Гавра! Лекарка от Спешна помощ разкарва жена с инсулт по магазините\n04 Ноември 2011, 14:30\n„Чакай, пиленце! Чакай, котенце, да изпуша една цигарка” – с тези думи лекарка спокойно отлагала указването на първа помощ на жена с инсулт и откарването й в болница.\nДъщерята на 66-годишната Лидия Кьосева разказва за недопустимото лекарско отношение на лекарка от Спешна помощ, която буквално се гаврела с пациента. Историята звучи нелепо като в пародиен филм, но отговаря изцяло на истината, пише „Стандарт”. Макар днес вече лекарката да е уволнена, проблемите в Спешна помощ не са се решили.\nКафенце, цигарка, малко шопинг и едва тогава ще си свършим работата\nЕдна обикновена шивачка, от която не зависи ничий живот, не би си позволила да отиде на шопинг през работно време, а някои дори не си позволяват цигара. Д-р Диана Радева от Центъра за спешна помощ в София обаче не се притеснява, че животът на един човек е в опасност и всяка загубена минута може да нанесе трайни увреждания.\nКалина Кьосева звъни на 112, когато майка й изпада в безсъзнание. Обяснява, че вероятно е получила инсулт и оттам й казват, че ще пратят линейка. Реанимобилът пристига едва след 40 мин. Д-р Диана Радева също не бърза. Първо моли за едно кафенце, после и за цигарка и посяда на приказка. Притеснената до припадък дъщеря припира лекарката да качат майка й в линейката. „Чакай, пиленце! Чакай, котенце”, спокойно й говорела д-р Радева, докато й обяснявала колко ниски заплати взимат и любопитствала колко струват ботушите на Калина.\nКогато лекарката разбрала, че Калина работи в Националния киноцентър, очите на д-р Радева светнали. Тя започнала да обяснява как винаги е искала да бъде актриса и молила момичето да й уреди снимки.\nБезумието не спира дотук. Когато лекарката най-сетне склонява да тръгнат към болницата, решава, че пътьом трябва да си плати сметката към Мтел. Майката на Калина е неадекватна, видимо зле е и има нужда от спешна лекарска помощ. Лекарката обаче се бави и когато Калина слиза от линейката, за да я потърси, я сварва да мери дрешки в магазин!\nСлава богу, когато откарват майка й във ВМА, лекарите там се отнасят адекватно и спасяват майката. Това обаче далече не е единственият нелеп случай.\nЗаради забавянето на Спешна помощ, много хора не са могли да бъдат спасени, както майката на Калина. В Разлог жена загина при катастрофа заради грешно подаден сигнал от 112 на Спешна помощ. 40-минутното забавяне струвало живота на пострадалата.\n2-годишно момиченце от София умира в ръцете на личната си лекарка, заради 30-минутно забавяне на линейката. Детето е можело да бъде спасено.\nЛекар от Спешна помощ в София дава грешна диагноза „грип” на 50-годишен пациент с инсулт. Мъжът по-късно е приет в болница, но вече в много тежко състояние. Умира!\nСлучаите са още много. И не можем да оправдаем грешките с ниските заплати. На който не му харесва, да си ходи! А не да убива хора!\nTRIABVA DA UMRE !!!\nne mi se jivee v Bulgariq...za6toto mi se jivee!\nЗнам, че звучи крайно, но докато не растрелят на площада 10 такива лекари ( има ги за съжаление) работата няма да се оправи. Ние ще се възмощаваме, а хората ще си гинат. Страна, в кощто се случват такива работи няма право да се нарича "Държава".\nТова си е масова практика, в България за съжеление малко са истинките лекари броят се на пръсти а повечето са безмозъчни глупаци които с парички са си купили образованието и нищо не разбират това е по-голямата част от реалноста за жалост\nЗа такива лекъри трябва да се напрви или смъртно наказание или доживотен затвор. +1\nЗа такива лекъри трябва да се напрви или смъртно наказание или доживотен затвор\nАбе нагло лекарче, искаш да ви величаят ли бе? Че нали това ви е работата, да спасявате животи, не е никакво геройство а ЗАДЪЛЖЕНИЕ, за което ви се плаща, ако не ви харесва напускайте. Половината лекари не са за системата, защото са боклуци и като лекари и като хора. Убихте баба ми при една рутинна операция след която хвана вътреболнична инфекция и почина! За малко не убихте и другата ми баба, в исул (дано изгори до основи!) не и обърнаха никакво внимание, дори не я прегледа неволог при положение че е с инсулт, сложиха я на някакви праисториески ренгени, от които нищо не разбраха. Добре че имаме познат лекар във втора градска, който се погрижи за нея, извика невролог, прати я на съвременен скенер, и я диагностиираха павилно. Без познат лекар в днешно време си уме на място! Вие сте мъсни убийци и ако мога бих ви съдра задниците !\nСтатията е абсолятно реална! Знам го от личен опит. Преди 3 седмици баба ми получи инсулт, като при падането си беше ударила лошо главата и си беше счупила един пръст на ръката. Внимавайте добре кво ще ви кажа! Първо, линейката се забави повече от половин час при положение че Бърза помощ на сточна гара е точно на 50 МЕТРА от нас, под балкона ни !!! Буквално за 1 минута трябваше да дойдат, вместо това чакахме 30 минути ! При положение че сме на шестия етаж БЕЗ асансьор викнахме хора да ни помогнат защото бабата тябваше да бъде носена , но лекаря каза че няма да чака и до 15 минути ако не я свалим линейката щяла да си тръгне ! Някак с много мъки двама човека успяхме да я свалим 6 етажа по стълбите, докато лекаря спокойно си седеше долу в линейката и хич не му пукаше.\nНа лекарите трябва да им правят тестове за наркотици ,цигари и алкохол , а ако теста покаже , че употребяват твърде често да им се взимат правата...как може да очакваме от човек , който не може да спре да разрушава собственото си здраве да лекува друг...\n"Слава богу, когато откарват майка й във ВМА, лекарите там се отнасят адекватно и спасяват майката." Ето толкова за лекарите, които наистина са си свършили работата! Защото въпреки всичките ви негативни коментари, повечето лекари мирно и тихо си работят и ежедневно спасяват хиляди човешки животи, но за това нито дума. Когато обаче някой, на който не му е мястото в тази система, направи нещо такова, се сипе кал върху цялата гилдия, върху всички, които съвестно си вършат работата!!!


Комплект обеци и гривна със син седеф, сандалово дърво и сребро проба 925\nНачало > Комплекти > Комплект обеци и гривна със син седеф, сандалово дърво и сребро проба 925\nрозов плетен канела колие дървени мъниста седеф\nКомплект обеци и гривна със син седеф и ароматно сандалово дърво в стил бохо шик. Седефът има две лица, като едното е гладко, а другото е необработено. Кукичките на обеците и металните части в гривната са от сребро проба 925. Обеците са с размер 2 / 3 см. Гривната е с дължина 20 см.\nВсички бижута се изпращат, опаковани като за подарък.\nЕтикети бохо, комплект, обеци, сандалово, седеф, син,


Украси за торти - Шейла Лампкин - 📕 книга - store.bg\nКниги За дома и семейството Кулинарни книги Украси за торти - Шейла Лампкин\nРазмери 16.60 / 20.50 / 2.10 cm\nНад 150 идеи за уникални сладкиши.\nУводната част показва всички основни техники, които ще са ви необходими - как да пренесете фигурката от картинката върху материала и как да ползвате боите. Ще видите съвети при работата с фондан, както и лесни рецепти за основните торти и за някои прекрасни глазури.\nМоже да приготвите сами тортата или да превърнете вече готов сладкиш в нещо наистина специално - изберете си фигурки на животни или растения, или се спрете на по-артистичните празнични и сезонни мотиви. Ще откриете и новаторски идеи, различни текстури и повърхности за торти, както и цифри и букви.\nЗа да оцените книгата "Украси за торти", изберете цифрата отговаряща на Вашата оценка по десетобалната система:\nИзползваните в представянето на книга "Украси за торти - Шейла Лампкин" текстови, графични и други материали са собственост на носителите на авторските им права.


