовж пристані гарантує кілька фантастичних фото: Blackpool North Shore Beach розташована всього за 0,5 км від центру міста Блекпул. Гості Hotels.com зазначають, що цей сімейний район має пляжі. Якщо пройти пішки трохи далі, можна дійти прямо до води: Пріморський пляж Блекпулу.\nВежа Блекпул: дізнайтеся більше\nДе Вежа Блекпул?\nВежа Блекпул розташовано у районі Торговий центр «Blackpool Town Center». Цей район знаний своєю розвагами. Шукаєте розваг і цікавих місць в околиці? Спробуйте відвідати такі місця, як Центральний пірс Блекпулу та Водний парк «Сендкасл».\nВежа Блекпул: де зупинитися неподалік?\nМи маємо 459 готелів, розташованих поблизу такого місця, як Вежа Блекпул. Оберіть один із цих варіантів, які особливо подобаються нашим гостям:\n• бед-н-брекфест (3 зірки) • безплатний Wi-Fi • розташування в центрі\nВежа Блекпул: цікаве поблизу\nВежа Блекпул: ідеї для цікавої подорожі\n• Північний пірс\n• Центральна бібліотека Блекпула\n• Пріморський пляж Блекпулу\nВежа Блекпул: що цікавого\n• Пляж Blackpool Pleasure


За даними дослідження Info Sapiens, споживчі настрої українців упали до мінімуму | UA-Retail.com\nУ січні 2021 року індекс споживчих настроїв (ІСН) в Україні становив 60,7 пунктів, що на 5,2 пункту нижче за показник грудня 2020 року. В результаті ІСН разом з індексом очікуваних змін доходу повернулися на рівень початку 2019 року, пише RAU.\nЗа даними дослідження Info Sapiens, індекс поточного становища скоротився на 3,4 пункту до 57,4. Зокрема, складові цього індексу змінилися наступним чином:\nіндекс поточного особистого матеріального становища (х1) склав 48,2, що на 5,1 пункту нижче рівня грудня;\nіндекс доцільності великих покупок (х5) незначно скоротився і встановився на позначці 66,6.\nІндекс економічних очікувань (ІЕО) в січні скоротився на 6,4 пункту до 62,9. Динаміка складових цього індексу виглядає так:\nіндекс очікуваних змін особистого матеріального становища (х2) становить 68,6, що на 7,8 пункту менше, ніж у грудні;\nіндекс очікуваного розвитку економіки країни впродовж найближчого року (х3) становить 49,2, що на 5,8 пункту нижче, ніж в попередньому місяці;\nіндекс очікуваного розвитку економіки країни впродовж найближчих п’яти років (х4) знизився на 5,7 пункту до 70,8.\nУ січні показник індексу очікуваної динаміки безробіття незначно виріс і становить 147,2. Індекс інфляційних очікувань виріс на 3,2 пункту до 189,9.\nОчікування українців щодо курсу гривні протягом найближчих трьох місяців не змінилися: індекс девальваційних очікувань становить 148,7.\n“Індекс споживчих настроїв в січні 2021 року досяг мінімального значення за період з квітня 2019 року. Таким чином, його значення повернулися до початку 2019 року, до того, як почалося його зростання внаслідок виборів президента … Індекс очікуваних змін доходу повернувся на рівень початку 2019 року. Погіршення очікувань щодо власного доходу пов’язано з гіршими очікуваннями щодо розвитку економіки в цілому “, – відзначають в Info Sapiens.\nІСН визначається на підставі вибіркового обстеження домогосподарств. В ході дослідження опитують 1000 осіб у віці від 16 років. Вибірка репрезентативна за статтю та віком, враховує міське та сільське населення і розмір населеного пункту. Статистичне відхилення не перевищує 3,2%. Польовий етап січневої хвилі тривав з 15 січня по 1 лютого.\nДля визначення індексу респондентам задають п’ять питань: про те, як змінилося матеріальне становище їхньої сім’ї за останні шість місяців, як воно, на їхню думку, зміниться за шість місяців, чи оцінюють вони найближчий рік і найближчі п’ять років для української економіки як сприятливі, а також чи сприятливо зараз робити великі покупки для дому.\nІСН – середнє арифметичне індексів з усіх питань, індекс поточного становища – середнє арифметичне індексів першого і останнього, індекс економічних очікувань – середнє арифметичне індексів, визначених за відповідями на питання 2-4.


МНК: Різдво — символ віри та незламності для української нації\n“Віра є джерело героїзму, посвяти, відваги... Віра сталить думку. Віра не допускає сумнівів у вашу правду у ваші серця. Віра є запорукою тріумфу всякої правди, яка має потрібне число тих, що в неї — без вагання — вірують”, – Дмитро Донцов\nАби стати вільною та незалежною нацією, нам українцям прийшлось подолати важкий історичний шлях: репресії, голодомори, переслідування та терори. Попри всі заборони українського – мови, писемності та культури, нам вдалось зберегти свою самобутність та ідентичність. Українська культура, вірування та звичаї — те, що нам вдавалось оберігати та увіковічувати століттями. Християнські свята для українців є символом єдності та нездоланності, адже саме під час таких свят пробуджується нескоримий дух. Різдво Христове - одне з найважливіших релігійних святкувань для нашого народу.\nЦікаво й те, що навіть у концтаборах Німеччини, СРСР, Польщі, Франції, українці по-своєму намагались відсвяткувати народження Ісуса Христа. Із спогадів, можна зрозуміти наскільки наші попередники високо цінували це свято і намагались дотримуватись звичаїв хоча б в дрібницях. У 1934 р. Галичина була під окупацією Польщі. У польських тюрмах тих часів було багато українців-політв'язнів. Як і в кожній імперії, котра боїться повстань на загарбаних землях, українські повстанці утримувались якнайсуворіше. Проте, й в таких умовах вони зуміли зберегти свою національність та віру.\nТак, коли 1934 року за ґрати потрапив фактично весь Крайовий Провід ОУН на чолі зі Степаном Бандерою, своє перше Різдво вони зустріли в одиночних камерах, крізь товсті стіни яких неможливо було навіть перегукуватися. Але це не спинило, і вони вирішили колядувати свистом. Просвистівши «Бог предвічний», продовжили далі, насвистуючи Різдвяні коляди. А через два роки цей же гурт в'язнів відзначав Різдво в одній із найважчих в’язниць Польщі – «Святому Хресті». Після неодноразових відвідин і умовлянь священика начальник тюрми таки дозволив створити хор. Бандера, як лідер, організував хор арештантів, який виконав Службу Божу на чотири голоси. У 1943 році в Аушвіці (Освенцимі, Німеччина) націоналісти, або ж, як їх називали, «група Бандери», на Святвечір спромоглися дістати буряк, із якого зварили борщ. Святкову атмосферу було створено завдяки ялинці, позиченої у в’язнів-католиків, які вже відзначили своє Різдво.