Сучасний стан генетичних досліджень — allRefs.net\nСучасний стан генетичних досліджень\nРозвиток генетики в Україні\nСучасний стан генетичних досліджень - раздел Биология, Розвиток генетики в Україні Сучасна Генетика Характеризується Все Ширшим Її Проникненням В Усі Напрями Бі...\nСучасна генетика характеризується все ширшим її проникненням в усі напрями біологічної науки, охорони довкілля, медицини тощо. Це зумовлено бурхливим розвитком молекулярних методів дослідження спадковості та мінливості, структурно-функціональної організації генетичного матеріалу, міжгенної взаємодії та ін. Виникли такі нові напрями, як геноміка та функціональна геноміка, протеоміка, біоінформатика, молекулярні, генні та клітинні технології тощо. У сучасній біології, в усьому діапазоні її галузей, не залишилося жодної, в якій би не знайшли свого застосування ДНК-технології. ДНК-технології охоплюють методи клонування ДНК, ідентифікації генів, секвенування і синтез олігонуклеотидів, спрямованого мутагенезу ДНК, оптимізації експресії синтезованих молекул ДНК, технологію рекомбінантної ДНК і способи введення рекомбінантної ДНК у живі клітини. Сутність геномної ДНК-технології полягає у цілеспрямованій перебудові геному організмів аж до створення нових видів. Практичне застосування рекомбінантних ДНК із різноманітних джерел складає основу рекомбінантної ДНК-технології. Теоретично всі структурні гени організмів (рослин, тварин, грибів, мікроорганізмів, людини) є доступними експериментальному аналізу. Тому за допомогою ДНК-технологій відкриваються перспективи виробництва різноманітних речовин, необхідних для господарчого виробництва і людини.\nНаразі ДНК-технології широко застосовують для розробки способів управління потоком генетичної інформації (селекція за допомогою молекулярно-генетичних маркерів – MAS, з цією метою здійснюється картування, маркування основних генів кількісних ознак – QTL; збереження біорізноманіття на основі використання молекулярно-генетичних маркерів; розробка генетично обґрунтованих програм збереження, розведення (розмноження) і підбору батьківських форм тварин і рослин з урахуванням даних екологічної у генетики), для створення нових форм організмів, особливо тварин і рослин, з метою отримання “біореакторів” (продуцентів терапевтично важливих для людини речовин, зокрема білків), вивчення генетичних механізмів розвитку і попередження різноманітних захворювань (онкопатологій, стійкості до канцерогенозу, різноманітних моно і полігенних генетичних захворювань, підвищення ефективності ксеногенної трансплантації органів, генної і клітинної терапії за допомогою використання трансгенних соматичних і стовбурових клітин), а також для фундаментальних досліджень, особливо міжгенної взаємодії (створення генних конструкцій із включенням структурно-функціональних елементів і аналіз впливу їхніх регуляторних ефектів на експресію різноманітних генів), тощо.\nОстаннім часом різко зріс інтерес до такого порівняно нового напряму, як епігенетика – розділу науки про спадковість, що вивчає формування і спадкову передачу специфічного функціонального стану геному. Епігенетика, на відміну від класичної генетики (менделізму), вивчає спадковість не у статиці (кількість одиниць спадковості, їхня локалізація у хромосомах, аналіз рекомбінаційних подій, нуклеотидних послідовностей у молекулах ДНК і РНК тощо), а у їхній динаміці (зміни і новоутворення, що відбуваються у самих одиницях спадковості протягом індивідуального розвитку особин). Оскільки такі, набуті протягом онтогенезу, ознаки можуть передаватись у спадок (на прикладі деяких рослин це вже науково доведений факт), а це вступає у певне протиріччя із постулатами синтетичної теорії еволюції, вивчення епігенетичної мінливості сучасними методами має важливе як загальнобіологічне та світоглядне, так і практичне значення, зокрема у селекції. Все більше даних свідчить про те, що і канцерогенез може бути наслідком епігеномних змін соматичних клітин.\nПрактично всі ці напрями тією чи іншою мірою розвиваються і в Україні, перш за все у системі закладів Національної академії наук. У біологічних відділеннях НАН України такі дослідження розвивались протягом 2000–2005 рр. у рамках цільових програм фундаментальних досліджень “Фізіолого-біохімічні та молекулярно-генетичні основи функціонування живих систем і розробка принципів керування ними” і “Генетична і клітинна інженерія як основа нової “Зеленої революції” в рослинництві”, а з 2006 року – у рамках програм “Фундаментальні основи геноміки та протеоміки” і “Збереження біорізноманіття та його відтворення на основі біомаркерів, геноміки та біотехнологій”. Започатковано вивчення фундаментальних засад генної терапії та з’ясування молекулярних, генетичних і клітинних особливостей онкогенезу з метою створення методів ранньої діагностики та нової стратегії терапії злоякісного процесу.\nЗ метою подальшої стимуляції досліджень у цих напрямах Президія НАН України заснувала у 2003 р. премію імені С.М. Гершензона за наукові роботи в галузі молекулярної біології та молекулярної генетики, яка присуджується раз у два роки. (Першим лауреатом премії імені С.М. Гершензона стала у 2005 р. член-кореспондент А.В. Риндич за цикл робіт “Структура і експресія еукаріоттичних і вірусних генів”. У 2007 р. цю премію присуджено також співробітникам ІМБіГ – Л.А. Лівшиць та Л.Л. Лукаш за цикл праць “Мутаційний процес у популяціях клітин ссавців і природа генних мутацій, що спричиняють тяжкі спадкові захворювання людини”).\nВ Інституті фізіології рослин і генетики (ІФРГ) (директор академік В.В. Моргун) проводять дослідження із проблем гетерозису, генетичних основ мутаційної селекції, біотехнології, теоретичних основ селекції, створення нових сортів і гібридів сільськогосподарських культур. Науковцями інституту досягнуто значних успіхів у вивченні механізмів генетичних процесів із метою встановлення принципів управління спадковою мінливістю; з’ясуванні молекулярно-біологічних закономірностей росту, розвитку і стійкості рослинних систем, створенні на цій основі нових технологій та біотехнологій.\nУ відділі експериментального мутагенезу (завідувач В.В. Моргун) ведуть роботи з генетичного поліпшення за допомогою мутагенних чинників таких культур, як пшениця і кукурудза. Встановлено особливості мутагенної активності низки чинників хімічної та фізичної природи, розроблено технології отримання індукованих мутацій в культурі клітин і тканин, створено унікальні форми рослин, розроблено методи практичного використання індукованих мутацій, розвиваються наукові основи ведення насінництва. Значний внесок зроблено в розвиток теорії та методів створення нового типу напівкарликових сортів озимої пшениці, які поклали початок “зеленій революції” в Україні. Обґрунтовано генетичні основи та методи селекції напівкарликових пшениць, які забезпечили зростання генетичного потенціалу цих рослин на 25–30 %. Цикл робіт “Генетичні основи, методи створення нових напівкарликових сортів озимої м’якої пшениці та їх впровадження у виробництво” удостоєно Державної премії України в галузі науки і техніки за 1997 рік (В.В. Моргун, В.Ф. Логвиненко).\nВ результаті успішної транс локації хромосом жита у геном пшениці в ІФРГ створено нове покоління сортів озимої пшениці, які забезпечили отримання високих урожаїв в Україні: сорти Смуглянка, Золотокоса та Фаворитка сформували у 2006–2007 рр. рекордний врожай зерна (115–124 ц/га). Нові сорти вдало поєднують високий генетичний потенціал продуктивності з хорошою якістю зерна та стійкістю до умов довкілля (В.В. Моргун, А.П. Артемчук).\nРозробляють генетичні основи селекції кукурудзи на ранньостиглість та конкретні методи підвищення ефективності селекційної роботи, створено цінні лінії та гібриди кукурудзи. Створені ранньостиглі гібриди кукурудзи сприяли значному підвищенню валових зборів зерна в Україні та країнах СНД. Генетичний потенціал нових гібридів кукурудзи Богун, Метеор, Аметист сягає 140–160 ц/га зерна і понад 1000 ц/га листостеблевої маси. Вперше здійснено безвекторне перенесення низки генів від донора до реципієнта за типом генетичної трансформації та отримано перші в Україні трансгенні рослини кукурудзи (В.В. Моргун, К.А. Ларченко).\nВ ІФРГ створено 86 сортів та гібридів озимої пшениці, тритікале, жита, кукурудзи та інших культур, 64 із яких занесено до Державного реєстру сортів України уже за період незалежності держави, багато з них висіваються на полях України та країн СНД. Площа їхнього посіву в різні роки становила від 1 до 5,5 млн. га.\nСпівпраця академіка В.В. Моргуна з науковцями багатьох країн світу, експедиції зі збору генофонду і міжнародний авторитет відкрили реальні можливості для широкої інтродукції в Україну цінної світової генетичної плазми. Сформовану у відділі експериментального мутагенезу колекцію зразків пшениці і кукурудзи визнано науковим Національним надбанням України.\nОсновним напрямом роботи відділу генетичної інженерії ІФРГ (завідувач д.б.н. О.М. Тищенко) є розробка методів генетичної трансформації сільськогосподарських рослин. Запропоновано нові способи індукції регенерації шляхом прямого морфогенезу, які є перспективними для розробки системи методів генетичної трансформації селекційно-цінних генотипів кукурудзи та соняшнику вітчизняної селекції. Отримано рослини-регенеранти соняшнику з транзієнтною експресією гетерологічних генів. Вивчають молекулярно-генетичні особливості морфогенезу культурних рослин іn vіvo та іn vіtro, основну увагу приділено епігенетичним аспектам регуляції росту та диференціації клітин на різних етапах розвитку рослин, у тому числі з’ясуванню молекулярних механізмів фізіологічного старіння рослин (О.М. Тищенко, С.І. Михальська).\nУ відділі проводять також дослідження із розробки прийомів клітинної селекції на стійкість до комплексу стресових чинників довкілля (засолення, водного дефіциту, іонів важких металів). Експериментально підтверджено перспективність використання летальних доз іонів важких металів для гарантованого добору клітинних ліній тютюну і сої з комплексною стійкістю до посухи та засолення (Л.Є. Сергєєва).\nУ відділі генетичних основ гетерозису ІФРГ (завідувач д.б.н., професор Т.В. Чугункова) проводять комплексне вивчення селекційного матеріалу цукрових і кормових буряків. Виявлено нові морфологічні мутації цих рослин, на основі яких розроблено та запропоновано способи контролю гібридності рослин, створення міжлінійних гібридів та закріплювачів стерильності цукрових буряків, які спрощують та скорочують тривалість селекційного процесу (О.В. Дубровна, І.І. Лялько).\nВажливим напрямом роботи відділу є розробка ефективних біотехнологій, спрямованих на створення рослин, стійких до хвороб та стресових чинників. Уперше в Україні одержано рослини-регенеранти буряків, стійкі як до окремих абіотичних і біотичних стресових чинників довкілля, так і до їхнього комплексу (токсину збудника бактеріозу, низьких та високих температур, хлоридного та сульфатного типів засолення). Встановлено цитогенетичні закономірності структурно-функціональної мінливості геному культивованих клітин буряків при дії стресових чинників, що поглиблює і уточнює знання про механізми геномної мінливості та сприяє розробці генетичних основ клітинної селекції рослин (О.В. Дубровна).\nОдним з провідних наукових закладів у розвитку перелічених та інших пріоритетних наукових напрямів генетики залишається Інститут молекулярної біології і генетики НАН України (ІМБіГ) (директор академік Г.В. Єльська).\nУ відділі генетики клітинних популяцій ІМБіГ (завідувач член-кореспондент В.А. Кунах) на основі методу пульс-електрофорезу розроблено підхід, що дозволяє аналізувати ДНК на рівні петлевих доменів хроматину, які формуються завдяки специфічній взаємодії ДНК і білків ядерного матриксу.\nПри старінні, наприклад, насіння жита разом із втратою схожості відбувається зниження активності ДНК-топоізомерази ІІ. Остання відіграє важливу роль у процесах синтезу ДНК та РНК, репарації, необхідна для нормального розходження дочірніх хромосом. Втрата активності цього ферменту в старому насінні може спричинювати значні зміни в структурно-функціональній організації хроматину (В.А. Кунах, В.Т. Солов’ян, І.О. Андрєєв). Охарактеризовано послідовності ДНК у термінальних ділянках хромосом жита і прокартовано ці послідовності за допомогою флуоресцентної гібридизації іn sіtu (О.