Адвокат на Доналд Тръмп се противопостави на подаването на данъчните - Новини 24/7\n2021-08-03 / 17:16:04 / Факти / fakti.bg\nАдвокат на Доналд Тръмп се противопостави на подаването на данъчните ...\nАдвокат на Доналд Тръмп се противопостави на подаването на данъчните декларации на своя клиент в Конгреса, съобщи Уолстрийт Джърнъл.\nТова обяви личният адвокат на Тръмп Роналд Фишети. Адвокатът твърди, че всичко по декларациите е точно.\nСпоред него няма установено нарушение. Той обяви, че се противопоставя на подаването на данъчните декларации не само на Тръмп.\nАдвокатът смята, че това трябва да важи за всеки, който заеме поста на държавен глава. Министерството на правосъдието разпореди декларациите да бъдат подадени.\nКонгресмени отдавна опитват да получат тези документи. Под различни предлози обаче те не бяха публикувани.\nТръмп настоява, че всичко в тях е правилно и те са си негов въпрос.


Затлъстяването при жени може да предизвика объркване при диагностицирането на ревматоидния артрит - Физически Средства\nревматоидният артрит може да е неточен, ако пациентът се окаже затлъсната жена. Това прави по-трудно проследяването на прогресията на заболяването, тъй като признаците на ревматоиден артрит се затъмняват от телесните промени, свързани със затлъстяването. "Лекарите могат да предположат, че високите нива на възпаление означават, че пациентът има ревматоиден артрит или че Ревматоидният артрит изисква повече лечение, когато в действителност леко повишаване на нивата на възпаление може да се дължи на затлъстяване, вместо ", обясни авторката на изследването д-р Майкъл Джордж, който е в здравната система на университета в Пенсилвания във Филаделфия. Ревматоидният артрит често включва множество тестове, включително кръвни и образни тестове. C-реактивният протеин (CRP) и честотата на утаяване на еритроцитите (ESR) са често срещани кръвни маркери, които показват, че възпалението в организма допринася за ревматоидния артрит. Те обаче често се считат за неспецифични маркери, тъй като много несвързани процеси могат да ги накарат да се увеличат. Поради това CRP и ESR често подпомагат диагностиката на ревматоиден артрит, но обикновено се изискват допълнителни тестове. Като се имат предвид възпалителните маркери в кръвта, CRP и ESR-изследователите могат да определят тежестта на случая с RA. Предишни проучвания обаче показват, че при затлъстели пациенти, особено при жени, може да има по-високи нива на CRP и ESR в техните кръвни потоци, което усложнява диагнозата. Те искаха да се запознаят по-подробно с този въпрос, тъй като това може да обърка резултатите. Въпросното проучване включваше информация от повече от 2100 души с ревматоиден артрит и те се сравняваха с данните от общото население. Те установяват, че по-висок индекс на телесна маса (ИТМ) е свързан с по-високи нива на CRP при жени с ревматоиден артрит и при жени от общата популация, които са силно затлъстели. Изследователите също са изследвали нивата на ESR и са намерили скромна асоциация със затлъстяването.\nНе е изключено, при това разследване също са били разгледани мъже. Изследователите установяват, че мъжете с ревматоиден артрит и по-нисък ИТМ са свързани с по-високи нива на CRP и ESR.\nВръзката между нивата на CRP и ESR и ревматоидния артрит е известна като корелирана, но тези нови открития ни помагат да разберем връзката между маркерите за възпаление и тегло, в допълнение към половите различия. Това, което може да се заключи, е, че при затлъстелите жени може да се наблюдават същите увеличения на възпалителните маркери, както при ревматоидния артрит. Те се надяват, че лекарите ще имат предвид тази асоциация при диагнозата на заболяването при бъдещи пациенти.\nКашу: Хрупкав (или два) ден пречи на лекаря\nМозъчната структура може да бъде защитен фактор срещу болестта на Алцхаймер\nКак да избегнем купуването на токсични играчки за любимите си\nНосенето на вратовръзки може да увеличи риска от глаукома\nЯденето на повече плодове и зеленчуци помага при управлението на загубата на тегло\nКакво общо имат стрес и памет\nЗа всеки, който е станал жертва на хронични стресови ситуации, източване. Но сега има ново изследване, което да придаде доверие на теорията. Това изследване показа, че съществува нервен механизъм, който всъщност свързва многократно стреса с нарушена памет. Изследването, което може да се види в мартйския брой на Cell Пресата и е публикувана в списанието Neuron показва ефекта, който може да има върху психичното здраве.\nУпражнение работи като подтискащ апетита Прочетете Повече\nТази някога забранена храна може да помогне на вашето кръвно налягане Прочетете Повече


Отново телефонни измами в Силистренско | Новини от Силистра | Силистра Днес\nНови опити за телефонни измами са регистрирани в Силистренско. Ето и обръщението на ОДМВР -Силистра към гражданите:\nНе се доверявайте на непознати, които ви искат пари по телефона, съветват криминалисти.\nАктивизиране на телефонните измамници се наблюдава през последните дни. Въпреки многократните предупреждения, все още има хора, които падат в капана им. Така например вчера възрастна жена доброволно предала на мошениците 3000 лева с убеждението, че помага на дъщеря си. Сигнали за подобни опити постъпват в полицията от различни селища в цялата област.\nИзмамниците подбират жертвите си главно сред хората от третата възраст, като разчитат на тяхната доверчивост, отзивчивост и доброта. Обажданията постъпват предимно на домашните стационарни телефони. В престъпната схема обикновено участват двама. Плачейки в слушалката, първият измамник се представя за син, дъщеря, внук или внучка и съобщава, че се намира в болница в тежко здравословно състояние.\nРазговорът се поема от съучастник, който от името на лекар, доцент или професор иска определена сума пари за провеждане на спешно лечение. Убеждава жертвата си, че трябва да покрие разходи – от порядъка на няколко хиляди лева, за операция, поставяне на златен пирон, транспортиране и др., които не се поемат от здравната каса. След това мниминият лекар договаря доставката на парите чрез трето лице под претекст, че „болният” е в интензивно отделение.\nМакар да губи популярност, все още актуална остава и измамата „плащане на парична гаранция за освобождаване от ареста”. И при нея мошеникът заблуждава жертвата си, че разговаря с близък родственик, който е допуснал тежка автомобилна катастрофа със загинали или пострадали хора и е задържан в ареста. Контактът продължава със съучастник, който от името на прокурор, адвокат или полицай иска пари за освобождаване от наказателна отговорност.\nПолицията съветва гражданите да не се доверяват, в случай че получат подобни обаждания. За да се уверят в самоличността на своя близък, да търсят обратна връзка с него или да се свържат с други общи познати и роднини.\nВ никакъв случай да не дават пари на непознати. При всяко съмнително обаждане, преди да предприемат каквото и да било, да уведомят най-близкото полицейско управление на телефони 166 или 112.\nМъж се обеси след кавга с колега пастир от Силистренско\nСилистренски митничари задържаха 23 мастербокса цигари без бандерол\nНови полицейски назначения в Силистренско\nКрадци задигнаха инструменти на Градския духов оркестър в Силистра\nПредставят документален филм за фамилия Обретенови в Силистра\nОтново шампионска титла за карате клуб „Шото-Витяз”