\n«Найбільше запам'яталось Різдво у таборі в 1947 році. Тоді українцям вдалося "організувати" і кутю, і вареники, і голубці. Усі дванадцять страв нам приготувати не вдалося, але вже те, що вдалося зробити кутю, усім надзвичайно підняло настрій. З піднесенням всі співали колядки так, що аж бараки тряслися. Перед тим ми пояснили в’язням інших національностей, яке свято ми відзначаємо, то нам із солідарності підспівували навіть узбеки та казахи. Хоча вони іншого віросповідання. А охоронці не могли зрозуміти, чого це раптом в’язні почали веселитися. Вони й гадки не мали, що є таке свято, як Різдво. Спільно проведена свята вечеря викликала в українців таке емоційне піднесення, що наступного дня кількадесят галичан наважилися не вийти на нічну зміну, аби не працювати у свято», — згадує тернопільчанин Богдан Стасів, що воював в дивізії "Галичина", Різдво 1944 року він святкував у Лотарингії (Франція). У 1955 році «патріарх» українських політв’язнів Михайло Сорока у листі до сина писав про їхнє Різдво: «І ми тішились, що й ми за звичаєм наших предків вшановуємо цю дату. Бо що-ж представляємо самі, відірвані від традицій, звичаїв, думок та стремлінь тих, що жили віками до нас?..»\nЗ цих спогадів можна зробити висновок — саме віра укріпляла поневолених українців, позбавляла їх страху смерті, допомагала зберігати національну самобутність, наділяла незрозумілою невіруючим силою духу.\nРоки минають, але деякі події, на жаль, повторюються. Цьогоріч, і уже 4 роки поспіль, найкращі воїни Української Держави відзначатимуть сімейне свято в окопах на сході країни. Важливо розуміти, що саме завдяки цим мужнім чоловікам та жінкам, захисникам нашої землі, культури та мови, ми можемо зібратись у сімейному колі та запалити Різдвяну свічку. Пам'ятай про борців, які відважно боронили нашу землю від загарбницького гніту сотні років, та про безсмертних героїв “Небесної Сотні”, пам'ятай про українських військових та добровольчі батальйони, які кожної хвилини ризикують життям заради мирного майбутнього у нашій Державі!\nВір! Віра — є джерелом дії та сили. Так як незламні українці у концтаборах вірили у всеобіймаючу національну ідею, так і наше завдання вірити у тих, хто щодня оберігає мирне небо над Україною!


Свекрухи мені не було шкода – вона не уявляла собі іншого способу життя, крім як затишно влаштуватися і бути чиєюсь утриманкою. Зараз вона всіма силами намагалася прилаштуватися до сина, тобто мого чоловіка. І якщо чоловік, допомагаючи матері останній рік, думав що цей рік – єдиний, потім мати буде отримувати пенсію, то я з самого початку знала, що годувати нам її доведеться все її життя – Українці Сьогодні\nYou are here: Home / Життєві історії / Свекрухи мені не було шкода – вона не уявляла собі іншого способу життя, крім як затишно влаштуватися і бути чиєюсь утриманкою. Зараз вона всіма силами намагалася прилаштуватися до сина, тобто мого чоловіка. І якщо чоловік, допомагаючи матері останній рік, думав що цей рік – єдиний, потім мати буде отримувати пенсію, то я з самого початку знала, що годувати нам її доведеться все її життя\nВиходу на пенсію мама чоловіка, Валентина Петрівна, чекала як манни небесної. Я до її очікування ставилася досить скептично: навіть я знаю, що жінка, ні дня у своєму житті офіційно не пропрацювала, на пенсію в 55 років не вийде. Після 60, можливо. Але не зараз.\nОстанній рік Валентину Петрівну утримували ми з чоловіком. З батьком мого чоловіка свекруха розлучилася через кілька років після його народження, а останні 20 років її утримував чоловік сусідки, Ігор Дмитрович, досить забезпечений чоловік, в минулому році відсвяткував ювілей – шістдесятиріччя.\nЯк тільки Ігоря Дмитровича наздогнала стареча неміч і він перестав мати потребу в послугах свекрухи, він попрощався з нею і став зразковим сім’янином. То ж Валентина Петрівна залишилася без засобів для існування.\nКолись робота у Валентини Петрівни була, правда недовго і без оформлення. Вона торгувала в наметі на ринку без офіційного працевлаштування, пропонувала послуги няні сім’ям з дітьми, мила підлогу в під’їздах. Але ніде вона не затрималася надовго, в силу свого довгого язика, який вона не хотіла притримати.\nКоли ми з чоловіком познайомилися і зійшлися, Валентина Петрівна не прийняла мене. Як так – її єдиного сина, охомутала якась селючка. Так, може я і з села, зате працювати вмію. Я забрала чоловіка до себе і ми почали вирощувати свиней. Зараз у нас велике поголів’я, ми давно живемо в місті, а всіма справами на свинокомплексі заправляє керуючий.\nСвекруха мене так і називає: свинарка. 6 років тому я пропонувала свекрусі офіційне працевлаштування, щоб хоч якась пенсія у неї була. Вона фиркнула на мене, образившись пропозицією: – Сама свинарка, сина мого втягнула, ще й мене свинаркою хочеш зробити?\nОдним словом – не погодилася. Зараз ця жінка скаржиться синові на несправедливість і жалісно запитує мого чоловіка:\n– Жити то я на що буду? Нікому не потрібна – ні Ігорю, ні державі, ні тобі! Тобі-то може і потрібна, та дружина твоя не дозволить тобі мамі допомагати. Ти ж навіть чхнути без дозволу своєї свинарки не можеш.\nЯ зайшла на кухню:\n– Валентино Петрівно, а Вам не здається, що ображати людину, від якої залежить Ваше майбутнє, в її ж домі, це, як мінімум, недалекоглядно?\n– А що я такого сказала? Правду! За правду не карають. Я придумала – я залишуся у вас жити. Свою квартиру здам, щоб було на що жити.\nЯ закотила очі і пішла в кімнату.\nСвекрухи мені не було шкода – вона не уявляла собі іншого способу життя, крім як затишно влаштуватися і бути чиєюсь утриманкою. Зараз вона всіма силами намагалася прилаштуватися до сина, тобто мого чоловіка. І якщо чоловік, допомагаючи матері останній рік, думав що цей рік – єдиний, потім мати буде отримувати пенсію, то я з самого початку знала, що годувати нам її доведеться все її життя.\nНе на вулицю ж її гнати? Я погодилася виділити їй допомогу за однієї умови – щоразу, коли вона буде отримувати гроші, вона має подякувати, від усієї душі. А ще, попросити вибачення за свинарку.\nАле за стільки років постійних образ – вона це заслужила. Чоловік покрутив пальцем біля скроні, але грошима в нашій родині розпоряджаюся я, тому відмовити мене він не зміг.\nСвекруха, почувши про мій умови, образилася і грюкнула дверима:\n– Не бувати такому! Я не буду цього робити, це нижче моєї гордості. Так я краще голодувати буду!\nАле я впевнена, що подзвонить, попросить грошей, як миленька. Вона ж працювати не вміє, то ж скоро прийде просити пробачення і дякувати. Ну треба ж було її якось провчити.