Г. Алхімова). Отримані результати поглиблюють знання щодо ролі структурної організації ДНК у функціонуванні геному і мають важливе значення для розуміння, зокрема, процесів та механізмів старіння.\nПродовжується вивчення причин, механізмів та шляхів регуляції структурно-функціональної мінливості геному в клітинних популяціях іn vіtro та іn vіvo і розробка на цій основі генетичних основ клітинної біотехнології. Показано, що культура клітин і тканин є зручною моделлю для дослідження мінливості рослинного геному в нормі та в процесі адаптації до нових, зокрема стресових, умов існування. Доведено, що перебудови геному (мінливість числа та морфології хромосом, зміни послідовностей ДНК), які відбуваються в клітинних популяціях у процесі їхньої адаптації до умов росту іn vіtro, корелюють із міжвидовими відмінностями, що виникли у рослин під час видоутворення.\nВисловлено припущення, що в рослинній клітині існують механізми, які забезпечують мінливість її геному в стресових умовах і активуються іn vіtro, а культивовані клітини можуть бути основою для реалізації всього спектра генетичних варіантів, які існують серед споріднених видів (В.А. Кунах, І.О. Андрєєв, К.В. Спірідонова, В.М. Мельник та ін.).\nПереглядається усталене уявлення про високий рівень так званої сомаклональної мінливості рослин – мінливості, що спонтанно виникає у культурі ізольованих клітин і тканин. Встановлено, що рівень і розмах молекулярно-генетичної мінливості, на відміну від хромосомної, навіть при багаторічному вирощуванні клітин іn vіtro, може бути значно нижчим порівняно з внутрішньовидовим. Вирощування сформованих клітинних штамів-продуцентів біологічно активних речовин як у стандартних для них умовах протягом щонайменше 15 років, так і при зміні умов культивування при переході до великомасштабного вирощування не супроводжується помітними змінами геному на молекулярному рівні (В.А. Кунах, І.О. Андрєєв, К.В. Спірідонова та ін.).\nПоглибились дослідження організації і експресії генів вищих організмів. Зокрема, у відділі біосинтезу нуклеїнових кислот ІМБіГ, очолюваному членом-кореспондентом В.М. Кавсаном, проводяться роботи з виділення та вивчення еволюції і регуляції експресії генів інсулінової родини. Клоновано гени інсуліну, інсуліноподібного фактора росту І і ІІ лосося та визначено повні нуклеотидні послідовності цих генів і їхніх регуляторних ділянок, що стали першими розшифрованими нуклеотидними послідовностями для генів риб. Порівняльний аналіз дозволив зробити фундаментальні висновки стосовно еволюції даних генів.\nСучасні дослідження у цьому відділі спрямовані на визначення і характеристику потенційних молекулярних маркерів пухлин головного мозку людини та взаємодії цих маркерів з основними сигнальними шляхами в клітині (В.М. Кавсан, В.В. Дмитренко, К.О.Шостак). Це необхідно не лише для розуміння процесу канцерогенезу, але також для виявлення механізмів функціонування нормального головного мозку. За допомогою методів так званої “експресійної генетики” виявлено близько 100 генів, які змінюють свою експресію більше ніж у 5 разів. Деякі з них є надекспресованими (потенційні онкогени), інші – зі зниженою експресією (потенційні пухлинно-супресорні гени). Більшість цих генів належить лише до кількох різних груп: гени, які пов’язані з ангіогенезом, імунною системою, ЕСМ-білками, білками стійкості до ліків, каскадів протеїнкіназ. Встановлено факт зниження експресії всіх мітохондріальних генів у гліобластомі людини, найзлоякіснішій гліальній пухлині, порівняно з нормальним головним мозком. Це може бути спричинено зниженням транскрипційної активності мітохондріального геному або наслідком підвищення інтенсивності мутацій ДНК (В.В. Дмитренко).\nПодальша характеристика генів із зміненою в пухлинних клітинах експресією надасть важливу інформацію для глибшого розуміння виникнення і прогресії злоякісних пухлин. Це має важливе значення для вдосконалення діагностики, виявлення біологічних мішеней при розробці хіміотерапевтичних препаратів. Прогностичні маркери були б дуже корисні і необхідні при ідентифікації пацієнтів, яким допомагають специфічні курси лікування.\nОсновою для розвитку фундаментальних досліджень в онкогенетиці та молекулярній ретровірусології стали також роботи із застосуванням зворотної транскрипції для вивчення структури і функціонування генів. Ці дослідження проводять у відділі функціональної геноміки (до 2007 р. відділ молекулярної онкогенетики) під керівництвом члена-кореспондента А.В. Риндич. Було відкрито нові гостротрансформуючі ретровіруси та встановлено нові механізми їхнього утворення (Б.А. Яцула, А.А. Михайлик); вперше досліджено шляхи адаптації ретровірусів сарком до неспецифічних хазяїв (В.І. Кашуба); доведено зв’язок експресії онковірусів з їхньою локалізацією в компарментах геному хазяїна, що має принципове значення для розробки ефективних векторів для генної інженерії; встановлено існування двох класів ретровірусів за складом основ та доведено специфічність їхньої інтеграції у геном хазяїна (С.В. Зубак, Л.О. Циба, Л.Г. Борисенко).\nУ відділі сигнальних систем клітини (завідувач д.б.н., професор В.В. Філоненко) вивчають особливості функціонування сигнальних систем клітини.\nУ відділі молекулярної генетики (завідувач член-кореспондент С.С. Малюта) однією із моделей вивчення проблеми злоякісної трансформації у людини обрано хронічну мієлоїдну лейкемію (ХМЛ), пов’язану з так званою філадельфійською хромосомою. Метою при вивченні ХМЛ було з’ясування механізмів переходу хронічної форми патології до гострого лімфобластного лейкозу (ГЛЛ), а також пошук засобів їхньої профілактики і терапії. Розроблено методологію комплексної молекулярної діагностики цієї патології (С.С. Малюта, Г.Д. Телегеєв).\nПід керівництвом члена-кореспондента В.А. Кордюма створено новий напрям – одержання за допомогою генної технології лікарських препаратів на основі принципів фагозалежного суперсинтезу. Один із продуктів розробленої технології – інтерферон α2β уже широко виробляють і використовують у медицині, ще кілька препаратів перебуває на останніх стадіях випробувань.\nВажливими є експериментальні і теоретичні дослідження структурно-динамічних і фізико-хімічних властивостей деяких фармацевтичних сполук, особливо вивчення цитотоксичної стійкості, пов’язаної з гіпермутабільністю геному, які проводять у відділі молекулярної і квантової біофізики (завідувач член-кореспондент Д.М. Говорун). Виявлено, що основою цієї гіпермінливості є багатолокусність і касетна організація генів, мутації яких забезпечують фенотип хемостійкості. Продовжується вивчення характеру мутацій генів та їхніх продуктів, які зумовлюють цей фенотип (Д.М. Говорун, О.Й. Черепенко).\nУ відділі білкової інженерії і біоінформатики (завідувач член-кореспондент О.І. Корнелюк) налагоджено генно-інженерні технології клонування та експресії еукаріотних білків та їхніх мутантів. На основі структурно-функціональних взаємозв’язків у молекулі білка формуються принципи модифікації його структури. Здійснено порівняльний аналіз будови генів цитоплазматичних тирозин-тРНК-синтетаз із 29 еукаріотних організмів, які належать до різних таксонів, передбачено їхню екзон-інтронну структуру та будову промоторів. При аналізі експресії генів використовуються методи мікроарейбіоінформатики (О.І. Корнелюк, М.О. Кордиш).\nЩе у 1980-х роках Інститут молекулярної біології і генетики, завдячуючи високому рівню досліджень і досягнутим результатам, офіційно визнано провідним у СРСР із досліджень у галузі генної терапії. Нині у відділі регуляторних механізмів клітини (завідувач член-кореспондент В.А. Кордюм) продовжують дослідження можливості лікування масових патологій генними технологіями, проводяться до клінічні стадії випробовувань розроблених в інституті способів генної терапії атеросклерозу і цукрового діабету.\nУ відділі біохімічної генетики (завідувач д.б.н., професор О.П. Соломко) розробляють методи керованого введення чужорідної генетичної інформації до геному ссавців для одержання тварин із новими ознаками, аналізу структури та стабільності трансгеному. Отримано трансгенних мишей на основі плазміди із вставкою провірусної ДНК вірусу саркоми Рауса птахів. Показано, що введений трансгеном зазнає значних структурних змін аж до втрати провірусних послідовностей. Поряд з інтеграцією чужорідної ДНК виявлено екстрахромосомні кільцеві ДНК в органах трансгенних мишей, які частково зберегли послідовності введеної плазміди. Досліджують також вплив взаємодії різних генотипів на потенції розвитку химерних зародків мишей протягом до- і постімплантаційного періоду розвитку. З’ясування молекулярних механізмів взаємодії бластомерів, які перебувають на різних стадіях розвитку або відрізняються генетично, дозволить глибше зрозуміти процеси регуляції доімплантаційного розвитку, що відбуваються на міжклітинному рівні (О.П. Соломко, І.М. Вагіна, Л.М. Морозова).\nЩе один важливий напрямок досліджень – це молекулярна біологія бакуловірусів (вірусів комах) та створення на їхній основі генно-інженерної експресійної системи. На основі вірусу ядерного поліедрозу прядки перстенівки (кільчастого шовкопряда) та культури клітин комах створено експресивну векторну систему, що забезпечує одержання препаративних кількостей біологічно активних еукаріот них та вірусних білків, які характеризуються післятрансляційним процесингом. Отримано біологічно активний рекомбінантний пролактин людини та низку інших рекомбінантних білків (Л.І. Строковська, О.П. Соломко, І.М. Кіхно).\nУ відділі генетики людини ІМБіГ (завідувач д.б.н. Л.Л. Лукаш) успішно продовжують розвиватися дослідження із вивчення біологічного мутагенезу, тобто мутаційних пошкоджень, спричинених вірусами, рекомбінантними ДНК, трансформуючими генами, білками, що викристовуються у царині генної терапії, генної інженерії, біотехнології. Сформульовано і експериментально обґрунтовано концепцію регуляторно-інформаційного впливу біологічних чинників на мутаційну мінливість клітинних популяцій ссавців (Л.Л. Лукаш, І.К. Карпова, О.В. Підпала та ін.).\nГрупою дослідників різних відділів ІМБіГ з’ясовано, що нативні та алкіловані рекомбінантні ДНК, а також модифіковані основи здатні впливати на мутагенез через репаративні системи клітин. Так, під впливом О6-бензилгуаніну, який інактивує специфічний репаративний фермент О6-алкілгуанін-ДНК-алкілтрансферазу, значно підвищується мутагенний ефект хімічного канцерогену нітрозогуанідину (Л.Л. Лукаш, В.В. Лило, В.Г. Манько). У дослідах на культурі клітин рослин показано, що нативні гомо- та гетеро логічні РНК, так само, як і продукти їхнього діалізу та гідролізу, мають високу мутагенну активність, підвищуючи рівень хромосомних аберацій і рівень плоїдності клітин. Разом із тим, алкіловані (модифіковані тіофосфамідом) як гомо-, так і гетерологічні РНК спричиняли зниження рівня хромосомних аберацій та нормалізацію числа хромосом у популяціях культивованих клітин рослин, які мали високий рівень спонтанної генетичної мінливості (В.А. Кунах, А.І. Потопальський).\nВедеться розробка антимутагенних, генопротекторних та антипухлинних препаратів природного походження на основі екстрактів із біомаси культивованих клітин деяких лікарських рослин. Розроблено і запатентовано кілька нових прокаріотних тест-систем для скринінгу препаратів на антимутагенну та протипухлинну активність (В.А. Кунах, Т.П. Перерва, А.С. Дворник, Г.Ю. Мірюта, Л.П. Можилевська).\nВ експериментах із використанням різних модельних систем показано можливість модуляції мутагенного ефекту хімічних речовин за допомогою регуляторів пептидної природи: інсуліну і альбуміну людини, багатьох лектинів рослин (Л.Л. Лукаш, І.С. Карпова, Н.В. Корецька), а у рослин – також фітогормонами (В.А. Кунах, І.В. Алексєєва, А.С. Шаламай, О.В.Захленюк та ін.).\nЦі результати відкривають перспективу вивчення регуляції мутаційного процесу при введенні у клітини макромолекул визначеної структури і створення генетично безпечних молекулярних конструкцій, зокрема для генної терапії спадкових захворювань.\nПочинаючи із середини 1980-х років активно проводяться дослідження з молекулярно-генетичної природи патогенезу найрозповсюдженіших в Україні моногенних спадкових захворювань та захворювань із спадковою схильністю у людини. Вивчають природу та походження мутацій генів, які спричинюють ці захворювання, поширення цих мутацій в популяції населення України.