Kalaksikukko: Novelli: Pimeys saa tienoon vaippaansa - Novelli H.P. Lovecraftin hengessä, Osa 3\nOli ehkä liian helppoa olettaa piirrosmerkkien olevan jonkinlaisen vanhan, “muinaisen”, kielen kirjoitusmerkkejä. – höpö höpö, sanoi Frans Kedes hiljaa. Tosiasiassa kuviot olisivat kuitenkin jonkun ajankulukseen tekemiä muka-kirjaimia, jotka eivät tarkoittaisi yhtään mitään. Muistivihkon alkupuolella olevat vanhan miehen muistiinpanot koostuvat lastenloruilta näyttävistä runonpätkistä ja arkisten asioiden ylöskirjaamisista. Joidenkin sivujen keskellä oli kömpelösti piirrettyjä ihmishahmoja. Joillekin hahmoille oli piirretty liian isot kädet ja joissakin kasvot oli sutattu niin ettei näkynyt kuin mustana tapittavat silmät. –Selvästikin hullulle rakas pieni muistikirja, ajatteli Frans Kedes itsekseen. Juodessaan keittämäänsä kahvia Frans Kedes piirteli vihkossa olevia merkkejä sanomalehden reunukseen. Merkit näyttivät todellakin muistuttavan etäisesti jonkinlaiselta nuolenpääkirjoituksen ja arabiankielen kirjainmerkkien sekoitukselta. Joihinkin merkkeihin oli piirretty ylä- tai alapuolelle silmä tai avoinna oleva kämmen tai joku muu symboli. Joissakin kuvissa silmä oli kiinni ja joissakin se näytti tuijottavan aukinaisena. Hän joi kahvinsa loppuun ja nousi laittaakseen kahvimukin tiskialtaaseen toisten tiskausta odottavien astioiden sekaan kun päänsärky alkoi. Tätä Frans Kedes oli alitajuisesti odottanut koko aamupäivän ja luuli jo ettei vanha tuttava tulisikaan vieraaksi niin kuin aina seuraavana aamuna baari-illan jälkeen. Hän otti keittiön kaapista tutun pienen punasinisen askin ja napsautti sieltä kapselin kämmenelleen. Kulauksella vettä kapseli meni kurkusta alas. Hän katsoi olevan parasta käydä olohuoneen sohvalle pitkäkseen odottamaan särkylääkkeen vaikutusta. Oikaistessaan itsensä hyvään asentoon sohvan pehmeään syliin hän nukahti lähes välittömästi. Juuri ennen nukahtamistaan, juuri unen ja valveen hämärällä rajalla Frans Kedes kuuli jonkun sanovan selvällä puheäänellä, – Me hiivimme keralla varjojen / me lupaamme pitkää yötä. Ennen vaipumistaan syvään uneen Frans Kedes sanoi itse lujalla äänellä: ”Me saavumme pimeyden myötä”. Tämä lause jäi kaikumaan mielen sopukoihin koko alkavan painajaisunen ajaksi.\nUnessaan hän istui keittiöpöydän ääressä tutkimassa vaaleapukuisen miehen muistikirjaa. Hänellä oli esillä aukeama, jonka vasemmalla puolella oli kalliosta jäljennettyjen merkkien jono ja oikealla oli tutut aakkoset kirjoitettu päällekkäin, niiden jatkoksi oli vielä piirretty roomalaiset numerot yhdestä kymmeneen ja luvut sata ja tuhat. Sanomalehden sivulle tekstien päälle oli kirjoitettu isoilla kirjaimilla sanoja, jotka muodostivat lauseen: PH´NGLUI MGLW´NAFH CTHULHU R´LYEH FHTAGN . Unessa pöydän ääressä istuva Frans Kedes lausui tuon lauseen selvästi ääntäen. Katon rajasta päältäpäin katsova Frans Kedes ihmetteli oman uniminänsä teatraalisuutta ja kasvojen vääristynyttä ilmettä. Unen Frans Kedes nousi pöydästä ja käveli kohti ulko-ovea, hän aukaisi oven ja astui pimeään …\nKatsellessaan ympärilleen hän huomasi ettei ollut täysin pimeää. Hämärässä hän totesi tulleensa jonkinlaiseen vanhaan hirsirakenteiseen varastoon. Katon rajassa kulki kaksi pitkää ortta joista roikkui ruokatarvikkeita ; rei’istä orteen pujotettuja leipiä, kuivattua lihaa ja kalaa, yrttikimppuja ja paljon muutakin kuten ennen vanhaan oli ollut tapana säilyttää ruokaa pitkän talven varalle. Sivummalla näkyi tynnyreitä; suolatiinuja joissa sianlihaa ja kalaa säilytettiin voimakkaasti suolattuna. Seinähirsien välistä siivilöityvässä valossa hän tutki enemmän ympäristöään. Peremmällä oli laareja viljan säilyttämiseksi, seinustalla oli vanhoja puuvalmisteisia tarvekaluja. Keskellä ruokavaraston lattiaa oli luukku, jossa vetimenä näytti olevan sepän takoma pyöreä hela. Luukun alla oli todennäköisesti maakellari perunoille ja muille juureksille. Ikään kuin Frans Kedes olisi tehnyt niin aikaisemminkin, hän nosti helasta luukun pystyasentoon ja kaatoi sen kumolleen lattialle aukon viereen. Ja tottuneen oloisesti hän astui tikkaiden ensimmäiselle poikkipuulle ja alkoi sitten laskeutua alas pimeään. Alhaalta maakuopasta nouseva etova mädän lihan haju olisi saanut normaalisti krapulaisen Frans Kedeksen oksentamaan mutta nyt hän asteli varmoin ottein alaspäin. Haju oli jotakuinkin samanlainen kuin silloin kun hän oli unohtanut tekemänsä kalakeiton muhimaan kattilaan kannen alle tiskipöydälle muutamaksi päiväksi. Ottaessaan kattilan kannen pois oli löyhkä saanut aikaan välittömän yökkäysreaktion. Vielä muutama askelma ja jalat tapasivat tukevan alustan. Maakellarissa oli täydellisen pimeää. Katsoessaan ylöspäin hän ei erottanut enää aukkoa josta oli juuri tullut. - Oliko joku sulkenut luukun! hädissään hän haparoi pimeässä ympärilleen ja kädet osuivat multaisiin seiniin. Kädet tapasivat seinillä jykevät tukipuut jotka jatkuivat kattoon saakka juuri ja juuri hänen päätään korkeammalle. Käytävän katto oli vuorattu harvalla laudoituksella. Edessäpäin tuntui olevan tyhjää tilaa. Hän päätteli laskeutuneensa jonkinlaiseen tunneliin. Jostain kaukaa edestä kuului säännöllinen vinkuva ja rahiseva ääni, kuin joku vetäisi henkeä pitkään ja raskaasti ja sitten päästäisi ilman hitaasti ja ponnistellen ulos. Ääni muistutti pajassa käytettävien palkeitten ääntä. Tai sitten jokin iso olento hengitti vaivalloisesti edessä päin odottaen Frans Kedeksen kävelevän suoraan ulottuvilleen! Laskeuduttuaan tikapuita pilkkopimeään hän oli ollut niin jännittyneessä mielentilassa, että oli unohtanut mädäntyneen lihan hajun mutta nyt hän huomasi sen taas. Löyhkä tuntui voimistuneen ja voimistui edelleen. Ensimmäiset yökkäykset kouristivat Frans Kedeksen vatsaa ja samaan aikaan hän huomasi myös edestäpäin tulevan äänen voimistuvan. Ääni muuttui kovaksi huohotukseksi ja sitten yllättäen kuului ähkäisy tuskin viidenkään metrin päässä edessä. Joku iso ahtaassa tilassa. Frans Kedes kääntyi ympäri ja etsi kauhuissaan tikapuita mutta käsi tavoitti ainoastaan kosteaa multaa. Pelko jyskytti päässä ja kuivuneessa suussa maistui kirpeä vatsahappo. Pakkohan tikapuut oli tässä olla…\nFrans Kedes heräsi olohuoneen sohvalta poski suusta valuneesta kuolasta märkänä. Hän ei muistanut unestaan juuri mitään, joitain epämääräisiä välähdyksiä lukuun ottamatta. Hän nousi sohvalta ja käveli keittiöön juodakseen lasin vettä. Matkalla hän kolhaisi polveaan pöydän kulmaan ja normaalin kirosanan sijasta ainut mitä hänen mieleensä tuli sanottavaksi oli irrallinen lause: “ja me saavumme pimeyden myötä”. Lause jäi pyörimään hänen mieleensä kuin kiusallinen renkutus iskelmäradiosta. Hän ihmetteli missä hän oli tuon lauseen kuullut. Hän laski hajamielisenä vettä pesemättömään kahvimukiinsa ja joi muutaman kulauksen vettä ja palasi takaisin olohuoneeseen. Frans Kedes kävi väsyneenä pitkälleen sohvalle ja juuri ennen nukahtamistaan hän kuuli jonkun sanovan mielessä pyörivän lauseen hitaasti, hiljaa ja selkeästi ja sitten hän oli jälleen unessa välittömästi.\nUnessa Frans Kedes seisoi keskellä tyypillistä Skotlannin ylämaiden nummimaisemaa. Oli myöhäinen ilta ja taivaalta satoi märkää lumiräntää. Pimeys oli juuri laskeutumassa. läheisen kumpareen takaa näkyi nuotion loimotusta. Hän kiipesi hieman ylemmäs nähdäkseen paremmin. Ison lepattavan nuotiotulen ympärillä piirissä seisoi hahmoja pitkät hiukset tuulessa hulmuten. Seitsemän miestä seisoi nuotion ympärillä, kuin liekkejä suojaten, kumarassa asennossa kädet hieman levällään. Miehet lausuivat yhteen ääneen jonkinlaista loitsua ja välillä heidän äänensä nousi lähes huudoksi ja silloin Frans Kedes erotti yksittäisiä sanoja tuosta oudosta kulttimenosta. Lopuksi miehet huusivat kolme kertaa lauseen –“Iä! Iä! Tsathoggua!”