Sisustustrendit 2021 – Sisustustarinoita\n2020-12-13 julkaissut Sisustustarinoita\nVuosi lähenee loppuaan ja on aika suunnata katse ensi vuoteen ja ensi vuoden sisustustrendeihin. Kuluva vuosi on ollut kaiken kaikkiaan poikkeuksellinen ja raskas. Ensi vuodelle on siten suuret odotukset ja toivo elämän paluusta normaaliin elää vahvasti. Silti osa muutoksista on varmasti tullut jäädäkseen ja se näkyy myös ensi vuoden sisustustrendeissä.\nLuonnonläheisyys jatkaa sisustustrendinä jo ties kuinka monetta vuotta peräkkäin, eikä siinä toki ole mitään vikaa. Ensi vuoden sisustustrendeissä luonnonläheisyys näkyy kuitenkin entistä monipuolisemmin; ikään kuin luonto tulisi sisälle. Luonnonläheisyys näkyy erityisesti vihersisustamisessa, sekä väreissä ja pintamateriaaleissa. Luonnonläheisyys saa olla entistä kerroksellisempaa, missä yhdistyy rohkeasti eri materiaalit ja värit. Erityisesti puupaneloinnit seinissä ovat trendikkäitä.\nLuonnonläheisyys näkyy väreissä ja materiaaleissa. Kuva vuoden 2020 Asuntomessuilta kohteesta Kontio Hill House\nLuonnonläheisten harmaan ja ruskean lisäksi ensi vuodelle on kuitenkin ennustettu, että värit näyttäytyvät entistä vahvemmin sisustuksessa. Väreistä oli paljon viitteitä jo tämän vuoden asuntomessuilla. Erityisesti rauhoittavat värit ovat trendikkäitä, kuten murretut sinisen ja punaisen sävyt. Värit rauhoittavat, mutta luovat myös toivoa tulevalle vuodelle.\nErityisesti murretut värit kuuluvat vuoden 2021 trendeihin. Kuva vuoden 2020 Asuntomessuilta kohteesta Designtalo Puro\nMukavuus ja kotoisuus\nKuluva vuosi korosti kodin merkitystä. Ihmiset ovat viettäneet tänä vuonna paljon aikaa kotona. Kotoilu tulee varmasti jatkumaan myös pitkälle ensi vuoteen, ja vaikka koronapandemia saataisiinkin nujerrettua, ei varmasti paluuta täysin entiseen enää ole. Jatkossakin kotona tullaan varmasti tekemään paljon töitä, joten työhuoneiden tarve tulee varmasti lisääntymään ja lisäksi niihin myös panostetaan. Työpisteen ja vapaa-ajan pisteen erottaminen kotona on kuitenkin tärkeää.\nTyöhuoneet ovat todennäköisesti tulleet jäädäkseen. Kuva vuoden 2020 Asuntomessuilta kohteesta Finnlog Hetena\nVintage ja antiikki\nKestävä kehitys on kuulunut sisustustrendeihin jo jonkin aikaa. Ensi vuonna kestävä kehitys näkynee erityisesti vintagen suosimisena. Lisäksi näinä arvaamattomina aikoina arvostamme pysyvää ja kestävää enemmän kuin koskaan. Käytettyjen huonekalujen ostaminen on trendikästä sekä myös helppoa tänä päivänä. Huonekaluista saa näkyä aika, ja esimerkiksi antiikkihuonekaluilla saa mukavan kontrastin muuten vaaleaan skandinaaviseen sisustukseen. Myös erilaiset vintage-tekstiilit, kuten ryijyt kasvattavat suosiotaan.\nSeinäryijyjä näkyi jo vuoden 2019 Asuntomessuilla\nHyvää Lucian päivää ja kolmatta adventtia!\n2021 Sisustusinspiraatio sisustustrendit\n3 thoughts on “Sisustustrendit 2021”\nEhkei ole mitenkään yllättävää, että monet 1990-luvun alun trendivärit ovat nyt taas muodikkaita puupanelointien lisäksi. Samat murretut sävyt olivat muotia muuten myös 1920-ja 1930-luvun talouskriisissä. Aikakausi kertoo väristä ja väri aikakaudesta, näemmä! 🙂 Luonnonläheisyyden jatkuminen on hyvä asia, samoin kierrätysmateriaalien ja antiikin hyödyntäminen.\n2020-12-16 12:59 pm\nKyllä, 90-luku näkyy koko ajan enemmän sisustuksessa ja lisäksi näillä trendeillä on selkeä yhteys maailman tilanteeseen. Kannatan myös kierrätysmateriaalien ja vanhojen huonekalujen hyödyntämistä 🙂


Lotta Hintsalta fyysisesti erittäin rankka tempaus – aikoo juosta Karhunkierrosta 24 tuntia putkeen tärkeän asian puolesta - Viihde - Ilta-Sanomat\nLotta Hintsalta fyysisesti erittäin rankka tempaus – aikoo juosta Karhunkierrosta 24 tuntia putkeen tärkeän asian puolesta\nLotta Hintsa aikoo kerätä rahaa syöpätutkimukseen isänsä muiston sekä ex-aviomiehensä syöpätaistelun kunniaksi.\nLotta Hintsa haluaa kerää rahaa syöpätutkimusta varten.Kuva: Instagram, Antti Hämäläinen / IS\nEntinen Miss Suomi, nykyään vuorikiipeilijänä tunnettu Lotta Hintsa julkaisi Instagramissaan koskettavia kuvia isästään Aki Hintsasta. Urheilulääkäri Aki Hintsa sairasti syöpää ja menehtyi 58-vuotiaana vuonna 2016.\nLotta Hintsa kertoi Instagram-tilillään kuvien yhteydessä aikovansa kerätä rahaa syöpätutkimusta varten. Hän juoksee keskiviikkona peräti 24 tuntia putkeen Kuusamon Karhunkierrosta kunnioittaakseen syövästä kärsineitä. Hän kertoi lahjoittavansa jokaista kilometriä kohden yhden euron Roosa nauha -keräykseen.\n– Tämä mies oli sankarini. Minä ja perheeni sekä hänen ystävänsä menetimme hänet syövän takia neljä vuotta sitten. Kahden päivän kuluttua aion juosta, kävellä tai ryömiä 24 tuntia kunnioittaakseni hänen muistoaan ja syöpätaisteluaan, Lotta Hintsa kirjoitti tunteikkaasti kuvatekstissä.\nPäivityksessä on useita kuvia, joihin on ikuistettu isän ja tyttären ikimuistoisia hetkiä. Yhdessä kuvassa Aki Hintsa halaa tytärtään missikruunajaisissa, ja toisessa hän rutistaa Lottaa tämän hääpäivänä.\nVoit katsoa päivityksen muut kuvat klikkaamalla kuvassa näkyvää nuolta.\nLotta Hintsa kertoi Instagramin Stories-osiossa kunnioittavansa tempauksellaan myös ex-puolisonsa Kristian Näkyvän syöpätaistelua. Hän julkaisi kuvan, jossa hänen ex-aviomiehensä ja isänsä kättelevät toisiaan.\n– Nämä molemmat rakkaat miehet ovat taistelleet syöpää vastaan. Juoksen isän muistolle ja Kristianin voitetun taistelun kunniaksi, Lotta Hintsa kirjoitti Instagramin Stories-osiossa.\nLotta Hintsa kannustaa myös seuraajiaan lahjoittamaan Roosa nauha -keräykseen.Kuva: Instagram/ Lottahintsa\nHän tunnusti jännittävänsä, miten vuorokauden mittainen vaellus onnistuu lokakuun kylmässä säässä ja vielä toipuvan polven kanssa.\n– Karhunkierroksella eteneminen on suht hidasta puuhaa näin liukkaalla, varsinkin kun 15 tuntia mennään pimeässä. Jännittää myös, että miten mun reistaillut polvi kestää, ja pitkään mietin, voinko tehdä tätä ollenkaan. Tulin kuitenkin siihen lopputulokseen, että tämä on niin tärkeä asia, että jokainen kilometri merkitsee. On se sitten 5, 50 tai 105 kilometriä, Lotta Hintsa pohti.\nLotta Hintsa on keskittynyt viime vuodet intohimoisesti vuorikiipeilyyn.Kuva: Pete Aarre-Ahtio / IS\nUrheilulääkäri Aki Hintsan vatsasta löytyi kesällä 2015 pahanlaatuinen kasvain. Tuolloin Hintsa sanoi IS:lle puhelinhaastattelussa, että hän yrittää ottaa jokaisesta päivästä kaiken irti, vaikka käynnissä olivat raskaat syöpähoidot. Hintsa menehtyi pitkän syöpätaistelun jälkeen 15. marraskuuta 2016.\nLue lisää: Aki Hintsa puhui taistelustaan syöpää vastaan IS:lle toukokuussa: ”Elämäni hirvein vuosi”\nJääkiekkoilija Kristian Näkyvä sairastui alkuvuonna kivessyöpään. Kesällä hän iloitsi IS:lle syöpähoitojen olevan jo takana päin.\n– Nyt tästä eteenpäin kolmen kuukauden välein on seuranta. Mutta tältä erää se on voitettu. Jos seurantakokeissa ei näy mitään, alustavasti ainakin viisi vuotta seurataan. Sen jälkeen voi sitten saada ihan terveen paperit, Näkyvä kertoi.


Ketodieetti: Mitä siinä saa syödä?\nMoni puhuu ketodieetistä, mutta tiesitkö, mitä ketodieetillä saa syödä ja miksi ihmiset ryhtyvät siihen?\nTietokirjailija Hannamari Rahkonen siivosi jääkaappinsa ja Hannamari Rahkonen\nlauantai 16.3.2019 klo 7:42 (muokattu 29.3.2019 klo 11:02 )\nRahkonen oli jo kymmenen vuotta sitten karsinut gluteenin, lisäaineet, prosessoidut ruoat ja alkanut syödä kasvispainoitteisesti.\n— Sain hetkellisesti osan oireista kuriin, mutta kärsin insuliiniresistenssistä. Kasvispainoitteinen ruokavalio sisälsi tarpeisiini nähden liikaa hiilihydraatteja, ja kun sen yhdisti vielä krooniseen stressitilaan, ongelmapaketti oli valmis.\nNäiden lisäksi Rahkonen kärsi pahoinvoinnista ja kevyestä liikunnasta palautumiseen meni pahimmillaan viikkoja. Hänen kehonsa keräsi nesteturvotusta ja keho rasvoittui. Myös selittämätön ruokahimo vaivasi. Ruoan ravinteet eivät imeytyneet ja ruokailua seurasivat kivuliaat IBS-oireet.\n— Kun hengästyin jopa tuolilta noustessa, tiesin etteivät asiat ole hyvin. Mittautin maksa-arvoni ja ne olivat todella korkealla, jonka lisäksi myös verensokerit olivat viitteiden ylärajalla.\nRahkonen oli ymmällään, koska hän ajatteli, että runsaasti kasviksia sisältävän ruokavalion täytyy olla terveellinen.\nSilloin Rahkonen perehtyi ketogeeniseen ruokavalioon.\n— Olin erittäin ennakkoluuloinen ketoruokavaliota kohtaan, mutta ennakkoluuloni karsivat mitä enemmän perehdyin tutkimustuloksiin.\nJääkaapin sisältö muuttui nopeasti. Kyytiä saivat viljatuotteet, pavut, linssit, hedelmät, juurekset ja makeuttajat.\nTilalle tuli luomukananmunia, villikalaa, sisäelimiä, vihreitä kasviksia ja ituja, kurkkua, hapankaalia, prosessoimatonta rasvaista lihaa, luulientä, pinjansiemeniä, neitsytoliiviöljyä, avokadoa, merilevää, puhdistamatonta merisuolaa ja voita.\nRuokavalioon kuuluvat myös maan päällä kasvaneet kasvikset kuten paksoi, kesäkurpitsa, parsakaali, kukkakaali, lehtikaali, yrtit, selleri, salaatit ja sienet.\n— Marjoja ja hedelmiä voi syödä hiilihydraattien rajoissa, mikäli on päässyt eroon insuliiniresistenssistä. Jos haluaa käyttää makeuttajia, puhdas stevia ja erytritoli ovat parhaita vaihtoehtoja.\nViime joulukuussa Rahkoselta ilmestyi Ketoosissa-e-kirja, joka opastaa ketogeenisen ruokavalion ytimeen.\nLuulitko, että on jo myöhäistä? Keski-iässäkin aloitettu liikunta auttaa, vaikka olisit laiskotellut koko ikäsi


tavat on oudot ja vieraat ja oudolla kielellä\nUusimmat › Keskustelu › Yleistä › Kokemuspankki › Kiinteistöveroilmoitus › tavat on oudot ja vieraat ja oudolla kielellä\nhuhtikuu 22, 2012, 19:42 0 0 LINKKI\nJuurikin sieltä missä näitä asioita hoidetaan ammattimaisesti, saa myös tiedon maan , eli tässä tapauksessa Espanjan,verotuksesta ja verotustavoista. Ja jos valinta on osunut suomenkieliseen toimistoon , ihan äidinkielellä.\nJa asiahan ei mulle hirveästi kuulu, mutta kun katsoo nyt tätäkin ketjua missä yksi ja toinen vääntää ja kääntää samaa asiaa edestakaisin omalla tavallaan, kuka oikein, kuka väärin. Kuka milläkin kielellä. Niin jotenkin tuntuu, kuten suomalainen sanonta niin nasevasti asian ilmaisee, että siitä ei tule lasta eikä paskaa.