\nПід керівництвом д.б.н., професора Л.А. Лівшиць у відділі геноміки людини ІМБіГ розробляють і впроваджують у практику охорони здоров’я методи ДНК-діагностики (у тому числі пренатальної) та вторинної профілактики тяжких спадкових захворювань із ранньою дитячою смертністю і глибокою інвалідизацією, таких як муковісцидоз, фенілкетонурія, спінальна м’язова атрофія, дистрофія Дюшенна та Беккера, гемофілія А, хорея Гентингтона, синдром Мартина-Белла, гемохроматоз, дистрофія рогівки тощо, для з’ясування природи генетично обумовлених порушень репродуктивного здоров’я (Л.А. Лівшиць, В.І. Гришко, О.Ю.Екшиян, С.Г. Малярчук, С.А. Кравченко). Досліджуються мутації генів, які відповідають за сперматогенез та оогенез Г.Б. Лівшиць, О.А. Фесай). Зберігається понад 2000 зібраних зразків ДНК членів родин високого ризику найрозповсюдженіших спадкових захворювань. Створено базу даних результатів генетичних тестів та клінічної інформації. Проведено дослідження впливу іонізуючої радіації на рівень усадкованих мутацій у геномі дітей, які народилися після 1986 року в родинах ліквідаторів аварії на Чорнобильській АЕС.\nУже багато років вивчається генетична структура та біологічна історія населення з різних регіонів України. Створено колекцію ДНК донорів із різних регіонів України, Російської Федерації та Білорусі, яка нараховує близько 900 зразків. Для дослідження різноманіття геному людини, біологічної історії та еволюції різних популяцій здійснюється аналіз алельних поліморфізмів міні- та мікросателітних локусів. Розробляються та впроваджуються в практику судово-медичної експертизи нові методики і молекулярні маркери для проведення ДНК-аналізу в генотипоскопії для ідентифікації особистості і встановлення біологічного батьківства (Л.А. Лівшиць, С.А. Кравченко).\nУ відділі ензимології білкового синтезу (завідувач д.б.н., професор М.А. Тукало) проводять дослідження, спрямовані на визначення структурних основ декодування генетичної інформації, що відбувається при біосинтезі білка на дорибосомному рівні й основними дійовими структурами якого є тРНК і ферменти аміноацил-тРНК синтетази (АРСази), які приєднують до тРНК необхідну амінокислоту (М.А. Тукало, Г.Д. Яремчук, О.П. Коваленко, О.І. Гудзера).\nУ лабораторії білкового синтезу ІМБіГ (завідувач д.б.н., професор Б.С. Негруцький) досконально вивчають стадію елонгації білкового синтезу на рибосомах еукаріотів. Отримано результати, які свідчать про відмінності деяких стадій біосинтезу у вищих еукаріотів порівняно з прокаріотами, незважаючи на принципову однаковість процесу в цілому. Ці особливості можуть бути вирішальними для ефективності регуляції експресії еукаріотного геному на трансляційному рівні. Здійснюють також дослідження експресії тканиноспецифічних та генів клітинного циклу еукаріотів, які активно проліферують або ж знаходяться під впливом несприятливих умов – невеликі дози радіації, хімічне забруднення тощо (Г.В. Єльська, Б.С. Негруцький, А.П. Погрібна, В.Ф. Шалак, Т.А. Лукаш).\nВ Інституті клітинної біології та генетичної інженерії (директор академік Ю.Ю. Глеба) розвивається генетичний напрям, який останнім часом називають “трансмісійною генетикою”. Ця наука вивчає взаємодію геному організму з перенесеним генетичним матеріалом того самого або іншого організму. Перенесений генетичний матеріал може бути представленим або повним ядерним геномом, або його частиною, може бути хлоропластним чи мітохондріальним геномом. Такий процес відбувається при застосуванні соматичної гібридизації. Перенесення також може відбуватися на рівні окремих генів при генетичній трансформації. Розвиток “трансмісійної генетики” фактично порушив генетичні кордони між видами. Поряд із появою нових знань про функціонування та експресію перенесених геномів та генів розвиваються біотехнологічні методи, які дозволяють отримати організми з цінними ознаками та отримати нові рекомбінантні білки, вакцини тощо, що було неможливим у рамках застосування методів класичної генетики.\nОсобливу увагу приділено розробці ефективних методів генетичної трансформації та створенню трансгенних рослин сільськогосподарських культур сортів вітчизняної селекції (цукрового буряку, ріпаку, томатів, картоплі, гороху, квасолі тощо). Отримано стійкі до гербіцидів трансгенні рослини цукрового буряку, ріпаку, гороху, квасолі, а також перші модельні трансгенні клітинні лінії та рослини, які продукують рекомбінантні білки-вакцини проти туберкульозу. Розроблено альтернативні методи перенесення і експресії чужорідних генів у рослинах із використанням гетерологічної системи транспозонів та системи Cre/lox рекомбінації, а також новий метод хлоропластної трансформації з використанням рослини-посередника (clіpboard — підхід). Вперше показано експресію чужорідних безпромоторних генів із застосуванням системи TRB-lox у трансформованих рослинах. Вивчено можливість застосування соматичної гібридизації для перенесення трансформованих пластид, що дозволило переглянути погляди на ядерно-цитоплазматичні взаємодії. Здійснено пластом ну трансформацію деяких представників родин хрестоцвітих і пасльонових, а також аналіз експресії генів у реконструйованих клітинних системах і рослинах. Доведено, що за допомогою генетичних конструкцій, які містять послідовності нуклеотидів, гомологічні до пластому ріпаку, можливо отримувати транспластомні клітинні лінії та рослини Brassіca (Ю.Ю. Глеба, М.В. Кучук).\nПід керівництвом академіка Я.Б. Блюма здійснено генетичну трансформацію однодольних (ячмінь, пальчате просо) та дводольних (соя) рослин мутантним геном α-тубуліну (білка цитоскелету рослин) гусячої трави (Eleusіne іndіca) природного походження, що визначає стійкість до динітроанілінів. Розроблено технологію використання касетних векторів із мутантним геном α-тубуліну гусячої трави для застосування як маркерного гена в селекції трансгенних рослин. Доведено пряме перенесення генів у протопласти деяких хрестоцвітих із подальшою регенерацією транс генних рослин, розроблено метод одночасного переносу кількох генів у процесі трансформації рослин (Я.Б. Блюм, А.І. Ємець).\nДосліджено експресію ядерного геному соматичних гібридів, отриманих внаслідок злиття протопластів між представниками різних видів рослин. Вивчено генетичну основу множинних фенотипових змін у створених методами клітинної інженерії цибридів Nіcotіana tabacum+Hyoscіamus nіger, які поєднують ядерний геном N. tabacum, пластом H. nіger та рекомбінантні мітохондрії (Ю.Ю. Глеба).\nВелику увагу приділено створенню систем синтезу рекомбінантних білків у рослинах із використанням тимчасової експресії перенесених генів. Проведено науково-дослідні роботи зі створення генетичних конструкцій для експресії та tag-опосередкованого очищення рекомбінантних білків у рослинах. Створено генетичні конструкції, які дозволяють експресувати рекомбінантні білки (зелений флуоресцентний білок, соматотропний гормон людини та інтерферон) із приєднаним до їхнього С-кінця додатковим доменом, здатним зв’язувати хітин. Отримані генетичні конструкції використано як для транзієнтної експресії, так і для створення трансгенних рослин різних видів тютюну з метою оцінки ефективності біосинтезу цільових білків та їхнього очищення. Створено генетичні конструкції для транзієнтної експресії зв’язаних із tag-рекомбінантних білків на основі модульної векторної системи, яка містить елементи вірусного геному. Створені конструкції в комбінації з іншими елементами модульної векторної системи використано для проведення транзієнтної експресії цільових білків, зв’язаних із тегом, у рослинах різних видів тютюну з метою їхнього подальшого ефективного очищення. Запропоновано нові принципи та технологічні розробки для використання рослин як біореакторів-продуцентів фармацевтичних білків за допомогою транзієнтної експресії в рослинних системах, вперше отримано такі білки. Розроблено ефективну систему транзієнтної експресії фармацевтичних білків у рослинах. У результаті інфільтрації листків рослин агробактеріями, які несуть відповідні генні конструкції, було отримано рекомбінантні білки інтерферон та соматотропін людини (Ю.Ю. Глеба, М.В. Кучук).\nРозроблено методи ідентифікації чужорідної ДНК у харчових продуктах, які містять вихідні компоненти з генетично модифікованої сої, та в генетично модифікованих сортах рослин (О.О. Созінов, Я.Б. Блюм, М.В. Кучук).\nВивчено філогенетичні відносини в роді Nіcotіana за допомогою молекулярно-біологічних методів. Досліджено генетичну структуру сортів пшениці, ячменю, вівса, внесених до державного реєстру України і Росії, з’ясовано закономірності динаміки зміни коадаптивних асоціацій генів внаслідок селекції у ХХ столітті (О.О. Созінов).\nАналізуючи 250 відомих на сьогодні геномів еубактерій, встановлено п’ять принципово нових схем аутогенного контролю ексцесії (“вирізання”) генів, які кодують рибосомні білки L1, L10, L11 та L12.\nЗ метою посилення досліджень структури та особливостей функціонування апарату біосинтезу білка і вивчення змін генетичних структур клітини у 2000 р. на базі Львівського відділення регуляторних систем клітини Інституту біохімії імені О.В. Палладіна створено нову установу – Інститут біології клітини НАН України, директором якого призначено А.А. Сибірного, нині члена-кореспондента НАН України. Основними науковими напрямами новоствореного інституту є вивчення молекулярних, генетичних і біохімічних механізмів регуляції метаболізму у дріжджів та створення нових біотехнологічних процесів і продуктів на основі цих мікроорганізмів, а також дослідження молекулярних механізмів регуляції проліферації, диференціації та апоптозу у нормальних та пухлинних клітин тварин і людини. Отримано важливі результати у створенні та дослідженні трансформантів, а також селекції мутантних форм різних представників дріжджів зі зміненими особливостями трофіки, з підвищеною здатністю до синтезу практично важливих біологічних активних речовин, із модифікованою чутливістю до різних сполук, зокрема з підвищеною резистентністю та адсорбційною здатністю до іонів важких металів тощо. Співробітники здійснюють пошук генів та вивчають їхню взаємодію у процесах регуляції біосинтезу за зміни трофіки. Досліджують можливість застосування пермеабілізованих клітин рекомбінантних штамів та деяких білків (ферментів) дріжджів у біоаналітичних цілях, зокрема у клітинній діагностиці та біотехнології. Клоновано гени, які відповідають за біогенез та деградацію пероксидом у метилотрофних дріжджів. Розроблено систему генетичної трансформації клітин флавіногенних дріжджів, клоновано гени біосинтезу рибофлавіну з метою створення рекомбінантних штамів-продуцентів вітаміну В2. Застосовано підходи метаболічної інженерії у дріжджів. Клоновано гени біосинтезу глутатіону у метилотрофних дріжджів і на їх основі створено рекомбінантні штами з підвищеною здатністю акумулювати катіони кадмію (А.А. Сибірний, М.В. Гончар).\nВ Інституті мікробіології і вірусології ім. Д.К. Заболотного окрім досліджень, які проводяться під керівництвом члена-кореспондента Б.П. Мацелюха у відділі генетики мікроорганізмів і викладених вище, значно активізувалися під керівництвом і за безпосередньої участі д.б.н., професора Ф.І. Товкача дослідження у царині молекулярної генетики бактеріофагів (вірусів бактерій). Тут, у відділі молекулярної генетики бактеріофагів, ведуть пошук і вивчення життєздатних і дефектних помірних та вірулентних бактеріофагів трьох груп ервіній. Отже, можливо, що фаги безпосередньо пов’язані із процесами адаптації їхніх бактерій-хазяїв. Цю концепцію було підтверджено для кільцевих поза хромосомних ДНК колекційних штамів Pseudomonas aerugіnosa і клінічних ізолятів Eschrechіa colі. Виявилось, що плазміди псевдомонад і ешеріхій з однаковим розміром ДНК властиві для певних екологічних ніш. Подібну закономірність виявлено для макромолекулярних каротоворицинів типу фагових хвостових відростків, описаних для понад ста штамів E. caratovora.\nРезультати цих досліджень показали, що фаги можуть бути своєрідними генетичними “перемикачами” фенотипу у фітопатогенних ервіній при їхній адаптації до умов довкілля. Специфічний набір і особливості функціонування цих перемикачів характеризують масштабність конкретної бактеріальної популяції. Знання означених процесів у різних бактерій має значну перспективу, оскільки допоможе встановити причини і загальні механізми виникнення вірусних епідемій.