Фільм Я, Робот (2004) дивитись онлайн\nДивитись онлайн українською Я, Робот (2004)\nПодії фільму «Я, Робот» розвиваються у недалекому альтернативному майбутньому. Глядач зможе дивитися онлайн на новий розвиток людства завдяки механічним технологіям. Уже довгі роки роботи рахуються найкращими друзями кожного члена суспільства. Страх перед цими схожими на людей винаходами пройшов і тільки головний герой далі не довіряє чим бездушним істотам. Дел Спунер поліцейський який в своїй практиці уже зустрічався з прикрим випадком, де саме робот був винен у смерті людини. Здавалося, що він один лишився з недовірою до корпорації US Robotics, що випускає механізми для різних цілей. Через деякий час Спуна викликають по справі у головний офіс цієї компанії. Провідний майстер і винахідник усе справи Альфред Леннинг закінчив життя самогубством. Перед своїм стрибком у вікно він лишив повідомлення спеціально для Дела. Поліцейський починає власне розслідування і починає розкопувати дивні факти. Голова організації дав йому певний доступ і тепер Спун зрозумів, чого боявся винахідник. Виявляється, що компанія недарма нікого не допускає у свій штат, адже їм є що приховувати. Тепер головний герой повинен швидко приймати рішення, інакше катастрофи не уникнути. Варто скачати торрент, щоб подивитися на подальший розвиток історії.


Твіґґі святкує день народження | Новини на Gazeta.ua\nНеділя, 19 вересня 2021 13:41\nПерша у світі супермодель англійка Леслі Хорнбрі сьогодні, 19 вересня, святкує 72-річчя. На подіумі виступала під псевдонімом Твіґґі, що в перекладі з англійської означає "тростинка".\nЛеслі з дитинства відрізнялася надзвичайною худобою при зрості 169 см важила при 41 кг. Об'єм стегон мала 80 см, талії - 55, грудей - 80. Зі школи до неї приклеїлося образливе прізвисько "stick" — палиця. Вирішальну роль в її житті зіграв продюсер Джастін де Вілленев. Він наполіг на фотопробах. Заявив, що ніяка вона не палиця, а скоріше тендітна гілочка "twig". Додавши до цього слова кілька літер, вона стала Твіґґі.\nТендітна модель Твіггі стала іконою стилю\n"Вона була така худа, що здавалося, зломиться навпіл. Підстригли її "під хлопчика", одягли в коротку спідничку й намалювали великі очі. А через півроку найбільші модниці по всьому світу носили коротке волосся, одягали міні та малювали чорні стрілки на повіках. Твіґґі стала іконою: худе тіло, ідеально квадратні плечі, довгі ноги й майже непомітні груди", - згадував Найджел Девіс, власник магазину одягу в Челсі\nТвіґґі ввела моду на стиль "унісекс" і 40-й розмір одягу. Сотні тисяч дівчат сіли на жорстку дієту. Для більшості це закінчилося порушенням обміну речовин і хронічною анорексією.\nПодіум Твіґґ залишила 1966 року.\n"Не можна все життя працювати вішалкою", — пояснила тоді.\nЧерез рік знялася в рекламі вівсяних пластівців, запустила лінію одягу для підлітків. А 1971-го дебютувала в кіно в мюзиклі "Бойфренд", за який отримала дві премії "Золотий глобус".\nПісля закінчення модельної кар'єри Твіґґі тричі була заміжня, народила дочку, записала 21 музичний альбом, знялася в десятці кінокартин.\nЗараз ви читаєте новину «Стала іконою стилю: перша в світі супермодель святкує день народження». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\nЯк носити трендові кросівки? Модні ідеї для чоловіків Переглядів: 387


В Ужгороді презентуватимуть новий журнал - Трибуна\n11 грудня 2013 року, у середу, о 14.00 в прес-центрі «Нове Закарпаття» (вул. Капушанська, 106 А, 2-й поверх) відбудеться презентація першого випуску нового просвітницького і науково-популярного журналу «Карпатія. Цивілізаційний поступ».\nПрезентація журналу «Карпатія. Цивілізаційний поступ» (гол. редактор — Олег Лукша, члени редакційної ради і редколегії).\nКруглий стіл по обговоренню ініціативи інтелектуальної еліти України «План дій для країни» та прийняття звернення від представників інтелектуальних кіл регіону та коаліції громадських об’єднань Закарпаття «За європейську інтеграцію України».\nДо уваги закарпатських любителів хокею! На Закарпатті Громадська рада за Євроінтеграцію В Ужгороді стартував Великодній ярмарок (ВІДЕО) Loading...


СОЛОДКІ… ГРОШІ, АБО БІЗНЕС БІЛЯ ПЛИТИ | Газета Яблучко, новини Тернополя та Тернопільської області\nКенді-бар. Він же — солодкий бар. Він же — десертний столик. І навіть цілком звичний для нас термін «солодкий стіл » — це теж все про нього!\nІдея доповнювати будь-які святкування витончено декорованими фуршетними столами зі всілякими солодощами, прийшла до нас порівняно нещодавно із Заходу. І цілком успішно прижилася. Сьогодні кенді-бар для американців і європейців — це, швидше, невід’ємний елемент більшості свят, ніж дивина.\nКрім того, це стало для деяких весільних агентств цілком прибутковим бізнесом. В Україні такі послуги теж уже користуються попитом, особливо на весіллях, фуршетах та дитячих вечірках. Якщо ви мрієте про свій власний бізнес, любите та умієте готувати — то чому б вам не спробувати зорганізувати невелику компанію, яка б влаштовувала кенді-бари.\nГоловна відмінність Сandybar (як його називають закордоном) від звичайного солодкого столу — багато — багато декоративних елементів і різноманітність не просто смачних , а й дуже красивих кондитерських виробів .\nОшатний стіл із солодощами — це гармонійне доповнення будь-якого заходу :\nСтильне і продумане оформлення столику для десертів — це половина успіху. Особливість кенді-бару в тому , що все не просто смачно, а ще й дуже-дуже гарно. Посуд, етикетки, скатертина і серветки — все це повинно гармоніювати одне з одним і з загальною тематикою святкування. В інтернеті зараз дуже багато ідей для натхнення, але найкраще — вигадайте свій стиль!\nЩо подавати в кенді — барі\nВсі частування слід подавати маленькими порціями — «на один укус». Щоб гості не забруднили руки, потрібно подати десертні виделки, шпашки або інше столове приладдя, яким буде зручно брати солодощі. Ну і звичайно ж, серветки ! Часто поруч із кенді-баром розміщують піднос із красивими маленькими коробочками або кульочки — щоб кожен гість зміг узяти із собою трішки частувань. Як альтернатива — упакувати відразу такі невеликі «презенти» і вручити всім в кінці свята.wedding-sites-candi-bar4\nА далі – вигадайте назву вашій «кенді — компанії», створіть логотип і активно використовуйте усі блага інтернету, аби розрекламувати свою працю. Пам’ятайте: чим більше людей підпишуться на вашу сторінку у соцмережі, тим більше потенційних клієнтів ви матимете.