Тайната доктрина Том 2 АНТРОПОГЕНЕЗИС - част втора, част 9\nРазбира се, всички тези символи се срещат отразени (някои ги смятат за тъждествени) в Yave, или библейския Йехова. Това ще стане ясно на всеки, който прочете „The Source of Measures“ или „Еврейско-Египетската Мистерия“ и разбере нейните несъмнено ясни и математични доказателства, че Езотерическите основи или системата, употребявана при построяването на Великата Пирамида, и архитектурните размери на Храма на Соломон (независимо дали е мит или реалност), на Ноевия ковчег и Ковчега на Завета, всички те са били тъждествени. Ако нещо в света постави край на спора, че древните, а също така и по-късните следвавилонски евреи, особено първите, са строили своята теогония и религия на същата тази основа, на която и всички езичници, това именно ще бъде научният труд, за който става дума.\nСега не би попречило също така да се напомни на читателя, какво беше казано относно IAO в „Разбулената Изида“:\n„Нито едно божество не проявява такова етимологично разнообразие, както IAHO, също така няма и друго име, което да може да се произнася толкова различно. Чак когато го съединили с мазоретичните точки, на по-късните равини се удало да направят така, че Йехова да се чете като „Адонай“ – или Господ. Филон Библейски го пише с гръцките букви ???? – IEVO. Теодорит казва, че самаритяните са го произнасяли като Iabй (Jahva), а евреите – Jaho: както вече показахме, това би дало I-Ah-O. Диодор твърди, че „евреите разказват как Мойсей наричал Бога IAO“. На основата на авторитета на самата Библия ние твърдим, че преди своето посвещение от тъста си Йофор, Мойсей никога не е знаел думата Iaho.“1\nПриведеното по-горе получава потвърждение в частното писмо на един много учен кабалист. В нашия първи том2 се казва, че екзотерично Брама (безполов), така често и неоснователно смесван от изтоковедите с Брама (Мъжкото начало), се нарича понякога Кала-ханса, „Лебед на Вечността“, като при това езотеричното значение на Ахам-са се превежда като Аз (съм) Той, „Со-хам“ е еквивалентно на Сах – „той“, и Ахам – „Аз“, което е мистична анаграма и пермутация. Това също означава и „четирилик“ Брама, Чатур-мукхам (Съвършен Куб), образуващ се вътре и от Безкрайния Кръг; също така и употребяването на 1, 3, 5 и 7/7 = 14 се обяснява като Езотерична Йерархия на Дхиан Коганите. Споменатият кореспондент коментира този въпрос по следния начин:\n1 Читателят трябва да знае, че Йофор е наречен „тъст“ на Мойсей не защото Мойсей е бил действително женен за една от неговите седем дъщери. Мойсей е бил посветен и затова е бил аскет, Назар, и не е можел да бъде женен. Това също е алегория, както и всичко останало. Сепфора („Блестяща“) е едно от олицетворенията на Окултните науки, преподавани от мадиамския жрец Рагуил Йофор на Мойсей, неговият египетски ученик. „Кладенецът“, при който Мойсей се спрял по време на бягството си от гнева на фараона, е символ на „Кладенеца на Знанието“.\n2 „Тайната доктрина“, том I.\n„По повод 1, 3, 5 и два пъти по 7, означаващо именно 135 14, цифри, които взети по отношение на кръга могат да се четат като 31415 (или като величината ?), струва ми се, че тук не може да съществува никаква възможност за съмнение; особено ако ги разглеждаме заедно със символичните знаци на Сакр,1 „Чакра“ или на кръга на Вишну.\nПозволете ми донякъде да развия вашето описание: вие казвате – Единен от Яйцето, „Шест и Пет2 дават числото 1065, числото на Първо-родения“. Ако това е така, в 1065 ние имаме прославеното име на Йехова, Jve или Jave, или Юпитер, а при замяната в него на с буквата , или h с n, получаваме , или латинската дума Jun или Juno (Юнона), основата на китайската загадка, ключ, служещ за измерването на числата Sni (Синай) и Йехова, спускащ се на тази планина, числата на който (1065 ) показват само употребата на нашата пропорция 113 към 355, тъй като 1065 = 355?3, което е окръжността на диаметъра 113?3 = 339. По този начин първенецът Брама-Праджапати (или всеки друг Демиург) сочи употребата на отношението на окръжността като измерения, заимствани от Чакра (или Вишну) и както е казано по-горе, Божественото Проявление приема формата на Живота и Първородения.\nСъществува нещо твърде странно: в преддверието, водещо към Царските Покои, размерите на повърхността на Великото Стъпалo3 и Голямата Галерия до самия Ј връх, според твърде внимателните измервания, направени от Пиаци Смит, се равнява на 339 дюйма. Вземете a като център и с този радиус опишете кръг. Диаметърът му ще бъде 339?2 = 678. Тези цифри съответстват на цифрите в израза „и враните“ в „Гълъб и врана“, в сцените или картините на Ноевия Потоп; радиусът е взет, за да се покаже делението на две части (всяка от които се равнява на 1065 ), тъй като 113 (човекът) ? 6 = 678, а диаметърът на окръжността 1065?2 – тук срещаме указание за космическия човек на тази висока степен, или стъпало, при входа на Покоите на Царя (Светая Светих) – което е утробата. Височината на този проход е такава, че за да влезе в него, човек трябва да се наведе. Но ръстът на изправения човек е 113, а когато се наведе, става 113/2 = 56,5 или 5,65 ? 10 (), или Йехова. Тоест, той олицетворява негo1 като влизащ в Светая Светих. Но в еврейския езотеризъм главната функция на Йехова е била детераждането и т.н. и това е, защото според цифрите на неговото име той е бил измерение на лунната година, чийто цикъл на времето – по силата на нейния фактор 7 (седем), толкова точно съвпадащ с периодите на зараждане на жизнеността и нарастването – се е разглеждал като причина за зараждащо действие и поради това са му се покланяли и са му принасяли моления.“\n1 На еврейски това означава фаличния символ Лингам и Йони.\n2 Вж. Том I, Станса IV, Стих 3.\n3 С това стъпало се достига нивото на площадката или пода и на открития вход на „Покоите на Царя“ и „Светая Светих“ на египтяните.\n1 Кандидатът за посветен винаги е олицетворявал Бога на храма, към който той принадлежал, а първосвещеникът е олицетворявал бога във всички времена; точно така, както днес Римският Папа олицетворява ап. Петър и даже Исус Христос, когато влиза във вътрешното светилище – християнската „Светая Светих“.