. Sen jälkeen täydellinen hiljaisuus laskeutui nummimaiseman ylle. Frans Kedes huomasi nyt vasta olevansa sisävaatteissa sukkasillaan ilman kenkiä ja kylmä tuntui yhtäkkiä luissa saakka. Pimeys tiivistyi vielä entisestään niin ettei näkynyt hetkeen kuin nuotion loimuava tuli, jonka kuvajainen jäi näkökenttään vaikka yritti katsoa poispäin. Nuotion loimu muuttui ensin punahehkuiseksi ja sitten se heikkeni nopeasti sinisävyiseksi hohteeksi. Pimeys muuttui lähes käsin kosketeltavaksi, se oli kuin jotain nestemäistä ainetta jota voisi kauhoa kouraansa ja valuttaa sormiensa välistä. Pimeys ei ollut tasaista; se näytti muodostuvan jonkinlaisista tihentymistä jotka olivat hitaassa liikkeessä. Se oli kuin olisi kaadettu mustetta vesiastiaan. Tuulen ulvonta muuttui korvia vihlovaksi vinkunaksi ja siitä vielä taajuuden noustessa ei kuulunut enää mitään. Jostain nuotion sinisen hehkun vierestä kuului älähdys kuin joku olisi juossut pimeässä päin estettä. Samassa kuului hirveä tuskan huuto ja perään surkeaa ulvontaa –kuin sikaa tapettaisiin ,ajatteli Frans Kedes. Mutta tuo huuto oli tuli ihmisestä eikä siasta. Frans Kedes hivuttautui taaksepäin varoen aiheuttamasta mitään ääntä mutta hän kuitenkin huudahti kauhusta ja putosi lähes polvilleen jonkin raskaan tömähtäessä ihan hänen eteensä. Samassa taivaan kokonaan peittäneet paksut sadepilvet raottuivat hiukan ja kuutamon valo pääsi kumottamaan pilvien raosta. Kuun valossa hän näki mitä oli pudonnut melkein hänen varpailleen. Se oli tosiaankin sianpää tai ainakin se ensin näytti siltä. Ennen kuin pilvet peittivät jälleen ainoan valonlähteen Frans Kedes ehti huomata että ruhostaan irrotetussa päässä oli erotettavissa ihmisen piirteitä. Ja kumartuessaan koskettamaan sian päätä hän päästi kauhun huudahduksen sormien koskettaessa kylmenevää velttoa ihmisen poskea. Tähän huudahdukseen hän heräsikin levottomana sydän rinnassa takoen. Olo oli ahdistunut eikä nukkuminen ollut poistanut väsymystä. Frans Kedes laahusti kylpyhuoneeseen tarpeilleen. Siinä käsiä pestessään hän muisti yhtäkkiä äskeisen unensa tapahtumat ja maiseman yksityiskohdat. Nostaessaan katsettaan lavuaarin yllä olevaan peiliin hän pelkäsi, että peilistä katsoisi epäinhimilliset kasvot siansilmineen. Mutta peilistä tuijotti vastaan sama vanha oma naama eikä mikään ollut muuttunut. Kai. Vielä. Loppupäivä lauantaista kului hitaasti lehtiä lukien ja kahvia juoden. Tupakanpolton hän oli jättänyt jo vuosia sitten. Olo parani illansuuhun mennessä täysin ja hän kävi pitkällä kahden tunnin pituisella kävelylenkillä. Kotiin palattuaan hän kävi saunassa. Kylvettyään hän joi pullon olutta ja teki itselleen voileivän. Tuijotettuaan hetken jotain typerän yhdentekevää ohjelmaa televisiosta hän päätti painua pehkuihin. Frans Kedes ehti maata selällään tuskin minuuttiakaan kun tyhjä ja musta uni otti hänet haltuunsa. Krapulaisen lauantaipäivän tapahtumat pyyhkiytyivät yön aikana mielestä ja ne siirtyivät harmaalle alueelle jonnekin muistin reunamille. Sunnuntai ei tehnyt harmaudessa ja mitäänsanomattomuudessaan poikkeusta muista sunnuntaipäivistä yksinäisen miehen elämässä.\n- Sama vanha malli , ajatteli Frans Kedes maanantaiaamuna astuessaan ulos asunnostaan. Aamulla oli Firmasta soitettu ja kysytty jos Frans Kedes olisi käytettävissä pienessä projektissa tuotannon puolella. Tämä tiesi kuuden tunnin työpäiviä neljänä päivänä viikossa parin kuukauden ajan. Frans Kedes oli suostunut vaikka hän tiesi ettei rahallisesti kostuisi työstä juurikaan ja tuntui lisäksi että häntä selvästi käytettiin hyväksi, niin kuin käytettiinkin kuten kolmeasataa muutakin tuotannosta lomautettuna olevaa. Bussipysäkki oli ihan Frans Kedeksen kotitalon; kymmenkerroksisen betonikolossin vieressä. Pysäkille kävellessään hän huomasi voimakkaan mädäntyneen lihan hajua muistuttavan löyhkän. -matalapainetta ,kuittasi Frans Kedes mielessään. Linja-autoa ei tarvinnut odottaa kauaa ja kohta hän seisoi kymmenen muun ilmeettömän matkustajan keskellä pitäen kiinni pään yläpuolelta roikkuvasta lenkistä. Seuraavalla pysäkillä vapautui istuinpaikka ihan Frans Kedeksen kohdalla ja hän istahti tympeän näköisen vanhan naisen viereen ja jäi itsekin tympeän näköisenä tuijottamaan edessä istuvan niskaa.\nSille samaiselle pysäkille jäi seisoskelemaan bussikatoksen varjoon hahmo, jolla oli yllään pitkä likaisen harmaa päällystakki. Ihmiset jotka olivat odottaneet bussia, olivat siirtyneet seisomaan katoksen ulkopuolelle miehestä leviävän etovan hajun takia. Harva on elämässään joutunut kokemaan miltä tuoksui juuri parhaaseen mätänemistilaan joutunut ison eläimen tai ihmisen ruumis. Miehestä lemuava haju oli raadon löyhkää. Jos olisi katsonut lähempää myssymäisen lakin ja kaulusten varjostamia kasvoja olisi saattanut kauhukseen huomata kasvonpiirteiden epäinhimillisyyden. Periaatteessa kaikki oli niin kuin pitikin; oli kaksi silmää, kaksi sierainta nenässä ja suu, jota ympäröivät huulet. Mutta silmät olivat sian silmät, korvat olivat paksut ja karkean karvan verhoamat, sieraimet olivat kaksi soikeaa reikää naamassa olevan ulkoneman keskellä silmien alapuolella ja suu oli yksi suora viiva kahden sierainaukon ja loivan leuan keskivaiheilla. Hahmo lähti katoksen suojasta kävelemään kohti isoa kerrostaloa, jossa Frans Kedes asui. Olento meni suoraan D-rapusta sisään ja nousi hissillä kuudenteen kerrokseen. Frans Kedeksen ovelle päästyään olento otti pitkän takkinsa taskusta ison leveäteräisen veitsen, jonka survaisi oven ja karmin väliseen rakoon lukon kohdalta. Samalla olento teki vääntöliikkeen voimalla, jonka tuloksena lukko ja karmissa oleva vastakappale repeytyivät irti kiinnikkeistään ja ovi aukesi. Outo vieras käveli suoraan Frans Kedeksen keittiöön. Keittiön pöydälle pitkätakkinen olento jätti viestin, jossa kerrottiin haluttavan tavata Frans Kedes illalla kaupungilla rautatieaseman edessä ja että asia oli tärkeä. Viestin loppuun oli kömpelösti piirretty pieni käärmettä suussaan pitävän ihmisen pää. Vieraan lähtiessä ulko-ovi jäi rikkoutuneen lukon takia raolleen ja syntyvä ristiveto heitti jonkin ajan kuluttua lappusen pöydältä lattialle, lähelle vanhojen sanomalehtien ja mainoslehtisten muodostamaa sekaista pinoa.\nSinä päivänä Frans Kedes ei viestiä nähnyt. Hänellä oli täysi työ saada rikkoontunut ulko-ovi kuntoon. Kun hän soitti paikalliselle huolto-yhtiölle, sieltä sanottiin että vahinkoilmoitus kirjattaisiin ylös ja huoltomies saataisiin paikalle aikaisintaan ensi viikolla. Sitten hän soitti lukkoliikkeeseen, joka mainosti olevansa “päivystävä lukkoliike”. Sieltäkään hän ei saanut apua akuuttiin ongelmaansa; ääni vastaajasta kertoi asiallisesti liikkeen aukioloajan ja kertoi ystävällisesti jättämään viestin heti äänimerkin jälkeen. Frans Kedes odotti piippaukseen asti ennen kuin sulki puhelimen. Hän päätti ettei tekisi ilmoitusta poliisille murrosta, koska asunto näytti olevan muuten koskematon eikä hänellä mitään varastamisen arvoista näkyvillä ollutkaan. Hän päätti koittaa itse korjata oven saadakseen sen lukittua ainakin yön ajaksi. Kun ovi oli jotenkuten korjattu hän otti olutpullon jääkaapista ,istahti olohuoneen sohvalle ja avasi television. Vasta hetken istuttuaan hän huomasi ilmassa leijuvan pistävän hajun. Haju tuntui niin voimakkaana että oli pakko nousta avaamaan tuuletusikkuna. Hän istahti takaisin sohvalle katsomaan TV:n uutislähetystä. Uutislähetys ei päässyt puoleenkaan väliin, kun Frans Kedes jo nukahti. Avattu olutpullo kaatui hänen syliinsä kastellen housut ja viltin, jonka päällä hän istua retkotti. – Perkele! , Frans Kedes huusi ja pomppasi ylös. Hän kävi riisumassa housut kylpyhuoneen pyykinpesukoneeseen, sinne hän sulloi myös märän viltin. Kuivausnarulla roikkuivat ryppyiset samettihousut, jotka hän otti ja puki päälleen. Hän otti toisen oluen jääkaapista mutta vahingosta viisastuneena joi sen lähes yhdellä kulauksella jo keittiössä. Nyt hän ehti katsoa TV:n ajankohtaisohjelmaa täydet viisi minuuttia, kun kuorsaus alkoi jo kuulumaan. Frans Kedes nukkui sohvalla koko sen yön erikoisempia unia näkemättä. Aamuyön tunteina hän havahtui sen verran, että sulki kauko-ohjaimesta television ja nukahti heti uudestaan. Juuri ennen heräämistään aamulla hän näki unikuvan. Kuva pysyi hänen mielessään selvästi piirtyneenä koko aamun. Se oli kuin jälkikuva , kun on ensin katsonut kirkasta lamppua ja sitten sulkenut silmänsä. Surrealistisessa näyssä oli kuolleen erämaan laidalla kaksi kiviröykkiötä ja niiden välissä hieman kauempana leijui jättimäinen palava, kirkkaan oranssinen porkkana. Siitä tulisi hieno piirros tai maalaus.