Містифікації у Вікіпедії — Вікіновини\nМістифікації у Вікіпедії\n5 березня 2013 року в англійській Вікіпедії була винесена на видалення, а 6 березня видалена стаття, що існувала з 4 Серпня 2009 року, про радянського кінорежисера Юрія Гадюкіна, яка було визнана містифікацією.\nСтаття про Гадюкіна була створена в серпні 2009 року учасником Paulsorberg, більша частина внеску якого припадає саме на цю статтю, а сам користувач не з'являвся в Вікіпедії з осені 2009 року.\nНаведені в статті твердження виглядали досить переконливо для середнього читача англійській Вікіпедії. Йшлося про народженого 1932 року в Ленінграді режисера, який зняв свій перший фільм в СРСР, потім емігрував у Велику Британію, де зняв ще два фільми і почав знімати третій фільм, під час чого був вбитий за загадкових обставин в Лондоні в 1960 році.\nДосить докладна стаття, відповідно до правил, була написана по досить великій кількості джерел. Правда, онлайнових з них було всього два — сайт, присвячений режисеру, і його профіль в IMDb — найбільшій базі даних по кінематографії.\nТим не менш, більш уважне вивчення статті викликало деякі підозри. Зокрема, в ній повідомлялося, що свій перший фільм Юрій Гадюкін зняв 1954 року у віці 22 років. Це ввижається неможливим — в той час тривав тотальний контроль радянського кінематографа, всі нові фільми переглядались на рівні найвищого керівництва, і знімати фільм 22-річному режисерові ніхто б не довірив.\nНазва фільму, що міститься на сторінці IMDb — «Там, де бродять трактори» — могло б бути непоганою ідеєю для фільму 1990-х років, але ніяк не 1950-х.\nНавіть просто виїхати в капіталістичну країну в 1956 році було майже нереально, а в такому віці — просто немислимо.\nПрізвище «Гадюкін» по-російськи пошуковики знаходять тільки в назві оповідання Віктора Драгунського «Смерть шпигуна Гадюкіна». Актор Ян Хендрі, про якого стаття Вікіпедії повідомляє, що він знімався в одному з фільмів Гадюкіна, реально існував, але в його біографії ніякі фільми Гадюкіна не згадуються.\nСтаття Вікіпедії про Бухарестський кінофестиваль, на якому нібито отримав головний приз фільм «Там, де бродять трактори», була створена в червні 2009 року, учасником GeorgeJLewis, основний внесок якого припадає на цю статтю, і в ній також відзначився автор статті про Гадюкіни Paulsorberg.\nЯк зараз з'ясовується, Бухарестського кінофестивалю також ніколи не існувало.\nВ процесі обговорення видалення виявилося також, що в книгах, цитованих у статті, ніякий Гадюкін не згадується, і заодно було знайдено ролик на YouTube, що розповідає про те, як молодий режисер Джордж Льюїс знімає псевдодокументальний фільм, нібито використовуючи незакінчені матеріали Гадюкіна. Виявилося й оголошення про фільм.\nТаким чином стало абсолютно очевидним, що стаття є фальсифікацією: вона була створена, так само, як і сайт Гадюкіна, сторінки IMDB і численні пости на форумах в мережі, в яких глядачі діляться враженнями про перегляди фільмів «великого кінорежисера» Гадюкіна.\nПісля вивчення всіх матеріалів стаття була видалена адміністратором Вікіпедії за прискореною процедурою, тоді як за звичайною необхідно чекати тиждень до завершення обговорення.\nСтаття про Гадюкіна — не перша і напевно не остання містифікація у Вікіпедії.\nТільки в англійському розділі неповний список містифікацій налічує більше 180 пунктів. Довше за всіх з них проіснувала стаття про римського воєначальника Гая Флавія Антонія (Gaius Flavius Antoninus), нібито одного з вбивць Юлія Цезаря. Знадобилося понад 8 років, щоб стаття потрапила на очі учаснику, що знав, що ніякий Гай Флавій Антоній до цього вбивства відношення не має. Ця стаття складалася з одного рядка і була написана, судячи з усього, для розваги, незареєстрованим учасником, провайдер якого знаходився в штаті Алабама.\nОднак зустрічаються і більш докладні містифікації. Так, стаття про вигадану «Війну Бішолім» (Bicholim conflict) в XVII столітті між португальськими колонізаторами і однією з держав Індії, змогла проіснувати п'ять з половиною років і була видалена після одноденного обговорення в грудні 2012 року.\nСтаття про журналіста Джона Сайгенталера, реально існуючу людину, яка містить вигадані факти, викликала скандал у пресі і стала причиною для значного посилення правил написання статей про сучасників .\nВидалення в лютому 2006 року статті про вигаданого революціонера, Генрика Батути, створеної в польській Вікіпедії в листопаді 2004 року, привернуло увагу відразу двох провідних періодичних видань Польщі.\nСтаття містила фотографію таблички на вулиці Батути в Варшаві, що надавало переконливості написаному, хоча, як з'ясувалося, назву ця вулиця отримала не в честь якого-небудь людини, а завдяки звичайній диригентській палички (пол. batuta).\nВ українській Вікіпедії фейкова стаття Жан-Поль Біде про міфічного винахідника біде проіснувала з 19 травня 2010 до вилучення 19 лютого 2013 року. Була вилучена після того як на неї звернув увагу користувач Basio і поставив на вилучення, зауваживши, що біде - винахід 17 століття. На відміну від статті про Гадюкіна, стаття про Жана-Поля Біде не містила жодних джерел.\nЦілу серію містифікацій на історичну тематику створив незареєстрований користувач з багатьма динамічними IP-адресами. Так, наприклад його стаття «Епромінор» містила посилання на «Історію» Геродота хоч згадки про цього царя у Геродота нема:\n« Епромінор Евпромінос Кімерійський Агіасс(Agiasos (грец.Σνπρόςος) (*бл.808 - † після755) — кімерійсько-таврський цар між 775-760-ми роками.Згаданий у Геродота,під йменям Агіс чи Агіас Емпомінор.Відомо лише що воював проти скіфських вождів за вплив на сході Азовського моря.Сам був жерцем та полководцем у агідського племені 788-770рр.до.н.е. »\nОчевидно, запобігти створенню містифікацій або навіть забезпечити своєчасне їх виявлення ніколи не вдасться.\nМістифікації створюються як для розваги, так і для просування будь-яких ідей і комерційних продуктів.\nДля їх виявлення потрібно збіг відразу декількох факторів: потрібно, щоб, по-перше, стаття потрапила на очі людині, що хоч трохи розбирається в темі, на яку вона написана, а по-друге, щоб він перевірив джерела, не бентежачись необхідністю сходити для цього в бібліотеку.