Ненадминат вкус и ползи в една чаша: да се научим да правим ябълков сок\nЛятото е чудесно време за приготвяне на заготовки за зимата. От плодовете можете да приготвите не само конфитюри и конфитюри, но и вкусни напитки. Ябълките са достъпен хранителен продукт, който също е много вкусен и здравословен. Най-добре е да използвате късни сортове, тъй като те се открояват със своята сочност. Въпреки факта, че можете да си купите различни напитки в магазините, съставът им не вдъхва увереност, домакините продължават да ги приготвят у дома.\nИскам да кажа веднага, че ако искате да направите домашни напитки от плодове, тогава купете сокоизстисквачка. Съвременните технологични опции помагат бързо и без проблеми да получите качествен продукт. За готвене ще използваме само пресни плодове.\nЯбълките трябва да бъдат сортирани, измити и преминали през сокоизстисквачка, за да се получи плодова течност.\nИзсипете го в тигана и го поставете на печката. Важно е да не довеждате съдържанието до кипене, тъй като това ще унищожи по-голямата част от хранителните вещества и дори ще влоши вкуса. Температурата трябва да бъде не повече от 90 градуса;\nПо време на топлинната обработка на повърхността се образува пяна и се появяват частици от маслена торта, които трябва да бъдат отстранени с помощта на прореза с лъжица.\nАко напитката изглежда твърде тъмна, тогава тя може да бъде олекотена, това ще бъде описано по-долу. След достигане на необходимата температура, филтрирайте всичко през тензух и изсипете в почистени буркани.\nОстава само да навиете всичко, обърнете банките с главата надолу и оставете да изстинат.\nКак да изсветлим ябълков сок у дома?\nАко знаете някои тайни, тогава напитката може да бъде направена малко по-прозрачна. След като вземете течността от плода, оставете за известно време и след това прецедете през няколко слоя марля. Изцедете основанията, които остават на филтъра. Изсипете течността в малък съд и я поставете в парна баня.\nСлед като водата заври, загрейте всичко за 4 минути. Отстранете получената пяна с нарязана лъжица.\nСлед това трябва бързо да охладите всичко, за това поставете контейнера в голям съд със студена вода в продължение на 3 ч. През това време бистра течност ще се отдели отгоре и мътната утайка ще бъде на дъното.\nНеобходимо е внимателно да се източи горният слой, например с помощта на гумена тръба. Ако желаете, можете да повторите процеса с нагряване в парна баня. След това напитката се охлажда на стайна температура и се филтрира през тензух.\nРецепта за домашен ябълков сок в тенджера под налягане\nБлагодарение на използването на сокоизстисквачка, напитката е по-чиста и без утайка. Смята се, че този вариант за готвене е по-добър от използването на сокоизстисквачка. Останалата торта може да се използва за приготвяне на сладко.\nЯбълките трябва да бъдат измити и нарязани на филийки, чиято дебелина не трябва да бъде повече от 15 мм. Всяко парче все още трябва да бъде нарязано напречно;\nНалейте вода в дъното на уреда и я сварете. След това поставете втори контейнер, в който има малка дупка. В него сложете гевгир с приготвени плодове. Принципът на работа на готвене в сокоизстисквачка се основава на факта, че парата, която се отделя по време на варенето, омекотява плодовете и в резултат на това започва да се отделя течност;\nКогато ябълките са абсолютно меки, можете да разглобите устройството и да смесите плодовата течност от тигана със захарта и да изсипете в горещи буркани. Навийте и охладете.\nКак да готвя тиквен и ябълков сок у дома?\nСладката и ярка тиква придава на напитката оригинален вкус, а също така го прави още по-полезен. Дори след термичната обработка в него остават много полезни вещества.\nИзползвайки сокоизстисквачка или друг известен на вас метод, вземете течност от плодовете.\nИзсипете го в тиган и го запалете.\nДобавете лимоновата кора.\nКогато всичко е леко затоплено, добавете гранулирана захар и разбъркайте до пълното й разтваряне.\nДовежда се до кипене и се оставя да ври за няколко минути. Остава да се излее в банки и да се навие.\nГроздово-ябълков сок у дома за зимата\nМожете да използвате сладки ябълки и кисело грозде или обратно, което ви позволява да получите оригинален сладко-кисел вкус. Можете обаче да приготвите всичко по ваш вкус.\n0,5 кг грозде;\nНе изваждайте плодовете от четките, а просто ги подредете, за да премахнете развалените. Измийте ги и ги сложете в купата на сокоизстисквачката.\nИзмийте и ябълките, нарежете на малко кубче и ги сложете към гроздето. По желание добавете гранулирана захар.\nПоставете купа с плодове в сокоизстисквачка и включете огъня.\nСлед час можете да отворите затвора, за да източите плодовата течност. Изсипете още горещо в банките и го навийте.\nРецепта за домашен морков и ябълков сок\nПресният морков е много полезен за организма, но е много трудно да го накарате да пие дете и дори възрастен. В този случай можете да преминете към хитростта и да си направите напитка с ябълки. Количеството на съставките се изчислява за 4 порции.\n600 гр. Ябълка пресни;\nЗа да приготвите морков пюре, вземете зеленчуци, обелете и го измийте, а след това нарежете на малки ивици.\nСложете в двоен котел и гответе до омекване за половин час.\nСлед това избършете зеленчуците през сито.\nОбелете ябълките, нарежете на парчета и извадете семената.\nС помощта на сокоизстисквачка пригответе пресни. Ако у дома няма такава техника, прекарайте плодовете през месомелачка и ги стиснете на ръка.\nКомбинирайте частите от ябълка и моркови и разтворете приготвената захар в получената смес.\nСложете на печката и загрейте до 85 градуса за 5 минути. Изсипете в банки и навийте.\nКак да си направим ябълков и крушен сок?\nДруга версия на напитката, която благодарение на употребата на круши има ненадминат аромат и оригинален вкус. Съотношението на използвания плод може да варира. Не се препоръчва да се използват насипни и повредени плодове. Освен плодове, можете да използвате захар и на вкус.\nНарежете подготвените плодове на малки парченца.\nСредата не може да бъде изтрита, за да спести време.\nИзстискайте плодовете с сокоизстисквачка и поставете получената плодова течност върху печката.\nСлед като заври, на повърхността ще се образува пяна, която трябва да се отстрани.\nАко смятате, че трябва да добавите захар, сега е моментът да го направите. Изсипете напитката гореща и навийте консервите.\nРецепта за сок от ябълка, касис и арома\nДруга версия на вкусна напитка, която има големи ползи. И децата, и възрастните ще го харесат.\n300 мл ябълков сок;\n250 мл сок от касис;\n250 мл сироп;\n200 мл сок от арония.\nОт плодове и плодове вземете необходимата течност с сокоизстисквачка.\nСмесете всички съставки и добавете сиропа.\nРазбъркайте всичко добре и филтрирайте през няколко слоя марля.\nСложете всичко на печката и загрейте до 80 градуса.\nТакава температура няма да позволи да се унищожат всички полезни вещества. Изсипете в банки и навийте.\nКакто можете да видите, можете да вземете различни плодове, за да подобрите вкуса на ябълковия сок.\nИзползвайте рецептите, представени в тази публикация и експериментирайте със състава на съставките, добавяйки други сочни плодове и плодове.\nКак да се лекува хипотиреоидизъм: правила за приемане на хормони и хранителни навици\nКак да премахнете антибиотиците от човешкото тяло\nУкрепваме зъбния емайл: зъбни методи, паста за зъби, гел и народни средства