\nTiistai oli hänellä vapaapäivä. Häneltä oli kysytty työmaalla oliko hänelle väliä minkä päivän hän olisi vapaalla nelipäiväistä työviikkoa tehdessään. – ihan sama , hän oli vastannut. Frans Kedes oli yksinäinen mies ilman säännöllisiä harrastuksia eikä sillä ollut oikeastaan väliä koska hän vapaapäivänsä viettäisi. Oli hänellä kyllä harrastuksia mutta lukeminen, piirtäminen ja ristikoiden teko ei harrastuksena vaadi aikatauluja. Aamupalan jälkeen hän ajoi partansa ja puki tummansiniset farmarihousut ylleen. Puuvillainen sinipunaruudullinen paita löytyi päälle suoraan pyykkinarulta ja harmahtava ulkoilupusakka eteisen naulakosta sitten hän lähti kohti lähiön keskustaa.\nKello oli kymmenen aamupäivällä. Frans Kedes oli ensin aikonut poiketa kirjastoon lukemaan päivän lehtiä mutta olikin olutkuppilaa ohittaessaan saanut päähänsä käydä aamutuopillisella. Mitä sitä yksinäinen mies osaisi muutakaan vapaapäivänään tehdä? Baarissa istui Frans Kedekselle täysin tuntemattomia ihmisiä. Pöytä ikkunan vieressä hieman sivummalla oli vapaa ja hän istuutui siihen kasvot oveen päin. Näin olisi mukava aikansa kuluksi seurailla tulevia ja meneviä ihmisiä. Samalla hän piirteli kuulakärkikynällä hajamielisenä mukana olleeseen muistivihkoon yrittäen saada paperille taltioitua uninäkynsä. Juuri ennen heräämistä mieleen piirtynyt kuva oli niin surrealistinen, että siitä saisi aikaan hienon taulun, kunhan saisi kuvan palautumaan uudelleen mieleen väreineen kaikkineen. Piirrellessään hän otti lyhyitä kulauksia oluestaan. Kun hän otti viimeisen kulauksen oluestaan, hän silmäsi baaria tuopin pohjan läpi. Tämä oli tullut tavaksi sen jälkeen kun työväenopiston taidekurssilla ohjaaja oli pyytänyt kokeilemaan eri tapoja katsoa ympärilleen. Silmiä voimakkaasti siristämällä tai värillisen lasin läpi katsottuna arkinenkin ympäristö saattoi näyttää maalaukselliselta. Juuri silloin kuppilaan astui mies, jolla oli yllään pitkä epäsiisti päällystakki. Miehestä lemuava löyhkä iski Frans Kedeksen vatsaan saaden viimeisen olut kulauksen nousemaan takaisin suuhun. Frans Kedes pullautti suuhun tulleen oluen tuoppiin ja laski tuopin pöydälle eteensä. – Tuo haju! Frans Kedes tunnisti sen samaksi hajuksi kuin mikä oli tuntunut eiliseen aamubussiin noustessa ja myöhemmin hän oli haistanut saman hajun myös kotonaan. Tulijan kasvojen rumuus näkyi selvästi, vaikkakin hän oli yrittänyt peittää kasvonpiirteitään syvälle vedetyllä pipolakilla ja korkealle nostetuilla takin kauluksilla. Tulija pälyili ympärilleen sian silmät mustina pisteinä äärimmäisen rumassa naamassa kävellessään peremmälle baariin. Tulija käveli suoraan baarin perällä olevien biljardipöytien välitse WC-tiloihin. –hyi helvetti! ,kuului pöydästä, jonka tulija oli juuri sivuuttanut. Tullessaan takaisin baarin takaosasta tuo ruma ilmestys sattui katsomaan suoraan sinne missä Frans Kedes istui. Haiseva Ilmestys päästi suustaan kirouksen tai siltä se Frans Kedeksen mielestä kuulosti. Rumiluksen päästämä huudahdus ei ollut mitään tuttua kieltä vaan pikemminkin se kuulosti arabialta tai joltain muulta sen sukuiselta kieleltä. Olio alkoi rynnätä kohti ulko-ovea päästellen suustaan epäinhimillisiä äännähdyksiä, välillä metelöinti kuulosti sian ääntelyltä. Olennon karjuma siansaksa sai aikaan levottoman tunteen ja hetken tuo tunne muistutti puhdasta pelkoa. Frans Kedes istui jännittyneenä vielä pitkään välikohtauksen jälkeen. Hänen alitajuntansa koitti yhdistää juuri kuulemaansa aiemmin kuultuun tai luettuun ja hänen huulensa liikkuivat hiljakseen kuin tapaillen tuttuja sanoja. Yhtäkkiä hän sorautti suustaan täsmälleen saman lauseen mitä tuo haiseva olio oli huutanut ennen ryntäämistään pois kuppilasta. – R´LYEH FHTAGN! Lause jäi soimaan kaiken muun puheen ylle baarissa. Jostakin kuului kuinka oluttuoppi laskettiin voimalla pöytään. Baariin laskeutui hiljaisuus ja jotkut ihmiset kääntyivät katsomaan häntä ja käänsivät kasvonsa nopeasti takaisin. Frans Kedes nousi pöydästään ja alkoi kävellä nolona kohti ulko-ovea. Samaan aikaan nousi läheltä biljardipöytiä baarin perällä olevasta pöydästä siististi pukeutunut mies joka lähti kävelemään nopeasti Frans Kedestä kohden. Hän tavoitti Frans Kedeksen juuri ennen ulko-ovea. Frans Kedes aikoi väistää eteensä tullutta vierasta miestä mutta tämä levitti käsiään niin ettei Frans Kedes voinut olla törmäämättä häneen. Kun Frans Kedes kohotti katseensa, hän näki hyväntuulisesti hymyilevän miehen, joka viittoili Frans Kedestä istumaan sillä kohdalla olevaan vapaaseen pöytään. Frans Kedes istuutui hämillään pöytään ja vieras mies istui häntä vastapäätä. –Petteri Tarkki, sanoi mies ja ojensi kätensä pöydän yli. Frans Kedes tuijotti kysyvänä vierasta eikä tehnyt elettäkään tervehtiäkseen miestä. Vieras veti kätensä takaisin hymyillen ja kysyi saisiko tarjota juotavaa. Frans Kedes sanoi ottavansa oluen ja saikin eteensä vaahtoavan tuopillisen. Mies käyttäytyi ja puhui Frans Kedekselle kuin olisi vanha tuttu ja kertoi pitkään etsineensä tätä ja nyt onnekseen löysi tämän. Frans Kedeksellä ei ollut harmainta aavistustakaan missä oli Petteri Tarkiksi esittäytyneen miehen tavannut. –Katsotaan nyt , hän ajatteli mielessään toisen rupatellessa niitä näitä pöydän vastapuolella. Tarkin tarjoama olut oli kohta lopussa ja laskiessaan tyhjää tuoppia pöytään hän ehti ihmetellä tuopin loputtomalta tuntuvaa matkaa pöydälle ja korviin kuuluvaa ääntä tuopin hajotessa lattialle. Hän ihmetteli myös ennen totaalista tajunnan pimentymistä ääntä joka tuli kun hänen otsansa tapasi pöydän pinnan.\nFrans Kedes heräsi omassa vuoteessaan kaikki vaatteet päällään. Vain takki ja kengät olivat riisuttu. –Mitä ihmettä eilen oikein tapahtui ? Hän ei muistanut eilisillasta mitään. - Olihan se ollut eilen? Oikea puoli kehosta tuntui puutuneelta ja kasvot olivat kuivuneesta verestä tahmeat. Päänsärky oli hirveä ja tykyttävä tuska tuntui otsassa. Hän koitti otsaansa ja tykyttävä kipu muuttui vihlovaksi käden osuessa kuivuneen veren peittämään haavaan. Joitain tapahtumia ja mielikuvia palasi mieleen kun hän pinnisteli muistaakseen. Muistikuvat olivat niin sekavia ja järjettömiä, että hän epäili vain nähneensä unta. Ensin hän muisti kuulleensa jonkun laulavan pitkää virrenkaltaista laulua ja hänelle oli kuiskittu korvaan laulun aikana että laulun nimi oli “Frans Kedeksen kuolema”. Hänellä oli myös muistikuva miehestä, jonka alaston keho oli ollut tribaalikuvioin tatuoitu niin että vain kasvot ja kämmenet oli jätetty puhtaiksi. Miehellä oli ollut myös implantteja korostamassa painajaismaista ulkonäköä. Otsalla sileäksi leikattujen kulmakarvojen paikalle oli istutettu siirrännäiset kuin pienet sarvet ja hänen vatsanahkaansa oli tehty reunoistaan vahvistettuja reikiä kuin reikiä joihin olisi hyvä kiinnittää vaikka kantokahvat. Frans Kedes muisti , unessako, juosseensa ahdistelijoitaan karkuun vanhaan taloon. Jossain talon monista pienistä huoneista hän oli löytänyt vanhan matka-arkun, jonka sisään hän oli mennyt piiloon. Hän muisti myös olleensa järven rannalla. Maasto järven ympärillä oli hiekkakangasta. Korkeat suorarunkoiset männyt nousivat korkeuksiin ja hiekkaista maata peitti lähes yhtenäinen sammalmatto. Järven vedenpinta oli alhaalla ja rantatörmään oli jäänyt sammalkattoisia isoja taskuja. Hän oli kävellyt yhden tällaisen taskun luokse ja oli huomannut sen muodostavan luolan, jossa oli selvästikin joku kulkija pitänyt majaansa. Nuotion pohja oli tosin enää musta läikkä maassa. Hän muisti kömpineensä peremmälle rantatörmän alle pienen luolan perille. Kääntyessään katsomaan jälkeensä hän oli hätkähtänyt pelosta kun ei ollutkaan näkynyt mitään kulkuaukkoa siellä mistä oli tullut. Tähän hätkähdykseen hän oli varmaankin myös herännyt.