\nЯк показує приклад статті про Юрія Гадюкіна, всі онлайнові джерела, що допускають вільне редагування, включаючи базу даних IMDb, можуть бути сфальсифіковані, а офф-лайнові можуть бути приведені для відводу очей і не містити ніякої інформації про предмет статті.\nБільшість людей, які мають відношення до редагування Вікіпедії, знають, що не можна цілком довіряти всьому, що написано в ній, і що інформацію необхідно перевіряти, але поки ця ідея досягне широкої публіки, може ще пройти деякий час.\nЗбережена версія статті Yuri Gadyukin в списку містифікацій Англійської Вікіпедії. Раніше стаття розташовувалася в основному просторі. Див також сторінку обговорення видалення.\nСайт, присвячений режисеру: Yuri Gadyukin (Twinning: 1, 2, 3); фільмографія (Twinning: peeep.us/491c379f 1, 2, 3); про фільм THE GRAVEN IDOL (1960, INCOMPLETE) (Twinning: 1, 2, 3); 20death.html містична смерть (Twinning: 1, 2, 3); про автора сайту (Twinning: 1, 2, 3).\nYuri Gadyukin (1932–1960) (Twinning: 1, 2, 3) в IMDb.\nСторінка фільму Tam, Gdye Brodyat Traktory (1954) («Там, де бродять трактори»; Читальний: 1, 2) в IMDb.\nIan Hendry (I) (1931–1984) в IMDb. У Вікіпедії: Ian Hendry).\nСтаття Вікіпедії про Бухарестський кінофестиваль — Bucharest Film Festival (Twinning: 1, 2); історія редагувань). Див також сторінку обговорення видалення.\nОголошення про псевдодокументальному фільмі (Twinning: 1, 2, 3), який знімає режисер Джордж Льюїс. Розділ «Nitrate Team» (Twinning: 1, 2, 3).\nТрейлер фільму, нібито заснованого на незакінчених матеріалах Юрія Гадюкіна, на YouTube: «Nitrate» promotional trailer.\nЦя стаття є перекладом з іншомовної сторінки ВікіНовин Мистификации в Википедии: советский режиссёр Юрий Гадюкин (2009 — 2013)\nОтримано з https://uk.wikinews.org/w/index.php?title=Містифікації_у_Вікіпедії&oldid=41974\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 22:17, 1 жовтня 2017.


Пітер Дорошенко: Участь художника у Венеційській бієнале — це як виступ на сцені: а раптом забудеш слова - - Україна Молода\nГоловна > Культура > Пітер Дорошенко: Участь художника у Венеційській бієнале — це як виступ на сцені: а раптом забудеш слова\nПітер Дорошенко: Участь художника у Венеційській бієнале — це як виступ на сцені: а раптом забудеш слова\n7 червня у Венеції відкривається бієнале сучасного мистецтва — світовий арт–форум №1. Україну на ній представлятиме, за рішенням Міністерства культури і туризму, PinchukArtCentre. Комісар українського павільйону Пітер Дорошенко розповів «УМ» про свій проект «Степи мрійників», чому українських художників немає в головній кураторській виставці бієнале і як у них із Чичканом збіглися погляди на місце України у світі.\nЯк потрапити в Арсенал\n— Пане Пітере, цього року директором Венеційської бієнале буде Даніель Бірбаум, відомий філософ, арт–критик, куратор. Як залежить мистецька кон’юнктура Венеційської бієнале від директора?\n— Думаю, Даніель Бірбаум зробить дуже цікаву роботу, бо художники, яких він вибрав для головної виставки в «Арсеналі» — це не ті імена, які ми бачили останні три–чотири бієнале. Він подорожує і бачить виставки по цілім світі, то я думаю, що він вибрав молодих, таких, що багато виставляються за кордоном, або справді мають сильні роботи, які зацікавлять багатьох людей. Директор бієнале обов’язково має вибрати тему — він мусить якось керувати, показувати дорогу, а ті, що не хочуть чи не можуть осмислювати задану тему, бо художник має право все бачити по–своєму, працюють у своєму ключі.\nЗараз уже не працює схема: якщо художник поїхав на бієнале, він ніби виграв у лотерею. Можливо, так було 40—50 років тому, а тепер, я думаю, тиск відповідальності, авторитету імпрези такий великий, що це навіть не дуже добре для кар’єри художника.\n— Бо участь у Венеційській бієнале — це як виступ на сцені: виходиш і раптом забудеш слова пісні. Ти ніби маєш цікаві думки, а зробиш поганеньку картину, чи скульптуру, чи інсталяцію, і люди це пам’ятатимуть 2–3 роки. Це може бути дуже хороший художник, але от саме ця робота йому не вдалася. У Венецію є сенс їхати, щоб побачити результати, як художники працюють, як вони бачать сьогоднішній світ — це дуже важливо зустрітися з іншими митцями, вступити з ними в творчу дискусію.\n— Для художника страшенно престижно потрапити не стільки в свій національний павільйон, як у головну кураторську виставку.\n— Так, дуже важливо.\n— Українців цього року в кураторському проекті Даніеля Бірбаума немає. Це тому, що Даніель не знає український ринок і українських художників, чи є якісь інші причини?\n— Бірбаума та інших кураторів запрошують у різні країни — чи то в Ісландію, чи в Грецію, чи в Єгипет, і тоді вони їдуть, 2–3 дні ходять по галереях, майстернях, знайомляться з художниками. Ми такої системи не маємо, ми нікого не запрошуємо. Багато людей приїздить подивитися на PinchukArtCentre, це трохи допомагає, але Даніель Бірбаум тут не був і нікого не знає.\n— Восени, коли буде виставка претендентів на премію PinchukArtCentre, вже буде відоме ім’я куратора наступної бієнале, ви плануєте його запросити в Київ?\n— Усе можливо. Треба, по–перше, знати, хто це буде. По–друге, чи цікавий йому наш формат. Але, звичайно, ми дуже зацікавлені, щоб люди приїжджали дізнатися про українських художників, щоб їх роботи показували за кордоном — це теж наша функція. Ми ж не хочемо, щоб це було якесь гетто тільки у Києві. Багато людей приїздять на виставку Деміена Херста і будуть бачити також Чичканову роботу, вони бачили українських художників із останнього венеційського павільйона і критики вже зацікавлені українськими художниками і хочуть дізнатися про них більше. Але це робиться не за один –два роки, на це треба десять років — і тоді люди самі будуть приїжджати.\n— У чому причина того, що в головній виставці Венеції так багато російських художників — їх більше знають у світі, їхні роботи актуальніші чи в тому, що Бірбаум два рази поспіль був куратором Московських бієнале?