\nУ Національному ботанічному саду імені М.М. Гришка (НБС) успішно тривають генетико-селекційні дослідження, започатковані академіком М.М. Гришком та його колегами. Зібрані в НБС унікальні колекції рослин із різних ботаніко-географічних регіонів світу (понад 10 тис. видів, сортів і форм) є базою для створення нових сортів та гібридів. Опрацьовуючи теоретичні основи селекції, співробітники досліджують питання підбору вихідного матеріалу для гібридизації, виділення батьківських форм, розробляють методики зберігання пилку і ефективні засоби кастрації і запилення, проводять прямі і реципрокні схрещування, удосконалюють старі і розробляють нові методи подолання несхрещуваності і стерильності віддалених гібридів, ефективної оцінки гібридних сіянців на ранніх етапах онтогенезу тощо. В результаті створено сотні нових сортів плодових, кормових, квітниково-декоративних, пряно-ароматичних та овочевих культур.\nКолекція плодових рослин, яка стала основою для створення нових для Півночі України сортів, нараховує близько 150 видів та 400 сортів (селекціонери І.М. Шайтан, С.В. Клименко, Р.Ф. Клеєва, П.А. Мороз, Л.М. Чуприна, Н.В. Скрипченко). Відділ нових культур є центром інтродукції та селекції нових кормових культур як в Україні, так і в країнах СНД (Ю.А. Утеуш, Д.Б. Рахметов, О.О. Абрамов, Н.О. Стаднічук, О.О. Перепелиця), а також овочевих (В.П. Гринь, Н.М. Смілянець, О.В. Правда) і пряно-смакових рослин (О.А. Корабльова, Л.Р. Романенко, Г.М. Рибак). Велику селекційну роботу проведено із квітниково-декоративними рослинами (Ф.С. Дудік, К.Д. Харченко, Л.М. Яременко, В.П. Ященко, В.Ф. Горобець). За період 1965–2004 рр. науковці створили понад 260 сортів і отримали 262 авторських свідоцтва на нові сорти. До Державного Реєстру сортів рослин України (Реєстр на 2006 р.) занесено 211 сортів селекції НБС: квітниково-декоративних – 114 сортів, плодових – 52, кормових – 29, пряно-ароматичних – 9, овочевих – 7.\nЗ багатьох видів рослин НБС як селекційна установа є лідером або ж посідає чільне місце в Україні. Так, сортимент флокса волотистого в Реєстрі а 100%, жоржини – на 70%, півонії та азалії – на 100 % представлений сортами НБС. Нові кормові культури – дагуса, мальва, щавель гібридний (щав нат), сіда багаторічна; ягідні – актинідія, лимонник китайський; овочеві – цибуля-слизун представлені в Реєстрі лише сортами НБС. З 15 сортів кизилу в Реєстрі 14 – селекції НБС, з 8 сортів хеномелеса – 4, з 13 сортів айви – 5 представлені сортами цієї установи.\nУ Донецькому ботанічному саду одним із напрямів є розробка та застосування популяційно-генетичних методів селекції деяких порід дерев для створення хвойних насаджень в умовах індустріальних регіонів Південного Сходу України. При створенні лісонасіннєвих плантацій застосовують методи відбору дерев, зокрема сосни кримської та ялиці білої, за ізоферментними локусами, при наявності яких рослини у природних популяціях продукують велику кількість гетерозиготного насіння. Вивчено генетичну структуру та генетичний контроль ізоферментів у різних природних популяціях модрини білої та ялини європейської в Українських Карпатах (І.І. Коршиков). Створено і отримано авторські свідоцтва та патенти на 19 сортів рослин, перспективних для впровадження в Україні: 12 високопродуктивних сортів хризантеми дрібноквіткової, три сорти декоративних яблунь, сорт бузку, високопродуктивний солестійкий кормовий сорт пирію видовженого, два пряно-смакових сортів васильків звичайних (О.З. Глухов).\nУ Криворізькому ботанічному саду створено сім нових сортів лілійнику, які відрізняються високими декоративними характеристиками та успішною адаптацією до кліматичних умов степової зони України, а також до вирощування на територіях з підвищеним рівнем промислового забруднення (Р.К. Матяшук-Гришко).\nУ Національному дендрологічному парку “Софіївка” НАН України під керівництвом члена-кореспондента І.С. Косенка проводять, поряд з іншими, генетико-селекційні дослідження переважно рідкісних, зникаючих і особливо цінних видів рослин. Створено кілька сортів рослин, зокрема груш (Ф.О. Заплічко, А.І. Опалко, О.А. Опалко). У відділі фізіології, генетики і мікроклонального розмноження рослин розроблено ефективні технології мікроклонального розмноження багатьох рідкісних видів рослин для подальшого генетично-селекційного відбору, при цьому застосовуються методи клітинної селекції (І.С. Косенко, М.В. Небиков, А.І. Опалко, О.А. Опалко, Л.А. Колдар).\nВ Інституті зоології імені І.І. Шмальгаузена вивчають закономірності перебігу популяційно-генетичних процесів, які сконцентровані переважно у відділі еволюційно-генетичних основ систематики (завідувач д.б.н., професор С.В. Межжерін). Основним напрямом досліджень тут є вивчення гібридизації, поліплоїдного видоутворення і генетичної нестабільності у природних популяціях тварин. Важливими результатами із систематики і філогенетики палеоарктичних гризунів і амфібій є встановлення систематичного статусу низки спірних таксонів і опис нових видів хребетних, побудовано адекватну систему відносин філогенезу в трьох наймасовіших групах палеоарктичних гризунів, здійснено ревізію найскладнішого серед палеоарктичних гризунів роду лісових та польових мишей. На підставі отриманих закономірностей сформульовано положення і концепції, що мають загальнобіологічне значення: еволюційного ритму, неоднозначності еволюційно-генетичних потенцій східних та західних фільмів (С.В. Межжерін).\nВивчаються особливості виникнення і структура гібридних диплоїдно-поліплоїдних комплексів риб і деяких безхребетних, що характеризуються клоновою організацією поселень. Дослідження, проведені на щипівках (Cobіtіs) – невеликих рибках родини в’юнових, довели високу здатність триплоїдних форм до експансії. Ретроспективний аналіз структури їхніх поселень показав, що після зміни гідрологічного режиму і зарегулювання основних річок у середині ХХ сторіччя поліплоїди окупували всі басейни України. З’ясовано, що поліплоїдні щипівки Дніпра та Сіверського Дінця виникли в Центральній Європі в результаті гібридизації дунайської та звичайної щипівок, виявлено унікальне поліклональне гібридне угруповання щипівок, до якого входять тільки самки. Важливим є виявлення генетичної нестабільності в змішаних диплоїдно-поліплоїдних популяціях цих риб, яка виникла після інвазії у водоймище чужорідних гібридів (С.В. Межжерін, Л.І. Павленко).\nГенетичним маркуванням генетичної структури поселень карасів доведено наявність природних гібридів між триплоїдним облігатно гіногенетичним видом Carassіus gіbelіo і диплоїдним амфіміктичним карасем золотистим C. carassіus. Це свідчить, що гіногенез не може розглядатися як форма клонового розмноження, оскільки певна частина генетичної інформації сперматозоїда обов’язково передається нащадкам (С.В. Межжерін, С.В. Кокодій).\n30-річні моніторингові дослідження генетичної структури популяцій малярійних комарів групи Anopheles messae Нижнього Дніпра показали несподівану зміну структури хромосомного поліморфізму, що припала на початок ХХ сторіччя і пов’язується з різкими кліматичними змінами саме цього періоду (В.Б. Шуваліков).\nЗапочаткування і розвиток генетичних та селекційних досліджень у першій половині хх ст першими..\nЕсли Вам нужно дополнительный материал на эту тему, или Вы не нашли то, что искали, рекомендуем воспользоваться поиском по нашей базе работ: Сучасний стан генетичних досліджень\nЗапочаткування і розвиток генетичних та селекційних досліджень у першій половині ХХ ст\nВажливим етапом в розвитку цитогенетики в Україні і в Росії була наукова діяльність С.Г. Нава\nДатою відродження сучасної генетики в Україні після її фактичної заборони в СРСР у 1948 р. слід вважати, на нашу думку, 1960 рік. У цьому році за ініціативи В.П. Зосимовича (лауреата Ленінської пре\nЗначення генетики для інших наук та практики\nХарактерна риса методології генетики полягає в тому, що вона оперує дискретними індивідуальними одиницями спадкової інформації - генами. Цей підхід визначає не тільки місце генетики серед інших біо\nЕкологічна ситуація у Карпатських горах та шляхи її покращення\n1. Карпати - це один з найбільших і найцікавіших у геологічному, біологічному та географічному розумінні гіpських масивів європейського континенту. Він знаходиться у географічному центрі Європи, пр


Реферат - Педагогічна технологія - Педагогика\nРеферат: Педагогічна технологія\nПрагнення постійно оптимізовувати навчально-виховний процес зумовило появу нових і вдосконалення використовуваних педагогічних технологій різних рівнів і різної цільової спрямованості. Подальший їх розвиток пов'язаний з орієнтацією на реалізацію сучасних концепцій освіти й виховання.\nСуттєвою ознакою сучасних інноваційних процесів у сфері навчання і виховання є їх технологізація — неухильне дотримання змісту і послідовності етапів впровадження нововведень.\nІсторично поняття «технологія» (грец. techne - мистецтво, майстерність і logos — слово, вчення) у значенні науки про майстерність виникло у зв'язку з технічним прогресом. Найзначущішим воно є у виробничій діяльності, де технологія тлумачиться як сукупність знань про способи і засоби оброблення матеріалів, мистецтво володіння процесом. До основних ознак технології належить стандартизація, уніфікація процесу, можливість його ефективного та економічного відтворення відповідно до заданих умов. Технологічний процес завжди передбачає чітку послідовність операцій з використанням необхідних засобів (матеріалів, інструментів) запевних умов.\nПровідним у будь-якій технології вважається детальне визначення кінцевого результату і точне досягнення його. А передумовами застосування поняття «технологія» щодо процесів у виробничій чи соціальній сферах є їх запрограмованість, окресленість кінцевих властивостей передбачуваного продукту, засобів його створення, цілеспрямоване моделювання умов їх здійснення, а також реальне функціонування цих процесів.\n1. Промислові. До них належать технології перероблення природної сировини (нафти, деревини, руди тощо) або одержаних з неї напівфабрикатів (металів, деталей і вузлів будь-яких виробів). Вони вимагають неухильного дотримання послідовності передбачених технологічних процесів і операцій. Заміна одного процесу іншим, зміна їх послідовності часто знижує результативність або взагалі унеможливлює досягнення позитивного результату.\n2. Соціальні. Для таких технологій вихідним і кінцевим результатом є людина, а основним параметром змін — одна чи кілька її властивостей. Соціальні технології гнучкіші за промислові. Проте неухильне дотримання послідовності навіть найрезультативніших процесів у соціальній сфері ще не гарантує досягнення необхідної ефективності. Адже людина є надто складною системою, на неї впливає багато зовнішніх чинників різної сили і спрямованості, тому заздалегідь передбачити ефект конкретного впливу на неї неможливо. Специфіка соціальних технологій полягає в можливості пристосування їх до будь-яких умов, оскільки вони здатні скоригувати недоліки процесів і методик технологічного процесу. Однак ці технології досить складні за організацією і здійсненням. На цій основі грунтуються твердження про них як технології вищого рівня організації.\nСпільне між промисловими і соціальними технологіями те, що завершальним результатом їх використання є продукт із заданими властивостями.\nРозвиток цивілізації завжди пов'язаний із прогресом у сфері обох цих технологій. З кожним витком цивілізаційного розвитку зростали вимоги до соціальних технологій як важливого чинника гармонізації взаємодії людини і природи, людей на планеті. Не менш гострою є ця проблема і на постіндустріальному етапі розвитку людства.\nЗ цього приводу німецький філософ Іммануїл Кант (1724-1804), виокремлюючи культуру простих умінь і культуру дисципліни волі; зазначав, що культура умінь здатна торувати шлях злу, якщо культура ВОЛІ не стане їй противагою. Йдеться про інструментальну і гуманітарну культури, на яких базується технологічний і моральний потенціал суспільства. Як відомо, еволюційні кризи здебільшого виникали тоді, коли інструментальний інтелект недостатньо стримувався інтелектом гуманітарним. Тобто суспільство живе стабільно доти, доки руйнівний потенціал виробничих, зокрема і військових, технологій врівноважується якістю культурно-психологічних засобів стримування. Якщо ж енергетичний потенціал технологій, що прогресує, суттєво перевищує можливості нормативної регуляції, суспільство опиняється в кризовому стані. Надалі, нагнітаючи напруження екологічних і соціальних конфліктів, воно або стає жертвою власної могутності, або встигає своєчасно перебудувати технологічні, організаційні, інформаційні, нормативні параметри діяльності, виходячи на новий щабель розвитку.