\nEdellispäivänä sen jälkeen kun oli ehdottanut Frans Kedekselle istuutumista pöytään baarin ulko-oven tuntumaan oli Petteri Tarkki hakenut kaksi tuoppia tiskiltä ja tuonut ne pöytään. Istuuduttuaan alas hän oli alkanut puhua Frans Kedekselle hiljaisella äänellä epämääräistä tarinaa olioista, jotka elivät viemäreissä ja laajoissa luolaverkostoissa syvällä kaupunkien ja kylien alla. Tuo kaamea rotu sai ravintonsa syömällä ruumiiden lihaa hautausmailla, joiden alle laajat maanalaiset verkostot ulottuivat. Toki mikä tahansa mätänemisprosessissa pehmennyt liha kelpasi noille raadonsyöjille. Petteri Tarkki oli kertonut myös oudosta kultista, mitä tuo vastenmielinen rotu harjoitti syvällä maan alla sijaitsevissa kammioissaan. Frans Kedes oli huomannut kuinka innostuneesti Petteri Tarkiksi esittäytynyt mies oli kuvaillut noita kulttimenoja. Ikään kuin joku hurahtanut lahkolaispappi olisi kuvaillut Jeesuksen uutta tulemista, kunhan vain tehtäisiin “oikeat asiat oikeassa järjestyksessä ja pysytään uskossa puhtaana”. Petteri Tarkki oli kertonut kuinka kaksi jumalaa odottaisi pääsyä maailmaamme. Toinen oli korkealla avaruuksissa ja toinen makasi unessa syvällä meren pohjassa. Hän oli kertonut kuinka jumalat olivat nyt jollaintavoin lamautettuja ja oikein kutsuttuna molemmat vapautuisivat “ikuisesta” unestaan. Hänen puheestaan oli tässä kohdassa kadonnut logiikka ja puhe oli sekavaa hänen kuvaillessaan minkälaisia uskonnollisia menoja tarvittaisiin näiden jumaluuksien maanpäälle saamiseksi. Puheessa oli vilahdellut sellaisia sanoja kuin suurrotu, iäiset, aivomyrsky, painajaistuuli, suuri Ctulhu, seitsemän ovea ja seitsemän sinettiä… –Vain seitsemän karitsaa puuttui, oli Frans Kedeksen mieleen tullut muttei ollut sanonut sitä ääneen , kun hän oli huomannut kuinka hurmioituneena Petteri Tarkki puhui asiasta. Kohta tämän jälkeen Frans Kedes oli ajatellut lähtevänsä pubista mutta joku oli laittanut jotain hänen olueen ja häneltä oli katkennut filmi. Muistissa oli pelkkää mustaa.. Frans Kedes oli selvästikin saanut tyrmäystippoja olueensa edellisiltana mutta hän ei ymmärtänyt miksi? Takki roikkui siististi henkarissa naulakossa ;lompakko oli tallessa ja sieltä löytyi vielä useampi kaksikymppinen ja pankkikortti ja muut kortit löytyivät omilta paikoiltaan. Kengät olivat aseteltu siististi naulakon alle takin kohdalle ja koppurainen kuivunut savi peitti niitä yltä päältä. Päänsärky oli tosiaankin kamala ja hän mietti mahtaisiko siihen tepsiä edes Särkylääke. Keittiössä hän laski kahvikuppiin vettä hanasta ja otti kaapista lääkepurkin. Juodessaan kulauksittain vettä lääkkeen päälle hän tuijotti hajamielisenä eteensä keittiön lattiaa ja huomasi paperilapun keittiön pöydän jalan vieressä. Hän kyykistyi ja otti paperilappusen käteensä. Lappunen oli A5 kokoisesta muistivihosta repäisty sivu ja siihen oli kirjoitettu tavallisella käsialalla jonkun haluavan tavata Frans Kedes illalla rautatieaseman edessä. Viestin lopussa oli sutaisten piirretty puumerkki: ihmispää joka piti käärmettä suussaan. Kaikkien kummallisten tapahtumien jälkeen vielä tämä. Mistä viesti oli joutunut hänen keittiön lattialle? Oliko joku tunkenut lapun ravintolan tungoksessa hänen taskuun ja keittiössä taskuja tyhjentäessä lappu oli pudonnut lattialle. Ei, selvästikin ulko-oven lukon rikkoutumisella ja löytyneellä viestillä oli yhteinen tekijä. Frans Kedes pisti lappusen vaaleapukuisen miehen muistikirjan väliin aikoen myöhemmin vertailla lappusta muistivihkosessa oleviin piirroksiin ja kirjoituksiin.\nLähettänyt Marko Ikäheimo klo 0.51


Näin tehtiin Nightwishin uusi video\n04.10.2007 klo 5:37\nNightwishin uuden albumin kolmas video kuvattiin Rovaniemen maisemissa. JYRKI VESA\n– Kun pääsin kuvauspaikalle, niin ensifiilis oli, että myö ollaan ensimmäinen siirtokunta kuussa, kuvailee Nightwishin Tuomas Holopainen tiistaina kuvatun videon olosuhteita Rovaniemellä.\nAlun perin yhtye ei kaavaillut jatkoa Amarant ja Bye Bye Beautiful-kappaleista tehdyille musiikkivideoille. Kun Rovaniemen kaupunki kuitenkin lähestyi bändiä ja tarjosi tilaisuuden, siihen oli pakko tarttua.\n– Se antoi ennen kaikkea hirvittävän hyvän lokaation, missä saatiin tämä biisi tehtyä. Tällainen lappilainen erämaafiilis tulee aika vahvasti esille tässä videossa. Lappilainen eräämaahenki kohtaa salvadordalimaisen surrealisimin, Holopainen hihkuu Iltalehdelle antamassaan videohaastattelussa.\n– Se (video) menee aika käsi kädessä, kerrankin, biisin tekstin kanssa. Yritetään pitää vielä vähän salaisuutena mistä biisistä se on.\nToimittaja: Juha Säkkinen Kuvaaja: Juha Säkkinen


10 trendikästä syksyn kynsiväria kokeilemaan vuonna 2020 - Trend Spotter - Kynnet\n10 trendikästä syksyn kynsiväriä kokeilemaan vuonna 2020\nKun harkitset kylmempää kautta, saatat ennustaa turvallisesti, että syksyn kynsien värejä koskevassa ennusteessa on kokeiltu ja todellinen sekoitus mustaa, kirkkaan punaista tai laivastonsinistä. Mutta jos haluat todella omaksua trendit, on seikkailunhaluisempia sävyjä, joihin kannattaa lakata. Kyse on sävyn valitsemisesta vähemmän tavallisesta ja uuden väripäivityksen hyväksymisestä, joka on todellinen päälinja. Joten paljastamme ilman jatkojalostusta kynsien huippuvärit, jotka vievät kynsipelisi uudelle tasolle.\nLIITTYVÄT: 30 söpöä kynsimallia kopioitavaksi tällä kaudella\nSisällys 1. Kermainen sininen 2. Pehmeä punainen 3. Kuninkaallinen tumma sinivihreä 4. Maitosuklaa 5. Kiiltävä fuksia 6. Vaaleanharmaa 7. kimallus 8. Hiekka 9. Varjo 10. Holografiset kynnet UKK Mitkä ovat syksyn kynsien värit? Mikä on suosittu kynsien väri vuonna 2020?\n1. Kermainen sininen\nMuutaman viimeisen syksyn ja talven aikana voit sanoa, että sinisestä on tullut uusi musta. Suuntaukset paljastavat, ettei tämä syksy ole poikkeus. Tästä voimme kiittää galaksin ja keskiyönsinisen tyylikkään monipuolisuuden kriittisinä sävyinä. Mutta kun kylmä alkaa alkaa, suosittelemme, että kokeilet kevyempää unelmoitua maniaa ennen kuin syöksyt taajuuksien syvään päähän. Ihailet, kuinka tämä kermainen sininen mykistyy näyttämään jauhemaiselta ja siistiltä. Tällainen sävy kuluu yhtä pehmeänä kuin pilvi. Se sopii myös kaksinkertaistamiseen chambrayn tai valkoisen denimin kanssa; ja antaa uuden hissin toimistopuvut. Olitpa blondi tai ruskeaverikkö, joukko kermanvärisiä sinisiä kynsiä näyttää hyvältä kaikilta kynsien muoto ja alkaa syksypäiväsi oikealla tiellä.\n2. Pehmeä punainen\nMehukkaat punaiset nousevat tyylikaavioihin tänä syksynä. Mutta miksi tämä uutinen on? Huomaat, että herkullisin punaiset kynnet Kaiken kaikkiaan arvostelukykyisen muotifolkin suosimat ovat lempeitä silmille ja romanttisempia. Emme ehdota, että chilipippurilla ja muilla rohkeilla punaisilla ei ole paikkansa. Mutta nykyaikaisemman ja ajanmukaisemman ilmeen saavuttamiseksi suussa sulava karpalokynsien sarja tai tippa purppuraa on löytänyt tiensä värivalikoimaamme. Muista, että voit laajentaa mitä tahansa sävyä huulillesi korostaaksesi kätesi kauneutta. Pehmeä punainen on väri, joka toimii yhtä hyvin lyhyet kynnet, pitkät kynnet tai turska. Joten ainoa kysymys on, miten punainen-dy Oletko?\n3. Kuninkaallinen tumma sinivihreä\nOikealla kuninkaallisella tavalla herttuatar itse on ravistanut silmiinpistävää sinivihreää, Meghan Markle. Egyptin faraoiden valtakunnista atsteekkeihin kuninkaallinen sinivihreä on ollut ikuisesti haluttu sävy ja täydellinen värivalinta kynsien virkistämiseksi tällä kaudella. Kevyempää sinivihreää ja turkoosia pidetään a kesäkynnet sävy, ja tämä rikas tumma jalokivi sävy on yksi tyylikkäimmistä syksyn manikyyreistä. Parhaan tuloksen saamiseksi turkoosi kynsien muotoilu yhdistetään mustalla tai pehmeällä neutraalilla, kuten hiekalla tai rusketuksella. Valitse Cleopatra-hoito seuraavalla salonkikäynnilläsi ja huuhtele sormesi trendikkäällä turkoosilla.