7 suosittua lomakohdetta, jotka kärsivät turistitulvasta\n15.08.2017 klo 15:04\nMassaturismi voi tehdä tuhojaan muun muassa paikan ekosysteemille. Näyttävien luonnonkohteiden koskemattomuus ei pysy kauaa itsestäänselvyytenä, jos paikalle virtaa lukuisat matkailijat.\nMatkailu on monelta osin hyvä asia. Kun paikalliset saavat rahaa, vierailijat rikastuvat kokemuksilla, näin yksinkertaistettuna.\nMutkia ei kuitenkaan pidä vetää suoriksi. Useat suositut matkailukohteet ovat myös kärsineet liiallisesta turismitulvasta. Matkailijat jättävät jälkeensä roskaa ja muita jätteitä, eivätkä "koskemattomat" kohteet pysy kauaa koskemattomina heidän jäljiltään. Voi myös olla, että turistit syövät paikallistenkin lounaan.\nAinakaan näissä seitsemässä lomakohteessa turismi ei ole ollut pelkkä ilonaihe.\nTuristien määrä on kasvanut Islannissa viime vuosina rajusti. Maan matkailuviraston mukaan matkailijoita oli vuonna 2015 lähes kaksinkertaisesti verrattuna vuoteen 2011. Määrä nousi 560 000:sta yli miljoonaan turistiin kyseisten vuosien välillä.\nVuonna 2016 Islannissa vieraili yhdysvaltalaisturisteja enemmän kuin Islannin väkiluku on.\nTime-lehden mukaan yksi syy matkailijoiden kiinnostukseen on jättisuosiota nauttiva tv-sarja Game of Thrones, jota on kuvattu Islannissa. Turistit haluavatkin ikuistaa itsensä sarjasta tutuissa maisemissa. Huomiota herätti myös vuoden 2010 tulivuorenpurkaus, minkä jälkeen ihmiset eri puolilta maapalloa ovat rientäneet tutustumaan tähän ääriolosuhteiden maahan.\nLisääntynyt turismi ei kuitenkaan ole miellyttänyt kaikkia. Turismin on sanottu kasvaneen holtittomasti ja eräs islantilaispoliitikko on verrannut maan turistikuhinaa jopa Disneylandiin. Vaikka matkailu on antanut puhtia Islannin taloudelle, on se myös nostanut hintoja ja tuonut painetta maan insfrastruktuurille. Lisäksi paikalliset ovat valittaneet, että turistit tuhoavat maan herkkää ekosysteemiä tuppautumalla aiemmin koskemattomille luonnonalueille.\nKuuban matkailuministeriön mukaan maassa kävi viime vuonna neljä miljoonaa turistia, mikä on 13 prosenttia enemmän turisteja kuin edellisvuonna 2015.\nNew York Timesin mukaan matkailubuumilla on ollut myös ikäviä vaikutuksia. Lehti raportoi loppuvuonna 2016, että turistien runsas määrä on johtanut elintarvikepulaan. Osasta ruoka-aineita oli tullut paikallisille liian kalliita. Hotellit ja ravintolat ostavat vierailijoille ruokaa ja muita tarvikkeita isoja määriä kerrallaan, mikä on nostanut hintoja ja jättänyt niitä paikallisille vain rajoitetusti.\nKuuban hallitus on tietoinen ongelmasta ja se on pyrkinyt asettamaan hinnoille ylärajan tehdäkseen tuotteista kuubalaisille edullisempia. Tämä on kuitenkin saanut harmaat markkinat rehottamaan.\nKuten Islanti, myös Uusi-Seelanti vetää puoleensa ruudusta tutuilla maisemillaan. Maassa on kuvattu esimerkiksi Taru sormusten herrasta ja Hobitti -elokuvat. Eräs valokuvaaja innostui jopa niin paljon, että kiersi Uutta-Seelantia ja kuvasi fiktiivistä Galdalf-hahmoa maan jylhissä maisemissa. Kuvasarja on nähtävissä Instagramissa.\nPaikallisten mukaan matkaajat eivät kuitenkaan kunnioita ympäristöä. Uudella-Seelannilla on vaikeuksia selvitä kaikesta roskasta ja ihmisten jätteistä, joita leiriytyvät turistit jättävät luontoon. Lisäksi hotellihuoneista, pysäköintialueista ja julkisista vessoista on puutetta.\nLinkkiteksti Vuonna 2017 tehdyn suppean kyselyn mukaan 35 prosenttia paikallisista oli sitä mieltä, että matkailu aiheuttaa liikaa painetta Uuteen-Seelantiin. Toisaalta turismi on merkittävä osa maan taloutta ja se työllistää noin 7,5 prosenttia Uuden-Seelannin työssäkäyvistä.\nUnelias rantakaupunki on muuttunut julkkisten suosimaksi huvittelupaikaksi, jossa on mahdollisuus nauttia jopa maailman parhaiden ravintoloiden antimista. Myös matkabloggaajat ovat löytäneet Tulumin valkoiset hiekkarannat, jotka ainakin vielä hetki sitten olivat koskemattomia.\nNewsweek kertoi jo viime vuonna, että meksikolaiskaupunki on hankaluuksissa sen nykyisen suosion takia. Paikalliset hotellit saastuttavat ja tuhoavat ekosysteemiä. Esimerkiksi jätevedet heitetään läheisiin jokiin.\nTulumin tilannetta on kutsuttu tikittäväksi aikapommiksi, sillä luontoon dumpatuille jätteille tunnu olevan ratkaisua.\nPeru ja Unesco ovat rajoittaneet, että Machu Pichulla saa vierailla päivässä 2 500 kävijää. Määrät ovat kuitenkin ylittyneet vuodesta 2011 asti ja Perun ulkomaankauppa- ja matkailuministeriöiden mukaan turisteja oli pelkästään vuonna 2015 lähes 1,3 miljoonaa.\nMuinaiskaupunkia ovatkin kiusanneet muun muassa huono jätehuolto ja vesien pilaantuminen, varoittaa Unesco sivuillaan. Unescon mukaan turismi onkin "kaksiteräinen miekka", josta on hyötyä, mutta myös haittaa.\nOngelmien ratkaisemaan on kehitelty uusi suunnitelma, joka on tarkoitus laittaa käytäntöön vuoteen 2019 mennessä. Jatkossa turistit saavat liikkua vain oppaiden kanssa, heidän pitää pysyä tietyillä reiteillä ja vierailulle on aikaraja.\n6. Santorini, Kreikka\nTämä valkoisista kukkulataloistaan kuuluisaksi tullut kohde on tuttu monille suomalaismatkaajillekin. Santorinin näkymät ovat ihanteelliset matkakuviin ikuistettaviksi.\nVuonna 2015 Santorinilla kävi ennätysmäärä suuria risteilyaluksia. Yhden päivän aikana saarella saattoi vierailla 10 000 turistia, mikä oli ilmeisesti paikallisille liikaa. Nyt viranomaiset ovat määränneet, että määrä on enimmillään 8 000 kävijää per päivä.\nSantorini on upea kohde myös näyttävien auringonlaskujen ansiosta ja sitä on kehuttu Kreikan kauneimmaksi saareksi. Jos kohde kiinnostaa, käy ihailemassa näitä kuvia.\n7. Bahaman possuranta\nVillinä elävät porsaat ovat viihdyttäneet Bahaman-matkaajia ja yhteiskuvia uivien porsaiden kanssa ovat ottaneet useat julkkiksetkin. Helmikuussa Exuman saarella kuitenkin odotti ikävä löytö, sillä lukuisia porsaita oli kuollut.\nOsa syytti possujen menehtymisestä turisteja, jotka olivat syöttäneet porsaita ja antaneet näillä alkoholia. Lisäksi uivien porsaiden kerrottiin tulleen riippuvaisiksi ihmisten jakelemista välipaloista, minkä takia ne olivat muuttaneen elintapojaan. National Geographic kuitenkin armahti matkailijat osaksi, sillä sen mukaan kuolemat aiheutti porsaiden tapa syödä hiekkaa.\nLähteet: Time, IL-arkisto


Kirjoittaja Pikkuhukka 09.12.2014 klo 19:38:49\nItsekin suosittelen aikuisia löytökissoja ja kahta kissaa yhdessä. :) Vaikka kissaa pidetään itsenäisenä eläimenä sekin vaatii seuraa, ja parhaiten tuntuu sitä tarjoavan toinen kissa. Monesti eläinsuojeluyhdistyksillä yms. on aikuisia kissakavereita, jotka etsivät yhdessä kotia useampikin "pariskunta".\nyhdyn Oliivin sanoihin myös tuosta että aikuisen kissan luonne on ikään kuin kehittynyt ja siitä on helpompi arvella millainen se on, lyhyemmänkin tutustumisen perusteella. Omalla kohdallamme olen kuitenkin huomannut sen että Poju, jonka adoptoimme n. vuosi sitten, on aivan eri kissa nyt kuin mitä se oli meille tullessa. Ei lainkaan huonolla tavalla. Siitä on kuitenkin paljastunut ominaisuuksia joita ei ollut sitä ottaessamme tiedossa - esimerkiksi juttelutaipumus ja suunnaton ahneus. :D Helpoiten varmaan "saa mitä tilaa" silloin kun ottaa kissan joka vaihtaa kotia paikasta, jossa sitä on kohdeltu hyvin. Pojusta ei esimerkiksi ole muuta tietoa kuin se että se on ollut leikkaamaton ulkokolli.\nMeillä molemmat kissat tulevat kyllä juuri silloin hakemaan huomiota kun yrittää keskittyä johonkin lukemiseen/piirtämiseen/askarteluun/neulomiseen/tietokonepelaamiseen eli kannattaa melkein luopua siitä ajatuksesta että saisi oikeasti olla aina rauhassa. Eivät ne aina ole kimpussa mutta niitä vain kiinnostaa mitä ihminen puuhaa! :D


Muusikoiden.net - Keskustelu - Delay pedaalia etsiskelen.\nAihe: Delay pedaalia etsiskelen.\nEli homman nimi on se, että jonkinnäköistä delay pedaalia kaipailen. En ole ikinä omistanut minkäänlaista delayta, mutta vanhassa Vox ad30vt vahvarissani oli noita sisäänrakennettuja efektejä ja siitä löytyi delay. Se ainakin kuulosti ihan siedettävältä ja pidin erityisesti siitä tap-tempo ominaisuudesta, joten sellainen olisi mukava myös löytyä pedaalista. Mutta siis en enää tuota ko. vahvistinta omista, mutta joku delay olisi kiva hankkia tuon englin kaveriksi. Hintaa laitteelle voisi olla maksimissaan 100e.\nOlen haulla noita keskusteluja jonkin verran lueskellut, mutta en nyt vielä oikein saanut selvää kuvaa mistään. Kauppaanhan sitä pitää kumminkin jossain vaiheessa läheteä noita testailemaan, mutta haeskelen tässä pientä suuntaa, siitä mitä kannattaa kokeilla.\n''rockilla saa pillua ja hevillä karvasia äijiä moshaamaan lavan eteen''- hibernance\n04.11.2009 18:48:28 (muokattu 04.11.2009 18:56:06)\nMusta paras vaihtoehto ensimmäiseksi dilsaksi on se iänikuinen Bossin DD-3. Käytettynä torilta kahdeksalla kympillä. Taatusti kestää ja menee samaan hintaan kaupaksi, jos sen jostain syystä haluaa myydä. Sellainen mullakin oli, mutta sai sitten väistyä järeämpien laitteiden tieltä kun innostuin viiveistä kunnolla.\nE: Mutta tap tempoa tuossa ei ole. Se ominaisuus löytyy Bossin DD-7:sta. Se on paljon uudempi laite eikä niitä pyöri vielä käytettynä hirveästi. Alle satasella sekin pitäisi käytettynä lähteä, mutta hintaan pitää laskea mukaan vielä erillinen pedaali, jolla tap tempo naputetaan. Pari kymppiä taisi maksaa se Bossin/Rolandin FS-5U.\n04.11.2009 18:52:16 (muokattu 04.11.2009 18:52:46)\nKorjatkaa jos olen väärässä, mutta satkulla et taida taptempollista dilsaa saada mistään paitsi käytettynä. No, Digitechin DigiDelayssa on ko. ominaisuus mutta käytettävyys soiton tiimellyksessä on kyseenalainen. Noin 150 euron hintaluokassa nuita sitten alkaa löytyäkin, esim. Boss DD-7 (taptempo erillisellä spedulla), TC Nova Repeater, Vox Time Machine...\nBoss DD7 + FS-5U on melkolailla simppeli ja pomminvarma valinta. Helppo ja luonteva polkaista tap temmot milloin vaan, ilman mitään turhia kikkailuja.\narppah8: Korjatkaa jos olen väärässä, mutta satkulla et taida taptempollista dilsaa saada mistään paitsi käytettynä. No, Digitechin DigiDelayssa on ko. ominaisuus mutta käytettävyys soiton tiimellyksessä on kyseenalainen. Noin 150 euron hintaluokassa nuita sitten alkaa löytyäkin, esim. Boss DD-7 (taptempo erillisellä spedulla), TC Nova Repeater, Vox Time Machine...\nTuota Digitechin pedaalia vähän katselin, kun hinta oli siinä 80-90e ja näytti tap tempo löytyvän. Minkälainen tuo systeemi tuossa sitten on?\nJa siis käytetyn ostaminen ei ole mikään ongelma. Melkein kaikki muutkin kamat on käytettynä ostettu.\nBoss DD-6:ssa on tap tempo, niitä näkyy torilla tuohon 100€:n pintaan, usein ihan uutta vastaavassa kunnossa.\nSam Hotman: Tuota Digitechin pedaalia vähän katselin, kun hinta oli siinä 80-90e ja näytti tap tempo löytyvän. Minkälainen tuo systeemi tuossa sitten on?\nSpedua pidetään pari sekkaa pohjassa jolloin taptempo kytkeytyy päälle. Sit poljeskellaan oikea tempo, mutta dilsa on silloin koko ajan päällä (sama toiminto löytyy myös DD-7 ilman lisäpedallia). Ei toimi ainakaan mulle kun viivettä tarvitsen suurimmaksi osaksi vain sooloissa. Ja DD-7 + FS 5U käytössä täälläkin.\nNo problem, then. Toi DD-6 unohtuikin kun sitä ei enää tehdä.\nButterscotch: Boss DD-6:ssa on tap tempo, niitä näkyy torilla tuohon 100€:n pintaan, usein ihan uutta vastaavassa kunnossa.\nNoita näyttää pari tuolla torilla olevan tälläkin hetkellä 90 euron hintaan. Tuohonkin siis kannattaa se FS 5U lisä spedu hankkia?\nSam Hotman: Noita näyttää pari tuolla torilla olevan tälläkin hetkellä 90 euron hintaan. Tuohonkin siis kannattaa se FS 5U lisä spedu hankkia?\nDD-6 Delayhin EI SAA ulkoista tap-tempo pedaalia kytkettyä. DD-5 ja DD-7 saa.\nDigitechin Digidelay on erittäin hyvä edullinen delay. Mikäli tap tempo ei ole aivan välttämätön, voisin suositella Ibanezin DE-7:ää. DE-7 on luultavasti hinta/soundi-suhteeltaan paras delay, mitä markkinoilta löytyy!\nbonecrusher: DD-6 Delayhin EI SAA ulkoista tap-tempo pedaalia kytkettyä. DD-5 ja DD-7 saa.\nJep, ja tää nimenomainen juttu tekee tap temposta ainakin Digidelayssa ja DD-6:ssa todella epäkäytännöllisen. Oikeastaan musta se tekee siitä ominaisuudesta lähestulkoon tarpeettoman, koska sen käyttö livetilanteessa on vaan liian vaikeaa. Ulkoinen tap tempo -pedaali on pop.\nkimurantti1: Jep, ja tää nimenomainen juttu tekee tap temposta ainakin Digidelayssa ja DD-6:ssa todella epäkäytännöllisen. Oikeastaan musta se tekee siitä ominaisuudesta lähestulkoon tarpeettoman, koska sen käyttö livetilanteessa on vaan liian vaikeaa. Ulkoinen tap tempo -pedaali on pop.\nOnhan se aluksi vähän haasteellista, mutta itse sekä DD-6:n että Digidelayn omistaneena voin sanoa, että siihen kyllä tottuu. Pitää vain ennakoida. :) Toisaalta pedaalit voi myös jättää siihen tilaan, ettei aseta viimeksi täpättyä tempoa muistiin, vaan pitää pedaalin koko ajan siinä tilassa, jolloin tempo asetetaan.\nDD-6:ssa jalkakytkintä pitää painaa 2 sekuntia, Digidelayssä 3 sekuntia (en kyllä tajua miksi).\nNoista kahdesta valitsisin itse kyllä Digidelayn, ihan Digidelayn tape-moodin soundin perusteella.\nJani Marjoniemi: Digitechin Digidelay on erittäin hyvä edullinen delay. Mikäli tap tempo ei ole aivan välttämätön, voisin suositella Ibanezin DE-7:ää. DE-7 on luultavasti hinta/soundi-suhteeltaan paras delay, mitä markkinoilta löytyy!\nKomppia tälle. DE-7 on yllättävän hyväsoundinen rasia.\nJos budjetti olisi aloittajalla hivenen erilainen, käskisin hänen tilaamaan Janilta erään valkoisen Super Delayn :)\nDE-7 on kyllä hyvä. Digitechin Digidelay on toki hieman monipuolisempi, mutta samalla myös "värittömämpi" kuin DE-7. Eli riippuu vähän siitä haluaako tap tempon ja soundia värittämättömän viiveen vai vähän omaa sävyä delaysta.\nKäyttääkö joku muuten oikeasti noita Ibanezin Tone-lock pedaalien alas painettavia nappeja? Mä ainakin itse arvostan sitä että pääsee säätämään mahdollisimman nopeasti ja mutkattomasti. Tietty jos on rankempi pedaalijalka niin...\nSyyssiivous! Myynnissä Torilla: Egnater Tourmaster putkinuppi, Line6 M13, Uraltone Hotmama keinokuorma, Ibanez Weeping Demon wah, Digitech Bad Monkey, Digitech Digidelay, Uraltone Line-out box\nMi-mi-mi-mihin kaikki sitä täppäilyä tarvii? Itsellä DD3:ssa aikalailla samat säädöt koko ajan. Välillä vain vaihdan alueen pidemmäksi/lyhyemmäksi. Musa on tosin enemmän rokettiosastoa eli sen delayn ei pidäkään mennä tarkalleen taimissa.\n0.045 D39 0