\nТермін «педагогічна технологія» з'явився в освіті порівняно недавно. щодо навчального процесу його було вжито у 1886 р. англійцем Джеймсом Саллі (1842-1923). Однак дискусія з приводу того, чи існує в природі педагогічна технологія як певний інструмент навчання й виховання, яким може оволодіти кожний педагог, триває дотепер. У ній окреслилося дві принципові позиції. Прибічники однієї переконані, що виховання й навчання є творчими процесами, інтуїтивним осягненням світу іншої людини і відповідним впливом на цей світ.\nЇх опоненти доводять, що педагогічний процес має інструментальний характер. Його мета полягає у вихованні особистості із заздалегідь заданими властивостями.\nОдним із перших оприлюднив ідею технологізації навчального процесу видатний чеський мислитель-гуманіст, педагог, громадський діяч Ян-Амос Коменський (1592-1670), стверджуючи, що школа є майстернею, «живою типографією», яка «Друкує» людей. Учитель, на його думку, в педагогічному процесі користується тими засобами для виховання й освіти дітей, що й типографські працівники, створюючи книгу. Технологія навчального процесу, за переконаннями Я.-А. Коменського, повинна гарантувати позитивний результат навчання. Функціонально вона має бути своєрідною дидактичною машиною, яка, за умови правильного користування нею, забезпечувала б очікуваний результат. Для цього слід чітко окреслити цілі, вміло вибрати засоби, встановити жорсткі правила їх використання. Усе це свідчить, що Я.-А. Коменський розглядав технологізацію як важливий засіб впровадження провідних дидактичних принципів.\nВидатний французький філософ і педагог епохи Просвітництва Жан-Жак Руссо (1712-1778) основою розвитку особистості вважав вільне виховання, за якого «дитина живе в радості, самостійно відчуваючи, слухаючи, спостерігаючи світ, духовно збагачуючись, задовольняючи жагу пізнання». Зважаючи на природу дитини, необхідно відмовитися від встановлених волею вихователя обмежень, відучати дитину від сліпого підкорення цій волі, дотримуватися непорушних природних законів. Внутрішньою мотивацією цього процесу є прагнення дитини до самовдосконалення, самопізнання, творчого саморозвитку.\nКонцепція розвитку особистості американського гуманіста Карла Роджерса (1902-1987) основана на протиставленні когнітивного (засвоєння знань, розвиток Особистості учня під неухильним контролем педагога) і дослідного (зорієнтованого на особистісний розвиток та емоційну сферу учня) типів навчання. За твердженням Роджерса, особистий досвід самоцінний для учня і тому є єдиним критерієм оцінювання життєвих подій. Учіння, у процесі якого особистість самостійно розвивається, приносить величезне задоволення, вирішальновпливаючи на особистість людини.\nАвстро-німецький філософ і педагог, засновник антропософії Рудольф Штейнер (1861-1925) започаткував індивідуальний підхід до виховання дітей, який ліквідовував відокремлене навчання дівчаток і хлопчиків, поділ за соціальними прошарками, ступенем обдарованості і належності до різних віросповідань. Найважливішою проблемою людського мислення Ш тейнервважав необхідність «зрозуміти людину як засновануна собі самій вільну особистість». На основі антропософії, яка вивчає людину в тілесному, душевному і духовному аспектах, він створив педагогіку, що охоплює розвиток і саморозвиток цілісної особистості, її здібностейдо пізнання, мистецтва, розвитку власних почуттів, моральних задатків і релігійних переживань. Завданняпедагога Штейнер вбачав у використанні технологій, що розвивають в особистості здатність до орієнтованих на різноманітність світу суджень і умовисновків. Саме цей принцип було покладено в основу навчання і виховання у перlIIій Вільній вальдорфській ІІІколі.\nПредставники «педагогіки творчості» (Ф. Гансберг, Е. Лінде, Г. Шаррельман) засуджували спроби впливати на неповторну особистість дитини за допомогою технології. Будучи переконаними, що до кожної особистості дитини необхідно добирати індивідуальні засоби виховання, вони не визнавали ідеї і можливості створення педагогічної технології, яка могла б стати ключем до душі дитини.\nНа відмові від педагогічної технології як інструменту впливу на дитину грунтуються традиції «вільного виховання", які започаткували і розвивали в Росії Лев Толстой (1828-1910), Костянтин Вентцель (1857-1947),\nЛуїза Шлегер (1863-1942) та ін. Вони заперечували можливість «технологізувати» педагогічний процес, пропагували ідею створення особливого дитячого світу, «пробудження душі дитини», прагнення зберегти в людині оригінальність і яскравість дитинства, а успіlIIністьчи неуспіlIIНість роботи навчального закладу оцінювалине на підставі використовуваних технологій, а зважаючи на творчу спрямованість особистості педагога, на створений ним клімат у процесі навчання й виховання.\nУ колишньому Радянському Союзі педагогічні технології розглядали як засіб реалізації білыІ Івицькоїї ідеології, що надавало їм відповідної політичної заангажованості, вимагало врахування класових характеристик індивіда у процесі цілеспрямованої діяльності тощо. Зміст інформації свідомо добирали з орієнтацією навиховання комуністичної свідомості й моралі. Тобтопедагогічні технології використовувались як засіб формування комуністичного світогляду і поведінки. Політично заангажовані вчені, педагоги-практики активнорозпочали процес конструювання адекватних цим завданням технологій.\nОднією з перlIIИХ була створена протягом 20-х років ХХ ст. педологія (грец. pais (paidos) — дитина і logos - слово, вчення) — комплексна наука про дитину, яка, зазадумом її засновників, мала стати антропологічною базою педагогіки. Саме в наукових працях із педології, заснованих на рефлексології (М. Басов, В. Бехтерєв, О. Ухтомський, С. Шацький), вперlIIе згадано термін «педагогічна технологія». Тоді розповсюджувалосяй поняття <<педагогічна техніх; Ф> — сукупність прийомів і засобів, спрямованих на чітку й ефективну організацію навчальних занять. Елементами педагогічної технології вважали також уміння оперувати навчальним ілабораторним обладнанням, використовувати наочні посібники. Нормативні педагогічні знання виводили з педології і вибудовували за схемою, згідно з якою конкретні педагогічні впливи повинні відповідати конкретним умовам виховання і віковим особливостям дитини. Педагоги, які сповідували цей підхід, намагалися вивчати побутові, природні, соціальні й культурні чинники середовища, які зумовлювали розвиток дитини, її генетичні, фізіологічні, психологічні, соціальні характеристики як похідні від соціальних умов життя. З цією метою вони використовували тести, анкети, інтерв'ю, експерименти, життєві спостереження. Збагачення і розвиток життєвих уявлень, входження дітей у світ природи, праці і сусальних відносин сприяли оволодінню ними системоюзнань, цілісних уявлень, яких не давало і не могло датина ВКОЛИIIIНЄ мікросередовище. Згідно з концептуальним задумом педологів, беручи участь у суспільно корисній праці, змінюючи на ВКОЛИIIIНЄ середовище відповідно до здобутих у школі знань, умінь і навичок, діти перетворюють свій ціннісно-емоційний світ, оволодівають соціально значущими видами діяльності. Цей аспект педагогічної технології був високо оцінений відомими зарубіжними вченими (Д. Дьюї, В. Кілпатрік).\nУ 30-ті роки ХХ ст. розпочалася технологічна революція в освітній системі США. Протягом наступних десятиліть зазнало еволюції тлумачення терміна (, педагогічна технологія», що породило дискусію про його сутність, структуру і джерела розвитку. Трансформація його змісту від «технології в освіті» до «технології освіти» охоплює чотири періоди.\n1.1940-1950 рр. У цей час з'явилися і впроваджувались у навчальний процес технічні засоби запису, відтворення звіку та проекції зображення, термін «технологія в освіті», який протягом наступних років підвпливом праць із методики застосування різноманітних технічних засобів навчання модифікувався в термін«педагогічні технології».\n2. Середина 50-х — 60-ті роки. Протягом цього періоду педагогічна громадськість активно дискутувала щодо суті поняття «педагогічна технологія», внаслідок чого виокремилось два напрями його тлумачення, а відповідно, і суті педагогічної технології як феномену. Представники одного з них виступали за необхідність застосування аудіовізуальних (лат. audio — чую, слухаю і visualis — зоровий) засобів і програмованого навчання (technology іп education), прихильники іншого головним завданням вважали підвищення ефективності організації навчального процесу (technology of educatiоп), подолання відставання педагогічних ідей від стрімкого розвитку техніки. На цій підставі один напрям був означений як «технічні засоби у навчанні», другий, Овиник дещо пізніше, — як «технологія навчання», або «технологія навчального процесу». Тоді у багатьох високо розвинутих країнах почали видавати спеціальні педагогічні часописи: у США — журнал «Педагогічна технологія» (1961), у Великій Британії (1964), Японії (1965) та Італії (1971) — «Педагогічна технологія і програмоване навчання». У 1967 р. в Англії було створено Національну раду з педагогічної технології, у США – Інститут педагогічної технології. У колишньому Радянському Союзі започатковано дослідження з алгоритмізації навчання (Л. Ланда). Педагогіка і психологія намагалися знайти раціональні для себе зерна в обгрунтованій філософією та соціологією концепції системного підходу в дослідженні соціальних, природних явищ і процесів.\n3. 70-ті роки ХХ ст. У системі освіти розпочато модернізацію навчального обладнання і навчальних предметних середовищ як необхідної умови реалізації прогресивних методик і форм навчання. Утверджувалось тлумачення педагогічної технології як вивчення, розроблення та застосування принципів оптимізації навчальної діяльності на основі найновіших досягнень науки і техніки. Завдяки використанню основ інформатики, теорії телекомунікацій (грец. tele — далеко і лат. communicatio — зв'язок, повідомлення), педагогічної кваліметрії (галузі педагогічної науки, яка вивчає і реалізуєметоди кількісного оцінювання якості навчально-виховного процесу), системного аналізу та нових досягнень психолого-педагогічної науки було значно розширено базу педагогічної технології. Тоді ж розпочато підготовку професіональних педагогів-технологів, масове використання таких технічних засобів навчання, як відеомагнітофон, карусельний кадропроектор, поліекран, електронна дошка, синхронізатори звуку та зображення тощо. Педагогіка почала використовувати можливості без машинного програмування, набули популярності створені за принципом програмування посібники, зокрема з педагогіки.\n4. 80-ті роки ХХ ст. — початок ХХІ ст. На цей період припало створення і розвиток мережі комп’ютерних лабораторій і дисплейних класів. Динамічно розвиваються програмовані, інтерактивні засоби навчання, тривають різноманітні дослідження теоретичних питань педагогічної технології та шляхів її практичного впровадження.\n1946 р. — обґрунтування плану аудіовізуальної освіти в університеті штату Індіана США.\n1954 р. — обгрунтування ідеї програмованого навчання.\n1961 р. — відкриття факультету технології навчання в університеті Південної Кароліни.\n1968 р. — розроблення і застосування мови програмування лада в школі (Масачусетський технологічний інститут США).\n1976 р. — створення першого персонального комп'ютера.\n1981 р. — застосування у навчанні спеціальних програмованих засобів у дисплейних класах.\nІсторію становлення педагогічної технології певною мірою відтворює така схема: задум упровадити інженерний підхід «<інженерна педагогіка») ~ технічні засоби в навчальному процесі ~ алгоритмізація навчання .--+ програмоване навчання ~ технологічний підхід ~ педагогічна технологія (дидактичний аспект) ~ поведінкова технологія (аспект виховання). Не всі складові педагогічної технології набули однакового розвитку. Особливо складним є створення технології виховання, хоча й ця галузь має вагомі напрацювання у процесі становлення і функціонування педагогічних технологій простежуються певні тенденції та закономірності. Передусім необхідні об'єктивні та суб'єктивні передумови. Наприклад, педагогічні технології, засновані на ідеях «Школи діалогу культур», «імовірнісна педагогіка» могли утвердитися лише внаслідок кризи педагогічної технології, розробленої на ідеях «розвивального навчання» .