Джон Стайнбек — Луната залезе (1) — Моята библиотека\nЛуната залезе (1)\nThe Moon Is Down, 1942 (Пълни авторски права)\nЦветан Петков, 1988 (Пълни авторски права)\nДжон Стайнбек. Луната залезе\nБиблиотека „Панорама“ 197\nДИ „Народна Култура“, София, 1988\nВ десет и четирийсет и пет всичко беше свършило: градът окупиран, защитниците — победени, войната — приключена. Нашественикът беше подготвил своята кампания също така грижливо, както и други, по-големи. В тази неделна утрин пощальонът и полицаят излязоха за риба с яхтата на господин Коръл, уважавания от всички бакалин. Той им даде добре поддържаната си яхта за целия ден. Пощальонът и полицаят се намираха на няколко мили навътре в морето, когато забелязаха покрай тях да минава тъмно боядисан транспортен кораб, натоварен с войници. Като общински служители това съвсем определено ги засягаше и двамата обърнаха към брега, но, разбира се, докато стигнат в пристанището, батальонът вече беше завладял града. Полицаят и пощальонът дори не успяха да влязат в канцелариите си в кметството, а когато настояха на правата си, ги взеха в плен и ги хвърлиха в градския затвор.\nВ тази неделна утрин цялата местна войска, на брой дванайсет души, също не беше в града, защото уважаваният от всички бакалин господин Коръл даде безплатен обяд, мишени, патрони и награди за състезание по стрелба, предвидено да се проведе на седем-осем километра от града, горе в планината, в една чудесна долчинка, собственост на същия господин Коръл. Местните войници, едри, тромави момчета, чуха самолетите, видяха в далечината парашутите и тръгнаха в ускорен марш обратно към града. Когато пристигнаха, завоевателят беше разположил картечници от двете страни на пътя. Тромавите войници, почти без опит в боя и никакъв опит в поражението, започнаха да стрелят с пушките си. Картечниците изтракаха и в миг шестима от тях се превърнаха в мъртви, надупчени вързопи, трима — в полумъртви надупчени вързопи, а останалите трима избягаха в планината с пушките си.\nВ десет и трийсет духовата музика на нашествениците свиреше красиви, сантиментални мелодии на градския площад, докато гражданите слушаха, застанали наоколо, с полуотворени уста и зяпаха сащисани мъжете със сиви каски на главите и автомати в ръцете.\nВ десет и трийсет и осем шестимата надупчени бяха погребани, парашутите сгънати и войниците настанени в склада на господин Коръл, който се намираше при кея и по чиито рафтове имаше одеяла и походни легла за целия батальон.\nКъм десет и четирийсет и пет кметът, старият Ордън, получи от страна на полковник Лансър, командуващия нашествениците, официално искане за аудиенция, определена точно за единайсет часа в петстайната резиденция на кмета.\nПриемната на резиденцията беше много уютна и приветлива. Позлатените столове с износена тапицерия стояха подредени край стените, като излишни слуги без работа. В сводестото мраморно огнище имаше малка скара с червена жарава, а пред нея — ръчно изрисувана кофа за въглища. На полицата над огнището, между две тумбести вази, се мъдреше голям къдрав порцеланов часовник, отрупан с херувими. Тапетите бяха тъмночервени със златни фигури, а дървената облицовка — бяла, красива и чиста. Картините по стените представяха най-вече удивителния героизъм на големи кучета, които спасяват деца в опасност. Човек оставаше с впечатлението, че нито едно дете няма да загине от наводнение, пожар или земетресение, стига наоколо да има голямо куче.\nКрай огнището седеше старият доктор Уинтър, брадат, делничен и добродушен — историограф и лекар на града. Той гледаше с изумление в скута си, където палците му се премятаха неспирно един през друг. Видът му беше толкова благ, че само проницателен човек би могъл да схване колко проницателен е всъщност той. Докторът вдигна поглед, за да разбере дали Джоузеф, слугата на кмета, е забелязал чудното въртене на палците му.\n— Единайсет ли? — попита доктор Уинтър.\nДжоузеф отвърна разсеяно:\n— Да, господине, в бележката пишеше „единайсет“.\n— Ти чете ли бележката?\n— Не, господине. Негово превъзходителство ми я прочете.\nИ Джоузеф продължи да проверява дали някой от позлатените столове не се е преместил, откак ги подреди там за последен път. Имаше навика да се мръщи на мебелите, като че ли очакваше от тях да се държат неприлично, да правят бели или да са прашни. С една дума, докато кметът Ордън ръководеше хората, Джоузеф властвуваше над мебелите, сребърните прибори и чиниите. Беше възрастен, слаб, сериозен и животът му изглеждаше толкова сложен, че само един проницателен човек би могъл да прозре колко прост е всъщност той. Не намираше нищо удивително във въртящите се палци на доктор Уинтър; нещо повече, дразнеше се от тях. Джоузеф подозираше, че след като в града има чужди войници, а местната армия е избита или пленена, значи става нещо доста важно. Рано или късно Джоузеф трябваше да си състави мнение за всичко това. Той не намираше за уместно каквото и да е лекомислие, въртене на палци или пък разни номера от страна на мебелите. Доктор Уинтър премести стола си с няколко сантиметра. Джоузеф нетърпеливо зачака да настъпи моментът, когато ще може да го върне на определеното му място.\n— Единайсет часът, а? — повтори докторът. — И бъди сигурен, че ще са тук навреме. Тези хора знаят цената на времето.\n— На времето и на машините.\n— Втурнали са се към съдбата си, сякаш тя няма да ги чака. С раменете си подбутват света да се върти по-бързо.\nТук слугата отвърна: „Точно така, господине.“ Защото му беше омръзнало да казва: „Да, господине.“\nДжоузеф не одобряваше такъв вид разговори, понеже те не му помагаха да си състави мнение за каквото и да е. Ако подхвърлеше по-късно пред готвачката: „Хора, които знаят цената на времето, Ани“ — би прозвучало безсмислено. Тя щеше да запита: „Кой?“, а после: „Защо?“ — и най-сетне да отсече: „Това са глупости!“ Джоузеф се беше опитвал да вмъкне приказките на доктора в разговорите си с нея и това винаги завършваше по един и същи начин — Ани неизменно ги намираше за глупави.\nДоктор Уинтър вдигна поглед от палците си и се загледа как слугата въвежда ред сред столовете.\n— Какво прави кметът?\n— Облича се, да приеме полковника, господине.\n— И ти не му помагаш? Сам няма да успее да се облече както трябва.\n— Помага му госпожата. Госпожата иска той да изглежда възможно най-добре. Тя… — Тук Джоузеф леко се изчерви. — Госпожата му почиства космите от ушите, господине. Това го гъделичка. На мен не ми позволява да го правя.\n— Разбира се, че гъделичка.\n— Госпожата настоява.\nДокторът се изсмя. Стана и протегна ръце към огъня, а Джоузеф ловко се шмугна зад него и върна стола на място.\n— Чудесни сме. Страната ни загива, градът ни е завзет, кметът се готви да приеме завоевателя, а госпожата държи съпротивляващия се кмет за врата и му почиства космите от ушите.\n— Много беше обрасъл — рече Джоузеф. — Веждите му също. Негово превъзходителство понася още по-малко да му подстригват веждите. Твърди, че боляло. Съмнявам се дали и госпожата ще успее да го направи.\n— Ще се опита.\n— Иска й се той да изглежда възможно най-добре, господине.