Saarbrücken Hbf Bahnhof: läheiset hotellit, valokuvat, osoite, Saksa kartta, lähellä, varaus\nSaarbrücken Hbf Bahnhof (Saksa)\nOsoite: Am Hauptbahnhof 6-12\nHotelli (Saarbrücken) on luksus-tyylinen ja tasoltaan se kuuluu neljä tähteä-kategoriaan. Hotelli tarjoaa erilaisia palveluja, joihin kuuluvat mm. Ravintola, Huonepalvelu, Baari, 24h vastaanotto, sanLue lisääomalehdet, Savuttomat huoneet, Business-keskus, Pesula, Aamiainen huoneeseen, Ilmainen pysäköinti, Satelliitti TV.Keskus-Saarbrücken on helposti saavutettavissasi, sillä matka vie jalan vain 11 minuuttia. Osoitteessa Hafenstrasse 8 sijaitseva hotelli on ihanteellinen tukikohta, kun haluat nauttia kaikista kaupungin antimista, viivyitpä sitten vain muutaman päivän tai kauemmin. Terassi on mukava lisä hotellin palveluihin. Hotelli on osa Mercure-ketjua.Hotellissa on sauna, jossa voit virkistäytyä. Matka lentokentälle (City Airport Mannheim) kestää autolla noin 19 minuuttia (etäisyys lentokentästä on 9 km ).Laajakaista-Internet-yhteys on saatavilla hotellissa.Käytännön tietoa:Hotellissa on maksullinen pysäköinti.Piilota teksti


Selia: Toinen versio 70´s haalareista\nTosi kivat haalarit ja ihanan pirtsakka väri. Ihailin jo niitä ensimmäisiä ja nyt on kyllä pakko kohta alkaa toteuttamaan itsekin. Ovat niin hyvännäköiset.\n27. tammikuuta 2012 klo 10.55\nEkana kiinnitin huomiota tuohon ihanaan paitaan :) Sopii hyvin housujen kanssa.\nTutulta kuulostaa, että tahroja tulee just niihin mihin ei tarttis ;) Mutta onneksi nykyään on niin hyvät putsarit.\n27. tammikuuta 2012 klo 11.12\nOn ne vaan hienot ja niin nappiin tuo paita. :-)\n27. tammikuuta 2012 klo 14.02\nOn nääkin hienot!!! Kyllä sä oot ahkera, mä en oo pitkään aikaan taas ehtiny täällä blogeissa kattella ja nyt kävin taas pitkän matkaa taakseppäin ja kivoja oot ommellu!\n27. tammikuuta 2012 klo 18.33\nIhanan väriset haalarit!\n28. tammikuuta 2012 klo 10.40\nMahtavan väriset, nams!\n28. tammikuuta 2012 klo 14.51


Keskusjärjestöjen yhteinen kannanotto seurantalojen korjausavustusten puolesta ja leikkauksia vastaan - Suomen Kotiseutuliitto\nEtusivu > Järjestö > Edunvalvonta > Lausunnot ja kommentit > Keskusjärjestöjen yhteinen kannanotto seurantalojen korjausavustusten puolesta ja leikkauksia vastaan\nKeskusjärjestöjen yhteinen kannanotto seurantalojen korjausavustusten puolesta ja leikkauksia vastaan\nKuulimme tiistaina 12.10. uutisen, miten opetus- ja kulttuuriministeriö on kohdentanut taiteen, kulttuurin, tieteen ja urheilun määrärahaleikkaukset vuodelle 2022. Leikkaukset johtuvat vähenevistä Veikkauksen rahapelituotoista. Huolimatta valtion kompensaatioista eri toimijoille ja järjestöille rahapelituottojen vähenemisestä johtuvista menetyksistä, ensi vuodelle kompensaatioita ei tule täysimääräisinä. Opetus- ja kulttuuriministeriön jakamien rahapelituottojen arvioitu vähenemä vuodelle 2022 on 43 miljoonaa euroa.\nSeurantalojen korjausavuksiin esitetään peräti 50 prosentin leikkauksia. Määrärahaa on leikattu jo kahden viimeisen vuoden aikana. Tänä vuonna määräraha on 1 697 000 euroa. Talousarviossa esitys ensi vuodelle on 848 000 euroa. Avustuksia on haettu vuosittain kolminkertainen määrä normaalivuosien määrärahaan nähden. Seurantaloja on Suomessa noin 2 500. Noin puolet taloista sijaitsee paikkakunnilla, joilla ei ole muuta avoimeen kansalaistoimintaan sopivaa tilaa. Niitä ylläpitää joukko erilaisia paikallisyhdistyksiä kuten nuorisoseuroja ja kyläyhdistyksiä.\nAvustusta myönnetään korjaustoimenpiteisiin, jotka säilyttävät talojen ominaispiirteitä, parantavat toiminnallisuutta ja vastaavat kestävän kehityksen toteutumiseen muun muassa energiatehokkuuden kautta.\n”Seurantalojen korjaamisella on seurantaraportin mukaan merkittävä työllistävä vaikutus. Alkuun avustusta käytettiin voittopuolisesti materiaalikuluihin, ja taloja korjattiin enemmän talkoovoimin. Nykyisin vaativat korjaustyöt tilataan useimmiten paikallisilta yrittäjiltä, jotka vuorostaan maksavat veroja. Siten korjausavustusmäärärahasta palautuu valtiolle yrittäjien veroina suurempi osa kuin ennen”, sanoo toiminnanjohtaja Riitta Vanhatalo Suomen Kotiseutuliitosta.\nFinlands Svenska Hembygdsförbund, Finlands Svenska Marthaförbund, Finlands Svenska Ungdomsförbund, Kansantalojen Liitto, Marttaliitto, ProAgria Keskusten Liitto ja Keskukset sekä Maa- ja kotitalousnaisten Keskus ja piirikeskukset, Raittiuden ystävät, Suomen Kotiseutuliitto, Suomen Kylät, Suomen Nuorisoseurat, Suomen Pelastusalan Keskusjärjestö, Suomen Työväentalojen Liitto\nAnnina Laaksonen, pääsihteeri, Suomen Nuorisoseurat, p. 040 726 7450, annina.laaksonen@nuorisoseurat.fi\nAnssi Leskelä, toiminnanjohtaja, Suomen Työväentalojen Liitto, p. 050 522 4758, tt.liitto@kolumbus.fi


Turun Taidemuseo on hyvien näyttelyiden ja herkkujen koti\nTurun Taidemuseo on niin keskellä kaupunkia ja sopivan kompaktin kokoinen, että sinne ehtii nautiskelemaan taide- tai kahvilaelämyksen vaikka aikaa ei olisi kuin tunti tai puolikas.\nInnostuin tekemään juuri tällaisen tunnin pikapyrähdyksen yhtenä perjantai-iltana kuuden aikaan. Museo menee arki-iltoina (ti-pe) kiinni seitsemältä, joten testasin jos tunnissa ehtisi herkutella jotain ja käydä katsomassa alakerran vaihtuva näyttely. Hyvin ehti!\nOli tosi kaunis kevättalven ilta, joten koska olin napannut paremman kamerani mukaan päätin ottaa ensin pienen kierroksen rakennuksen ympäri. Turun Taidemuseo’n julkisivu on kaikille kaupunkilaisille tuttuakin tutumpi maamerkki Aurakadun päässä, mutta kannattaa joskus ottaa kierros myös sen ympäri, sillä Puolalanpuisto on hieno kaupunkikeidas heti museon takana, ja mäkeä ympäröi upea kokoelma vanhoja arvotaloja.\nTalvella sooloilu (niinkuin kaikki muukin tekeminen) tuntuu vaativan aina paljon enemmän energiaa kuin valoisaan ja lämpimään vuodenaikaan. Sitä saa oikein pakottaa itsensä liikkeelle, mutta sitäkin tyytyväisempi sitä on kun saa aikaiseksi ja lähdettyä. Niin kävi tälläkin kerralla. Museolla oli ihanan rauhallista, kahvila oli lähdes tyhjä ja näyttelyn katsominenkin oli lähes yksityistilaisuus.\nCafé Victor’ia on vaikea vastustaa\nTaidemuseon lippumyymälän yhteydessä oleva kahvila Victor on tunnelmallinen ja tyylikäs keidas rakennuksen hienossa ala-aulassa. Kesällä Victorin terassilta aukeaa kaupungin upein näköala, mutta talven kylmyydessäkin sinne on ylellistä istahtaa herkuttelemaan jotain hyvää ennen tai jälkeen näyttelyn katsomisen – tai kannattaa museon portaat kiivetä ihan vaan kahvilankin takia, sillä arkipäivisin tarjolla on keittolounas.\nTällä kerralla en saanut vastustettua herkullisen kotileipoisen näköisiä korvapuusteja, ja hyvä niin: oli nimittäin ihan superhyvä pulla! Päätin kyllä saman tien, että tänne pitää tulla pian takaisin syömään lounas. Lista löytyy Victorin Facebook-sivuilta. Menneiden viikkojen perusteella voisi päätellä, että aina perjantaisin tarjolla on perinteinen kalakeitto. Ehkä pitäisi käydä jo ensi perjantaina!\nAlakerran vaihtuvat ja yläkerran kokoelmat\nTaidemuseon yläkerrassa on yleensä vaihtuva ripustus talon omista kokoelmista. Mukana on paljon suomalaisen maalaus- ja veistostaiteen tunnettujan helmiä Schjerfbeckistä ja Halosesta Gallen-Kallelaan. Jos aikaa on, niin sielläkin kannattaa käväistä. Yleensä minun tulee käytyä vain alakerran vaihtuvassa näyttelyissä, jotka ovat viime vuosina onnistuneet olemaan erittäin kiinnostavia. Minulla on museokortti, jonka kanssa museokäynti on helppoa ja edullista puuhaa.\nNäyttelystä olisi kiva jakaa enemmänkin kuvia, mutta se ei taida olla lain mukaan sallittua hommaa, joten antakoon nämä yleiskuvat pienen käsityksen siitä, mitä herkkuja täällä oli tällä kerralla esillä. Kuten museon omat nettisivut kertovat, Rut Bryk (1916–1999) oli suomalaisen modernin keramiikkataiteen uudistaja, jonka varhaisten, pienikokoisten teosten värikästä tarinallisuutta seurasivat pelkistetymmät, toisinaan monumentaaliseen kokoon kasvavat ja tilan haltuun ottavat teokset. Tässä näyttelyssä esillä oli upea otos kumpaakin lajityyppiä.\nMuseomäelle kannattaa kiivetä – Turun Taidemuseo on klassikko!\nNäköala museon portailta on upea, rakennus todella kuvauksellinen ja sisällä lämmin tunnelma. Varsinkin kylminä tai sateisina päivinä tämä on tosi kiva pienen päiväretken kohde. Portaiden alapään suuri juliste näkyy kauas ja muistuttaa, mikä näyttely sisältä kulloinkin löytyy.\nAi niin ja museokauppa! Olen aina silloin tällöin löytänyt kivoja tuliaisia tai lahjoja museon pienen pienestä lahjatavarakaupasta. Myös näyttelyjulisteet ovat viime aikoina olleet tosi hienoja, olen ostanut kotiin useammankin niistä.\nAukioloajat, tietoa näyttelyistä ja muuta käytännön infoa löytyy museon omilta nettisivuilta.\nToinen käymisen arvoinen turkulainen taidemuseo on Wäinö Aaltonen, jossa kävin myös muutama päivä sitten. Voit lukea WAM:in visiitistäni täällä.


AJANKOHTAISTA VALOKUITUKAAPELIN RAKENTAMISESTA | Niinisalon kyläyhdistys ry\nAJANKOHTAISTA VALOKUITUKAAPELIN RAKENTAMISESTA\nniinisalonkyla / 11/04/2014\nYhdistyksemme vuosikokouksessa 3.4.2014 Pohjois-Satakunnan Seutuverkon edustaja, kehityspäällikkö Vesa Tukia alusti valokuitukaapelin tilanteesta. Kuulemassa oli 25 kyläläistä. Keskustelu oli varsin vilkasta alustuksen aikana ja sen tiimoilta. Kyläläisiä kiinnosti rakentamisen aikataulu ja tekniset yksityiskohdat käytännön liittymisen ja tekniikan osalta.\nViiden kunnan alueella sitoutuneita (käytännössä valokuitukaapeliliittymän tilanneita) on nyt n. 1400 kpl. Näistä Kankaanpäässä sijaitsee n. 600, joista asuntoyhtiöitä (kerros-/rivitaloja) 135 kpl. Koko yhtiön kattamalla viiden kunnan alueella rakennusaste vuoden 2014 lopussa kattaa n. 60 % tilanneista. Niinisalon yhteydet rakentuvat vuoden 2014 aikana, näin luvattiin.\nEsimerkiksi omakotitalossa asuvat sitoumuksen määräaikana tehneet maksavat liittymästä nyt 1000 euroa. Jatkossa mukaan pääsee n. 1300 eurolla, ja tulevaisuudessa hinta noussee. Kaikkiaan yhteyden rakentaminen maksaa n. 7000 – 8000 euroa/liittymä, joka summa kerätään kuukausittaisella ylläpitomaksulla, ollen n. 25 euroa. Rakentamista varten yhtiö ottaa lainaa, jolla aliurakoitsijat rakentavat kaapelin. Se kaivetaan niin, että ns. liittymäpisteitä (jakokeskuksia) tehdään kylässä keskeisille paikoille riittävän monta, jotta kaapeli kuhunkin talouteen voidaan myöhemminkin liittää.\nTukia esitteli talouteen asennettavia päätelaitteita ja niihin liittyviä kaappiratkaisuja. Kysymyksiä herätti mm. vanhojen talojen maadoittamattomat sähköpistokkeet. Neuvoksi saatiin, että kussakin tapauksessa sähköalan ammattilaisen apua kannattaa käyttää silloin, kun kaapelia tontin kulmalta rakennukseen vedetään.\nOmalta kylältämme Janne Katajamäki lupasi kaapeloinnin asennuksessa apua kaikille tarvitsijoille. Hän asuu Kievarinkuja 5:ssä, puh. 045-6701770. Jannen neuvo oli, että kannattaa ostaa palvelu suurelta kokemusta omaavalta yhtiöltä, jolloin toimintavarmuus ja palvelujen saatavuus on parempaa. PSSV:n Tukia jakoi palveluntarjoajien hinnastoja, mm. Sonera Kodin Netti ja Satapirkan Puhelin Oy. Nämä löytyvät myös ko. yritysten internet-sivustoilta.\nLinkki Satakunnan Kansan artikkeliin valokuidusta. 18.04.2014\n11/04/2014 in Yleistietoa Niinisalosta.\n← Vuosikokous 2014\nUimarannan siivous →