\nЗагалом, технологія як феномен є важливою складовою історії людства, формою вираження інтелекту, сфокусованого на розв'язанні важливих проблем буття, синтезом розуму і здібностей людини.\nЗ визнанням педагогічної технології важливим чинником навчально-виховного процесу не припинялися спроби з'ясування її сутності та особливостей. З одного боку, це спричинено поглибленням наукового і практичного інтересу до педагогічних технологій як засобу підвищення ефективності навчально-виховного процесу, з ІНШОГО — розвитком конкретних педагогічних технологій, у процесі якого розкривалися нові їх універсальні сутнісні дані. Підходи дослідників до визначення поняття «педагогічна технологія» різноманітні.\nНаприклад, російський учений Борис Ліхачов (1929-1998) розглядає педагогічну технологію як сукупність психолого-педагогічних установок, що визначають спеціальний набір і поєднання форм, методів, способів, прийомів навчання, виховних засобів; організаційно-методичний інструментарій педагогічного процесу. Російський педагог-новатор Ігор Волков тлумачить її як опис системи дій учителя та учнів, які слід виконувати для оптимальної реалізації навчального процесу. Педагог дослідник п. Москаленко вважає цей феномен послідовним (системно представленим) рядом вказівок, діяльностей і операцій моделювання, реалізації діагностики ефективності, корекції процесу навчання або виховання. Володимир Беспалько визначає педагогічну технологію як проект певної педагогічної системи, що реалізується на практиці, як змістову техніку реалізації навчально-виховного процесу.\nАсоціація з педагогічних комунікацій і технологій США трактує її як комплексний, інтегрований процес, який включає людей, ідеї, засоби і способи організації діяльності для аналізу проблем, що охоплюють основні аспекти засвоєння знань. У «Глосарії термінів з технологій освіти» (Париж, ЮНЕСКО) це поняття сформульовано як системний метод створення, застосування і визначення всього процесу викладання та засвоєння знань зурахуванням технічних і людських ресурсів та їх взаємодії, завдання якого — оптимізація форм освіти.\nНа думку російського педагога Михайла Кларіна, педагогічна технологія є системною сукупністю і порядком функціонування всіх особистісних, інструментальних і методичних засобів, що використовуються для досягнення педагогічних цілей. Російський учений Віталій Сластьонін вбачає в ній закономірну педагогічну діяльність, яка реалізує науково обгрунтований проект дидактичного процесу і володіє більш високим ступенем ефективності, надійності, гарантованого результату, ніж за використання традиційних методик навчання. За українською дослідницею Ольгою Козловою, педагогічна технологія є радикальним оновленням інструментальних і методологічних засобів педагогіки і методики за Умови збереження наступності в розвитку педагогічної науки і шкільної практики, набором технологічних процедур, які забезпечують професійну діяльність учителя, — гарантованістю кінцевого результату.\nСпільним в усіх визначеннях є спрямування педагогічної технології на підвищення ефективності навчального процесу, що гарантує досягнення запланованих результатів навчання.\nІснує загальноприйняте уявлення про технологію як конструювання навчального процесу за певною схемою (рис. 3), яка відображає ознаки, притаманні й традиційній організації навчального процесу: впорядкованість процесу навчання, мети і оцінювання результатів.\nПедагогічна технологія функціонує як наука, що досліджує найраціональніші шляхи навчання, і як система способів, принципів і регулятивів, які застосовують у навчанні, і як реальний процес навчання. Не менш поширений погляд на неї як на конструкцію, стратегію, алгоритм дій педагога, організацію педагогічної діяльності. Але як би її не розглядали, головне в педагогічній технології — розроблення, деталізація інструментальних аспектів педагогічного процесу. Створення нової технології, як правило, є наслідком незадоволення результатами навчання й виховання, а також неефективністю педагогічної діяльності як професійного експромту. Суттєвою особливістю педагогічної технології є те, що довільним діям вона протиставляє жорсткі алгоритмічні приписи, систему логічно вмотивованих дій, послідовний перехід від елементу до елементу.\nПотреба в розробленні технологічних конструкцій виникла у зв'язку з ідеєю управління педагогічним процесом. Реалізація її стала можливою на основі системного підходу, що дає змогу порівняти різноманітні педагогічні вміння, які у своїй сукупності гарантують результат.\nРозробленню нової технології, як правило, передують нові потреби (цілі) суспільства, наукові відкриття або результати наукових досліджень. Наприклад, виникненню програмованого навчання передували розвиток кібернетики та інформатики, створення електронно-обчислювальної техніки; виникненню й розвитку проблемного навчання — дослідження закономірностей розвитку мислення, вчення російського психолога Льва Виготського (1896-1934) про зону найближчого розвитку. Філософські, психологічні дослідження з проблем людської діяльності прислужилися формуванню діяльнісного підходу в навчанні та обґрунтуванню контекстного навчання, моделюванню професійної діяльнocтi в навчальному процесі.\nПроцес становлення нової педагогічної технології охоплює такі етапи: виникнення суспільної потреби фундаментальні дослідження в галузі психології прикладні психолого-педагогічні дослідження — розроблення нових технологій — відображення новостворених технологій у навчально-програмній та навчально-методичній документації.\n1. 3агальнопедагогічний рівень функціонування педагогічної технології. 3агальнодидактична, загально виховна технологія репрезентує цілісний освітній процес урегіоні, освітньому закладі, на певному рівні навчаннячи виховання. У такому вигляді педагогічна технологія тотожна педагогічній системі, оскільки вона містить сукупність цілей, змісту, засобів і методів навчання (виховання), алгоритм діяльності суб'єктів і об'єктів навчально-виховного процесу.\n2. Предметно-методичний рівень функціонування педагогічної технології. Йдеться про застосування педагогічної технології як окремої методики, тобто як сукупності методів і засобів реалізації певного змісту навчання та виховання в межах одного предмета, групи, вдіяльності педагога.\n3. Локальний (модульний) рівень функціонування педагогічної технології. 30рієнтована на цей рівень педагогічна технологія реалізується як технологія окремих частин навчально-виховного процесу, розв’язання окремих дидактичних і виховних завдань (технологіяокремих видів діяльності, формування понять, виховання окремих особистісних якостей тощо).\nУ зв'язку з цим правомірним є розмежування таких понять, як «освітня технологія», «педагогічна технологія», «технологія навчання (виховання, управління»>, оскільки кожне з них має свою ієрархію цілей, завдань, змісту.\nОб'єднують освітню, педагогічну технологію, а також технологію навчання (виховання, управління) актуальні для певного історичного етапу освітні концепції, педагогічні парадигми (системи поглядів).\nОсвїmuя mехuолоzїя. Вона відображає загальну стратегію розвитку освіти, єдиного освітнього простору.\nПризначення освітніх технологій полягає у розв'язанні стратеГІЧНИХ для системи освіти завдань: прогнозування розвитку освіти, проектування і планування цілей, результатів, основних етапів, способів, організаційних форм освітньо-виховного процесу. Такими освітніми технологіями є концепції освіти, освітні закони, освітні системи. У сучасній Україні такими освітніми технологіями є гуманістична концепція освіти, Закон України\nПедаzоzїчuа mехuолоzїя. Відображає тактику реалізації освітніх технологій у навчально-виховномупроцесі за наявності певних умов. Педагогічні технології акумулюють і виражають загальні ознаки та закономірності навчально-виховного процесу незалежновід конкретного навчального предмета.: Кожна конкретна педагогічна технологія відображає модель навчально-виховного та управлінського процесів у навчальному закладі, об'єднує в собі їх зміст, форми і засоби. Вона може охоплювати й спеціалізовані технології, що застосовуються в інших галузях науки і практики — електронні, нові інформаційні технології, промислові, поліграфічні, валеологічні (які зберігають здоров'я) тощо.\nТехuолоzїя uавчаuuя (виховаuuя, уnравлїuuя). Цей тип технології моделює шлях освоєння конкретного навчального матеріалу (поняття) в межах відповідного навчального предмета, теми, питання. За багатьма параметрами вона є наближеною до окремої методики. Дидактична технологія охоплює зміст, форми, методи навчання. Специфічні зміст, форми і методи властиві й технології виховання або управління. У структурі технології навчання (виховання, управління) виокремлюють підрівні:\nВажливими теоретичною і практичною проблемами є співвіднесення дидактичних систем і технології навчання. Щодо цього в орієнтації педагогічної свідомості окреслилося такі два напрями:\n1. Технологічний напрям організації педагогічного процесу. Спрямований він на ефективність навчання, розроблення критеріїв засвоєння, формування і підсумування оцінювання, подання інформації та етапів її засвоєння, конкретизацію навчальних цілей, корекцію зворотного зв'язку, повне засвоєння знань, умінь і навичок.\n2..гуманістичний напрям організації педагогічного процесу. Прибічники його головною метою своєї діяльності вважають формування і розвиток критичного, творчого мислення.\nПерший напрям реалізується за допомогою «технології навчання», другий — за допомогою моделей навчання, передусім дослідницької, комунікативно діалогової, дискусійної та ігрової. Модель навчання тлумачиться як окреслена схема або план діяльності педагога у навчальному процесі. Її стрижнем є організована вчителем діяльність учнів. Якщо технологічно орієнтована модель передбачає репродуктивний характер діяльності учнів, то Пошукова — продуктивний, пошуковий.\nТехнологічний процес — система технологічних одиниць, зорієнтованих на конкретний педагогічний результат.\nУ теорії виховання технологічними процесами є, наПриклад, меТОДика колективних творчих справ, меТОДика організації колективу, система виховної роботи ТОЩо, у теорії навчання — система форм і засобів вивчення певної теми навчального курсу, організація пракТИчних занять з відпрацювання умінь і навичок грамотНого Письма або розв'язання задач.\nНа педагогічний результат технологічного процесу ВПЛивають рівень майстерності педагога, ступінь розвитку кожної дитини, психологічний клімат у колективі тощо.\nУ педагогічній технології виокремлюють також технологічні схеми і технологічні карти.\nТехнологічна схема — умовне зображення технології процесу, поділ його на окремі фУНКЦіональні елементи і позначення логічних зв'язків між ними.\nТаке зображення є необхідною умовою унаочнення процесу, що сприяє його аналізу і ефективному застосуванню. не підміняє вона методику. Як відомо, методика обумовлюється окремою дидактикою, яка враховує своєрідністьзмісту освіти і засобів і1 засвоєння. За смислом поняття «методика — ширше за поняття «технологія», адже воно включає разом із змістовим інструментальний аспект педагогічного процесу. У межах методики можуть співіснувати різні технології. Отже, методика є окремою теорією, а технологія — алгоритмом її втілення у практику.\nПедагогу недостатньо знати методику, він повинен уміти трансформувати знання і вміння, тобто володіти технологією отримання запланованого результату. Суттєвою особливістю педагогічної технології є гарантування кінцевого результату і проектування майбутнього навчального процесу.\nОстаннім часом увійшов у вжиток термін «інноваційна педагогічна технологія». Одні дослідники тлумачать його як цілеспрямоване систематичне та послідовне впровадження в практику прийомів, способів педагогічних дій і засобів, які охоплюють цілісний навчально-виховний процес від визначення його мети до одержанняочікуваних результатів, інші — як комплексний, інтегрований процес, що охоплює суб'єктів, ідеї, способи організації інноваційної діяльності і забезпечує результативність нововведення. За іншими підходами до інновацій зараховують не просто створення нових засобів, а й сутнісні зміни, які виявляються в новому способі діяльності, стилі мислення. У цьому контексті вважають інноваційними підходи, що перетворюють характер навчання щодо його цільової орієнтації, взаємодії педагога іучнів, їх позиції в навчальному процесі.