\nПрез стъклото на входната врата надникна лице с каска и след това се почука. Сякаш топлата светлина от стаята си отиде и на нейно място се вмъкна някаква сивота.\nДоктор Уинтър погледна часовника.\n— По-рано идват. Отвори им, Джоузеф.\nДжоузеф отиде до вратата и я отвори. Беше облечен в шинел войник. Имаше каска, а на рамото му висеше автомат. Огледа се бързо и влезе. Зад него на вратата застана офицер. Униформата му беше като на всички останали и чинът личеше само по пагоните.\nОфицерът влезе и погледна към доктор Уинтър. Външността му натрапчиво напомняше за английски джентълмен: отпуснат, с червено лице, с дълг, но все пак приятен на вид нос. Изглеждаше притеснен от униформата си, както е с повечето британски генерали. Застана до вратата, вперил поглед в доктор Уинтър, и попита:\n— Вие ли сте кметът Ордън, господине?\nДоктор Уинтър се усмихна.\n— В такъв случай сте чиновник?\n— Не, аз съм градският лекар и съм приятел на кмета.\n— Къде е кметът Ордън?\n— Облича се, за да ви приеме. Вие сте полковникът?\n— Не, не съм. Аз съм капитан Бентик. — Поклони се и доктор Уинтър му отвърна с лек поклон. Капитан Бентик продължи, сякаш леко смутен от онова, което имаше да каже: — Според нашия устав сме длъжни да претърсваме за оръжие всяко помещение, в което ще влиза командуващият. В това няма нищо обидно, господине. — После викна през рамо: — Сержант!\nСержантът се приближи бързо към Джоузеф, потупа го с ръце по джобовете и съобщи:\n— Нищо, господин капитан.\nКапитан Бентик се обърна към доктора:\n— Надявам се, ще ни извините. — Сержантът отиде при Уинтър и го потупа по джобовете. Ръцете му се задържаха при вътрешния джоб на сакото. Бръкна бързо, извади оттам малка черна кожена чанта и я занесе на капитана. Бентик отвори чантичката и видя няколко прости хирургически инструмента: два скалпела, хирургически игли, щипки, игла за подкожни инжекции. Затвори чантичката и я подаде на доктора, който рече:\n— Вижте, аз съм селски лекар. Един път ми се наложи да оперирам апандисит с кухненски нож. Оттогава винаги нося тези неща със себе си.\n— Доколкото зная, тук има огнестрелно оръжие — каза капитан Бентик и извади от джоба си малък бележник с кожена подвързия.\n— Нищо не пропускате.\n— Да, от известно време тук работи наш човек.\n— Едва ли ще ми кажете кой е той.\n— Вече си е свършил работата. Не виждам какво може да стане, ако ви кажа. Името му е Коръл.\nДоктор Уинтър зяпна от изумление.\n— Джордж Коръл? Как! Това ми се струва невъзможно. Той направи толкова много за града. Дори отпусна награди за състезанието по стрелба тази сутрин. — Каза го и по очите му пролича, че започва да схваща какво всъщност се е случило. После добави: — Сега ми е ясно защо устрои състезанието по стрелба. Да, разбирам. И все пак, Джордж Коръл! Струва ми се невъзможно!\nВратата отляво се отвори и влезе кметът Ордън; човъркаше с малкия си пръст в дясното ухо. Беше с официалния си редингот, а около врата му висеше медальон — символ на длъжността му. Имаше големи рунтави бели мустаци и още два по-малки — над всяко око по един. Бялата му коса беше току-що сресана и космите започваха да се стремят към свобода, мъчеха се да се изправят. Дългогодишен кмет на града, той се беше превърнал в олицетворение на управник. Дори възрастните хора, когато видеха написана думата „кмет“, си представяха Ордън. Беше се слял с длъжността си. Тя му придаваше достойнство, а той на нея — топлота.\nОтзад се появи госпожата — дребна, сбръчкана и свирепа. Тя живееше с чувството, че е скроила този човек от цяло парче плат и го е създала; живееше с дълбокото убеждение, че ако би могла да започне всичко отначало, би свършила по-добра работа. Само веднъж или дваж през живота си беше успяла да го разбере напълно, но онази част от него, която познаваше, познаваше добре и в цялата й сложност; и най-малкият му апетит или болка, невнимание или лошотия не й убягваха; нито една негова мисъл или мечта, или пък копнеж не достигаха до нея. И въпреки това няколко пъти през живота си бе имала своите звездни мигове.\nТя заобиколи кмета, хвана го за ръката, измъкна пръста от възмутеното му ухо и го дръпна настрана, тъй както би измъкнала пръста от устата на бебе.\n— Не мога да повярвам, че боли толкова, колкото твърдиш — каза тя. После се обърна към доктор Уинтър: — Не ми дава да му оправя веждите.\n— Боли — обади се кметът.\n— Е, добре, щом държиш да изглеждаш така, с нищо не мога да ти помогна. — Тя оправи вече съвсем добре наместената му вратовръзка и се обърна към Уинтър: — Радвам се, че си тук, докторе. Колко души според теб ще дойдат? — Едва сега вдигна очи, забеляза капитан Бентик и възкликна: — О, полковникът!\n— Не, госпожо — каза капитанът, — само подготвям нещата за полковника. Сержант!\nСержантът, който в това време обръщаше възглавници и надничаше зад картини, се приближи бързо до кмета и прокара ръце по джобовете му.\nБентик се извини.\n— Съжалявам, господин кмете, но уставът го изисква. — А после погледна в малкия си бележник. — Ваше превъзходителство, известно ми е, че тук имате огнестрелно оръжие. Доколкото зная, два броя.\nКметът се учуди.\n— Огнестрелно оръжие ли? Предполагам, имате предвид пушки. Да, имам ловджийска и спортна пушка. — После добави с тон на извинение в гласа: — Знаете ли, вече не ходя много на лов. Все се готвя да отида, а после, като се открие сезонът, не излизам. Не ми прави същото удоволствие както едно време.\nКапитан Бентик настоя:\n— Къде са пушките, ваше превъзходителство?\n— Ами струва ми се… — започна кметът и се обърна към госпожата: — Не бяха ли отзад, в шкафа в спалнята, при бастуните?\n— Да, и всички дрехи в този шкаф миришат на смазка. Да беше ги сложил някъде другаде.\nКапитанът изкомандува: „Сержант!“ И сержантът се втурна в спалнята.\n— Неприятно задължение, съжалявам — рече Бентик.\nСержантът се върна, носейки ловна двуцевка и доста хубава спортна пушка с ремък. Подпря ги до входната врата.\n— Това е всичко. Благодаря ви, ваше превъзходителство! Благодаря ви, госпожо!\nБентик се обърна и се поклони леко на доктор Уинтър.\n— Благодаря ви, докторе! Полковник Лансър ей сега ще дойде. Довиждане.\nИ излезе през вратата, последван от сержанта, който носеше двете пушки в лявата, а автомата — в дясната си ръка.\n— За момент помислих, че е полковникът. Приятен младеж — каза госпожата.\nДоктор Уинтър се обади язвително:\n— Не, той само охранява полковника.\nА госпожата се питаше: „Колко ли офицери ще дойдат?“ Погледна към Джоузеф и го видя как безсрамно подслушва. Поклати глава и се намръщи, а той се залови да върши дребните неща, с които се занимаваше преди. Започна отново да бърше праха от всичко.\n— Според вас колко от тях ще дойдат?\nДокторът ядосано придърпа стол и отново седна с думите:\n— Ами… — Тя се намръщи по посока на Джоузеф. — Ние обсъждахме. Дали да им предложим чай или по чаша вино? Ако трябва да ги черпим, не зная колко от тях ще дойдат, а ако не трябва, тогава какво ще правим?\nДоктор Уинтър поклати глава и се усмихна.\n— Не зная. Толкова отдавна не сме побеждавали никого, а и нас не са ни побеждавали. Не зная кое е редно.\nКметът отново зачовърка с пръст в сърбящото го ухо. Той се намеси:\n— Аз пък не смятам, че трябва. Не смятам, че хората ще одобрят. Не искам да пия вино с тях. Не зная защо.\nГоспожата потърси подкрепа от доктора.\n— Нали в древни времена хората — имам предвид водачите — са се поздравявали и са пили по чаша вино?