Bisons taisteli, venäläisjoukkue haki voiton | Yle Urheilu | yle.fi\nBisons taisteli, venäläisjoukkue haki voiton\nLoimaan Bisons tarjosi kotiyleisölleen hienon taistelun, mutta voittoon asti biisonilauman esitys ei riittänyt.\nBisonsin Martin Zeno pussitti 16 pistettä. Kuva: Tomi Hänninen\n31.1.2016 • Päivitetty 31.1.2016 20:34\nLoimaan Bisonsin hieno taistelu ei riittänyt voittoon koripallon VTB-liigan ottelussa venäläistä Nizhni Novgorodia vastaan. Bisons johti ottelua puoliajalla, mutta Nizhni Novgorodin kolmas jakso nosti joukkueen johtoasemaan ja päätösjaksolla vierailijoiden rutiinitaso riitti pitämään loimaalaiset takanaan. Loppulukemat Loimaalla kirjattiin venäläisjoukkueelle numeroin 79-73 (36-48).\nLoimaan Bisons tarjosi kotiyleisölleen hienon taistelun, mutta voittoon asti biisonilauman esitys ei sunnuntain VTB-liigan kamppailussa riittänyt. 993-päisen kotiyleisön harmiksi Nizhni Novgorod nousi puoliajan tappioasemastaan ensin kolmannella jaksolla johtoon, ja päätösjaksolla onnistui pitämään Bisonsin takanaan.\nVoitolla Nizhni Novgorod jatkaa VTB-Liigan viimeisellä pudotuspelipaikalla, kolme voittoa Bisonsin edellä.\nSunnuntain ottelun ensimmäinen puoliaika kulki vahvasti Bisonsin hallinnassa. Loimaalaisten totutun aktiivinen ja tiivis puolustus piti Nizhni Novgorodin avausjaksolla vain 13:ssa pisteessä ja Bisonsin pitäessä tempon korkeana myös hyökkäyspäässään, lähtivät loimaalaiset toiselle jaksolle 10:n pisteen johtoasemassa. Vierailijat onnistuivat saamaan hyökkäykseensä lisää vauhtia ja tehokkuutta toisella kymmenminuuttisella, mutta Bisons pystyi vastaamaan venäläisten tason nostoon hienosti ja puoliajalle lähdettiin loimaalaisten johtaessa ottelua 12:lla pisteellä.\nKolmas jakso muutti kuitenkin kaiken. Nizhni Novgorod tuli isolta tauolta latautuneena ja huomattavasti kotijoukkuetta aggressiivisemmalla otteella. Jakson ensimmäiset reilut viisi minuuttia kirjattiin vierailijoille lukemin 21-7, ja johtoasema vaihtoi omistajaa. Tämän jälkeen Bisons kävi vielä kertaalleen jakson aikana tasoissa, mutta ei onnistunut tuon jälkeen enää pääsemään ottelussa kahta pistettä lähemmäksi venäläisiä vieraitaan.\nPäätösjakson kiri jäi Bisonsin osalta vajaaksi, loimaalaisten selvittäessä tiensä kahden pisteen päähän kymmenisen sekuntia ennen päätössummeria. Vierailijat pitivät kuitenkin hermonsa, ja sinetöivät 79-73-loppulukemat vapaaheittoviivalta.\nBisonsin parhaimmistoon sunnuntain harmittavassa tappiossa lukeutuivat 19 pistettä heittänyt takamies Aubrey Coleman, 16 pistettä pussittanut laituri Martin Zeno, sekä tupla-tuplan 12 pisteellä ja 11 levypallolla toimittanut sentteri Ike Udanoh.\nurheilukoripalloLoimaan KorikonkaritKorisliigaNovgorodLoimaaKotimaan koripalloVenäjäurheilutapahtumatLoimaan seutukuntajoukkueurheiluVenäjän aluejakoLevypalloVarsinais-SuomiEurooppa


Turun kaksoisraidehankkeen työt alkavat ensi viikolla - Uutiset - Aamuset\nTurun kaksoisraidehankkeen työt alkavat ensi viikolla\n25.11.2021 10:09 Aamuset\nKupittaa–Turku-ratahankkeen ensimmäiset näkyvät työvaiheet alkavat 29. marraskuuta. Hankkeessa tehdään parhaillaan rakentamissuunnittelua, erilaisia luvituksia sekä maastotutkimuksia, johon kuuluu kairauksia ja mittauksia. Kaikista työn aikaisista liikennejärjestelyistä tullaan tiedottamaan erikseen.\nVarsinainen rakentaminen alkaa Logomon ja Aninkaistensillan välisten raiteiden purkutöillä, jotka aloitetaan suunnitelmien mukaan 29. marraskuuta. Tämä työvaihe valmistelee myöhemmin tehtävää Toijalan suunnasta tulevan raiteen alentamista.\nLiikennekatko alkaa kesällä 2022 ja kestää arviolta kaksi vuotta.\nKaksoisraiteen on määrä valmistua vuoden 2024 aikana.


Taitaja - huippuosaamista - Sedu\nOle kartalla: Etusivu > Opiskelijalle > Hoks > Taitaja - huippuosaamista\nTaitaja on Suomen suurin ammatillisen koulutuksen tapahtuma joka vuosi. SM-kilpailuun voi osallistua ammattiin opiskeleva nuori, joka on kilpailuvuonna enintään 20-vuotias.\nAmmattiosaamisen suurtapahtuma: Vuonna 2016 on Sedun vuoro isännöidä Taitaja-kisat Seinäjoella. 10.–12.5.2016 odotamme Seinäjoen Taitaja-tapahtumaan vähintään 40 000 vierasta!\nAmmattitaidon SM-kisoja edeltävät semifinaalit. Sedu järjestää valtaosan Turun Taitaja2015-kisojen semifinaaleista. Finaaliin selvittää tiensä kahdeksan huippua. Semifinaaleissa osaamistaan näyttää laaja joukko Suomen osaavimpia nuoria.


Valkoinen mekko on tämän vuoden kestosuosikki - stailaa muotivaate syksyyn Rita Oran tapaan - Muoti ja kauneus - Voice.fi\nValkoinen mekko on tämän vuoden kestosuosikki - stailaa muotivaate syksyyn Rita Oran tapaan\n06.09.2020 12:15 - Emmi Moilanen\n"Tylsä mekko" hurmasi jo kesällä.\nValkoinen, ”tylsä mekko”, oli yksi tämän kesän trendikkäimmistä vaatekappaleista. Syksyn tullen mekkoa ei kuitenkaan tarvitse haudata kaapin perälle odottamaan seuraavaa kesää, vaan asustat vaatteen helposti myös syyskeleille.\nTästä esimerkkiä näyttää laulaja Rita Ora, 29, huippusuositulla Instagram-tilillään. Ora poseeraa tuoreissa kuvissa valkoinen, polvimittainen mekko yllään. Mekon hän on yhdistänyt mustaan pitkähihaiseen neuletakkiin, joka on napitettu rennosti kiinni yhdellä napilla.\nVoit yhdistää tyyliin pitkävartiset sukat ja tennarit. Myös paksupohjaiset maiharit ovat trenditietoisen valinta viimeistelemään lookin tänä syksynä.\nLue myös: Rita Oran look osoittaa, että milleniumin trendit ovat jälleen ajankohtaisia - hitti vai huti?\nmekko valkoinen rita ora


"Kun vaimosi hauis on isompi kuin sinun..." Olympiamitalistin aviomiehen hapan ilme kertoo kaiken kiusallisesta tilanteesta - Viihde - Ilta-Sanomat\n"Kun vaimosi hauis on isompi kuin sinun..." Olympiamitalistin aviomiehen hapan ilme kertoo kaiken kiusallisest\n"Kun vaimosi hauis on isompi kuin sinun..." Olympiamitalistin aviomiehen hapan ilme kertoo kaiken kiusallisesta tilanteesta\n(KUVA: Fernando Soutello / AGIF / REX, Twitter)\nJulkaistu: 6.9.2016 16:54\nUusiseelantilainen kuulantyöntäjä hupaili miehensä kustannuksella viestipalvelu Twitterissä.\nKuulantyönnössä olympiakultaa ja MM-kultaa useaan otteeseen voittanut Valerie Adamshttp://www.is.fi/haku/?search-term=valerie+adams, 31, ilahdutti fanejaan julkaisemalla viestipalvelu Twitterissä http://www.dailymail.co.uk/femail/article-3775369/Valerie-Adams-Olympic-shot-putter-shares-hilarious-photo-biceps.htmlhupaisan selfie-kuvan. Kuvassa näkyy Valerien komea hauis ja tämän happaman näköinen aviomies Gabriel Pricehttp://www.is.fi/haku/?search-term=gabriel+price.\n– Kun vaimosi hauikset ovat isommat kuin sinun... Kirjoittaa Valerie kuvatekstissä.\nWhen your wife's biceps are bigger then yours .....💪🏽💪🏽💪🏽💪🏽💪🏽😂😂😂😂 pic.twitter.com/GJdbCCpmCvhttps://t.co/GJdbCCpmCv\n— Valerie Adams (@ValerieAdams84) 5. syyskuuta 2016https://twitter.com/ValerieAdams84/status/772704786265223169\nJos twiitti ei näy, katso se täältähttps://twitter.com/ValerieAdams84/status/772704786265223169.\nValerie on yli 195 senttimetriä pitkä ja hän painaa 120 kiloa. Hän voitti äskettäin Rion olympialaisissa naisten kuulantyönnön finaalissa hopeaa.\nValerie Adams voitti Riossa olympiahopeaa. (KUVA: Fernando Soutello/AGIF/REX)\nValerien fanit reagoivat kuvaan ilahtuneina. Myöhemmin Valerie jakoi suosiota niittäneen kuvan myös Instagramissa. Se sai nopeasti yli 2000 tykkäystä. Fanit lähettävät kommenteissä terveisiä Valerien aviomiehelle.\n– Noin voi tapahtua, jos vaimosi on yksi kolmesta maailman parhaasta kuulantyöntäjästä!\n– Tuossa ei ole mitään hävettävää, jos vaimosi on Valerie Adams.\n– Sinun on parasta alkaa nostella painoja, fanit kommentoivat.\nJos kuva ei näy, katso se tästä linkistähttps://www.instagram.com/p/BJ7X9VzDg4O/?taken-by=valerieadams84.\nPrice ja Adams ovat olleet yhdessä kaksi vuotta. He menivät naimisiin viime vuonna Aucklandissa järjestetyssä hääseremoniassa. Adams on ollut kerran aiemmin naimisissa. Hän erosi edellisen kumppaninsa kanssa vuonna 2010.\nAdams on kertonut haastattelussa, että hänen ja Pricen välinen suhde on täydellinen yhdistelmä ”aivoja ja lihaksia”.\n– Hän on minulle se oikea. Hänen kanssaan on helppo olla ja hän on niin rauhallinen. Hän tekee elämästäni helpompaa, Adams sanoi New Zealand Heraldille.\n– Hänellä on aivoja, minulla lihaksia. Se on upea yhdistelmä, hän sanoi myös.


Laina ilman vakituista työpaikkaa, käsirahaa, takaajaa\nOlen aina ihmetellyt, miten voit saada laina ilman käsirahaa. Tietenkin puhutaan paljon tästä aiheesta, mutta on tilanteita, jolloin rahaa tarvitaan nyt ja pikaisesti. Tämä voi johtua paitsi osto esineen, mutta myös vakavia fyysisiä ongelmia. Etumaksusta ei ehkä lainaa edes puhetta, koska jokaisen pennin laskee.\nOlen tutkinut tätä asiaa, ja toivoi, että en olisi hyödyllistä, mutta siellä oli tilanne, joka muutti ajatuksia lainan. Poikaystäväni oli onnettomuus. Ehdottoman absurdi tilanne: takana Mikaelin auto (se nimi minun nuoren miehen) ajoi tyttö (jonka nimi on Kristen), joka ei ollut kovin kokenut kuljettaja. Hän päätti, että hän oli melkoinen kokemus, ja se pystyy suorittamaan yllätys kaikille autoilijoille liikkumavaraa: ohittaa auton, mutta ei ole yksinkertaista, mutta vastakkaisessa kaistaa. Tämä ei ole jäänyt huomaamatta. Luonnollisesti oli onnettomuus, joka on vaikuttanut, ja Michael. Onneksi osallistuja liikenneonnettomuuden kukaan vakavasti loukkaantunut, mutta automme oli pahoin kärsinyt. Se vaikutti koko oikea puoli koneen.\nHuomasimme, että meidän on kiireesti korjata auton, koska kaikki työ perustuu nimenomaan liikenteen. Täällä ja hyödyllisiä luottoa. Etsimme oikea paikka, jossa voi saada laina ilman takaajaa.\nSuurkaupungissa olimme melko vähän ja ei ollut aikaa tavata ihmisiä, jotka voisivat olla meidän takaajia. Kukaan ei olisi halunnut ottaa vastuuta tuntematon henkilö. Rahaa tarvitaan kiireellisesti, ja aloimme etsiä pankille. Ottaa ohitetaan monet pankit ja lukee paljon tietoa, kävi selväksi, että sen lisäksi, ettei takaajien meidän piti ottaa laina ilman takausta. Että ihmiset puhu suuri osuus laina tai mahdollisen muunnelman petoksen, olemme päättäneet ottaa kunniaa. Tietenkin olimme huolissamme, mutta ei ollut valinnanvaraa. Muutaman päivän emme löytäneet mitään kunnollisia, itse asiassa kaikki pakolliset ainakin tuloslaskelman tai kuvaus meidän omaisuutta. Vain kolmantena päivänä etsimisen pystyimme löytää paikka, jossa voisimme antaa laina ilman tuloja ja ilman takaajia. Tärkeä seikka on se, että meillä oli etsiä menestynein pankki, joka voisi tarjota laina ilman työpaikkaa.\nKaikki asiakirjat työ ovat parhaillaan rekisteröinti ja vastaanottamisen tulotiedot viivästyisi ei muutaman päivän, mutta kuukaudessa. Sovelleta verotukseen poistoa varten olisi vielä vaikeampaa kuin löytää potin. Joten menimme polkua vähiten vastustusta ja valitsi lähimpänä meidän pankki ja samalla edullisin päälle vaatimuksiin.\nMe heti meni ja sai lainan, joka täyttää kaikki vaatimukset. Se on kauheaa, mutta ei ollut valinnanvaraa. Joilla on sopimus pankin kanssa ja autotalli aloimme miettiä toiseen ongelmaan: mistä vuokrata auton ennen auton korjattavaksi.\nOttaa auton vuokraus ei ole halvin hauskaa, mutta tarvitsimme auto bisnesluokan, joka maksaa vielä enemmän. Me vain antoi kaiken meidän piti korjata, ja rahaa palkata enää. Olen erityisen eivät virallisesti toimi, koska myös tutkittu ja se oli tarpeen päättää otamme lainaa samassa paikassa, koska siellä saat laina ilman vakituista työpaikkaa ja ilman tuloja tai löytää uusi paikka.\nOlen opiskelija, joka ei voinut antaa virallisia asiakirjoja työstä, joten menin saman pankin. Olin onnekas, että pankkiirit olivat melko sanavalmis ihmisiä. Ennen lainan sinun täytyy selittää sanallisesti, mitä tapahtui ja miksi tarvitset rahaa, ja vielä kertoo, kuinka antaa lainan otto. Pankkiirit meni kantani, ja me jopa nauroimme yhdessä yli tyttö-kuljettaja (syyllinen onnettomuuteen). Allekirjoittamalla kaikki tarvittavat asiakirjat lainaa jopa neuvoi minua muutamia paikkoja, joissa voit vuokrata auton muutaman viikon.\nJos puhumme lisää hyvityksiä, jotka huolissaan meille Michael lähikuukausina, pankin tärkeimmät valintakriteerit olivat:\npuute korkean prosentin tuen;\nmahdollisuus tukea osat;\nmuotoilu sopimuksen, jolla ei ole hienoja käsiala ylimääräisiä, aiemmin tuomittu olosuhteissa;\nKoska vaatimus esittely tulotiedot;\nmahdollisuus antaa laina ilman vakuuksia;\nNäyttää siltä, että vaatimukset eivät ole niin paljon, mutta jokainen erä oli liian tärkeä meille. Itse asiassa ei ole vähintään yksi piste, loimme uusia ongelmia, joita ei voida ratkaista mahdollisimman lyhyessä ajassa.\nJoku voi sanoa, että emme voineet vaivautua luotto välys ja antaa vakuutuksen omasta kaikissa korjaus-, mutta on yksi tärkeä seikka tai selvennystä, joka selkeyttää kokonaiskuvaa: tyttö on viivästynyt muutaman päivän vakuutus auto, joka tarkoitti, että nopea korjaus kukaan tekee meille. Kuuden kuukauden kuluttua siitä päivästä, jona rekisteröinnin laina ilman vakuutta, kuten pieni kuin 500 euroa minulle ja puoli tuhatta euroa ja Michael, voin turvallisesti sanoa, että teimme oikein, että otti luotto. Automme oli kuin uusi, kun vain neljä viikkoa, ja nuori mies kykeni palaamaan tavalliseen tilassa koneellasi. Mitä valitettava kuljettajalle auton tyttö, hän on edelleen korjattavana, ja muut osallistujat onnettomuuden odottaa tuomioistuimen päätöstä korjata.\nMe neuvottiin ottamaan yhteyttä Kristen samassa yrityksessä, jossa meillä lainassa. On totta hän oli hieman monimutkaisempi tilanne, joka johti allekirjoittamiseen toinen sopimus vähemmän matalan koron maksu. Kristen on antanut laina ja työttömyys, joka ei ole katunut. Hän pystyi paitsi maksaa korjaus auton, mutta myös maksamaan sakon liikenteen rikkomisesta. Hänelle annetaan pisteitä sen melko nopeasti. Olimme paitsi tyytyväisiä korjaus- ja menestyksekkäästi unohdettu tarina, mutta totesi myös luotettavan pankki, joka on toistuvasti vedonnut kiireellisiä käteistä.\nJälkeen ehkä puolen vuoden olemme neuvoi pankki myös meidän vanhemmat, joka aloitti korjauksen ja tarvitsi rahaa. He ovat julkaisseet laina määräaikainen työsuhde, joka ulottui puoli vuotta, mutta täsmennetään se kaikki allekirjoitettu sopimus. Kerran kävin äitiyslomalla, olen suunnitellut laina työttömälle ja koskaan katunut sitä kerran.\nKoettuaan muutaman kerran, ymmärrän, että sinun ei pitäisi pelätä tehdä virheen valitessaan pankin tai luottaa vain sitä, mitä he kirjoittavat internetissä. Se on sinun vastuullasi mennä paikkaan, jossa luulet ottamaan lainaa ja puhua työntekijöille. joten voit oppia kaikki yksityiskohdat, että olet kiinnostunut omakohtaisesti ja pystyy tekemään oikean päätöksen.