\nВодночас висловлюються думки щодо обмеження використання поняття «технологія — у педагогіці, доцільності функціонування його лише у сфері дидактики, оскільки визначити діагностичну мету чітко і якісно можна лише у навчанні. Нею може бути засвоєння певного обсягу навчального матеріалу, способів дій при підготовці до професійної діяльності тощо. Цей підхід аргументується тим, що якість засвоєного конкретного матеріалу можна легко проконтролювати й оцінити.\nЗначно важче чітко визначити діагностичну мету (наприклад, рівень сформованості певної психологічної, особливо особистісної якості) у вихованні. Тому створити технологію, на думку прибічників цього підходу, неможливо, оскільки не існує системи діагностичних за\nПрофесійне вміння проектувати технологічну карту є одним із інноваційних компонентів професійної діяльності педагога, вершиною його методичної вправності. [рунтується воно на добре розвинених рефлексивних здібностях педагога, а за своєю суттю є інтегративним, багатокомпонентним.\nТехнології максимально пов' язані з навчальним процесом, діяльністю тих, хто навчає, і тих, хто навчається. Структуру технології навчання утворюють:\n— постановку, максимальне уточнення, формулювання цілей (загальних і конкретних) щодо досягнення результатів;\n— організація навчального процесу відповідно допоставлених цілей;\n— методи і форми навчальної діяльності учнів та діяльності викладачів;\n— управління навчальним процесом (оцінювання поточних результатів, корекція навчання, спрямована\nПедагогічній технології притаманні всі ознаки системи: логіка процесу, взаємозв'язок частин, структурнаі змістова цілісність, соціо- і природодоцільність, інтенсивність усіх процесів.\nОскільки технологія є важливою умовою втілення концепції в практику, закономірно постає питання, а чисобів. «у процесі виховання можна спиратися лише на розроблені методики і суб'єктивні методи контролю. „у зв'язку з цим доцільно, на їх погляд, вести мову лише про <І елементи технологізації виховання», використання яких сприяє ефективності виховного процесу.\nСучасна практика виховання перебуває у перехідній стадії — вихователі та вчителі ще не працюють за цілісними науковими технологіями, але вже поступово відходять від замкненого на індивідуальності інтуїтивногорозв'язання виховних завдань. Помітна тенденція довпровадження апробованих технологічних знахідок, прагнення до уніфікації та стандартизації вимог.\nВиховну технологію не можна ототожнювати з виховним методом. Якісно нові методи, які Грунтуються нарефлексивно-вольових механізмах, механізмах співпереживання й позитивно-емоційного оцінювання, апелюютьдо самосвідомості, свідомого, творчого ставлення людинидо суспільних норм і цінностей, український дослідникІван Бех кваліфікує як виховні технології особистісноїорієнтації.\nСкладність, багатогранність педагогічної діяльності є чинником, що відкриває простір для багатьох педагогічних технологій, динаміка продукування яких постійно зростає. Широкий спектр, багатоваріантність педагогічних технологій зумовлюють необхідність їх класифікації. Найдосконалішою серед багатьох вважають класифікацію, за якою педагогічні технології згруповано за різноманітними системними та інструментальнозначущими ознаками. Відповідно в сукупності педагогічних технологій виокремлено:\n— загально педагогічні (стосуються загальних засад освітніх процесів);\n— 2. За провідним чинником психічного розвитку:\n— біогенні (провідна роль належить біологічним инникам);\n— антропософські (грец. anthropos — людина і sophia — мудрість) і теософські (засновані на вченнях провсезагальний абсолют, божественну суть усіх речей);\n— розвивальні (r'рунтуються на теорії розвитку здібностей);\n— нейролінгвістичні (засновані на нейролінгвістичному програмуванні);\n— гештальттехнології (нім. Gestalt — цілісна форМа, образ, структура і технологія) та ін. (засновані на психотерапевтичному впливі).\n— авторитарні (засновані на чіткій надмірній регламентації);\n— особистісно-орієнтовані (гуманно-особисті сні, технології співробітництва, технології вільного виховання) .\n— операційні (формування способів розумових дій); — емоційно-художні й емоційно-моральні (формування сфери естетичних і моральних відносин);\n. 7. За типом організації та управління пізнавальною ДІЯльністю:\n— структурно-логічні технології навчання (поетапне формулювання дидактичних завдань, вибору способуїх розв'язання, діагностики та оцінювання одержанихрезультатів);\n— ігрові технології (ігрова форма взаємодії педагога і дітей, яка сприяє формуванню вмінь розв'язувати завдання на основі компетентного вибору альтернативних варіантів через реалізацію певного сюжету). В освітньому процесі використовують театралізовані, ділові, рольові, комп'ютерні ігри, імітаційні вправи, ігрове проектування та ін.;\n— комп'ютерні технології (реалізуються в дидактичних системах комп'ютерного навчання на основівзаємодії «вчитель — комп'ютер — учень» за допомогою інформаційних, тренінгових, розвивальних, контролюючих та інших навчальних програм);\n— діалогові технології (пов'язані зі створенням коМУНІкативного середовища, розширенням просторуспівробітництва на суб'єкт-суб'єктному рівні: «ученьучитель », « учитель — автор,>, « учень — автор,> та ін.);\n— тренінгові технології (система діяльності щодо відпрацювання певних алгоритмів навчально-пізнавальнихдій і способів розв'язання типових завдань у процесі навчання — тести, психологічні тренінги інтелектуальногорозвитку, розв'язання управлінських задач).\nПедагоги-практики розробляють авторські технології, які поєднують у різних варіантах елементи апробованих технологій. Як правило, всі вони зорієнтовані нареалізацію змісту і досягнення мети різнорівневого ірізнопрофільного навчання.\nВихідним матеріалом для розроблення технології є теорії, концепції. Багато педагогічних технологій мають у своїй основі такі концепції засвоєння соціальногодосвіду:\n1) асоціативно-рефлекторне навчання, у межах якого розроблена теорія формування понять;\n2) теорія поетапного формування розумових дій, згідно з якою розумовий розвиток (як і засвоєння знань, умінь, навичок) відбувається поетапно, спрямовуючись від «матеріальної» (зовнішньої) діяльності у внутрішній розумовий план;\n3) сугестопедична концепція навчання, яка обr'рунтовує комплексне використання у навчальних ціляхвербальних і невербальних, зовнішніх і внутрішніх засобів сугестії (навіювання), що сприяє надзапам'ятовуванню;\nНа основі однієї теорії навчання можуть вибудовуватися різні технології. Так, асоціативно-рефлекторна психологічна теорія породила варіантні технології навчання, які по-різному поєднують слово і наочність. Теорія проблемного навчання покладена в основу технологій, що розвивають творчі здібності, пізнавальну активність, інтерес, самостійність особистості. Водночас побудова на одній теорії, концепції кількох технологій навчання не є свідченням їх ідентичності. Вони завжди будуть відрізнятися за кількісними і якісними параметрами. У зв' язку з цим важливо мати цілісну систему заcoбiв опису педагогічних технологій, враховуючи, що кожна з них містить концептуальний, змістовий та процесуальний аспекти.\nБудучи наділеною всіма ознаками системи, що типологічно ріднить її з усіма соціальними системами, педагогічна технологія має специфічні сутнісні ознаки, яківиокремлюють її як самодостатній неповторний феномен. До таких специфічних сутнісних ознак належать:\n— концептуальність (передбачає опору технології на конкретну наукову концепцію або систему уявлень);\n— діагностичне визначення цілей і результативності (полягає в гарантованому досягненні цілей, ефективних результатів за оптимальних затрат для досягнення певного стандарту навчання);\n— економічність (виражає якість, яка забезпечує резерв навчального часу, оптимізацію праці педагога і досягнення запланованих результатів у найстисліші строки);\n— алгоритмізованість, проектованість, цілісність, керованість (передбачає легке відтворення конкретної технології будь-яким педагогом у будь-якому освітньому закладі). Кожний етап і прийом роботи повинен обумовлюватися математично точно і передбачати можливістьзаміни іншим. Керованість пов'язана з можливістю чіткого визначення мети, планування, проектування педагогічного процесу, поетапної діагностики;\n— коригованість (можливість постійного оперативного зворотного зв'язку, послідовно орієнтованого начітко визначені цілі). У цьому плані ознаки коригованості, діагностичного визначення мети і результативності тісно взаємопов'язані і доповнюють одна одну. Система контролю та оцінювання розвитку має забезпечувати щоденну фіксацію динаміки зміни стану навичок, знань, тобто кожна дія педагога повинна обумовлюватися точною діагностикою стану об'єкта;\n— візуалізація (характерна для окремих технологій, передбачає використання аудіовізуальної та електронно-обчислювальної техніки, а також конструювання та застосування різноманітних дидактичних матеріалів іоригінальних наочних посібників).\n— декомпозиція педагогічного процесу на взаємопов'язані етапи (чим відповіднішим є опис етапу педагогічної технології реальному стану певного процесу, тим вища ймовірність досягнення успіху при її розробленні й реалізації);\n— координованість і поетапність дій, спрямованих на досягнення запланованого результату (послідовність і порядок виконання дій повинні базуватися на внутрішній логіці процесу);\n— однозначність виконання передбачених процедур і операцій (необхідна умова досягнення адекватних поставленій меті результатів: чим зна.чніші відхилення в діях суб'єкта від приписаних технологією параметрів, тим реальніша і серйозніша небезпека деформувати весь процес і одержати результат, що не відповідає очікуваному).\nБудь-яка педагогічна технологія виражає певний концептуальний підхід до освіти, тому для порівняння технологій необхідно дотримуватися універсальної методології її проектування та експертизи, послуговуючись апробованою системою критеріїв оцінки педагогічних технологій навчання. Параметри цієї системи дають змогу охарактеризувати конкретну педагоГІЧНУтехнологію на етапах її проектування, функціонування, оцінювання результатів.\n— поділ процесу на етапи, дії, операції;\n— алгоритмічність (спосіб і послідовність одержання результату, що визначається вихідними даними);\n— технологічна послідовність реалізації етапів, виконання дій, операцій;\n— зміст навчання;\n— методи навчання;\n— система дидактичних засобів;\n— організація навчання.\nКритерії ефективності результатів застосування педагогічної технології:\n— засвоєння знань (глибина, усвідомленість, системність, ціннісно-смислове ставлення, дієвість, міцність, самостійність тощо);\n— розвиток ціннісних орієнтацій;\n— самореалізація вчителя та учня;\n— зміна стосунків у педагогічному процесі;\n— специфічне мислення (діалектичність, проблемність, аналітичність тощо).\nЗа результатами експертного оцінювання педагогічної технології мають бути з'ясовані такі питання:\n1) чи присутній у педагогічній системі, яка підлягає експертизі, технологічний інваріант (незмінна за будь-яких перетворень величина);\n2) чи забезпечує педагогічна система, яка претендує на статус технології, гарантований позитивний результат, адекватний задекларованим цілям;\nОтже, сучасна педагогічна технологія повинна гарантувати досягнення певного рівня навчання й виховання, бути ефективною за результатами, оптимальною щодо термінів впровадження, витрат сил і засобів.\nВажливим також є моральний аспект технологізації освіти. Йдеться про «педагогічну чистоту (О. Пєхота), моральну безпеку, валеологічну обґрунтованість і духовну екологічність відомих і створюваних педагогічних технологій. Важливо, щоб в основу кожної з них було покладено принципи гуманістичного світогляду, що передбачають формування таких якостей особистості, як усвідомлення єдності природи і людини, відмова від авторитарного стилю мислення і взаємодії педагога та учня, терпимість, схильність до компромісу, шанобливе ставлення до думки іншого, інших культур, моральних і духовних цінностей тощо.