\nДоктор Уинтър кимна.\n— Да, наистина са го правили. — Поклати глава. — Може би тогава е било различно. Кралете и принцовете са играели на война, тъй както англичаните си играят на лов. Когато убият лисица, се събират на ловна закуска. Но кметът вероятно е прав. Може хората да не одобрят това, че той пие със завоевателя.\n— Хората са долу и слушат музиката. Ани ми каза. Щом те могат да го правят, защо ние да не се държим прилично?\nКметът впери поглед в нея и каза троснато:\n— Госпожо, смятам, с ваше разрешение, да не пием вино. Сега хората са объркани. Живели са толкова време в мир, че не могат напълно да повярват във войната. Ще свикнат и няма повече да са объркани. Затова именно са ме избрали — за да не са объркани. Тази сутрин бяха убити шестима младежи от града, нямам намерение да правим ловна закуска. Народите не водят война за спорт.\nГоспожата се поклони леко. Няколко пъти досега съпругът й се беше държал като кмет. Научила се бе да не смесва кмета със съпруга.\nОрдън погледна часовника си и когато Джоузеф влезе с малка чашка кафе, я взе разсеяно.\n— Благодаря — рече и отпи. — Трябва да ми стане ясно — обърна се той към доктор Уинтър, сякаш се извиняваше. — Аз трябва… знаеш ли колко са нашествениците?\n— Не са много — отвърна докторът. — Според мен не повече от двеста и петдесет души, но всички са с автомати.\nКметът пак отпи от кафето и поде:\n— А какво е положението в останалата част от страната?\nДокторът сви рамене и после ги отпусна.\n— Никъде ли не е имало съпротива? — продължи кметът без надежда в гласа си.\nИ отново докторът повдигна рамене.\n— Не зная. Връзките са прекъснати или завзети. Няма вести.\n— А нашите момчета. Войниците?\n— Не зная — отвърна докторът.\nДжоузеф се намеси:\n— Чух… всъщност Ани е чула…\n— Какво, Джоузеф?\n— Шестима били убити, господин кмете, с картечниците. Ани казва, че трима били ранени и заловени.\n— Но те бяха дванайсет.\n— Ани чула, че трима са избягали.\nКметът рязко се обърна и попита:\n— Кои са избягали?\n— Не зная, господин кмете. Ани не е чула.\nГоспожата провери с пръст дали няма прах по масата и рече:\n— Джоузеф, когато дойдат, стой близо до звънеца. Може нещичко да ни дотрябва. Освен това, Джоузеф, сложи си другото сако. Онова с копчетата. — Замисли се за момент. — И, Джоузеф, щом свършиш онова, което са ти казали да направиш, излизай от стаята. Лошо впечатление прави, когато висиш наоколо и слушаш. Намирисва на провинция, разбираш ли?\n— Няма да сервираме вино, Джоузеф, но можеш да сложиш някоя и друга цигара в малката сребърна кутия. И да не вземеш, когато палиш цигарата на полковника, да драснеш клечката на подметката си. Драсни я на кутията.\nКметът разкопча редингота и извади часовника си, погледна го, сложи го обратно и пак се закопча, но с едно копче по-нагоре. Госпожата отиде при него и го закопча както трябва.\nДоктор Уинтър запита:\n— Единайсет без пет.\n— Хора, които знаят цената на времето — рече докторът. — Ще бъдат точни. Искаш ли да си отида?\nОрдън погледна сепнато.\n— Да си отидеш ли? Не… не, остани. — Засмя се тихо. — Малко съм изплашен — рече той, сякаш се извиняваше. — Е, не точно изплашен, но съм нервен. — И добави безпомощно: — Много отдавна не са ни побеждавали… — Спря и се ослуша. В далечината се чуваше духова музика. Свиреше марш. Всички се обърнаха в тази посока и се заслушаха. — Ето ги, идват — продума госпожата. — Надявам се, че няма да дойдат много наведнъж. Стаята не е голяма.\nДоктор Уинтър рече саркастично:\n— Може би госпожата би предпочела залата с огледалата във Версай?\nТя присви устни и се огледа. Вече мислено разполагаше нашествениците.\n— Стаята е съвсем малка — повтори госпожата.\nДуховата музика отекна по-силно, после заглъхна. На вратата леко се почука.\n— Кой ли пък ще е това? Джоузеф, виж кой е и му кажи да дойде по-късно. Много сме заети.\nОтново се почука. Джоузеф отиде до вратата и я отвори, отначало малко, после по-широко. Появи се сива фигура, с каска и ръкавици.\n— Полковник Лансър поднася почитанията си — рече влезлият — и моли за аудиенция при ваше превъзходителство.\nДжоузеф отвори широко вратата. Войникът с каската влезе вътре, огледа бързо стаята и отстъпи встрани.\n— Полковник Лансър — обяви той.\nВ стаята влезе още един военен с каска. И неговият чин личеше единствено по пагоните. Последва го нисичък човек в черен всекидневен костюм. Полковникът беше на средна възраст, посивял, стегнат и с уморен вид. Имаше изправените рамене на военен, но очите му не гледаха с празен поглед, както е обикновено при военните. Дребният човек до него беше плешив, с розови бузи, с малки черни очички и чувствени устни.\nПолковник Лансър свали каската си. Поклони се отривисто.\n— Ваше превъзходителство! — Поклони се на госпожата: — Госпожо! — После нареди: — Затворете вратата, ефрейтор!\nДжоузеф бързо затвори вратата и изгледа победоносно ефрейтора.\nЛансър обърна въпросителен поглед към доктора и кметът поясни:\n— Това е доктор Уинтър.\n— Служебно лице? — попита полковникът.\n— Лекар, господин полковник, и, бих могъл да добавя, местният историограф.\nЛансър леко се поклони.\n— Доктор Уинтър, не искам да съм неучтив, но може би във вашата история ще има страница…\nА докторът се усмихна.\n— Може би много страници.\nПолковник Лансър се извърна леко към спътника си.\n— Смятам, че познавате господин Коръл.\n— Джордж Коръл? Разбира се, че го познавам. Как си, Джордж?\nДоктор Уинтър побърза да се намеси. Той заяви много официално:\n— Ваше превъзходителство, нашият приятел Джордж Коръл е подготвил града за нашествието. Нашият благодетел Джордж Коръл изпрати войниците ни в планината. Нашият гост на вечеря Джордж Коръл е направил списък на всяко огнестрелно оръжие в града. Нашият приятел, Джордж Коръл.\n— Работя за онова, в което вярвам — рече Коръл гневно. — В това няма нищо непочтено.\nОрдън зяпна. Беше сащисан. Погледна безпомощно първо Уинтър, после Коръл.\n— Не мога да повярвам. Джордж, нали това не е истина? Седял си на моята маса, пил си порто с мен. Та нали ти ми помогна да направя плана на болницата. Това не е вярно!\nВзря се в Коръл, но той му отвърна с войнствен поглед. Настъпи мълчание. После лицето на кмета се изпъна, стана много официално, а тялото му се вдърви. Обърна се към полковник Лансър:\n— Не желая да разговарям в присъствието на този господин.\nКоръл се възпротиви:\n— Аз имам право да съм тук. И аз съм войник като останалите. Само дето не нося униформа.\n— Ще ни оставите ли, господин Коръл? — попита Лансър.\n— Имам право да съм тук.\nЛансър повтори рязко:\n— Ще ни оставите ли, господин Коръл? Или имате по-висок чин от мен?\n— О, не, господин полковник.\n— Моля ви, господин Коръл, вървете си.\nИ Коръл погледна кмета гневно, а после се обърна и излезе. Доктор Уинтър се изсмя тихо.\n— Това си струва да бъде отбелязано в моята история.\nПолковник Лансър му хвърли бърз поглед, но нищо не каза.\nВратата отдясно се открехна и се показа разгневеното лице на сламенокосата Ани. Очите й бяха зачервени.\n— На задната врата стоят войници, госпожо — рече тя. — Висят там без работа.\n— Те няма да влязат — съобщи полковникът. — Просто такъв е военният ред.\n— Ани — каза госпожата е леден глас, — ако имаш нещо да кажеш, изпращай Джоузеф.