\nNämä houkuttelevat palat näyttävät tarpeeksi hyviltä syödä! Kiusaa tämä upea keskisävyinen ruskea, ja sinut kuljetetaan takaisin 70-luku kun tämä sävy oli huipussaan. Rakastamme trendin elpymistä kynsien värinä tällä kertaa. Palautusväri, joka ei ole vain makea, mutta myös ylellinen ja lisää selvän pureman, kun se koordinoi kevyempien neutraaliesi kanssa. Lämpötilan laskiessa tämä kuuma suklaan kynsivärisävy toimii mukavana villana ja täydentää ruskeita nahkasaappaita. Aina runsas ja ei koskaan tylsää, maito choc mani varmasti ravistaa tyyliäsi.\n5. Kiiltävä fuksia\nFuksia-manikyyri on glamourin ruumiillistuma. Kukinta eksoottisella viehätyksellä, tämä lumoava kynsien väri muistuttaa sinua orkidean korsetista, joka tuo syksysi vilkkuvan kasvihuoneen tunnelman. Fuksia-eloisuus ei vain elävöittää kynsiäsi; se nostaa myös mielialaasi. Täydellinen arkku tai mantelinmuotoiset kynnet, tässä erittäin kiiltävässä viimeistelyssä fuksia-sävystä on tarkoitus tulla uusi syksyn klassikko. Sinusta tuntuu kuin olisit juuri paennut tropiikille!\nYksi kauden hienostuneimmista kynsiväreistä on huurteinen, pesty harmaa. Olemme gaga siitä a mattaviimeistely mikä osoittaa tämän siro sävyn melkein hopeiseksi täydellisyydeksi. Koska vaaleat harmaat kynnet ovat aliarvostettuja, ne näyttävät yhtä tyylikkäiltä yrityskokouksessa tai häät. Vähemmän karu kuin tummempi sävy, tämä manikyyri näyttää jumalallisen naiselliselta mantelirakenteessa, joka on hieno neliö kärjissä. Yhdistä vaaleanharmaat kynsi kiinteällä mustalla räätälöinnillä, jotta voit lisätä draaman tunnetta; tai vahvistaa luokkaa pariksi viileän valkoisen kanssa ajattoman houkuttelevuuden herättämiseksi.\nRipottele kimalluksen ympäri tänä syksynä kuusiaksesi kynnesi upealla tyylillä ja lisää 3D-vaikutus. Kimaltelevat kynnet ovat cocktaileista juhlatilaisuuksiin loistava tapa näyttää kätesi kädensijaan asti. Valittavissa on niin monta sävyä, mutta rakastamme tätä kultaista kimallelakkaa ominaisuuskynsissä yhdistettynä alaston ja kiinteään kultaan muilla sormilla. Jazziset kätesi häikäisevät kirkkaasti, kun mukana on a pikkumusta. Tai mene täysi diiva ja aksentti hopeanvärisellä metallipussilla tai paljeteilla bleiserillä. Kynsisuunnitteluna kimalteleva mani asettaa lavan hämmentämättömälle hauskalle ja lisää varmasti vielä enemmän kiiltoa hyviin aikoihin.\nHiekkainen sävy on mahdollisesti yllättävän kiillotettu kynsien väri luettelossamme. Älä anna beige ulkonäön pettää sinua; tämä on yksi alaston, jota ei pidä unohtaa tänä syksynä. Tämä uusi neutraali on hienovarainen sävyjä, vaniljakastikkeesta harmaaseen sumuun, täydelliselle hienostuneelle, joka näyttää aina vedetyksi minimaalisen hälinän kanssa. Hiekan suosio johtuu sen vaivattomuudesta - se on yksinkertaisesti niin monipuolinen käyttää melkein missä tahansa ympäristössä - mutta silti onnistuu näyttämään ainutlaatuiselta. Olitpa posliinikädet, tan- tai oliivinahkainen, hiekan väri tuottaa ikonisen manin, joka imartelee kaikkia.\nOmbre-varjostus on upea tapa käyttää suosikkikynävärisi erittäin viileällä tyylillä. Kaunis pehmeä kaltevuus antaa mielikuvituksen tavalliselle manikyyriisi, varsinkin kun se on suunniteltu syksyn suosikkiväreillä. Tämä mykistetty violetti kiillotus on nykyisen muodin huipulla. Työskentele siitä ombre punaisella luoda standout naisellinen ilme, joka saa sinut kaksinkertaisesti muodissa. Kokeile joitain vähiten todennäköisiä ombre-kynnet kauden komboja yhdistämällä sammal smaragdinvihreällä tai tiikerioranssi tummalla cheddarilla. Sinua rajoittaa vain mielikuvitus - ja vain joukko kynsiä pois pudotuksesta!\n10. Holografiset kynnet\nLopuksi sarjan vähiten ennustettava ja ehkä henkeäsalpaava kynsien muotoilu. Siitä asti kun Gigi Hadid Ensimmäisen kerran kromi pinkit Met-gaalassa, tämä kiiltävä holografinen ilme on edelleen kasvanut suosiotaan. Suorien metallien ohittaminen on helpompaa saavuttaa kuin näyttää. Heijastavat pigmentit voidaan kerrostaa tavallisen lakan päälle, jotta tämä mani saa sen peilipinnan. Kokeile tämän trendin kiillotettua versiota violetin hallitsemisessa; se hehkuu hienovaraisesti herkällä hohteella sen sijaan, että sillä olisi täysi futuristinen tunnelma. Yhtä hämmästyttävän pidättävä kuin koskaan, se on hieman vähemmän outré kuin koko sateenkaaren holo. Mutta riippumatta siitä, kuinka pitkälle haluat työntää sitä, holografinen kiilto on yksi trendi, jota ei voida ohittaa.\nMitkä ovat syksyn kynsien värit?\nNousevat syksyn kynsivärit ovat kermanvärinen sininen, kuninkaallinen tummanpunainen, pehmeä punainen, ombre, hiekka ja vaaleanharmaa.\nMikä on suosittu kynsien väri vuonna 2020?\nYksi vuoden 2020 suosituimmista kynsiväreistä on maitosuklaa.


Neiti Julie | Tampereen Työväen Teatteri | Teatterimatka.fi\nNeiti Julie | Tampereen Työväen Teatteri\n29.8. – 23.11.2019\nNoin 1 h 50 min (ei väliaikaa)\n33 – 38 €\nKreivin tytär Julie kohtaa kartanon keittiössä palvelija Jeanin. Alkaa naisen ja miehen välinen eroottinen leikki ja ikuinen valtapeli, jonka seurauksena Julie seuraa Jeania tämän huoneeseen ja makaa tämän kanssa. Tämän peruuttamattoman teon jälkeen valta-asetelmat emännän ja alaisen välillä vaihtelevat tiheään, toivo ja epätoivo, julmuus ja hellyys, himo ja halveksunta, viha ja rakkaus vuorottelevat, yhteisiä suunnitelmia ja unelmia syntyy, mutta pian ne jo kuolevat omaan mahdottomuuteensa.\nAamun valjetessa kreivin keittiöstä löytyy varastettua rahaa, tuhottuja viinipulloja, murhattu vihervarpunen ja nainen kädessään partaveitsi. Kaikkea tätä tarkkailee sivusta älykäs ja herkkävaistoinen Kristin, kreivin keittäjä ja Jeanin morsian, joka haluaa sanoa oman sanansa siitä miten asiat tulevat tulevaisuudessa olemaan.\nAugust Strindberg kirjoitti Neiti Julien kolmessa viikossa kesällä 1888. Kun hän lähetti sen kustantajalleen tämä piti sitä liian säädyttömänä, paheksuttavana ja poliittisesti epäkorrektina julkaistavaksi tai esitettäväksi. Tänään Neiti Julie on Strindbergin tunnetuin teos ja yksi maailmankirjallisuuden suurimmista klassikoista, näytelmä, joka yhä uudelleen haastaa ja kyseenalaistaa käsityksemme naisesta ja miehestä, luokista, sukupuolesta, seksuaalisuudesta ja vallasta.\nTästä esityksestä löydät myös Teatterikärpäsen puraisuja blogin sivun alta.\nNäytelmäkirjailija August Strindberg\nVisuaalinen suunnitteluKimmo Viskari\nMusiikki Juhani Nuorvala\nEriikka Väliahde (Neiti Julie), Janne Kallioniemi (Jean), Emmi Kaislakari (Kristin)\nEläkeläiset 36 €\nOpiskelijat 33 €\nto 29.8.2019 klo 19.00 ennakko\npe 30.8.2019 klo 19,00 ensi-ilta\nla 7.9.2019 klo 19.00\npe 13.9.2019 klo 19.00\npe 20.9.2019 klo 19.00\nla 26.10.2019 klo 13.00\nke 6.11.2019 klo 19.00\nTeatterikärpäsen puraisuja blogi\nAlkuun tunnustus : en ollut perjantaisessa ensi-illassa skarpeimmillani, sillä olin edellisiltana ollut Helsingissä Pienen merenneidon ensi-illassa, kotiutunut myöhään yöllä glitterit poskilla, käynyt nuokkumassa seitsemän tuntia aamuvuorossa ja siitä sitten pirteänä Neiti Julien pariin lähes välittömästi. Halusin silti lähteä ja odotin etenkin vahvaa näyttelijäntyötä, ikään kuin vastapainoksi edellisiltaiselle visuaaliselle ilotulitukselle ja värien riemujuhlalle. Vaikka olen hiljalleen oppinut nauttimaan musikaaleista, olen silti edelleen eniten pienten näyttämöiden ja ajatuksiaherättävän tekstin sekä puhedraaman puolella.\nAugust Strindbergin klassikon olen nähnyt ensimmäisen (ja ainoan) kerran Hämeenlinnan Teatterin Verstas-näyttämön 20v-juhlanäytelmänä syksyllä 2011. Jotain muistikuvia siitä jäi, ja siksi odotukseni tietynlaiset olivatkin.\nOn juhannusyö, ja outoa taikaa on ilmassa tunnetusti. Kreivi on matkoilla, keittiössä häärää modernin lieden ja patojen ääressä keittäjä Kristin (Emmi Kaislakari). Kohtuullisen pitkään saamme kokkailuja seurata ja mietin, että mitähän ihmeen taikalientä tässä nyt keitellään ja kenen päänmenoksi. Se selviää kyllä myöhemmin, ja sitten huoneeseen astelee kreivin salskea palvelija Jean (Janne Kallioniemi), Kristinin kihlattu. Tunnelma on jotenkin odottava, ja pian paikalle singahtaa keltaisessa mekossaan energiaa täynnä oleva kreivin tytär neiti Julie (Eriikka Väliahde), joka houkuttelee Jeania kanssaan salin puolelle tanssimaan. Eihän se nyt sovi tanssia palvelijan kanssa! Ihmiset alkaisivat puhumaan ikäviä ja sehän ei tule kuuloonkaan. Kristin jo kiemurtelee mustissa vaatteissaan pitkin seiniä ja tuntuu sulautuvan mustaan – toisin kuin neiti Julie, väriläiskä.