Вишневий сад (скорочено) — Антон Чехов, читати скорочено, читати стислий або детальний переказ онлайн\nЗарубіжна література скороченоЧехов АнтонВишневий сад (скорочено)\nСтислі перекази світової літератури > Ч > Чехов Антон > Вишневий сад (скорочено)\nАнтон Чехов — Вишневий сад (скорочено)\nТравень, цвітуть вишневі дерева. Починає розвиднятися. У кімнаті, яка й досі зветься дитячою, Лопахін і Дуняша чекають на приїзд Раневської. Любов Андріївна п'ять років перебувала за кордоном і ось зараз повертається додому. Майже всі домочадці, не виключаючи старого Фірса, відправилися зустрічати її на станцію. Потяг запізнюється на дві години, Лопахін говорить про Раневську: "Добра вона людина. Легка, проста людина". Згадує, як вона жаліла його, хлопчиська, коли йому перепадало від батька. Входить Єпіходов з букетом і тут же упускає його. Конторник жаліється, що з ним кожного дня трапляються якісь негаразди: ось букет упустив, стілець перекинув, позавчора купив чоботи, а вони риплять. Говорить він дивно, незрозуміло: "Ось бачите, пробачте на цім слові, яка обставина, між іншим... Це просто навіть чудово". Його так і прозвали: "двадцять два лиха". Поки всі чекають Раневську, Дуняша зізнається Лопахіну, що Єпіходов їй освідчився.\nВишневий сад (стислий переказ) ▲ читається за 17 хвилин\nНарешті під'їжджають два екіпажі. З'являються Раневська, Гаєв, Симеонов-Пищик, Аня, Варя, Шарлотта; поспішаючи, проходить, спираючись на палицю, Фірс, у старовинній лівреї та високому капелюхові. Любов Андріївна радісно оглядає стару дитячу, каже крізь сльози: "Дитяча, мила моя... Я тут спала, коли була маленькою... І зараз я наче маленька..." Варя, на якій, правду кажучи, і тримається вся оселя, робить розпорядження по господарству ("Дуняшо, скоріше кави... Матінка кави просить"), ласкаво каже сестрі: "Знову ти вдома. Серденько моє приїхало! Красунечка приїхала!" Аня розповідає їй, як вона втомилася від своєї подорожі до Парижа, до матері: "Приїжджаємо в Париж, там холодно, сніг. Французькою я говорю жахливо. Мама мешкає на п'ятому поверсі... у неї якісь французи, паггі, старий патер з книжкою, і понакурено, незатишно... Дачу свою коло Ментони вона вже продала, вона нічого не має, нічого. У мене теж не лишилося ані копійчини, ледь доїхали. І мама не розуміє! Сядемо на вокзалі обідати, і вона вимагає найдорожче і на чай лакеям дає по карбованцю. Шарлотта теж. Яша теж вимагає собі порцію. Адже у мами лакей Яша." "Бачили негідника", — зауважує Варя. Вона повідомляє сестрі печальну новину: сплатити відсотки за маєток не вийшло і його будуть продавати.\nУ двері зазирає Лопахін, і Аня запитує Варю, чи освідчився він їй, адже Лопахін кохає Варю, тож чому їм не порозумітися. Варя заперечливо хитає головою: "Я вважаю, що нічого у нас не вийде. У нього багато справ, йому не до мене... Одружитися б тобі з багатим чоловіком, і я б тоді знайшла спокій, пішла б собі в пустку... потім до Києва... так би й ходила святими місцями". До кімнати заходить Яша. Він намагається здаватися "людиною з-за кордону", виглядає джиґуном, розмовляє делікатно ("Чи можна тут пройти-с?"). На Дуняшу він справляє сильне враження; вона кокетує з Яшею, той намагається її обійняти.\nЛюбов Андріївна ніяк не може прийти до тями: вона почувається щасливою, що знову в рідній домірці, що Варя "все така ж", що старий слуга Фірс ще живий. Вона сміється від радощів, впізнаючи знайомі речі: "Мені хочеться стрибати, розмахувати руками... Бачить Бог я люблю батьківщину, люблю ніжно, я не змогла дивитися з вікна, усе плакала... Я не переживу цієї радості... Шафонько моя рідна...Столику мій".\nІдилію порушує Лопахін: він нагадує, що маєток продається за борги на двадцять друге серпня призначено торги. Лопахін пропонує вихід: маєток знаходиться неподалік від міста; поряд проходить залізниця, вишневий сад і землю можна розбити на ділянки і здавати в оренду дачникам. Раневська і Гаєв не розуміють його пропозиції. Лопахін пояснює: під цей проект господарям уже зараз позичать гроші а восени не залишиться жодного вільного шматка — усе розберуть дачники. Правду кажучи, доведеться позносити деякі будівлі, вирубати старий вишневий сад. Допустити це господарі не можуть. "Якщо в усій губернії і є щось надзвичайне, так це наш вишневий сад", — говорить Раневська. Гаєв додає, що й в "Енциклопедичному словнику" він згадується. Лопахін пояснює, що іншого виходу немає: або його проект, або продаж маєтку разом із садом за борги, до того ж вишня родить раз на два роки, і її нікуди дівати — ніхто не купує. Він усе ще сподівається здійснити свій план, доводить, що дачник "на своїй одній десятині займеться господарством, і тоді вишневий сад стане...багатим, розкішним..."\n"Які дурниці",— обурюється Гаєв і виголошує пишну промову, присвячену столітній "вельмишановній шафі": "Вітаю твоє існування, яке вже понад сто років було спрямоване до світлих ідеалів добра і справедливості; твій мовчазний заклик до плодотворної праці не слабнув упродовж ста років, підтримуючи в поколіннях нашого роду бадьорість, віру в краще майбутнє і виховуючи в нас ідеали добра..."\nУсі почуваються ніяково. Настає пауза. Гаєв, який почувається трохи, присоромленим, вдається до своєї улюбленої "більярдної лексики: "Від кулі праворуч у кут! Ріжу в середню!" Варя приносить Любові Андріївні дві телеграми з Парижа; та рве їх, не читаючи.\nУ кімнату заходить Шарлотта Іванівна, у білій сукні, дуже худа, з лорнеткою на поясі. Лопахін хоче поцілувати її руку; гувернантка маніриться: "Якщо дозволити вам поцілувати руку, то ви потім забажаєте в лікоть, потім у плече..." Лопахін виходить, запропонувавши все-таки вирішити питання стосовно дач. Скориставшись паузою, Пищик намагається виканючити у Раневської двісті сорок карбованців у позику (він увесь у боргах, і всі його думки спрямовані на те, щоб десь роздобути гроші для сплати відсотків під заставу). Любов Андріївна розгублено каже, що грошей у неї немає. Але Пищик ніколи не втрачає надії: якось він думав, що вже все пропало, а тут залізницю через його землю проклали, і йому заплатили, а зараз, може, дочка двісті тисяч виграє, бо білет має.\nВаря відчиняє вікно в сад. Раневська дивиться в сад, сміється від радості: "О саде мій! Після темної непогожої осені і холодної зими знову ти почуваєшся молодим, повним щастя, янголи небесні не покинули тебе..." Брат нагадує їй, що цей прекрасний сад, "як не дивно", продадуть за , борги. Але Раневська начебто не чує його слів: "Подивіться, мама-покійниця йде садом... у білій сукні... Ні, нікого немає, мені здалося... Який дивовижний сад, білі маси квітів... блакитне небо..."\nВходить Петя Трофимов — колишній учитель Гриші, сина Раневської, який потонув шість років тому, у віці семи років. Любов Андріївна з трудом упізнає його, настільки він змарнів і постарів за цей час. Петю, якому ще немає й тридцяти, усі називають "облізлим паном". "Ви були тоді такісіньким хлопчиком, милим студентиком, а зараз волосся негусте, окуляри. Невже ви все ще студент?" — "Мабуть, я буду довічним студентом".\nВаря повідомляє Яші, що з села приїхала його мати і вже. другий день чекає побачення з сином. Яша зневажливо кидає: "Дуже потрібно. Могла б і завтра прийти".\nГаєв, залишившись удвох з Варею, "напружує мізки", де б йому добути грошей, щоб уникнути продажу маєтку. Було б добре, розмірковує він, отримати від кого-небудь спадщину, добре було б віддати Аню за багатія, добре було б поїхати до Ярославля і спробувати щастя у тітоньки-графині. Він знає, що тітонька має багато грошей, але племінників вона, на жаль, не любить. Любов Андріївна одружилася з присяжним повіреним, не дворянином, "і поводила себе не можна сказати, щоб дуже доброчесно". Гаєв радить Ані. поїхати до своєї ярославської бабусі, та їй не відмовить. З'являється розгніваний Фірс; він усе ще ходить за паном, як за маленьким: дорікає, що той "не ті штани надів", що не лягає вчасно спати. Ось і зараз старий з'явився нагадати Леоніду Андрійовичу, що час лягати в ліжко. Гаєв заспокоює старого слугу: "Ти йди, Фірсе. Я вже, так і бути, сам роздягнусь... іду, іду... Від двох бортів у середину! Кладу чистого..." Він іде, Фірс дріботить за ним.\nКрива, давно занедбана каплиця. Можна побачити дорогу до садиби. Далеко-далеко на обрії неясно видніється місто. Скоро сяде сонце. На старій лаві, замислившись, сидять Шарлотта, Яша і Дуняша. Єпіходов грає на гітарі. Шарлотта розповідає про себе: вона не знає, скільки їй років, бо у неї немає справжнього паспорта, її батьки циркові артисти, і вона сама вміє "витворяти різні штучки", після смерті батьків її взяла до себе одна німецька родина, вивчила на гувернантку. "Так хочеться поговорити, а ні з ким... Нікого в мене немає",— зітхає Шарлотта.\nЄпіходов наспівує Дуняші романс: "Було б серце зігріто жаром взаємного кохання...", але та намагається сподобатися Яші, каже йому, яке це, мабуть, щастя — побувати за кордоном. Яша поважно відповідає: "Не можу з вами не погодитися",— і закурює сигару. Дуняша під якимось приводом відсилає Єпіходова і, залишившись віч-на-віч з Яшею, зізнається, що відвикла від простого життя, "ніжна стала, така делікатна", і якщо Яша, якого вона "пристрасно покохала", її обмане, Дуняша не знає, що з нею буде. На це Яша, позіхаючи, глибокодумно зауважує: "На мій погляд, так: якщо дівчина когось кохає, то вона, виходить, є неморальною..."\nЗ'являються Раневська і Гаєв з Лопахіним, який намагається отримати від них відповідь на питання: згодні вони віддати землі піддачі чи ні? Брат і сестра прикидаються, що не чують його. Любов Андріївна не розуміє, куди витрачаються гроші ("Учора було багато грошей, а сьогодні зовсім мало"), їй прикро, що вона витрачає їх якось безглуздо, у той час як Варя, економлячи, годує усіх молочним супом. Лопахін знову повертається до старої теми, повідомляє, що на торги приїде багатій Дериганов. Гаєв відмахується: ярославська тітонька обіцяла прислати грошей, щоправда, не більше п'ятнадцяти тисяч. Лопахін починає втрачати терпіння.\nСторінку згенеровано за 0.027079 сек.


Назвали найвідкритіші регламенти волинських рад\n23 Жовтня 2013 13:53\nПідтримку виборців заслужили ті місцеві ради й депутати, які відкрито інформують громадськість про свою діяльність. Для цього і створений, мовляв, спеціальний веб-ресурс deputat.volyn.ua.\nФорум «Місцевий депутат – відповідальний представник громади» відбувся за сприяння «Центру політичного аналізу та виборчого консалтингу». Тут озвучили результати проекту «Активна громада – відповідальний депутат».\nФахівці Центру проаналізували регламенти обласної ради, Володимир-Волинської, Ковельської, Луцької та Ківерцівської міських, Луцької, Ратнівської та Турійської районних рад.\nСеред критеріїв, за якими розглядалися регламенти роботи цих органів місцевого самоврядування, були: публікація рішень, доступ представників засобів масової інформації на сесії, доступ громадян на сесії та на засідання постійних комісій, звітність депутатів, робота сайту.\nЛідери майже по всіх пунктах дослідження – обласна рада та Луцька міська рада.\nЗокрема про скликання на сесію оголошення у ЗМІ подають Володимир-Волинська, Ківерцівська та Луцька міські ради. Електронна система голосування регламентована тільки у обласній і Луцькій міській раді. Графік, коли депутати мають звітуватися про свою роботу, зазначено у регламентах Володимир-Волинської, Ківерцівської та Луцької міських рад. Окремі рішення публікують обласна та Луцька міська рада.\nМіж тим, у регламентах деяких рад не передбачено використання сайту.\nНа думку організаторів, навіть складна політична та економічна ситуація не повинна заважати владі бути відкритою. Адже небажання впровадити такі заходи будуть оцінені виборцями.\n31 січня: події, факти, дні народження 31 Січня 2014 00:01


Норвегія - Німеччина 0:3. Огляд матчу ᐉ UA-Футбол\nВідбір до ЧС-2018. Норвегія - Німеччина 0:3. Конвеєрна перемога\n4 вересня 2016, неділя. 23:41 Оновлено Дата останнього оновлення:\nНорвегія - Німеччина 0:3. Огляд матчу\nНорвегія не змогла нав'язати німцям конкуренції. Команда Йоахіма Льова проводила наче не відповідальний офіційний поєдинок, а товариську зустріч. Принаймні, некваплива манера гри фаворита наводила саме на такі думки.\nВласне, це вже перетворюється на родзинку цієї збірної Німеччини – грати проти андердогів в економ-режимі, не даючи при цьому шансів суперникові зазіхнути бодай на щось. Ну що сьогодні могла витиснути Норвегія? Максимум – то один гол. Та й то лише у випадку високого відсотка реалізації, оскільки моментів у скандинавів майже не було. Можна пригадати хіба що удар з вигідної позиції Кінга ще в першому таймі. Все.\nНімеччина ж забила тричі (вже не говоримо про те, що могла забити й більше). Томас Мюллєр вже на 15-й хвилині поклав норвежців на лопатки, виявившись найвправнішим у штрафному майданчику Ярстейна. На 45-й хвилині Йосуа Кімміх забив з меж штрафної зони після затяжної атаки і хитрого пасу Мюллєра.\nНарешті, в другому таймі Томас оформив дубль, влучно пробивши головою після подачі Хедіри.\nЩе якісь слова тут зайві. Матч без емоцій і напруги.\nСтадіон: "Уллевол" (Осло, Норвегія)\nГоловний арбітр: Уільям Коллам (Беллсхілл, Шотландія)\nНорвегія - Німеччина 0:3\nГоли: Томас Мюллер 15, Джошуа Кімміх 45, Томас Мюллер 60\nНорвегія: Руне Ярстейн, Хайтам Алеесамі, Евен Ховланд, Александер Тетті, Ховард Нордтвейт, Джошуа Кінг (Александр Сорлот 72), Стефан Йохансен (Рубен Йенсен 67), Маркус Хенріксен (Оле Сельнес 61), Йонас Свенссон, Ветон Беріша, Адама Діоманде\nНімеччина: Мануель Нойєр, Йонас Хектор, Бенедікт Хеведес, Матс Хуммельс, Самі Хедіра (Юліан Вайгль 84), Тоні Кроос, Месут Озіл, Юліан Дракслер (Максіміліан Майєр 85), Томас Мюллер, Маріо Гетце (Юліан Брандт 72), Джошуа Кімміх\nПопередження: Джошуа Кінг 49, Стефан Йохансен 51 - Самі Хедіра 49\nУ статті: Німеччина Томас Мюллер Йоахім Лев Норвегія\n21:08 Зарубежные Відбір до ЧС-2018. Словенія рятується у Литві, Польща розгубила перевагу у Казахстані 5\n07:26 Зарубежные Кваліфікація ЧС-2018. Анонс дня 6