\n— Думаю, це пов’язане винятково з тим, що він уже двічі був куратором у Москві і знайомий з тамтешніми художниками. Я не думаю, що російські художники більш знані, кілька — так, але не забувайте, що багато відомих російських художників, які живуть у Москві, є українцями.\n«Я люблю жити сьогоднішнім днем»\n— Концепцію українського павільйону придумали ви, чи не так?\n— Так, це моя ідея.\n— Отже, ви могли вибирати тих, хто втілюватиме ваш задум з–поміж багатьох митців. Чому зупинилися на Іллі Чичкані?\n— Я багато говорив з різними художниками — молодими і середнього віку, з тими, що пишуть картини, і з тими, що роблять інсталяції, на теми: які позиції Україна має в Європі, на сході, на заході, як вона сполучена з іншим світом. Це були загальні розмови, а не так, що я розповів їм свої ідеї і чекав фітбек. І Чичкан виявився найбільш співзвучним моїм ідеям, наші погляди на багато речей збігалися, крім того, він був найвідкритішим — він любить працювати з незнайомими людьми, бо, за його словами, тоді є конфлікт і швидкі результати. І я це також люблю, бо зараз у світі тяжкі часи, ми не знаємо, що трапиться завтра. Я люблю жити сьогоднішнім днем, а не тим, що було п’ять місяців тому, чи мріяти, що буде через п’ять місяців — то фантазії. Чичкан теж живе сьогоднішнім днем, у нього свіжі думки. Ілля дуже хотів працювати саме з Ясухіро.\n— Ви були раніше знайомі з Міхара Ясухіро?\n— Ні, ми подзвонили до нього, я познайомився з Міхара у Лондоні й сказав, що хотів би з ним зустрітися. Він запросив нас на своє фешн–шоу в Парижі й сказав, що там у нас буде два дні, щоб порозмовляти.\n— Коли приїздить Ясухіро?\n— За тиждень. Обидва художники працюватимуть тут разом два–три дні, потім за два тижні чи 10 днів до відкриття бієнале поїдуть до Венеції трудитися в Палаццо Поподопулі.\n«У Венеції на бієнале неможливо зняти квартиру, то де криза?»\n— Я читала, що ще до своєї роботи в PinchukArtCentre ви робили в США персональну виставку Іллі Чичкана. Що це було?\n— Це було в арт–центрі у Мілуокі, де я був директором у 1998 році. Ми пустили на кабель, на 47 канал багато його відеоробіт — нам його дали задурно на три місяці, і Чичканове відео грало 24 години 7 днів на тиждень, три місяці безперестанку. Люди не могли повірити, що це одне й те саме грає цілий день і цілу ніч. Але воно було дуже цікаво, люди потім приходили в арт–центр і думали — а, це те, що ми бачили по телевізору, а в арт–центрі вони бачили ще й фото, і живопис, інсталяції.\n— Ви говорили, що Чичкан, коли говорив про український проект, сказав, що це має бути крейзі. А я весь час пригадую слоган Патріка Мімрана, який він презентував на Венеційській бієнале чотири роки тому — «Мистецтво не повинно бути потворним, щоб здаватися розумним». Чи обов’язково сучасному мистецтву бути крейзі, чи потворним, чи епатажним, щоб здаватися розумним?\n— Це все одно, що зараз піти в продуктовий магазин по торт, ви побачите 40 тортів — з чорницею, з суницею, з шоколадом тощо. Такий зараз світ, і мистецтво має бути таким самим — мусить бути серйозне, сухе, а з другого боку — щось дуже божевільне, ближче до театру, і мусить бути щось посередині. Я не люблю, коли критики або куратори кажуть: може бути тільки так і не інакше — значить, вони хочуть мати контроль над художниками. Це неможливо.\n— Ви сказали, що проект, який буде представляти Україну, в Україні показати неможливо, тому що без венеційського контексту — архітектури, інтер’єрів старовинного палацу, гранд–каналу — він утратить сенс. Як ми можемо говорити про самодостатність мистецтва, якщо воно втрачає сенс без контексту?\n— Проблема в тому, що є мистецтво класичне — картина, скульптура, фотографія, і сучасне — медіа, інсталяції, і наш проект це, швидше, інсталяції. Класичне мистецтво можна побачити в музеях, а нове мистецтво треба дивитися там, де його створює художник — інакше би люди не їхали у Венецію на бієнале.\n— «Поема про море» не доїхала в Київ із тих самих причин?\n— Ми мали багато робіт у колекції PinchukArtCentre, тепер показували роботи Сем Тейлор–Вуд, то десь три чверті проекту ми показали або будемо показувати в майбутньому. Представити це як цілісний проект дуже важко — ми б мали збудувати такі самі стіни, як у палаццо у Венеції, щоб був якийсь контекст. Багато людей цей проект побачили — хто не зміг поїхати у Венецію, подивитися у каталогах чи в інтернеті.\n— У вас є амбіції отримати якийсь приз у Венеції?\n— Приз — це добре, але ми про нього не дуже турбуємось. Якщо отримаємо — супер, подякуємо, а як не отримаємо, ми все одно знаємо, що зробили хороший проект.\n— Що змінилося б в Українському павільйоні, якби він не представляв державу, а просто PinchukArtCentre?\n— Нічого не змінилося б, був би такий самий.\n— Як ви ставитесь до того, що інші українські арт–інституції обурюються дворічною монополією PinchukArtCentre на Венеційську бієнале?\n— Я над цим не задумуюсь, ми зосереджені на своїй роботі, ми знаємо, що робити, і працюємо в певному напрямку. Нас цікавлять художники і їхні роботи, нам цікаво, що показують галереї, а не що ті чи інші люди з арт–світу коментують.\n— Чи планує PinchukArtCentre брати участь в інших бієнале — в Сан–Паулу, «Документа», чи ви зосереджуєтесь тільки на Венеції?\n— Я не думаю, що наступний Сан–Паулу взагалі відбудеться…\n— Криза, і перед кризою у Бразилії уже була криза. На «Документі» представлені тільки кураторські проекти. На інших бієнале немає павільйонів, залишається тільки бієнале в Єгипті та Еквадорі, в Еквадорі — тільки живопис, у Єгипті — тільки інсталяції. Може, воно й було б цікаво, але поки ми працюємо над проектом у Венеції і нашими виставками тут, у Києві.\n— Чи вплинула криза на бюджет проекту?\n— Ми маємо бюджет, щоб зробити найліпшу виставку. Але найцікавіше, що у Венеції неможливо зняти квартиру на бієнале, то є криза чи нема кризи?\nМінкульт у курсі\n— Кому належала ідея запросити куратором Володимира Кличка? Це така постмодерністська гра?