Kroatia 2015 by Santtu Ahlman - Issuu\nLUONNOSSA MAAILMALLA VIII\n& BOSNIA JA HERTSEGOVINA 15.â€“22.9.2015\nKROATIA & BOSNIA JA HERTSEGOVINA 15.–22.9.2015 SANTTU AHLMAN\nSuunnittelin Minna Salon kanssa kesälomareissua jo hyvissä ajoin, mutta työkuvioiden vuoksi ajankohdaksi valikoitui syyskuun puoliväli. Se oli sikäli hyvä juttu, että peak season olisi jo ohi ja nähtävää kuitenkin edelleen hyvin. Matkan buukkasimme Logitravelin nettisivuilta, jolloin lentoyhtiöksi valikoitui Norwegian ja majapaikaksi Splitin kaakkoispuolella oleva Apartments Duje. KROATIAAN MARS! TI 15.9. Nousimme kello 5.45, jolloin olin tyypilliseen tapaan nukkunut kehnosti ennen reissua. Vedimme pikaisesti aamupalat nassuun ja suuntasimme Minnan siskon Lauran ja hänen miekkosensa Aleksi Harakan luota kohti lentokenttää. Skoda jäi heidän pihaansa Vantaan Länsimäkeen, joten vältimme parkkikulut. Lisäksi Aksu heitti meidät vielä avuliaasti kentälle, mikä oli mahtava juttu. Lentokenttärituaalit olivat nopsaan ohi, sillä teimme check innin Norwegianin masiinalla ja heitimme itse kapsäkit hihnalle. Turvatarkastukset meni hetkessä ja löysin Rkioskilta Starbucksin Seattle Lattea lääkkeeksi väsymykseen – jeh! Kone oli tupaten täynnä ja lähdimme 30 minsaa myöhässä, koska koneessa oli kaksi ylimääräistä matkustajaa. Eipä ole ennen käynyt niin kohdallani. Ketään ei kuitenkaan heivattu pois – weird. Kolmen tunnin lento meni myös varsin nopeasti; pientä torkkumisyritelmää, makkaraperunoita ja lintujen äänten kuuntelua. Kone laskeutui Splittiin klo 12.00 eli puolen tuntia myöhässä. Saimme romppeet viimeisten joukossa, ja niitä odotellessa näimme jannun kera paperin, jossa oli nimeni. Eli majapaikasta buukattu kyyti oli näemmä hoidossa. Vaihdoimme vielä inun Bosnian valuuttaa, jota ei saanut Suomesta. Kyyti Sumpetarissa sijaitsevaan tukikohtaan kesti kolmisen varttia, jolloin bongailimme heti kasveja: jättiruokoa, oliivipuita, viikunoita, ihmeköynnöstä ja sitä rataa. Perillä meidät otti vastaan Lidija (kuskin äippä), ja pääsimme heti komeaksi remontoituun huoneeseen. Vaihdoimme sortsit ja lähdimme tallustamaan rantaa hyvin pienen matkaa ravintolaan, josta tilasimme kokonaisen meriahvenen vihannesten kera. Samalla ohitsemme lipui tuon tuosta etelänharmaalokkeja sekä jokunen naurulokki. Ruoka oli perushyvää settiä, mutta lasku olikin tyly – noin 60 euroa kahdelta hengeltä! Emme kyselleet hintoja, kun ei ollut menua, mutta tuli hitusen puskista, että kyseessä oli ”first class sea bass”. Voihan vieteri! Törkyhintainen meriahven.\nTalsimme tuhlauksen jälkeen markettiin, josta ostimme vinon pinon sapuskaa mukaan, koska tarkoituksena oli tehdä itse illan sapuska – lähellä kun ei ollut toista ravintolaa, eikä riistohinnat innostaneet. Keikan jälkeen olimme hieman väsymyskoomassa ja minä simahdinkin hetkeksi, mikä piristi mukavasti. Löhöilyn jälkeen otimme snorklaustamineet völjyyn ja kävelimme lähirannalle. Harmillisesti meillä ei ollut uimakenkiä ja pikkukivirannalla komeili teräviä lasinsiruja. Menimme kuitenkin veteen räpylät jalassa, joten no problemo. Vesi oli yllättävän kylmää, mutta todella kirkasta. Heti alkoi näkyä tavaraa – lähes kaikki tuttua lajistoa Maltalta (Luonnossa maailmalla V): isohopeakylki, iso-, kaulus- ja satulasargi, ruskoneitokala, korujunkkeri ja elikseksi mustehuulikala. Pulikoimme vain vartin verran, jolloin oli jo aika kylmä, joten menimme lämmittelemään rannalle. Aurinko oli kuitenkin jo sen verran alhaalla, ettei porotusta juuri enää ollut. Niinpä emme enää menneet veteen vaan tovin siestan jälkeen palasimme hotlalle. Jatkoimme vielä hetken kävellen rantaa etiäpäin, jolloin näimme muun muassa ruiskukurkkua.\nNäkymää majapaikan rannasta.\nLöysimme hieman paremman näköisiä rantoja tuleville päiville. Nousimme portaat päätielle, mutta autoja puski sen verran paljon, että palasimme kohti hotellia ja nousimme rinnettä ylös asutuksen läpi kohti jylhiä jyrkänteitä ja vuoristoa. Minna oli liekeissä ihastellessa viiniköynnöksiä, granaattiomenoita ja rosmariinia, jota roikkui kiviaitojen päältä useassa paikassa. Lintupuolella hollilla oli lähinnä jokunen turkinkyyhky, vaaleakiitäjä sekä kymmenien räystäs- ja ruostepääskyjen sekaparvi. Ylemmäs olisi tehnyt mieli, mutta päivä alkoi jo kääntyä iltaan. Poikkesimme paluukävelyllä kaupassa hakemassa kolmen euron Moro-punaviiniä – annoin siis mahdollisuuden punkulle ja sen flavonoideille. Suihkutusten jälkeen teimme pinaattitagliotellia ja kanakastiketta, mikä kompensoi lounaan törkeää taksaa. Viini oli kylläkin karmeaa kuraa, vaikken niistä juuri mitään ymmärrä. Kitkerää ja silti laimeaa. Iltasella kirjoittelin päivän turinat Ipadille ja tutkailin kaloja kirjoista. Minna skarppasi ristikoiden parissa. Maate menimme jo aikaisin Mikko Kuustonen gangsterina. klo 21.00. Prameita hautapaikkoja oli kymmenittäin.\nIllalla hortoilimme myös hautausmaalla.\nENSIKOSKETUS SPLITTIIN KE 16.9. Yöunet olivat kohtalaiset vaikkakin heräyksien kirjoma molemmilla. Nousimme kuitenkin jo kahdeksan jälkeen ylös ja päätimme pompata kello 9.02 Omisista lähtevään bussiin. Ehdimme hyvin pysäkille. Paikallisliikenteen aikatauludilemmat tulivat heti selville, kun Omisin ja Splitin välin pitäisi kestää käytännössä aina 30 minuuttia, mutta bussi tuli meidän kohdalle 20 minuuttia myöhässä ja matka oli vasta alussa... Noin kolmen vartin kuluttua jäimme vihdoin pois kyydistä lähellä Splitin satamaa ja bussiasemaa. Loppumatka oli matelua, kun jengiä lappoi koko ajan sisään. Lähdimme heti tutustumaan green markettiin ja kojuihin, joita oli pipona. Jengiäkin oli paljon liikenteessä. Rantabulevardi oli sinänsä komia ja kyseessä oli selvästi terdekansan luvattu kaupunki, sillä terassia on aivan älyttömästi rannan suuntaisesti. Hakeuduimme pian syömään pitsaslaissit ennen kuin aloimme könytä portaita Park Suma Marjanille, jossa kasvaa muun muassa runsaasti pinjoja. Kyseessä on Splitin länsikärjessä oleva rakentamaton mäki, joka on rauhoitettu puisto. Nousua oli reippaasti ja se tuntui hehkeästi pohkeissa. Äänimaisema oli valitettavasti lintujen kannalta totaalisen kuolluttua; koko visiitin aikana kymmenien Marjanille johtavat portaat. kaskaiden lisäksi vain yksi mustarastaan kotkotus. Emme nähneet edes lokkien lisäksi mitään muuta kuin muutaman kiitäjän sekä yhden tuulihaukan. Ei siis mitään muuta tirppaa, vaikka puustoa löytyi mukavasti – lähinnä pinjoja ja ilmeisesti myös alepponmäntyjä. Myös agaveita ja muratteja sekä muita köynnöksiä löysimme sieltä täältä.\nSplit Marjanin vinkkelistä.\nSt. Domniuksen katedraalin torni.\nKovin pitkälle emme jaksaneet kiivetä loputonta niemeä, kunnes käännyimme takaisin ja palasimme alas eri reittiä. Session jälkeen suunnistimme vanhaan kaupunkiin, joka on Unescon maailmanperintökohde. Näimme myös Kroatian kansallisteatterin komean rakennuksen. Lievän sompailun tuloksena – ja superhyvien jäätelöiden nauttimisen jälkeen – löysimme vihdoin katedraalin, joka oli meillä target. Kyseessä siis Roomalaisten rakentama Cathedral of St. Domnius. Ostimme tiketit kaikkiin kohteisiin ja painelimme ensin Treasuryyn, jossa oli lasivitriineissä erittäin vanhoja hopea- ja muita arvoesineitä, kirjoja 1300-luvulta ja kaikkea mittaamattoman arvokasta sälää. Kuvaaminen oli kielletty, joten kuvasin tietysti mahdollisimman paljon. Paavin asuja, ristejä, hauta-arkku ja kaikkea mahdollista oli framilla. Hiipparointia tornissa.\nSeuraavaksi menimme itse katedraalin, joka oli aikakaudelle tyypilliseen tapaan täynnä koristeltuja yksityiskohtia, joihin oli panostettu viimeisen päälle. Sen jälkeen kävelimme ulos ja kellotorniin, joka on yksi Splitin korkeimpia rakennuksia. Torni oli mahtavaa rakennusjälkeä ja palikoiden saumat olivat millintarkkoja – uskomaton taidonnäyte männä ajoilta. Minna hitusen kauhisteli korkeuksia, mutta kävi silti korkeimmassa pisteessä. Palasimme lähtöruutuun ja kysyimme vielä missä on krypta. Löysimme sen ohjeilla pian, mutta vaikka se sinänsä komean mallinen olikin, niin nähtävillä ei ollut käytännössä mitään. Lattiassa oli aidattu kaivo, johon oli nakeltu kolikoita vinot pinot. Krypta oli siis lievä pettymys, mutta viimeisenä kohteena ollut Baptistery oli hieno, sillä seinällä jollotti tylyn näköinen patsas. Ehdottomasti näkemisen arvoinen setti kaikkineen koko katedraali. Hiukomisen yllyttyä etsimme ensin vessan ja hortoilujen jälkeen rantabulevardilta pitarullien oloiset laitokset, jotka veKatedraalin taidetta. dimme kitusiimme porotuksessa veden lähellä. Käppäilimme vielä satamaan fundeeraamaan tulevaa saarivisiittiä, mutta se jäi hieman vaiheeseen. Lisäksi meille selvisi, että paikallisbussit eivät ilmeisesti lähdekään bussiasemalta vaan juuri sieltä, minne jäimme aluksi. Eli sinne lähtöruutuun takaisin. Jalkamme olivat jo hitusen nuutuneet, koska kilometrejä kertyi viljalti, samoin nousuja ja laskuja. Ostimme vielä uintitossut kojusta tulevia rantavisiittejä varten. Päästyämme paikalle, huomasimme toisella puolella bussin nro 60, mutta kysyimme vielä paikalliselta jantterilta olemmeko oikealla puolella katua – missään ei nimittäin näkynyt järkevästi mitään nuotituksia. Olimme kuulemma oikealle puolella, ja melko pian tuli tupaten täynnä oleva bussi, johon alkoi sulloutua lisää populaa. Me emme siihen halunneet, joten jäimme venailemaan uutta. Puolen tunnin päästä hyppäsimme toisen kyytiin, mikä sekin oli hetkessä piukassa väkeä. Pummilla matkustaminen oli näemmä helppoa, eikä puoletkaan porukasta näyttänyt mitään tikettiä kuskille. Alkumatka mateli, kun bussi stoppasi joka pysäkillä ja väkeä tuli vain lisää. Näimme samalla tuttuja liikkeitä aiemmin nähtyjen Jyskin ja Lidlin lisäksi; Intersport ja Interspar. Matka tuntui todella pitkälle seistessä tukalan kuumassa bussissa – hiki virtasi vuolaana. Minnan kädestäkin jäi hikivaluma lasiin, ilmeisesti reviirin merkkausta. Perillä majapaikassa olimme joskus klo 15 jälkeen. Otimme hetken aikaa lunkisti ja olimme jo päättäneet alkumatkan perusteella, että maksamme mieluusti 50 euroa lentokenttäkyydistä lähtiessä, jotta meidän ei tarvitse sompailla laukkujen kanssa ensin Splitiin ja sieltä lentokentälle. Varsinkin, kun kaikki aikataulut näyttivät kusevan aika lahjakkaasti ja porukkaa oli välillä niin paljon, että sekaan ei kunnolla mahdu.\nViiden jälkeen menimme kaupan Latte Macchiato -ostosten kautta rannalle snorklailemaan. Tällä kertaa painelimme Omisin puoleiselle biitsille, jossa oli näemmä kivasti vielä suihku hollilla suolan huuhtomiseksi. Painelimme suoriltaan veteen, myös Minna, joka kammoksuu kylmää vettä. Alku näytti siltä, että kaloja ei ole lainkaan, mutta niitä rupesi näkymään pian erittäin hyvin – ei vieläkään mitään väri-ilotulitusta, mutta perussettiä hyvin hollilla ja uusia reissulajeja useita. Kivoin havis oli harjamerihevonen, joka päivysti pohjassa, joskin hieman epäilyttävän elottoman näköisenä. Toinen uusi tuttavuus oli rengassargi. Kalalajeja taittui yhteensä 11. Näimme myös Välimeren peruskauraa eli meriheinää (Neptune Grass) sekä jokusen muun eliön (Yellow Tube Sponge, Firworks Anemone ja Violet Sea Urchin). Komiaa katseltavaa kaikkineen pitkästä aikaa. Valitettavasti kylmä vesi veti molemmat kananlihalle ja arviolta puolen tunnin päästä meidän oli mentävä rannalle. Lämmin suihkuvesi teki terää, mutta aurinko ei juuri lämmittänyt enää iltaa vasten. Saimme jopa jokusen tipan vettä taivaalta. Pläräilin jälleen tohkeissani kalakirjoja, enkä malttanut pysyä biitsillä, joten hetken tauon jälkeen kävin vielä yksin lyhyen lenkin; Minna ei enää halunnut paleltumaan. Lajisto oli pitkälti samaa, mutta erittäin hyvin nähdyt Coby-porukkaan kuuluvat otukset eivät vain taittuneet lajilleen, mikä oli hitusen turhauttavaa. Kylmyyden takia palasin pian rannalle, ja loppuillan olinkin sitten kurkku kipeänä... Palasimme majapaikkaan, kävimme suihkussa ja sen jälkeen kaupassa hakemassa sapuskaa tulevalle päivälle. Meinasimme ostaa juomavedeksi jotain autonpesuvettä, mikä oli hieman hämäävää, koska olivat juomien vieressä. Onneksi joku myyjä vinkkasi asiasta. Illalla söimme samaa kuin aiemmin, mutta maissilla terästettynä. Pakkasimme vielä tulevalle päivälle romut valmiiksi, minä kirjoittelin ja Minna touhusi väsyneenä omiaan. Maate menimme hyvissä ajoin klo 22.00, koska seuraava päivä olisi todella pitkä.\nDiocletianuksen palatsi alkuperäisloistossa 300-luvulta. Katedraali rakennettiin myöhemmin.\nBOSNIA JA HERTSEGOVINAN MOSTAR TO 17.9. Kurkkuni oli liekissä yöllä, joten yöunet jäivät surkeiksi. Siitä huolimatta heräsimme suunnitellusti kello 5.45, teimme aamutoimet ja talsimme lähipysäkille odottelemaan bussia. Keli oli mukavan lämmin, vaikka aurinko ei ollut vielä noussut taivaalle. Suunnilleen klo 6.35 bussi tuli ja olimme varmoja, että myöhästymme Hotel Le Meridienin noutopisteestä, jossa meidän piti olla klo 7.00. Mutta niin vain meno oli odotettua joutuisampaa ja olimme scoutanneet pysäkin edellispäivänä, joten homma sujui hyvin. Kävelimme oikeaan pisteeseen ja meille jäi jopa reilut viisi minuuttia ylimääräistä aikaa. Samalla lajilistalle kuului keltahemppo ja talitiainen. Split-excursionin äijä tuli noutamaan meidät minuutilleen sovittuun aikaan. Haimme vielä pari tyyppiä kyytiin toisaalta, kunnes suuntasimme Splitin pohjoispuolelta satamaalueen länsireunalla tunnelia pitkin. Kävimme juuri samoilla nurkille edellispäivänä, joten sikäli oli tuttua seutua. Rantabulevardi oli vielä melko hiljainen, kun odottelimme 20 minuuttia toista minibussia ja muuta porukkaa. Meidät jaettiin kahteen eri autoon – toinen suuntasi Bosnia ja Hertsegovinassa Mostarin lisäksi Medjugorjeen ja toinen Kravicen vesiputouksille. Me jäimme alkuperäiseen pirssiin vesiputous mielissämme. Kello 7.45 starttasimme samaa tunnelia ulos Splitista. Opas kertoi mukavasti peruskuvioita kaupunkiin ja Kroatiaan liittyen. Muun muassa, että kommunismin päätyttyä alueella oli yli 60 tehdasta, mutta ne myytiin yksityisille, mikä oli ison luokan virhe, sillä he pitivät niitä yllä vuoden tai pari ja tuhosivat ne uuden tonttimaan vuoksi, jotta rahaa virtaisi nopeammin. Se aiheutti työttömyyttä, sillä jäljellä on enää laivatelakka ja sementtitehdas. Saimme kuulla muutakin; muun muassa sen, ettei Splitiin haluta kaupunginjohdon puolesta isoja hotellialueita ja jättihotelleja, jotta se ei ajaudu massaturismipaikaksi. Kuulemma nyt ollaan limiteillä väkimäärän suhteen, joka on lisääntynyt noin 20 prosentin vuositahtia. Näimme alkuvaiheessa myös linnakkeen, jossa on kuvattu Game of Thronesin useampi tuotantokausi. Maisema muuttui pian vuoristoiseksi pensaikkomaaksi, jossa oli sekä havu- että lehtipensaita ja matalia puita. Maisemat olivat varsin yksitoikkoiset, mutta niitä oli silti hauska katsella. Tie oli viimeisen päälle priima ja rajoitus 130 km/h, joskin bussissa oli rajoitin 100 km/h. Valtatie oli valmistunut kaksi vuotta sitten, jolloin koko siivun hinta oli nasevat neljä miljardia euroa, mikä oli reilusti enemmän kuin piti, mutta korruptio vaikutti asiaan.\nEnsimmäinen stoppipaikka Bosnia ja Hertsegovinassa.\nSodan tylyjä muistoja.