\n— Отде да знам дали няма да се опитат да влязат — настоя Ани. — Подушиха кафето.\n— Мога ли да седна? — попита полковникът и обясни: — Отдавна не сме спали.\nКметът от своя страна сякаш се събуди от сън.\n— Да — каза той, — разбира се, заповядайте.\nПолковникът погледна към госпожата, тя седна и той се отпусна уморено на един стол. Кметът остана прав, все още като унесен.\n— Бихме искали да се разбираме колкото се може по-добре. Господин кмете, трябва да знаете, че това е преди всичко един делови ход. Имаме нужда от тукашните каменни въглища и от риболова. Ще се постараем да минем с възможно по-малко търкания.\n— Нямам вести — каза кметът. — Какво е положението с останалата част от страната?\n— Цялата е завзета — отвърна полковникът. — Всичко беше добре планирано.\n— Никъде ли не е имало съпротива?\nПолковникът го изгледа съчувствено.\n— По-добре да не беше имало. Да, оказаха известна съпротива, но тя само доведе до кръвопролития. Много внимателно подготвихме плановете си.\n— И все пак е имало съпротива? — настоя Ордън.\n— Да, но е било глупаво да се съпротивляват.\nДоктор Уинтър схвана донякъде защо кметът упорствува с този въпрос.\n— Вярно — каза той, — глупаво е било, но са се съпротивлявали.\n— Само някои и тях вече ги няма — отвърни Лансър. — Като цяло населението е спокойно.\n— Населението все още не разбира какво е станало — рече доктор Уинтър.\n— Започва да разбира — настоя Лансър. — Повече няма да постъпват глупаво. — Покашля се и тонът му стана делови. — А сега, господин кмете, да пристъпим към работа. Наистина съм много уморен, но трябва всичко да уредя, преди да легна и да поспя. — Премести се по-напред на стола си. — Аз съм по-скоро инженер, отколкото военен. Всичко това е по-скоро инженерна, отколкото военна операция. Въглищата трябва да се копаят и да се транспортират по море. Имаме техници, но местните хора ще продължат да работят в мината. Това ясно ли е? Не искаме да бъдем сурови.\n— Да, това е съвсем ясно — рече Ордън. — Но да предположим, че те не пожелаят да работят в мината?\n— Надявам се, че ще искат, защото е необходимо. Имаме нужда от тези въглища — отвърна полковникът.\n— Но ако все пак не искат?\n— Трябва. Те са дисциплинирани хора. Няма да им се ще да имат неприятности. — Изчака отговора на кмета, но такъв не последва. — Не е ли така, господин кмете?\nКметът нави веригата на медальона око ле пръста си.\n— Не зная, господин полковник. Те са дисциплинирани при собствената си власт. Не зная дали ще са дисциплинирани при вашата. Това не е известно. Изграждали сме нашата власт в продължение на четиристотин години.\n— Това ни е известно — побърза да каже полковникът, — ето защо ще запазим вашата власт. Вие ще си останете кмет, вие ще издавате заповедите, вие ще присъждате наградите и наказанията. По този начин те няма да ни създават неприятности.\nОрдън погледна към доктор Уинтър.\n— Не зная — отвърна докторът. — Ще бъде интересно да видим. Бих очаквал неприятности. Може и да се ожесточат.\n— И аз не зная. — Ордън се обърна към Лансър: — Господин полковник, произлизам от този народ и въпреки това не зная какво ще направят. Може би вие знаете. Някои народи приемат наложените им ръководители и им се подчиняват. Но моите хора са ме избрали. Та са ме издигнали, те могат и да ме свалят. Може би ще го сторят, ако сметнат, че съм минали на ваша страна. Просто не зная.\n— Ще им направите добро, ако поддържате реда сред тях — рече полковникът.\n— Добро ли?\n— Да, добро. Ваш дълг е да ги защитавате от беди. Ако се бунтуват, ще изпаднат в беда. На нас въглищата ни трябват, разбирате ли? Нашите ръководители изискват от нас да ги осигурим, без да ни казват как. А вие трябва да пазите хората си. Трябва да ги накарате да работят и по този начин да ги опазите.\n— Да предположим, че не искат да бъдат опазени?\n— Тогава вие трябва да мислите вместо тях.\n— Моят народ не обича друг да мисли вместо него — заяви кметът не без известна гордост. — Може би по това се отличава от вашия. Колкото и да съм объркан, в това поне съм сигурен.\nВ същото време влезе бързо Джоузеф и остана приведен, преливайки от желание да заговори. Госпожата попита:\n— Какво има, Джоузеф? Дай сребърната кутия за цигари.\n— Извинете ме, госпожо — каза Джоузеф. — Извинете ме, ваше превъзходителство.\n— Какво има? — попита кметът.\n— Ани, господин кмете. Започва да се гневи.\n— Какво става? — поиска да знае госпожата.\n— На Ани не й харесва това, че войниците стоят на задния вход.\n— Нещо лошо ли, правят? — попита полковникът.\n— Гледат през вратата към Ани. А тя не обича това.\n— Изпълняват заповеди. Нищо лошо не правят — поясни полковникът.\n— Но Ани не обича да я зяпат.\n— Джоузеф, предупреди Ани да внимава — нареди госпожата.\n— Да, госпожо — отвърна слугата и излезе.\nПолковникът уморено примижа.\n— И още нещо, ваше превъзходителство. Възможно ли е аз и моят щаб да се настаним тук?\nКметът се замисли.\n— Къщата е малка. Има по-големи и по-удобни от нея.\nВ същия момент слугата се върна със сребърната кутия за цигари, отвори я и я поднесе на полковника. Когато той взе цигара, Джоузеф церемониално му я запали. Лансър смукна дълбоко.\n— Не е там работата — поясни той. — Установили сме, че нещата са по-спокойни, когато щабът е настанен под покрива на местната власт.\n— Искате да кажете, хората остават с впечатлението, че е установено сътрудничество.\n— Да, предполагам така е.\nКметът погледна безпомощно към доктори Уинтър, но последният не можа да му предложи нищо друго освен кисела усмивка. Ордън тихо попита:\n— Имам ли възможност да се откажа от честта?\n— Съжалявам — отвърна полковникът. — Не. Такива са нарежданията на моя Водач.\n— Това няма да се хареса на народа — рече Ордън.\n— Все този народ! Народът е разоръжен. Народът няма думата.\n— Нищо не разбирате, господин полковник.\nОтвън се разнесе сърдит женски глас, чу се удар и мъжки вик. Джоузеф се вмъкна вътре.\n— Лисна му вряла вода — каза той. — Много е гневна.\nПрез вратата долетяха команди и тропот на крака. Полковник Лансър тежко се надигна и попита:\n— Нямате ли власт над слугите си, господин кмете?\nОрдън се усмихна.\n— Много малко. Когато е в настроение, тя е добра готвачка. Някой пострада ли? — обърна се той към Джоузеф.\n— Водата беше вряла, господин кмете.


Бащата на Адриан Златков потвърди, че синът му е отвлечен | Кибик\nБащата на изчезналия вчера 25-годишен Адриан Златков – Тони Златков, потвърди пред bTV, че синът му е отвлечен.\nТой каза, че няма предположения за мотивите и кои са похитителите. Възможно е похитителите да са се свързали със семейството, но е практика да не се съобщава такава информация.\nИздирването на момчето продължава и днес.\nОтвличане е една от основните версии, по която работи полицията – най-вероятно за отмъщение.\nКолата, документите и телефонът на 25-годишния мъж бяха открити вчера сутринта на пътя за Герман. Открил ги е баща му Тони Златков, който е подал сигнал в полицията.\nСемейството се занимава с продажба и лизинг на луксозни коли. Във фирмата „Софавто” работи и Адриан.\n„Софавто” беше атакувана няколко пъти. Преди няколко месеца – април тази година, там имаше палежи, като щетите бяха за над 1 млн. евро. Ще се провери връзка между палежите и евентуалното отвличане на Адриан Златков.\nШофьор блъсна жена на пешеходна пътека в Бургас