\nNeiti Julie (Eriikka Väliahde)\nKristin (Emmi Kaislakari)\nNeiti Julie houkuttelee ja flirttailee hyvin avoimesti ja vaikuttaa siltä, että hän tykkää leikitellä tulella ja toisten tunteilla. Ja niin Jean lähtee tanssimaan… Vaarallista leikkiä ja valtapeliä on luvassa jatkossakin, neiti Julie ja Jean kun vetävät toisiaan puoleensa magneetin lailla. Pitkiä katseita, kosketuksia, silkkaa intohimoa. Ja kaiken keskellä nukkuu tai on nukkuvinaan Kristin, sanomatta sanaakaan. Seinät nousevat ja laskevat, musiikki soi ensin hiljaa ja sitten voimistuu. Jotenkin tunnen tämän kuvaavan Kristinin sisäistä myllerrystä, kun on silti oltava suoraselkäisenä ja vaiti, vaikka talossa tapahtuu kaikenlaista. Tai miksei se kuvaisi myös neiti Julien ja Jeanin välistä tunnemylläkkää?\nJean (Janne Kallioniemi) ja neiti Julie\nJean näkee neiti Juliessa mahdollisuuden päästä parempiin piireihin ja ainakin näistä ympyröistä ulos. Karataan yhdessä ja perustetaan hotelli ja eletään jossain kaukana onnellisina yhdessä. Kauniita puheita. Neiti Julie taas näkee Jeanissa mahdollisuuden päästä omista kuvioistaan ja tiukoista normeista – ulos vapauteen kuin häkkilintu. Jotenkin ymmärrän molempia ja sitten hetkessä ajatukseni heittävät kuperkeikkaa. Mielessäni pyörii ylevät puheet haukan selkäpuolesta ja alimmasta oksasta, joka osoittautuukin sitten umpimädäksi. Tunnelma on hyvin intensiivinen ja välillä tuntuu siltä, että hiljaisten hetkien aikaan ei oikein uskalla edes kunnolla hengittää. Välillä seuraan katseellani Kristiniä ja taustalla kuulen muiden puheen.\nOnneksi esityksessä ei ole väliaikaa, sillä muuten verkot joutuisi virittelemään uudestaan. Otteeni herpaantuu pariin otteeseen, kun yritän miettiä, mitä neiti Julien vaatteissa lukee (dreams of ilmeisesti) ja pariin kertaan takaani kuuluu yllättäen englanninkielistä mölinää. Eikö ihmiset jo hiljalleen tajua laittaa puhelimiaan äänettömälle tai kokonaan pois päältä! Todella häiritsevää, etenkin kun ääni toistui.\nHiljaiseksi veti lopulta tämän katsojan ja olin pitkän aikaa hiukan pöllähtäneessä tilassa, hyvällä tavalla. Kyllä kunnon puhedraama on aina säännöllisin väliajoin paikallaan, ja tässä tapauksessa moderneilla mausteilla lisättynä. Livemusiikkia ilmankin olisin kyllä pärjännyt. Vahvaa, intensiivistä näyttelijäntyötä odotin ja sain jopa enemmän.\n(Näin esityksen median kutsuvieraana, kiitos TTT!)\nTalle / Teatterikärpänen 4.9.2019


Joskus hihat palaa ja menee yli hilseen | Siikajokilaakson uutisia - Siikajoki, Siikalatva, Pyhäntä\nJoskus hihat palaa ja menee yli hilseen\nMonta monituista kertaa olen päättänyt, että en käytä vapaaehtoisesti tämään kevään k-alkusta sanaa. Nyt perun puheeni ja syön sanani ja näpyttelen oikein uhallakin: Korona.\nMokomakin korona eristää toisista ihmisistä ja pienentää, supistaa, kaventaa, kutistaa, niukentaa ja kerta kaikkiaan redusoi elämänpiiriä. Sosiaalisen elämän pelkistyminen omaan itseen alkaa vähitellen ottaa hermoon, ja ärsytyskynnys laskee liiankin matalalle.\nPinna on kiristynyt ja pienikin vastoinkäyminen saa kupin läikkymään yli tai peräti kaataa nurin. Pelihousut repeävät, palavat proput ja päreet – eikä ole edes varapärettä missään.\nJos iltakävelyllä koira nuuskii liian kauan jotain ruohonkortta, olen tuossa tuokiossa tulisilla hiilillä ja komentelen hurttaa kärttyisesti kuin pahantuulinen pyykkimuija. (Piskiä on siunattu pitkillä piuhoilla ja tilavalla eteisellä, eikä se ota äkseeraamista ollenkaan vakavasti.)\nJos silmukka tippuu puikolta, tuntuu kuin taivas tippuisi niskaan tai tulisi maailmanloppu. Ja kiukustuneena heitän, viskaan, paiskaan tai suorastaan sinkoan koko neuleen nurkkaan. Mätäne siellä. Maadu maaksi, tule tuhkaksi ja häivy silmistäni.\nVälillä katson arvostelevasti itseäni peilistä. Pitikö sitä nyt noin saada sätkyt ja tulistua mitättömästä jutusta, joka on kuin kärpäsenlika kosmoksen suurella kartalla?\nKuvastinta tiirailtuani tulen siihen tulokseen, että ei ollut taaskaan hikeentymisen arvoinen juttu. Sitten alan pohtia, onko minulla ihan kaikki muumit laaksossa ja kottaraiset kotona?\nKotvasen tuumittuani tulen yleensä siihen tulokseen, että kyllä kaapista taitaa joku kuppi puuttua ja ainakin yksi ruuvi on löysällä. Tähdellisten tavaroitten sijaan on tainnut tapuliin tulla lepakoita tai latva on lahonnut.\nElämä korona-aikanakaan ei sentään ole yhtä kyynelvirtojen raidoittamaa murheenlaaksoa eikä kivikkoista vuoristopolkua. Risukasaankin päivä paistaa ja hetkittäin olen iloinen kuin peipponen. Mieli on höyhenenkevyt ja päivästä toiseen liitelee kuin vesikirppu joen pinnalla. Elämä se on kuin silkkiä vaan ja hyvin nukutut yöt ovat sametinpehmeitä.\nParasta on, kun tärkeä työ onnistuu. Hyvin putkeen mennyt homma ja nappisuoritus nostavat suorastaan seitsemänteen taivaaseen, jossa voi tanssia ruusuilla onnesta huumaantuneena.\nSilloin on kuin pienessä laitamyötäisessä, uudessa nousussa tai pienissä häissä. Kun sieltä tulen alas, en ikinä ole kuitenkaan työntänyt nyrkkejä saveen räkä poskella. Pullon hengen kanssa hengailu ei kuulu tapoihini.\nTässä kolumnissa ei ole päätä eikä häntää ja jutun punainen lanka on joutunut hukkaan. Mutta eikö suomen kieli olekin mahtavaa, ihanaa, suloista, kaunista, kiehtovaa ja täynnä osuvia sanontoja!


Parisuhde | Päivien Kimallusta\nPosted on 03.02.2013 by kimmeli\nParisuhde on tämän päivän aihe! Voi herran pieksut, että oikein sopiva aihe minulle, joka ei juuri voisi aiheesta kirjoittaa tai ei pitäisi…..\nJoka tapauksessa kun puhutaan parisuhteesta, minulle tulee heti väistämättä kuva mieleen pariskunnasta, jolla on pitkä parisuhde. Ovat jo nuorena menneet yhteen, käyneet käsikädessä läpi elämänkoulua ja edelleen, vuosikymmenien jälkeen kulkevat käsikädessä. Ovat yhdessä kaiken aikaa ja katsovat toisiaan suurella lämmöllä. Kun puhuvat toisistaan, äänessä on havaittavissa ihan erityinen sydämellisyys. Jakavat kaiken ja eivät voi olla erossa toistaan, eivät halua muuta kuin olla ja elää yhdessä…aina siihen asti kunnes kuolema erottaa ja silloinkin vain hetkeksi, sillä he yleensä kuolevat peräkkäin.\nOn nuorempiakin pareja, sellaisia, joista heti vaan näkee, että he ovat luodut toisilleen! Mitään kitkaa ei tunne heidän välillään vaan toinen toistaan täydentää. Ikinä en voisi kuvitella heidän suustaan mitään sellaista, mikä loukkaisi sitä toista. He puhuvat kunnioittaen toisistaan.\nMahtavaa!!! Ihan oikeesti, olen aina niin iloinen heidän puolestaan, niin että oikein lämmittää joka paikasta. Tunnen tälläisiä pareja ja se jotenkin antaa vaan toivoa, että jotain pysyvää on silti, että on ikuista rakkautta. Tiedostan silti, vailla minkäänlaista katkeruuden tai kateuden häivää, että minua varten se vaan ei ole. Moni muukaan asia ei ole ja siitä on lähdettävä. Minun elämässäni on jotain muuta, paljon muuta.\nKun minulla oli parisuhde, se oli lasteni isän kanssa. Silloin luulin, että se kestää ikuisesti, että me olemme yhdessä vielä sittenkin kun olemme jo vanhoja. Niin ei käynyt ja hänen lähtiessä kaikki haaveet parisuhteesta romuttuivat. Minulla oli lapset, joten perhettä en halunut enää perustaa. Se siitä.\nNyt on parempi pari suhdetta kuin parisuhde 😀\n2 thoughts on “Parisuhde”\nSari on 04.02.2013 08:58 said:\nMinä alan kohta kuulua tuohon pitkän parisuhteen kastiin. Vappuna olemme olleet yhdessä 29 vuotta ja siitä naimisissa 22 vuotta. Vaikka välillä kaikki on pelkkää paskaa, niin ehkä minulle kuitenkin lasten isä on juuri se rakkain, jonka kanssa parisuhteen tulee kestää. Tai sitten olen vain niin jääräpäinen luonne, etten ymmärrä antaa periksi ja lähteä.\nkimmeli on 04.02.2013 09:25 said:\nJos on se rakkain, niin kestäähän sitä 🙂 Minun vanhempani ovat olleet yhdessä 52v ja ovat hyvä esimerkki myös siitä pitkästä parisuhteesta. Sitä suurta rakkautta, miten isäni on sietänyt äitini jatkuvaa sairastelua ja miten äitini on kestänyt isäni ikuista määräämistä… Vaikuttavat silti niin onnellisilta yhdessä!