\nKokeilin plokkailla lintuja koko ajan, mutta Bosnian rajalle saakka kestäneet 1,5 tunnin ajon aikana näin vain yhden keskikokoisen pedon ja mahdollisesti lepinkäisen. Molemmat jäivät auki, enkä plokannut mitään muuta siivekästä – totaalista tyhjyyttä! Rajalle saavuimme aikataulun mukaisesti, ja annoimme passit oppaalle. Samalla Minna huomasi, että joku rekka oli ajanut päin puomia, joka oli kärryn välissä mystisesti... Tovin odottelun jälkeen pääsimme Kroatian check pointista lyhyen matkan päähän Bosnian rajanylityspisteeseen. Sitten alkoikin ankara Bosnian ja Hertsegovinan pinnojen jahtaaminen. Vaan eipä tilanne ollut yhtään pirteämpi rajan tuolla puolenkaan. Eli lintuja sai hakemalla hakea, eikä niitä lennellyt tai päivystänyt missään. Maisema muuttui kuitenkin hiljalleen aavistuksen vähemmän kumpuilevaksi. Eräässä pikkukylässä tärppäsi sentään sen verran, että punapäälepinkäinen mökötti tolpan nokassa tienposkessa, mikä oli mukava havis. Stoppasimme jossain kohtaa joen varteen kahville ja toilettikäynnille. Rinteessä oli vanhoja raunioita, mutta emme ehtineet niiden ihailuun. Katselimme kasveja ja samalla lajilistaan tarttui ainoastaan talitiainen. Ennen Mostaria näimme valtavia viljelysalueita. Maanviljely – erityisesti viini – onkin turismin ohella tärkeimpiä tulolähteitä. Muuten saimme kuulla tuhdin paketin siitä miten sekavaa tilanne on ollut ja on edelleen Mostarissa ja koko Bosniassa. Bosnia on itse asiassa maan pohjoisosaa ja me olimme Hertsegovinassa maan eteläosassa. Bosnian puoli on ilmeisesti hieman viljavampaa seutua.\nLuodinreikiä on edelleen paljon.\nMaassa syttyi sota 1991 ja 1992, jolloin Mostarin kaupunki oli jopa Kroatin Splitiä edellä. Infraa oli rakennettu erittäin hyvin, mutta sodan vuoksi kaupunki koki melkoisen hävityksen. Valtava määrä rakennuksia tuhoutui kokonaan tai niin pahoin, ettei niitä ole kunnostettu sen koommin. Kerrostalojen seinissä on edelleen siellä täällä satoja luodinreikiä. Kyseessä oli ilmeisesti aluksi Serbian valloitusyritys, jolloin Mostarissa katoliset ja muslimit liittoutuivat puolustamaan serbejä vastaan. He saivat pidettyä asemansa, mutta sittemmin alkoivat sotia toisiaan vastaan. Sotkeutuneena oli kroaatteja ja kaikkea mahdollista. Lopulta maa oli niin syvällä, että USA, EU ja YK tekivät kauppasaarron. Sen seurauksena BKT romahti totaalisesti; nykyäänkin keskiansiot ovat noin 450 euroa kuukaudessa. Myöskään öljyä ei tuotu maahan, mikä aiheutti sellaisen mystisen tilanteen, että vaikka Kroatian kansalaiset olivat yksi osapuoli sodassa, niin maa rupesi myymään öljyä vastapuolelle siitä huolimatta, että ne tulivat vihollisen tankkeihin ja asevoimille. Hyvää bisnestä. Sodan tiimellyksessä myös Mostarin vanha kaupunki – joka kuuluu nykyään UNESCO:n maailmaperintökohteisiin – tuhottiin pitkälti. Sen jälkeen on aloitettu mittavat restauroinnit ja turkkilaisen arkkitehdin 500 vuotta aiemmin suunnittelema old bridge tehtiin käsityönä uudelleen. Aiemmin sen teko kesti yhdeksän vuotta ja uudelleenrakentaessa seitsemän vuotta. Hintaa sille kertyi seitsemän miljoonaa euroa – ainoa moderni työkalu, joka sallittiin, oli nostokurki. Alueella on edelleenkin vahvat turkkilaissiteet. Sittemmin Mostarissa on tilanne rauhoittunut, mutta infran puolesta se on jäänyt pahasti jalkoihin. Kiersimme vajaan tunnin paikallisoppaan kanssa melkoisessa paahteessa pitkin vanhan kaupungin mukulakivikatuja ja basaareja, kunnes erkanimme ja saimme pari tuntia aikaa hortoilla omin päin. Suuntasimme heti ravintolaan syömään Cevapia, joka on paikallista tavaraa – ikään kuin pieniä kebakkoja ilman tikkuja pitaleivän alla ja sipulin kanssa höystettynä. Aika simppeli perussatsi, joka teki tehtävänsä.\nSapuskoinnin jälkeen hakeuduimme sillan alapuolelle fotailemaan monumenttia, tosin Minna unohti kaikessa tiimellyksessä itse kuvailut. Samalla sieltä hyppäsi tyyppi alas jokeen. Paikalliset ovat kehittäneet hyvän tulolähteen, sillä he keräävät 30–35 euroa yleisöltä, ja sitten vuorotellen hyppivät noin 25 metriä korkealta sillalta alas. Hyvä tienesti, sillä jokainen voi tehdä useita hyppyjä päivässä. Jokivesi oli todella kirkasta, mikä tuntui oudolle, sillä vastaavat joet ovat monessa maassa todella sakeita. Etsimme vielä pari tuliaista veljentytölle Caralle ja vietimme siestaa varjossa. Lintuja kertyi hiljalleen; yksi pajulintu, kanavalla vilahtanut kuningaskalastaja – joka jäi Minnalta unhoon – ylilentänyt harmaahaikara ja niin edelleen. Palailimme hyvissä ajoin lähtöpaikkaan huoltsikalle, josta ostin Latte Macchiaton. Kävimme vielä pienen kävelylenkin asumusten luona, jolloin parin harakan lisäksi kaksi nokkavarpusta heilui latvustossa. Klo 14.30 lähdimme aikataulun mukaisesti kohti Kravicea. Tällä kertaa menimme pientä serpeentiinitietä pitkin, mikä luikerteli vuoristossa. Näky oli outo, sillä keskellä ei mitään oli välillä uusia – mutta hylätyn näköisiä – isoja rakennuksia tai sitten ne olivat käytössä. Vuoristossa oli myös kalliin näköisiä taloja, joissa oli upouudet autot pihassa. Naapurissa saattoi puolestaan olla melkoinen röyskä. Viiniviljelmiä oli paljon ja lintuja surkean vähän (lue: muutama pääsky). Maisemat vaihtelivat kuitenkin mukavasti ja katajan näköisten pensaiden lisäksi näimme välimerensypressejä, pinjoja ja sitä rataa. Kraviceen saavuimme kello 15.15, jolloin saimme 1,5 tuntia aikaa talsia porottavassa, noin 35 asteen kuumuudessa alas putouksille. Ja niinpä teimme. Portaita kesti laskeutua noin kymmenen minuuttia rantaan, jossa oli satoja muitakin ihmisiä. Putoukset olivat mukavan näköisiä, joskaan ei kovin koskemattoman näköisiä, sillä rantaan oli kyhätty myös terasseja. Vaihdomme uimatamineet pienessä kojussa, jonka jälkeen menimme pahimmasta hälinästä sivuun. Minä painelin ensin veteen, joka oli todella kylmää. Minnakin kävi kerran pulahtamassa, mikä virkisti mukavasti hikoilupäivän jälkeen. Kävin vielä toistamiseen\npulikoimassa, vaikka kädet pistelivät kylmyydestä. Samalla huomasin rannalla tervaleppiä ja jotain rusokkeja. Virkistäytymisen jälkeen vaihdoimme kamppeet, otimme muutaman foton, ostimme jädeä ja lähdimme takaisin ylös. Odotin, että lintuja löytyisi, mutta emme nähneet yhtään ainoaa tirppaa. Ylhäällä kävimme vielä pienen lenkin jollain kuolleen näköisellä viljelmällä, jolloin lajilistalle tuli sentään muutama peippo ja viherpeippo sekä levoton seitsemän hempon parvi. Ei kuitenkaan pedon petoa, vaikka sektoria oli vaiks kui ja paljon. Kravicesta jatkoimme pikkuteitä aikataulun mukaisesti rajanylityspisteeseen, jossa oli sama ruljanssi kuin saapuessa. Loppuvaiheessa ehdin vielä plokata kolme kalliopääskyä Bosnian puolelta, mutta muuten oli kuollutta. Toki bussista kaikki on hankalaa, mutta silti sigma Bosnia ja Hertsegovinasta oli 20 lajia. Kroatin puolella alkoi väsymys painaa, mutta päivystin silti motarilla koko ajan, josko jotain tirppaa näkyisi. Noin puolentoista tunnin siirtymän aikana näin ainoastaan tuulihaukan, en mitään muuta lintua. Splitiin ennätimme varttia vaille seitsemäksi, ja päätimme jäädä paikalle, emmekä halunneet kuljetusta Le Meridien Hotellille. Ehdimme nimittäin hyvin talsia paikallisbussien lähtöpaikalle ja hieman seitsemän jälkeen hyppäsimme täyteen bussiin, johon sulloutui sairaasti porukkaa. Ei kovin juhlava tapa matkustaa, mutta niin vain menimme jälleen pummilla majapaikkaan, jossa olimme hieman ennen kasia. Loppuillan otimme lunkisti. Illallinen koostui nakkimunakokkelista sekä Morosta. En jaksanut edes kirjoittaa päivän tarinoita, mutta ilta venyi silti yhteentoista ennen koisimista.\nHorisontti täynnä tyhjyyttä.\nHUILAILUA JA SNORKLAILUA PE 18.9. Saimme molemmat hyvät yöunet, enkä herännyt kuin pari kertaa, sillä räkätauti hellitti onneksi yöksi. Aamulla nokkani vuoti sitten sitäkin enemmän, kun heräilimme kahdeksan jälkeen. Aamiaisen jälkimainingeissa kirjoittelin edellispäivän tarinat, ja Minnan silmäluomi oli erikoisesti turvonnut. Minna huilasi vielä tunnin, kun kirjoittelin klo 10.20 saakka. Päätimme suunnata snorklailupuuhiin, mutta sitä ennen ehdin vielä plokata kaksi komeaa käärmekotkaa jyrkänteen päältä. Suuntasimme lähirannalle pulikoimaan ensimmäistä kertaa paahtavassa auringossa. Väkeä ei ollut onneksi kuin muutama tyyppi, joten rauhallista oli meisinki. Hitusen pelkäsin, että tuleeko snorkkeloinneista mitään räkätaudissa, mutta hyvin näytti sujuvan. Kaikkea perussettiä oli hyvin tyrkyllä jälleen: 55 mustehuulikalaa, 40 korujunkkeria ja satulasargia, 17 kaulussargia, 25 raitasaha-ahventa sekä muuta lajistoa. Mukavin havainto oli kolme pientä tuliluikertajaa, jotka ovat endeemisiä Välimerelle. Minulla paloi kuitenkin jälleen käämit, kun ei taitu pohjassa tuon tuosta puikkelehtivat ruskeasävyiset kalat lajilleen, vaikka näin ne erittäin hyvin lukuisia kertoja muutaman kymmenen sentin päästä. Ei ole vaan ollut kuvia kirjoissa kattavasti, damn! Löysimme silti hyvin tavaraa. Muuta eliöstöä edustivat muun muassa Neptune Grass, Peacock´s Tail, Yellow Tube Sponge, Fireworks Anemone, Mediterranean Cerith, Common Shrimp, Black Sea Urchin ja Violet Sea Urchin. Vihdoin aurinko porotti niin hyvin, että pohja oli mukavan valoisa. Niinpä kalojen plokkailu oli jälleen yhtä juhlaa, vaikka olimmekin kananlihalla alusta saakka. Teimme kaksi pitkää lenkkiä ja minä vielä kolmannen päälle. Ylivoimaisesti vaikuttavin näky oli hieman syvemmältä Minnan plokkaama paikka, jonka pohjasta kohosi vähintään 85 hyvin suurikokoista – parhaimmillaan jopa 40-senttistä – Fan Musselia eli simpukkaa. Ne muodostivat harmaan pohjan kanssa hienon apokalyptisen fiiliksen. Kävin vielä hakemassa spuden, kun Minna otti aurinkoa. Satama-altaasta uskalsin määrittää tuhansia isohopeakylkiä kävellessä ohi. Kaukoputken kanssa seuloin merta, mutta Bracia vasten oli jäätävä väreily, eikä yhtään lintua ollut liikenteeseessä kahdeksaa pääskyä lukuun ottamassa. Rannalla oli muutama eteläharmaa- ja naurulokki sekä kesykyyhky ja uutena muutama tikli. Painelimme hotlalle kuumuudesta nuutuneina ja otimme lunkisti. Teimme tonnikala-tomaattimurska-kidneypapu-pastaa sapuskaksi. Sen jälkeen vedimme tunnin tirsat, jolloin kello olikin yhtäkkiä jo puoli viisi. Lunkkius jatkui, ja selvittelimme netistä seuraavan päivän tsäänssejä saarille snorklaamaan.\nSantos ihailemassa käärmekotkia.\nMajapaikan rannan piensatamaa.\nKuuden jälkeen teimme vielä iltakävelyn melko ylös kohti vuoria. Hengitykseni oli hieman raskasta nuhan takia, mutta niin vain löysimme kaksi harmaasieppoa uudeksi retkilajiksi. Kuulin myös pari mustasrastasta ja viherpeippoa, mutta muuten oli kuollutta. Minna löysi äiteelle kotilon kuoria tuliaisiksi. Palatessa alas meidät ohitti kymmeniä autoja, jotka olivat häihin matkalla.\nArmoton biletys oli selvästi jo yllänsä. Poikkesimme vielä kolmannen kerran saman päivän aikana kauppaan ja haimme edellispäivän reissulla oppaan suosittelemaa Mostarilaista viiniä testiin. Illalla teimme vielä sapuskaa lisää ja koitimme löytää töllöstä jotain englanniksi, mutta vain euronews onnistui – kaikki muut olivat saksaksi jostain syystä. Maate menimme klo 22.00.\nMinna poseeraamassa iltakävelyllä.\nBRAC KUTSUU LA 19.9. Heräsimme ilman kännyjen pirinää kahdeksalta kymmenen tunnin sikeiden unien päätteeksi. Tutkailimme vielä aikatauluja ja päätimme hypätä aamutoimien päätteeksi kello 9.02 Omisista lähteneeseen bussiin, joka olikin minisellainen ja jo klo 9.09 meidän kohdallamme. Olimme hyvissä ajoin Splitissä, joten poikkesimme vielä lähiapteekkiin hakemaan kurkkupastilleja ja nenäsumutetta. Sen jälkeen talsimme satamaan ostamaan tiketit yhteishintaan 66 kunaa (noin kympin yhteensä). Ehdimme vielä vetää pitsaslaissit ja poiketa marketissa sekä ihmetellä vesitason lähtöä, joskaan nousua emme nähneet. Splitin satama oli piukassa ökyjahteja ja muita paatteja. Meidän lautta lähti tasan kello 11.15 tupaten täynnä jengiä. Nappasimme jo hyvissä ajoin näköalapaikat kannelta ja minä seuloin kaikki lokit, joita lensi ohitsemme. Toiveena oli vihdoin plokata välimerenlokki eliksiin. Lintuja oli liikenteessä kuitenkin valitettavan vähän ja valaistusolosuhteetkin välillä kovan auringonporotuksen vuoksi hankalat. Meri oli kuitenkin todella tyyni ensimmäistä kertaa, mikä oli nastaa. Näkymä oli siis mainio, mutta välimerenlokin jahtaaminen tuntui epätoivoiselta. Sitten napsahti, joskaan ei välimeren- vaan mustanmerenlokki, joka lensi paatin ohi. Elistä paukkui! Pahimmasta päästä puutteita ollut laji tarttui vihdoin nasevasti plakkariin. Mahtava juttu. Muuten kaikki olivat etelänharmaa- ja naurulokkeja. Lauttamatka kesti 50 minuuttia ja hieman ennen rantautumista näin vielä toisen mustanmerenlokin, mutta hieman huonommin. Bracin Supetarissa pääsimme pian pois lautasta, haimme puolen litran kokiksen ja jatkoimme kävellen rantaa itään, josta löysimme heti sopivan näköisen tukikohdan snorklailuja varten. Vaikka satamassa oli kauhea härdelli, niin lähirannalla oli vain kymmenkunta henkilöä meidän lisäksemme. Lauttaterminaalia.\nMinna innokkaana fotailusta.\nEikä muuta kuin veteen! Vesi oli tällä kertaa mataluuden ja tyyneyden vuoksi hitusen lämpöisempää kuin aiempina päivinä, mutta oli se silti kylmää. Voda oli vieläkin kirkkaampaa kuin mantereella ja kaikki muutenkin kivasti hollilla. Aloimme nähdä hiljalleen kaloja mukavasti, eikä uusia parvia pitänyt etsiä kauaa. Perussetin lisäksi näimme muun muassa kuusi tuliluikertajaa sekä mahtavasti noin 80 nokkakalaa, jotka kiertivät pinnan tuntumassa meitä ympäri – ihan ykkösjuttu! Pohjassa uiskenteli yhteensä kymmeniä kaloja, jotka olivat Blennyjä tai jotain vastaavaa, mutta lajit eivät taittuneet kirjojen takia. Muuta mukavaa olivat esimerkiksi erakkorapu, muutama iso taskurapu ja merisiilit. Kampeloita emme löytäneet yrityksistä huolimatta. Vedimme kaksi pitkää ”kiertuetta” välillä lämmitellen ja huomasimme, että kello oli jo puoli kolmen huitteilla. Aika kului siivillä. Niinpä suuntasimme lähimpään bistroon, josta tilasimme minulle mixed platterin ja Minnalle grilled chicken, joka oli kylläkin selvästi possua... Tankkaus teki hyvää ja tuumimme samalla aikataulua. Seuraava purtilo mantereelle olisi lähtenyt 15.30 ja seuraava vasta klo 18.00. Päädyimme jälkimmäiseen, jotta ehtisimme vielä uudelle biitsille. Kävelimme hieman pidemmälle itään, jossa ”bulevardi” loppui, mutta palasimme vielä hitusen takaisin rauhalliseen poukamaan. Snorklasimme jälleen uuden lenkin, mutta mitään mullistavaa emme löytäneet tällä kertaa – samaa settiä lähinnä. Kylmyys iski ja visiittimme veteen jäi hieman lyhyemmäksi kuin aiemmat. Lämmitellessä päältämme muutti pikkukiljukotka ja kiviaidan – joita on paikalla ihan simona – takaa kuului samettipääkertun säksätystä. Niinpä minä kävin lyhyen kiikarointilenkin Minnan lämmitellessä.