\n— Ні, це не гра. Коли я познайомився з Чичканом у 1993 році, він був дизайнером, тоді став художником, Міхара починав художником, тепер він є дизайнером. У нас була велика дискусія з Іллею і Ясухіро: що це значить бути художником, куратором, дизайнером, комісаром, президентом. Це для нашого доброго самопочуття, відчуття власної значущості, або це важливо для інших людей — наш статус, ми думали, кого запросити в куратори з людей, які ніколи цим не займались і таким чином продовжити розмову про ідентифікацію ролі.\n— Чим конкретно займатиметься Кличко у цьому проекті?\n— Вибачте, не можу зараз нічого говорити, бо тоді ніхто до Венеції не приїде. Кличко підійшов найкраще.\n— Чиновники з Мінкульту посвячені в деталі проекту, адже у них функція контролера.\n— Так, вони знають усю інформацію, ми щомісяця інформуємо їх про наші зібрання, про всі нюанси проекту, як просувається робота, переговори. Вони, як і всі інші міністерства у світі, приймають, контролюють, слухають — у нас не виникає ніяких проблем. У художній процес вони не втручаються. Якби вони мали щось додати, було б дуже цікаво. Ми співпрацюємо мирно, злагоджено, як воно і має бути.\nПітер Дорошенко народився 1962 року в Чикаго, США. З 2005 року — директор одного з найбільших європейських центрів сучасного мистецтва «Baltic» (Гейтсхед, Англія). У 2003–2005 роках Дорошенко був директором центру сучасних мистецтв SMAK (Stedelijik Museum voor Actuele Kunst), Гент, Бельгія. Останні 15 років обіймав директорські та кураторські позиції в низці різноманітних інституцій, представляючи сучасне мистецтво, серед яких Інститут візуальних мистецтв, (Мілуокі, США); Музей сучасного мистецтва, (Х’юстон, США); Музей мистецтв Everson, (Сіракузи, США). Починаючи з 1999 року, він читає лекції в Школі мистецтв Х’юстона, а з 2004 року — в вищих навчальних закладах Відня, Антверпена, Нью–Йорка. У 2002 році уряд Франції нагородив Дорошенка Дипломом Кавалера Ордену Мистецтв та Літератури (Chevalier of the Order of Arts and Letters). З 2007 року — арт–директор PinchukArtCentre.\n— Пане Пітере, ви знаєте, що якась громадська організація написала листа в Національну комісію з питань моралі з проханням дати експертну оцінку виставці Деміена Херста. Що ви з цього приводу думаєте?\n— Мені цікаво, що люди думають про роботи Деміена Херста, а тоді сидять, дивляться якісь страшні фільми на комп’ютері або програми на телебаченні, різні дурниці, і ніяких проблем там не бачать. А ми робимо виставку, яка справді примушує задуматись, і люди зразу знаходять якісь проблеми. Мені їх шкода. А може, вони прийдуть подивитися, у них відкриються очі і вони побачать, що нічого страшного тут нема, бо ми показуємо дуже важливе мистецтво. Знову ж таки, я можу піти на Бессарабський ринок і побачити там набагато гірше — м’ясо, туші, або на іншому ринку щось ще гірше. Ці люди звернулися в комісію не з релігійних переконань, не з оцінками, що Деміен Херст добрий чи поганий художник, вони написали, бо це їхній імідж.


Ми нагадаємо росіянам, хто є насправді штучним утворенням | Widget News\nМи нагадаємо росіянам, хто є насправді штучним утворенням\n«Сьогодні у Російській Федерації знаходиться багато українських етнічних земель. І коли Президент Росії говорить про штучне утворення України, то ми повинні нагадати, що це дивно звучить з боку Росії, яка є просто штучним державним утворенням і, в принципі, не може довго існувати. Ми повинні говорити, що на російській Слобожанщині та на Кубані живуть мільйони українців. Тому ми повинні їх підтримувати своїми діями, щоби нагадувати Росії, де є державо-, а де штучне утворення», – про це 12 квітня заявив народний депутат України Андрій Парубій – на міжпартійній (ЛОО НСНУ, КУН, НРУ, ХДС) конференції у Львові .\nАндрій Парубій розповів, що як член комітету Міністерства закордонних справ України він домовився з МЗС про виділення коштів на підручники для українців у Кубані та російській Слобожанщині. «Найближчим часом ми їх повеземо туди і нагадаємо росіянам, з чого складається їхня держава і хто є насправді штучним утворенням», – сказав він.\nЗаяви російського керівництва, за словами нардепа Парубія, продемонстрували, що є загроза для української Держави. «Насправді, головним завданням для України сьогодні є входження у НАТО, у ту систему безпеки, яка зможе поставити бар’єр між Україною і Росією. Найбільшим завданням для кожного з нас буде – максимально пропагувати ідею вступу України у НАТО, навіть на рівні Львівської області. Адже лише дві третіх жителів Львівщини підтримують НАТО, а одна третя – проти. Сьогодні НАТО для нас – національний захист нашої держави. І попри усі дипломатичні заяви, цей захист нам сьогодні потрібен від однієї держави – Російської Федерації», – зазначив Парубій.\nПрес – служба народного депутата України А.Парубія


цікаві факти про тварин - LINUX для юзеров\nдодому цікаві факти про тварин\nХочу порекомендувати Вам сайт, де Ви сможете прочитати цікаві факти про тварин .\nВиявляється білка відмінний будівельник!\nЯк вона спритно влаштовує своє гніздо, яке, до речі, називають — гайно! Звірятко сплітає гніздечко з тонких гілочок, спритно працюючи передніми лапками. Робить вона це дуже акуратно. Спочатку складає прутик до прутику, а потім щільно притискає їх один до одного.\nПісля цього хлопотунья загинає кінці прутиків і сплітає їх у велику кулю з бічними отворами для входу. Гайно, як правило, для безпеки має два отвори. У морозні дні господиня щільно затикає їх мохом. До зими білочка утеплює гніздо м’якою шерстю, пухом, листям і пір’ям птахів. У такому гнізді навіть у холоднечу тепло. У білки зазвичай декілька таких будиночків: для дитинчат, для сну і щоб ховатися від негоди.\nМорозні дні звір любить проводити в своєму гнізді. Вона, як ковдрою, вкривається своїм пухнастим хвостом і солодко спить. Про якогось лісового звірка кажуть: «Кого завгодно проведе»? Ну, звичайно, про лиса!\nВід природи у неї досить короткі, тонкі, навіть витончені лапки, не пристосовані до тривалого бігу. Тому лисиця і змушена брати здобич завдяки своїй хитрості і спеціальним прийомам. Шахрайка легко обманює довірливих птахів, звірів і навіть людей. Взимку найчастіше лисичка полює на мишей-полівок. Як цікаво вона це робить! Якщо руда хитрунья, відчує мишачий запах, в якомусь місці, то дуже тихо підкрадається до нього, а потім підстрибує і б’є об землю своїми лапками.