Pohjoismaiden neuvoston sd-ryhmä: Vakaat ja oikeudenmukaiset työmarkkinat! | Sosialidemokraatit\nAjankohtaista 06.05.2015 08:13\nPohjoismaiden neuvoston sosialidemokraatit järjestivät keskustelutilaisuuden Pohjoismaisesta mallista ja työmarkkinoista Kööpenhaminassa maanantaina 4.5.2015. Keskustelutilaisuus järjestettiin yhteistyössä Tinktank Cevea:n, Socialists and Democrats Group in the European Parliamentin ja NFS – Nordens Fackliga Samorganisationin kanssa.\nTanskalainen ministeri Henrik Dam Kristensen puhui tilaisuudessa oikeudenmukaisen ja reilun työelämän haasteista. Hän nosti esille muun muassa halpatyövoiman tuomat haasteet pohjoismaisilla työmarkkinoilla. ”Ei ole kestävää, että työmarkkinoillamme ilmenee sosiaalista dumppausta, eli alipalkkausta ja työehtojen polkemista.” Rajojen sulkeminen ei ole ratkaisu. Ratkaisu on varmistaa, että työehtosopimuksia noudatetaan. Pohjoismaiden työmarkkinat eivät ole täydelliset, emmekä voi pysähtyä menneisyyteen.\nTanskalainen lehtori Sören Kaj Andersen totesi, että Pohjoismaissa on vakaat ja melko oikeudenmukaiset työmarkkinat. Pohjoismaita yhdistää yleissitovat työehtosopimukset ja toimiva yhteistyö työmarkkinajärjestöjen ja maan hallituksen välillä. On selvää, että yleissitovat työehtosopimukset eivät ainoastaan turvaa työntekijän oikeuksia, vaan ne ylläpitävät myös työrauhan työmarkkinoilla. Tämä on sekä työnantajien että työntekijöiden etu.\nCevean kehittämispäällikkö Rune Baastrup kertoi kuinka suurimmat poliittiset linjaerot näkyvät työelämän kysymyksissä – siitä kuka puolustaa oikeudenmukaista työelämää. ”Matalat palkat eivät luo uusia työpaikkoja ja talouskasvua – päinvastoin!”\nNFS:n puheenjohtaja Bente Sorgenfrey puhui työelämän säännöksistä ja niiden yksinkertaistamisesta. Miten voimme yksinkertaistaa järjestelmää, mutta samalla säilyttää luotettavat ja oikeudenmukaiset työmarkkinat?\nOn keskeistä muistuttaa työnantajia siitä, kuinka tärkeää yleissitovat työehtosopimukset ovat työmarkkinoiden vakauttavana tekijänä. Miltä työelämämme näyttäisi, jos mitään sääntöjä ei olisi? Pohjoismaat ovat useissa kansainvälisissä tutkimuksissa osoittaneet, että yhteiskuntamallimme on turvallinen, oikeudenmukainen ja talouskasvua tukeva. Ei ole kenenkään etu, että Pohjoismainen malli murennetaan ja tulevaisuudessa maissamme villitsee työmarkkinoiden villi länsi.\nTilaisuudessa puhuivat myös Pohjoismaiden neuvoston demariryhmän puheenjohtaja Marit Nybakk, Pohjoismaiden neuvoston elinkeinovaliokunnan jäsen norjalainen Ruth Grung, Europarlamentin S&D ryhmän jäsen Jeppe Kofod.\nAnette Karlsson, poliittinen asiantuntija\nPohjoismaiden neuvoston sosialidemokraatit\n(+358) 040 747 66 04


SPR Varsinais-Suomen piiri 85 vuotta! | RedNet\nOlet täällä:Etusivu › SPR Varsinais-Suomen piiri 85 vuotta!\nSPR Varsinais-Suomen piiri 85 vuotta!\n18.11.2020 - 17:01 (Päivitetty 18.11.2020 - 18:16) - Anna Tenho\n"Virtuaalikahvit lähetettiin kotikutoisesta studiostamme Yliopistonkadulta"\n"Tunza ja Kauri esiintyivät juhlaväelle"\n"Juhlasta nautittiin etäyhteyksien päässä."\nSuomen Punaisen Ristin Varsinais-Suomen piiri täytti 17.11.2020 85 vuotta! Juhlat järjestettiin rentona virtuaalikahvitilaisuutena. Koronan vuoksi fyysisen yleisötapahtuman järjestäminen ei ollut mahdollista, mutta iloa, lämpöä ja tunnelmaa välitettiin ruutujen kautta.\nJuhlasisällössä historian havinaa ja tulevaisuutta\nVirtuaalikahvitilaisuudessa kuultiin pätkiä historiankirjoista ja nautittiin Mika "Tuntza" Tunturin ja Kauri Laineen tulkitsemasta upeasta musiikista! Tuntza ja Kauri ilahduttivat osallistujia myös pohtimalla, että mitä kaikkea se "V-S" tuossa Punaisen Ristin yhteydessä tarkoittikaan. Saimme kuulla, kuinka se Varsinais-Suomen piirin lisäksi tarkoittaa: "very special", "valitsen sinut", "vielä spessumpi", "valtava sydän", "vahvaa suoritumista" ja "valon sankari". Kaikkea tätä Punainen Risti Varsinais-Suomessa on!\nMyös osallistujilla oli mahdollisuus kirjoittaa chatti-tervehdyksiä tai huikata onnentoivotuksia videoita ja mikrofoneja avaten. Kahvittelun lomassa osallistujia piirin pitkään historiaan ja tulevaisuusnäkökulmiin johdattivat puheissaan piirin puheenjohtaja Harri Virta, Piirin hallituksen jäsen Ilse Reinholdt, piirin toiminnanjohtajana toiminut Pekka Annala sekä piirin toiminnanjohtaja Kalle-Pekka Mannila.\nKuva- ja videomuistoja\nJuhlan jälkeen on mukava vielä kurkistaa Punaisen Ristin pitkään Nälkäpäivä-historiaan. SPR Perniön osaston Ritva Piironen eli PiiRoska kertoo videolla Nälkäpäivämuistoista: https://youtu.be/JkosM1xkFiE\nVoit myös katsoa kuvakavalkadin Punaisen Ristin toiminnasta Varsinais-Suomessa: https://youtu.be/7GEJSdkOYDk\nKiitos kaikille juhlaan osallistuneille ja onnitteluita lähettäneille. Kiitos erityisesti kaikki Punaisen Ristin vapaaehtoiset - yhdessä suuntamme kohti uusia Punaisen Ristin vuosikymmeniä Varsinais-Suomessa!


Driftingistä tuttu Kristiina Aalto osallistui Itäralliin 2.3.2019 | V1600 kilpa-autoluokan virallinen kotisivu - V1600 Ralli V1600 Rata V1600 Rallicross V1600 Rallisprint\nDriftingistä tuttu Kristiina Aalto osallistui Itäralliin 2.3.2019\nHUOM! Uutinen kopioitu ja muokattu Urheiluuutiset.com sivustolta. Alkuperäisen uutisen voit lukea painamalla TÄSTÄ\nRallin SM-sarjan kauden kolmas osakilpailu ajettiin Joensuun ympäristössä maaliskuun ensimmäisenä lauantaina. Mukana nähtiin myös mielenkiintoinen rallidebytantti, kun driftingistä tuttu Kristiina “Krisse” Aalto osallistui yhdessä Reeta Hämäläisen kanssa legendaariseen Itäralliin.\nMonet muistavat hyvin Kalle Rovanperän hetkellisen lajinvaihdoksen viime vuonna, kun Rovanperä hyppäsi kesken rallikauden driftingin pariin ja kävi kilpailemassa yhdessä lajin kilpailussa Motoparkin radalla Virtasalmella. Tällä kertaa lajinvaihdos nähdään toisin päin, kun driftingin SM-sarjassa ainoana naisena kilpaileva Kristiina “Krisse” Aalto, 33, on ilmoittautunut maaliskuussa ajettavaan Joensuun SM-ralliin, eli Itäralliin.\n– Idea osallistua ralliin tuli päivää ennen ilmoittautumisajan umpeutumista, joten vähän tälleen “ex-temporee” lähdetään liikenteeseen. En ole koskaan aiemmin ajanut rallia, eikä ole edes juurikaan tullut seurattua kyseistä lajia, Aalto kertoo UrheiluUutiset.comille.\nDriftingin vuonna 2012 aloittanut härmäläinen Aalto kilpailee Itärallissa luokassa 17, mikä on luokka kaksivetokalustolla kilpaileville junioreille. Erikoiskokeille Aalto lähtee Teemu Armiselta lainaksi saadulla Renault Clio V1600 -autolla.\n– Olen nähnyt autosta kuvan jossa se on ojassa ja toisen kuvan jossa se on katollaan, joten vahvalta pohjalta ollaan tässäkin asiassa, Aalto naurahtaa.\nAallon kartturiksi kyytiin hyppää Reeta Hämäläinen, 30, jolla on runsaasti kilpailukokemusta niin kotimaasta, kuin myös ulkomailtakin. Kaksikolla on tulevaan kilpailuun tavoitteita, mutta yksikään niistä ei liity tulostavoitteisiin millään muotoa.\n– Reeta on rakas ystäväni ja meillä on yhteisenä tavoitteena nauraa Itärallissa mahdollisimman paljon. Jos päästään vielä maaliinkiin ehjällä autolla, niin ollaan todella tyytyväisiä. Minulla on odotuksena myös tutustua ralliin lajina, kun se on tämmöiselle drifting-kuskille aika vieras maailma. Haasteita asettaa myös etuvetoinen auto, sellaisella ajamisesta ei nimittäin ole kokemusta, Aalto myöntää.\nVaikka edessä siintävästä rallidebyytistä ei ole vielä ajettu metriäkään, niin Aalto ei epäile hetkeäkään tässä kohtaa etteikö ralleja voisi hänen kohdalle tulla jatkossa lisääkin.\n– Uskoisin, että tällä tempauksella on mahdollista sytyttää mulle sellainen rallikipinä, ettei kokeilu välttämättä jää kertaluontoiseksi. Olisi kivaa ajaa driftingin ohella toistakin lajia, Aalto paljastaa.\nJoensuun SM-ralli ajetaan lauantaina 2. maaliskuuta. Aallon ja Hämäläisen auton ovista löytyy kilpailunumero 79.\n– Toivottavasti ralliporukka ottaa tämmöisen drifting-kuskin suvaitsevaisesti vastaan. Ralliin valmistaudutaan opettelemalla nuotteja ja toivottavasti pääsen näkemään auton torstaina ennen rallia, Aalto toivoi lopuksi.