\nMuutamien satojen metrien matkalla uudeksi Kroatin pinnaksi nasahti ainoastaan metsäkirvinen, eikä mustarastaiden lisäksi ollut muuta hollilla. Sen sijaan plokkasin vihdoin jänönhäntää sekä uudeksi lajiksi rautatammen. Palatessa rantaan, ohitseni vilisti yksinäinen suosirri tuhatta ja sataa. Samalla 90 vaaleakiitäjää kieppui taivaalla. Pienen tuumimisen päätteeksi pistimme kimpsut kasaan ja lähdimme kävellen samaan suuntaan, jossa olin juuri käynyt. Polku johti leirintäaluetyyppiseen systeemiin, johon meni kaksi suomalaispariskuntaa aiemmin. Löysimme päätien ja lähdimme kohti satamaa, mutta poikkesimme kuitenkin hakemaan Lidlistä jäätelöt ja muuta tykötarvetta. Pihassa päivysti meille Kroatian ensimmäinen peippo. Palasimme päätietä satamaan, ostimme tiketit lauttaan ja menimme aallonmurtajan puolivarjoisalle penkille odottelemaan reilun puolen tuntia, kunnes paatti saapui. Lautalla valloitimme myötävalon puolelta hyvät paikat, sillä katsoin jälleen jokaisen lokin läpitte. Lajisto oli jälleen tuttua: etelänharmaa- ja naurulokkeja. Näin kuitenkin jo ennen lautan lähtöä kolmannen mustanmerenlokin, joka oli hienoin havis toistaiseksi lajista. Sataman laiteilla pyöri jokunen vaaaleakiitäjä ja näimme pinnassa muiden kalojen lisäksi pintaa viistäneen barrakudan komeasti. Lautta ampaisi liikenteesen kello 18.00. Maisemat olivat hulppeita ja hoksasimme samalla, että vastarannalla näkyvä jyrkänne on vasta vuoren puoliväli. Majapaikkaan se näyttää korkealta laelta, mutta todellinen lakiosa on paljon korkeammalla. Auringon hiljalleen laskiessa, mereltä lappoi sumun tynkää. Lämpötila laski samalla reippaasti, ja saimme niskaamme jokusen sadepisaran. Lopussa kellui parinsadan ridin lautta ja kaksi mustanmerenlokkia lähti paatin vierestä, joten sigma oli yhteensä viisi yksilöä. Jeh! Satamassa olimme klo 18.50 ja bussi lähtisi klo 19.00, joten laitoimme töppöstä toisen perään. Ehdimme hyvin, mutta pummi ei onnistunut tällä kertaa, sillä keskiovea ei avattu lainkaan. Darn. Väsy alkoi iskeä, kun jäimme kyydistä ja olimme majapaikassa hieman ennen kasia. 11 tunnin keikaus, mutta hyvä sellainen. Ilta kului kokatessa, kirjoitellessa, wifin toimimattomuutta (toinen ilta) manaillen, pakkaillen sekä organisaattoria infoillen, että vaihdamme noutopaikkaa aamuksi. Maate menimme klo 23.00.\nKRKA NATIONAL PARK SU 20.9. Kännykät pirisivät kello 5.45, jolloin meillä olisi vielä riittänyt unta useaksi tunniksi. Maisema oli edelleen pimeä, kun teimme aamutoimet. Bussipysäkille käppäilimme klo 6.20, jolloin Omisista piti lähteä bussi kohti Splitiä. Edellisaamuna minibussi oli jo alle kymmenessä minuutissa meidän kohdallamme, mutta olimme jo hitusen huolissamme, kun vielä puolen tunnin jälkeen ei ollut bussia ilmestynyt. Aikataulut näyttivät siis kusevan, eikä viimeinen tarkastus netistä onnistunut aiemmin, koska wifi oli pimeänä. Damn. Kyselimme muutamilta tyypeiltä, mutta he olivat hieman iäkkäämpiä, eikä englanti sujunut heiltä. Tai sitten eivät tienneet sunnuntain tilannetta. Seitsemän jälkeen kysyin vielä yhdeltä henkilöltä, joka ei ollut varma, mutta sanoi, että voi heittää meidät Splitiin ihan hyvin. Uskomatonta! Kysyin vielä hintaa, joka oli 100 kunaa, eli noin 15 €. Summa ei ollut juuri mitään, koska tyypillä meni edestakaisin yli tunti ja vielä polttoaineet päälle. Rupattelimme niitä näitä ja kaveri oli todella mukava. Tiesi skarpisti Suomen tilanteesta, että Nokian matkapuhelintoiminnot on myyty ja Rovio laittaa porukkaa pihalle. Tunsi myös sotahistoriaa ja niin edelleen. Saimme kuulla hyvin Kroatiasta lisätietoja, kuten esimerkiksi sen karun ennusteen, että neljän miljoonan kansalaisen määrästä miljoona kroaattia katoaa seuraavan 15 vuoden aikana. Syynä on se, että nuoriso ei löydä yleensä järkevän palkkaista työtä, joka vastaa koulutusta, jolloin he muuttavat muihin maihin töihin. Tällöin mukuloita ei synny myöskään lisää Kroatiaan. Keskiansiosta kuulemma peräti 70–80 prosenttia menee tällä hetkellä ruokaan, joten se on törkyhintaista suhteessa keskimääräisiin palkkoihin. Kaverin kanssa olisi voinut turista pitkän siivun, mutta saavuimme Splitiin green marketin laiteille. Kättelimme, kiittelimme kovasti ja huokasimme helpotuksesta, kun pääsimme perille. Rantabulevardi oli ensimmäistä kertaa hyvin hiljainen ja liikenne Splitissä oli muutenkin lähes kuollutta. Ehdimme hakea hieman lisää aamiaista ja manailla mahdollista sadepäivää, sillä vettä ropsi välillä ja pilvet olivat uhkaavan näköisiä. Kello 8.30 olimme bulevardin toisella reunalla, jossa meidät toivotti tervetulleeksi Portalin opas Silvio. Kuskina oli Andrea tai joku vastaava ja pirssinä viimeisen päälle herkuilla varustellulla Mercedes-minibussi. Valloitimme jälleen etupenkit, jotta näimme maisemat parhaiten.\nSynkän näköiset pilvet Splitin yllä aamutuimaan.\nAlkumatkasta noukimme vielä muutamia henkilöitä kyytiin, mutta muuten jurnuutimme kohti Krkan kansallispuistoa. Silvio oli selvästi vitsimiehiä ja heitti hyvää läppää tuon tuosta. Tai ei pelkkää läppää vaan myös ihan faktatietoa. Eniten kritiikkiä saivat poliitikot. Valtatie Splitistä Zagrebiin maksoi niin paljon enemmän, että sillä olisi pitänyt tehdä tie Berliiniin saakka. Esimerkiksi sama tunneli oli maalattu – tai ainakin laskutettu – seitsemän kertaa. Pormestari Splitissä oli rakennuttanut viimeisenä tekonaan bulevardin toisen reunan kokonaan uudelleen ja yllättäen hän omistaa rakenteilla olevan jättihotellin sen edustalla – myyntihinta 90 miljoonaa euroa. Lisäksi vissiin presidentti oli ollut puoli vuotta vankilassa ja hoitanut sieltä käsin hommiaan. Edellisissä vaaleissa nuori opiskelija oli ollut ainoastaan sillä vaaliteemalla liikenteessä, että kaikki poliitikot joutavat vankilaan, mikäli hänestä tulee presidentti. Jantteri sai peräti 27 prosenttia äänisaaliista, mikä on todella suuri määrä ja sitä rataa. Mielenkiintoisia tarinoita kaikkiaan. Maasto muuttui pian hyvin karuksi, vaikka emme olleet kovin korkealla. Kivikkoinen maaperä oli todella kuivan ja hankalasti liikuttavan näköinen sekä maisema kovasti erilainen kuin Mostariin päin lähtiessä, mikä yllätti. Maaseudut autioituvat Suomen tavoin myös Kroatiassa, sillä toimeentulokeinoja on lähinnä vain viinin- ja oliivinviljely, eipä juuri muuta. Ensimmäinen kohteemme oli Krka National Parkin Skradinski Buk, joka lienee kuuluisin paikka. Kyseessä oli siis erittäin komea vesiputouskokonaisuus. Suosio näkyi heti kättelyssä, sillä paikalle virtasi bussitolkulla väkeä – varsinkin teini-ikäisiä nuoria. Liekö kielikurssilaisia tms. Saimme tiketit, opaslehtiset ja aikaa kello 10.00–12.20 välisen ajan. Jättäydyimme heti Minnan kanssa lankonkien häntäpäähän, jotta massat saivat valua kiireellä ohi. Fiilis oli turistimassoista huolimatta eksoottinen – muratteja kiipeili jokaisessa puussa, erilaisia puulajeja oli paljon ja virtavesiä sekä tihkupintoja joka paikassa. Jättiruokoa kasvoi siellä täällä ja Minna tunnisti myös jonkin adiantumilajin sekä syklaamin, jota kasvoi paljon metsänpohjalla. Pilvisyydestä johtuen oli aika viileää, vain noin 19 astetta, joten huppari oli asiaa. Kaloja näimme vesipaikoissa tuon tuosta ja näkemistä oli muutenkin mukavasti. Harmillisesti kasvipuolelta emme tunnistaneet juuri mitään, punalatvan sentään. Linturintamalla oli melko hiljaista, emmekä kuulleet pauheesta johtuen mitään. Rantasipin kutsuääntä kantautui jostain ja sinisorsia oli siellä täällä. Eräälle näköalapaikalle tullessa näin nopeasti pikkumerimetson näköisen otuksen viipottamassa pari sekuntia perslintuna. Hitusen söi miestä, kun tilanne meni ohi, sillä se oli ainoa targetlaji meikäläiselle Krkasta.\nSantun keskustelutuokio jättiruokojen kanssa.\nMeidät ohitti yhteensä sadat ihmiset jatkaessamme käppäilyä, kunnes saavuimme virkistyspaikoille, jossa kävimme vessassa ja painelimme sillalle valokuvaamaan maisemia. Kylmän kelin vuoksi emme menneet uimaan, mikä oli selvästi pääasiallinen tarkoitus kaikilla nuorilla. Alueella on yksi uimapaikka komeimpien putousten luona, joten mikäpäs siinä. Koitin epätoivoisesti pällistellä sillalta ohilentävää merimetsoa, mutta ei niin ei. Virtavästäräkkejä oli pari hollilla, samoin nippu peippoja. Sillalta nousimme näköalapaikalle, jolloin näimme Kroatin ensimmäisen vesivoimalan rauniot vuodelta 1895. Myös tältä paikalta yritin plokata merimetsoa, mutta turhaan. Kaukana alajuoksulla siinsi kuitenkin jokunen kyhmyjoutsen. Poikkesimme vielä matkamuistokojuissa, mutta emme ostaneet mitään. Painelimme lähtöpaikalle, jolloin ylitsemme lipui kaksi käärmekotkaa hienosti tyrkyllä. Jotain lajistoa kertyi siis hiljalleen. Meillä oli vielä sen verran aikaa, että lähdimme sompailemaan kohti venerantaa yläjuoksulle, johon piti olla 500 metriä matkaa. Eksyimme ensin jollekin pikkurannalle syömään hieman välipalaa. Vieressä mökäsi liejukana ja näin vilaukselta kuningaskalastajan. Könysin vielä yhden pikkupurtilon kyytiin ja menin sen perästä kiikaroimaan, jolloin näin kaksi pikkumerimetsoa kököttämässä vastarannalla – yeh!!! Olipas hyvä tsäkä. Siinä ne nyt olivat elikset hollilla. Hyvillä mielin jatkoimme vielä venerantaan kasvimaailmaan ihmetellen. Tiuku repi jo sen verran paljon, että tein vain pikaisen kiikaroinnin rannassa, mikä oli sekin kannattava, sillä yksinäinen pikkumerimetsonuorukainen oli vielä paljon lähempänä, vain vajaan sadan metrin päässä päivystämässä. Mahtijuttu.\nPalasimme suoriltaan bussille ja hyppäsimme kyytiin. Muukin porukka oli pian kasassa ja jatkoimme rundia. Seuraava etappi oli Skradinski Bukin ja Roski Slapin puolivälissä oleva näköalapaikka, josta näki Krka-joelle. Saarella näimme hienosti jököttävän Visovacin luostarin, jossa voi ryhtyä munkiksi helposti – menee saarelle, eikä poistu vuoteen. Halukkaita ei kuitenkaan ollut meidän seurueessamme. Joella pulikoi tuhansia vesilintuja, joista ainakin 600 nokikanaa uskalsin määrittää. Joukossa olisi Syklaamia kasvoi siellä täällä. saattanut olla vaikka mitä, mutta välimatkaa oli aivan liian paljon. Jatkoimme vielä pohjoisemmaksi paikkaan nimeltä Roski Slapp, joka on myös osa kansallispuistoa. Paikka ei selvästi ole samanlainen turistirysä kuin Skradinski Buk, sillä paikalla oli vain kourallinen väkeä. Kanjonissa oleva paikka oli kuitenkin hieno ja nautimme perinteisen, paikallisen lounaan 75 kunan hintaan. Odotimme lämpimää sapuskaa, mutta se olikin vähän kuin alkuruoka; juustokolmioita, oliiveja, tomaattia, pekonin tyyppistä kuivattua tavaraa, viiniä, jotain myrkkyalkoholia ja sellaista. Kyllähän ape maistui ja mainio kokemus, mutta vaikka kuinka lapoimme tavaraa, niin kylläiseksi ei olomme muuttunut.\nVisovacin luostari Krka-joella.\nIlmeisesti herra Ninfan entinen tukikohta.\nSapuskoinnin jälkeen ostimme jäätelöt, poikkesimme alarannalle ja lähdimme hieman pidemmälle tutkimaan. Näimme jälkeen vihertävänsävyisiä Dalmatian Wall Lizard -liskoja sekä muutaman pikku-uikun. Paikka oli kuin aavemesta, sillä ainoa hotelli oli tyhjillään ja kyltissä luki ”free rooms!”. Weird. Plokkasin heti alussa kanavan pohjasta vaalean noppakäärmeen, joka oleskeli veden alla. Hauskan näköinen otus, joka otti rennosti pitkän aikaa. Muuten kävelimme tietä pitkin, mutta paikka tuntui aika laimealle edelliseen verrattuna, tosin emme ehtineet polkua kuin pienen tovin, emmekä kallioiden näköalapaikoille, sillä aikaa ei ollut kovin paljon. Samainen käärmes liikkui edelleen pohjassa paluumatkalla. Kello oli 14.40 ja oli aika jatkaa matkaa. Viimeinen etappi oli Sibenik, jossa saimme aikaa reilun tunnin kiertää rantabulevardia, jolloin ehdimme hyvin vierailla St. Jamesin katedraalissa, jossa on upea kastekirkko. Rakenteissa ei ole käytetty laastia lainkaan, mikä osoittaa mahtavaa rakennustaitoa. Taidokasta työtä. Haimme vielä lisäevästä, hengailimme rannalla ja minä nappasin irtojäätelön. Aikaa ei ollut kovin paljon, ja jatkoimme aikataulun mukaisesti kohti Splitiä. Opas jäi Trogirissa pois ja muutama muu ennen kaupunkia. Me jäimme ohjeistetusti lähellä paikallisbussien asemaa ja näimme vihdoin mistä bussit suuntaavat green marketin stopille. Bussi lähti hyvin vajaana kello 18.30. Me olimme hitusen seitsemän jälkeen majapaikassa auringon laskiessa räiskyvänä horisonttiin. Keli pysytteli onneksi ensi metrejä lukuun ottamatta hyvänä koko päivän – viileys oli retkipäivälle ainoastaan hyvä juttu. Poikkesimme vielä kaupassa ja iltasella yhdeksän jälkeen teimme sapuskaa. Maate menimme hyvin väsyneinä tasan kympiltä.\nThe Cathedral of St James.\nOMIS MA 21.9. Heräsimme pitkien yöunien päätteeksi joskus kahdeksalta, mutta ylös pääsimme vasta reilusti ysin jälkeen. Oli mahtavaa kuitata univelkaa pois ilman mitään aikatauluja. Minä kirjoittelin edellispäivän tarinat pois päiväjärjestyksestä ja hyppäsimme Omisin bussiin vartin yli 11. Matka kesti vain kymmenisen minuuttia, kunnes jäimme pois. Omisia oli kehuttu useaan otteeseen ja kieltämättä kylää reunustavat vuorenjyrkänteet olivat mahtavia. Hakeuduimme oitis Rannan ruiskukurkkua. joen laiteille, joka halkoo keskustaa. Näimme kyltin jostain kanjonista, mutta reilun kilometrin kävelyn jälkeen näimme vain uusia kylttejä, joten se sai jäädä käymättä, koska todellisesta etäisyydestä ei ollut mitään hajua. Paluukävelyn aikana plokkasin neljän kalliopääskyn parven, joten Kroatian pinna nasahti. Talsimme keskustaan ja ihmettelimme menoa, mutta eipä se juuri kummoista ollut, eikä jyrkänteiden lisäksi oikein ollut erityistä nähtävää. Haahuilun jälkeen kurvasimme ravinteliin syömään – ei mitään kummoista, hyvin perussettiä. Sen jälkeen suuntasimme ostoskeskukseen, josta oli tarkoitus hankkia joitain tuliaisia. Yläkerta oli tsekattu viidessä minuutissa, joten vaihtoehdoksi jäi alakerran marketti. Onneksi löysimme sieltä muun muassa paikallista mässyä ja kahvia viemisiksi. Hengailimme vielä hetken pihassa, kunnes suuntasimme klo 14.20 bussilla takaisin majapaikkaan. Kovalla tuulisuudella kyllästetty Omis oli nähty. Pienen levähdystauon jälkeen Minna halusi vielä rannalle käppäilemään, joten kävimme aallonmurtajlla ja istahdimme tekemään ristikoita, kunnes jatkoimme vielä rantaan ja takaisin Dujeen. Veto ei ollut meillä parhaimmillaan, mutta ei se mitään, sillä olimme jo nähneet paljon reissun aikana. Snorklailukaan ei enää innostanut alle 20-asteisessa vedessä. Loppuilta kului aika rennoissa tunnelmissa – teimme ristikoita, pakkasimme, siistimme hieman kämppää ja sitä rataa. Olimme kahdeksan aikaa jo täysin valmiita unten maille, mutta emme sentään ihan niin aikaisin viitsineet mennä.\nKOTI KUTSUU TI 22.9. Heräsimme hyvissä ajoin, pakkasimme loput kimpsut kasaan ja loikkasimme pirssiin, joka kuljetti meidät lentokentälle. Perillä olimme joskus hieman kymmenen jälkeen, joten ehdimme vielä törsätä loput kolikot kahvilaan. Lento lähti kello 11.15 ja hieman kolmen jälkeen laskeuduimme Suomeen. Aleksi tuli hakemaan meidät ystävällisesti, joten pääsimme jatkamaan jouhevasti matkaa Länsimäestä Tampereelle muuttopuuhiin. Kroatian reissu oli takana. Minä vein tällä kertaa pidemmän korren lintulajiarvauskisavisassa.\nBosnian ja Hertsegovinan lajimäärä\nMatkan iltahuutolista. Kauttaviivoin on eritelty maat 17.9. (Kroatia / Bosnia ja Hertsegovina). Lintulaji\nEurasian Grag Martin\nMatkan kalalista. Kalalaji Isohopeakylki\nPerucko jezero Skradinski buk Sibenik KROATIA\nBusko jezero Split airport\nMostar Brac Kravice Waterfalls