Почувши гучні звуки і не розуміючи, в чому справа, налякані миші, з великим жахом вистрибують з нірки. А плутовке тільки це і треба! Мишам дуже важко врятуватися від хитрої лисиці і її гострих зубів. Є ще одна хитрість — лисиця може годинами лежати перед ніркою своєї жертви, спритно прикинувшись мертвою. Миші, повіривши в те, що лисиця мертва, втрачають пильність і легко попадаються на цю хитрість. Як батьки проявляють турботу про маленьких волчатах? Навіть не віриться, що вовки – дбайливі батьки! Кількість народжених вовченят, може бути від 5 до 8, але буває і 12. Тому однієї матері з таким виводком важко впоратися. Вовк завжди допомагає вовчиці виховувати малюків. Він ходить на полювання, приносить здобич для всієї родини. Вовчиця ж пильно стежить за дітьми, при найменших ознаках небезпеки переносить їх в інше місце, більш надійне і спокійне. Іноді виховувати і годувати вовченят допомагають молоді вовки. У вовчій зграї можуть бути ясла, нянечками у яких «працюють» однорічні вовки. Вони грають з малюками і вчать їх полювати. Чим і як живиться ведмідь? Так, практично всім. З рослин любить: горіхи, жолуді, гриби, малину, чорницю, лохину, брусницю, ягоди горобини та калини.\nНе відмовиться від пташенят, маленьких звіряток, мурах і, звичайно, риби. А вже якщо дуже голодна, то може напасти навіть на лося. Цікаво ведмідь полює за мурахами. Засуне свою мову в мурашник і чекає, коли мурахи обліплять його. Усіх скопом і проковтує. Топтигін завзятий рибалка і може сидіти годинами на березі річки. Лапа при цьому піднята в очікуванні риби. Як тільки мишко помітить рибу, спритно і влучно б’є її сильною лапою, витягує з води і бенкетує. А як же мед? Знайде сластьона в дуплі дерева бджолине поселення, запустить в нього свою лапу, витягне солодкі стільники і весь мед з’їсть. Бджолині укуси ведмедю зовсім дарма. Від гострих жал розлючених комах ведмедика рятує товста шуба. Для чого диким свиням бруд? Нерідко людини, який швидко брудниться, ходить у брудному одязі і не любить митися, називають свинкою. Ну, навіщо ж незаслужено ображати тварина? Що стосується свиней, то вони, навпаки, дуже люблять ходити в лазню. Тільки лазня у них не звичайна. Знайде дика свиня купальню – канавку з болотною водою, зручно вляжеться і ніжиться. Мильну піну їй замінює жижа. Мочалку – пучки трави і моху. Приймай таку грязьову ванну хоч кожен день! Так звір і надходить. А це зайвий раз говорить про прагнення диких кабанів до чистоти. Тим більше що грязьові ванни рятують їх від паразитів-комах. Купувався кабан, вийшов з купальні і чекає, коли бруд підсохне і покриє шкіру твердої, але тендітної кіркою. Висихаюча бруд вбирає в себе всіх паразитів і губить їх. Позбавляється від неї кабан таким чином: починають тертися боками об тверді предмети і сухий бруд відпадає. Пройде час, і процедура купання повторюється. Цікаво, але складно спостерігати за куницею Справа в тому, що звір не має постійного житла, а пересувається по лісі, ховаючись, кожен раз в новому притулку. Там вдень вона відпочиває в одному з них, а вночі виходить на полювання. У куниці, є все, що повинно бути у хорошого мисливця: чіпкі лапки з шкірними перетинками для того, щоб зручніше обхоплювати гілки дерев.\nЗвірятко може забратися вгору навіть за абсолютно вертикальному і гладкому стовбурі. Кермом і парашутом при стрибках служить великий хвіст. З допомогою такого помічника-хвоста куниця може перестрибнути на далеко стоїть дерево або сміливо кинутися з великої висоти прямо на землю. Крім того, у неї відмінний зір, слух і нюх. Куниця небезпечний ворог для зайців, білок, гризунів, а також рябчиків і тетеруків. Стукає і стукає собі дятел по дереву, а коли ж він встигає є? Влітку пташка живиться переважно комахами. При цьому головними інструментами видобутку їжі являються дзьоб і язик. Дзьоб дятла – справжнє знаряддя для того, щоб довбати тверду деревину. До речі, коли птах довбає дерево, деревний пил зовсім не заважає йому дихати, так як ніздрі його захищені спеціальними щетинками. Видовбав у корі невелике отвір, дятел просовує в нього язик, який теж незвичайний. Він гнучкий, довгий, покритий липкою слиною і, як терочка. засаджений дрібними зубчиками, направленими назад. Мова здатна висовуватись з рота на 12 див. Такою мовою зручно діставати комах з-під кори і вузьких отворів.\nІ сам пообедает і дерево полікує. Чи бачив хто-небудь жаб блакитного кольору? Можливо. Блакитними вони стають тільки в період розмноження. Та й не кожній з них дано покрасуватися в такому вбранні, а тільки самцям остромордых жаб. У цей період спина і горло їх набувають дуже красиву сріблясто-блакитне забарвлення. Чарівне видовище, коли збирається багато блакитних жаб в одному місці. Але якщо такого жабеня спіймати й посадити на руку, то блакитна забарвлення швидко зникне. Тому не варто їх ловити. Нехай спокійно живуть і радують всіх неповторною красою.


За крадіжку велосипедів 29-річному жителю Хмельниччини “світить” до 6 років : 02:12:2021 - vsim.ua\nЗа крадіжку велосипедів 29-річному жителю Хмельниччини “світить” до 6 років\nСерійного крадія вдалось оперативно розшукати.\nУсі злочини трапились у Старокостянтинові. З початку осені до поліції почали надходити заяви від місцевих про крадіжки велосипедів. Зловмисник заходив у підвальне приміщення, зриваючи замки. Деякі двоколісні крав просто на вулиці.\nПравоохоронці встановили, що до серії крадіжок причетний 29-річний житель села з Красилівщини. Як виявилось, 29-річний чоловік лише нещодавно звільнився з місць ув’язнення і знову взявся за старе. Про це повідомляють у Секторі комунікації поліції Хмельницької області.\nПід час санкціонованого обшуку у нього вилучили один з викрадених "залізних коней". Він також вказав, де знаходяться інші викрадені велосипеди. Загалом їх було чотири.\nСерійному крадієві слідчі вже оголосили про підозру за статтею "Крадіжка" Кримінального кодексу України. За скоєне йому загрожує від 3 до 6 років ув’язнення.