Tarjouksen tekeminen – SimplBooks tukiympäristö\nLuotu 3. touko 2021\nTässä ohjeessa kerrotaan, miten voit tehdä uuden tarjouksen, lähettää tarjouksen asiakkaalle tai muuttaa tarjouksen tarvittaessa myyntilaskuksi.\nTarjouksen rivit näyttävät samanlaiselta kuin myyntilaskulla, mutta tarjousta ei lisätä kirjanpitoon, samalla tavalla kuin myyntilaskua.\nMITEN TEHDÄÄN UUSI TARJOUS JA LÄHETETÄÄN SE ASIAKKAALLE?\nKohdasta – ”TOIMINNOT > Tarjoukset > Uusi tarjous”\nTarjouksen tallentamisen jälkeen voit lähettää tarjouksen asiakkaalle valikosta ”Lähetä tarjous”.\nMITEN TARJOUKSESTA LAADITAAN MYYNTILASKU?\nKohdasta – ”TOIMINNOT > Tarjoukset” > Valitse sopiva tarjous napsauttamalla\nAuenneelta välilehdellä valitse oikealta: ”Laadi lasku”


SOTE ja CETA – vapaakauppasopimuksen vaikutukset arvioitava - JHL\nJulkaistu 12.6.2017 klo 12:05\nValinnanvapaus tai ei – Suomen on säilytettävä itsenäinen kansallinen päätösvalta sote-palvelujen tuottamisessa. Meidän on jatkossakin voitava vapaasti puuttua yritysten voitontavoitteluun ja pääomien liikkumiseen sote-palveluissa.\nEU:n ja Kanadan välinen vapaakauppasopimus CETA on parhaillaan EU:n jäsenmaiden kansallisten parlamenttien vahvistettavana. Suomessa sopimus on tulossa eduskunnan käsittelyyn ilmeisesti elokuussa, mutta sen käsittelyn tapa ja laajuus ovat vielä auki.\nHallituksen esitys SOTE-uudistuksen valinnanvapauslaiksi on nyt eduskuntakäsittelyssä. Valinnanvapaus muuttaa radikaalisti Suomen sosiaali- ja terveyspalveluja ja avaa palvelutuotannon myös yksityisille monikansallisille yrityksille. Kotimaiset pk-yritykset ja kolmas sektori jäävät auttamatta jalkoihin.\nOlen huolissani tulevien sote-yhtiöiden avoimuuden puutteesta. Palveluntuottajille asetetut raportointivelvoitteet eivät riitä aggressiivisen verosuunnittelun torjumiseen. Kaikkien julkisia palveluja tuottavien yhtiöiden pitäisi noudattaa julkisuuslakia. Kansalaisilla on oikeus tietää, miten yhteisiä verovarojamme käytetään. Avoimuus on tärkeää myös tiedotusvälineiden tiedonsaannin kannalta.\nKun valinnanvapauden tuomaan hämmennykseen lisätään vielä CETA-sopimuksen mahdolliset vaikutukset, pitäisi hälytyskellojen jo soida. Meille on vakuutettu, että julkiset palvelut ovat sopimuksen ulkopuolella. Meille on vakuutettu, ettei Suomi ole tehnyt sote-palveluja koskevia sitoumuksia. Meille on vakuutettu, ettei kerran yksityistetyn palvelun palauttaminen julkiseksi ei ole ongelma. Meille on vakuutettu, ettei CETA-sopimukseen sisältyvä uudenmuotoinen sijoittajansuoja estä kansallista sääntelyä.\nKuitenkin myös CETA-sopimukseen myönteisesti suhtautuvat asiantuntijat pitävät sijoittajansuojaan perustuvien korvausvaatimusten syntymistä valtiolle mahdollisena. Tällaisia korvausvaatimuksia voisi esittää ulkomainen sijoittaja, joka on odottanut varmaa tuottoa, mutta pettyy bisneksen kuivumiseen.\nKeskustelua CETA-sopimuksen riskeistä on herätelty julkisuudessa ja eduskunnassakin. Juuri nyt on ehdottomasti tehtävä arvio CETA-sopimuksen vaikutuksista Suomen SOTE-uudistukseen. Tarpeen olisi myös järjestää sopimuksesta laaja asiantuntijakuuleminen, kuten Tanskassa tehtiin. CETA ei saa olla meillä läpihuutojuttu.\nYksityisille palveluntuottajille suunnattavaa julkista rahoitusta koskevien lakikirjausten on oltava CETA-sopimuksen kestäviä. Mitään esteitä sote-palvelujemme tuotantotavan muuttamiselle ja uudelleen julkisiksi palauttamiselle tulevaisuudessa ei saa syntyä.\nsote-uudistus valinnanvapaus vapaakauppa