Lätkä ja nuorisojärjestöt eivät mahda brändeilleen mitään – Niko Peltokangas\nLätkä ja nuorisojärjestöt eivät mahda brändeilleen mitään\nNiko · Posted on 13.5.2012\nSuomalaisia palloilulajiliittoja ja poliittisia nuorisojärjestöjä on yhdistänyt tämän kevään aikana kriisiviestinnän tarve. Tapaus paljastaa samalla jotain brändien arvosta.\nKuva MTV3:n nettiuutisesta.\nJalkapallofaneja suututtaneet asiat tapahtuivat tosin jo viime vuonna, mutta jääkiekkoliitto nauttii parhaillaan kansanepäsuosiota MM-kisojen ”lippugaten” vuoksi. Nuorisojärjestöjen kohut puolestaan alkoivat, kun kulttuuriministerin valtionapupäätös herätti kritiikkiä sekä avustussummien että mahdollisen ”omien suosimisen” vuoksi. Viimeisin kohu on toissapäiväinen uutinen valtionapuunkin vaikuttavien jäsenmäärien kaunistelusta – jos noin kaunista sanaa voi käyttää jäsenmäärän valehtelusta jopa tuhansilla.\nEn oikeastaan usko, että mikään näistä tapauksista on jotenkin pelastettavissa kriisiviestinnällä. Yksikään mainituista organisaatioista ei ole sellainen brändi, josta ihmiset ovat varsinaisesti kiinnostuneita. Julkisuuden kannalta ratkaisevia ovat taustalla vaikuttavat brändit: jalkapallo, jääkiekko ja politiikka.\nJalkapallo ja jääkiekko tuskin ovat suosiotaan menettäneet vaikka joku olisikin päättänyt boikotoida joitain otteluja tai kisoja lajiliittojen toiminnan takia. Liittojen ja niiden rahalähteiden mainetta voi parantaa helposti, sillä suomalaiset haluavat joka tapauksessa seurata rakastamiaan lajeja. Anteeksipyyntö ja toimintatapojen muuttaminen riittävät jo pahimpien imagotappioiden pelastamiseen, kun siinä varsinaisessa brändissä ei pelastettavaa ole.\nToisin on nuorisojärjestöjen laita. Politiikan brändi on vahva mutta huono. Vero- tai veikkausvarojen väärinkäyttö ja kaikenlainen suhmurointi vain vahvistavat olemassaolevia mielikuvia poliittisista järjestöistä. Nuorisopoliitikoille on kehitetty oma termikin – broileri – jota voivat käyttää vastaansanomattomasti monet sellaisetkin, jotka eivät sanan merkitystä tai tilanteeseen sopivuutta tajua.\nJärjestöt, joihin kohut ovat eniten kohdistuneet, ovatkin vaikuttaneet seuraavan niitä lähinnä sivusta. Vastataan, kun kysytään, mutta omaa viestintää ei tuhlata ikiaikaisten mielikuvien muuttamiseen etenkään silloin, kun tilanne on päällä. Politiikan brändin muuttaminen on muiden tilanteiden tehtävä.\nKirjoittaja on työskennellyt toukokuun alusta lähtien Vasemmistonuoret ry:n tiedottajana ja ollut syksystä alkaen Vasemmisto-opiskelijat ry:n hallituksen jäsen. Jääkiekon MM-kisoissa hän on katsonut vähän aikaa Youtube’in kautta yhtä ottelua mutta ei muista siinä pelanneita joukkueita.


Historiallinen romahdus bruttokansantuotteessa | Torrevieja.fi\nHistoriallinen romahdus bruttokansantuotteessa\nJaana Pohjanheimo 13.08.2020\nSubmitted by Jaana Pohjanheimo on 13 August 2020\nEspanjan bruttokansantuote sukelsi toisella vuosineljänneksellä historialliset 18,5 %. Tämä on enemmän kuin minkään aiemman taantumavaiheen aikana. Syynä oli koronapandemiasta johtunut pitkä karanteeniaika ja talouden lähes täydellinen halvaantuminen.\nTämä on kolmas kerta 2000-luvulla kun Espanjan talous ajautuu lamaan. Ensimmäinen tapahtui vuoden 2008 lopussa ja toinen vuoden 2011 toisella vuosineljänneksellä.\nEspanjan keskuspankki arvioi tällä hetkellä koko vuoden BKT:n laskuksi 9,2 %. Ennusteen mukaan elpyminen alkaa vuoden kolmannella neljänneksellä. Pandemiaa edeltävälle tasolle pääseminen tulee kuitenkin kestämään vähintään kaksi vuotta.\nElpymiseen vaikuttavat vahvasti myös monet ulkoiset tekijät, kuten Britannian asettama karanteeni Espanjasta palaaville turisteille. Myös muiden maiden mahdolliset rajoitukset vaikuttavat, koska matkailusektorin osuus Espanjan BKT:sta on yli 12 %.\nValtionvelka oli ennen kriisiä noin 95 % BKT:sta. Keskuspankki arvioi sen nousevan tänä vuonna 120 %:iin ja vuonna 2022 ylittävän jo 130 %.\nMyös muissa Euroopan maissa on raportoitu merkittäviä BKT:n romahduksia toisella vuosineljänneksellä. Saksassa laskua oli 10,1 %, Italiassa 12,4 % ja Ranskassa 13,8 %.\nSyynä bkt:n sukellukseen oli koronapandemiasta johtunut pitkä karanteeniaika ja talouden lähes täydellinen halvaantuminen.


Muolaan pitäjäjuhlan puheita\nAnne Kuorsalon Punnuskirjan esittely\nHannu Maijalan Urjalan kunnan tervehdys\nMartti Seppäsen juhlapuhe Jorma Rämön tervehdyspuhe\nEija Järvisen iltajuhlan tervehdyspuhe Asko Viholaisen runo Ikävä\nPunnuksen kirjan esittely\nHyvät muolaalaiset ja kaikki muutkin Muolaan ystävät. Lisäksi tällä kertaa\non varmasti sallittu sanoa, että erityisesti punnuslaiset, koska esittelyssä\non Punnuksen kyläkirja. Punnus -- puoli pitäjää. Se on uunituore, tullut\njuuri ulos Otavan Keuruun kirjapainosta.\nHeti aluksi täytyy sanoa, ettei kyse ole suinkaan pelkästä punnuslaisten\nkirjasta. Kirjan näkökulma on valittu laajemmaksi kuin useimmissa\nkyläkirjoissa. Se sisältää yleisempääkin koko Muolaata mutta myös Urjalaa\nkoskevaa aineistoa ja tarjoaa mielenkiintoista luettavaa kaikille\nEnsiksi haluan koko kirjatoimikunnan puolesta kiittää kaikkia teitä, jotka\nolette tehneen kirjan teon mahdolliseksi. Lämmin kiitos kaikille kirjaan\nkirjoittaneille, sitä kuvilla tai muulla aineistolla avustaneille. Kiitos\nmyös kirjaa taloudellisesti tukeneille mainostajille ja muuten avustaneille,\nerityisesti Urjalan kunnalle ja Karjalaisen kulttuurin edistämissäätiölle.\nPunnuksen kyläkirjatoimikunta perustettiin viime vuoden kesäkuussa\nUrjalassa, mutta ajatus kirjasta on paljon vanhempi. Kirjan tekemisestä oli\npuhunut jo pitkään Tenho Mero, josta sitten tuli luonnostaan\nkirjatoimikunnan puheenjohtaja. Toimikunnan jäseniksi valituista Kauno\nPyykkö oli jo vuosia aikaisemmin kirjoittanut muistiin paljon aineistoa. Se\nmuodosti hyvän perustan koko kirjalle. Kirjatoimikunnan jäsenistä Irma\nUotila kirjoitti kirjatyön aikana hyvin monipuoliseesti elämästä Punnuksessa\n1930-luvun lopulla, sotien aikana ja asettumisesta asumaan Urjalaan.\nKirjatoimikunnan jäsenistä Urjalan Karjalaisten puheenjohtaja Hannu Kontio\nveteli Urjalassa kaikkia tarpeellisia naruja, Raili Nordbladin vastuulla on\nollut toimikunnan talous ja muut sihteerin tehtävät.\nVarsinaisen suurtyön kirjan kokoamisessa teki Veli-Matti Halonen. Hän on\nollut kirjan moottori ja hän on uhrannut vapaa-aikansa kirjalle.\nLisäksi toimikunnassa oli kaksi tärkeää ulkojäsentä. Toisella heistä Onni\nKaurasella oli suorastaan uskomaton määrä vanhoja valokuvia ja erilaisia\nasiakirjoja alkaen vanhoista perukirjoista.\nToinen ulkojäsen oli Jukka Paavilainen, joka toi työhön mukaan Keijo\nEranderin. Hän taittoi kirjan eli pisti kaikki jutut, kuvat ja muut\naineistot oikeaan paikkaan. Ilman Keijoa kirja ei olisi se, mikä se on nyt,\nvaikka aineisto olisikin ollut sama. Keijolle kuuluu ansio siitä, että kirja\nnäyttää hyvältä eikä ole pelkästään sisällöltään hyvä. Keijo lämpeni\nkirjalle, koska on Urjalan yhteiskoulun kasvatteja. Hänen äitinsä on\nKun olen nyt esitellyt kaikki muut kirjatoimikunnan jäsenet tai muuten\nkirjan tekoon ratkaisevasti vaikuttaneet, vastaan seuraavaksi kysymykseen,\nmitä minä olen tehnyt Punnuksen kyläkirjaa kokoamassa, kun äitini perhe oli\nmuuttanut Punnukseen vasta 1930-luvun alussa ja suku asunut vuosisatoja\nVoin vastata, että kahdesta syystä. Veli-Matti Halonen sattui soittamaan\nhuhtikuussa 2004 oikeaan aikaan, kun hän pyysi minua mukaan. Vähän\naikaisemmin oli pidetty seminaari, jossa oli ehdotettu Evakkoinstituutin\nperustamista. Meillähän on Siirtolaisinstituutti, joka tutkii erityisesti\nAmerikkaan Suomesta suuntautunutta siirtolaisuutta mutta ei\nEvakkoinstituuttia. Evakkoinstituutti kokoaisi menetettyjen alueiden\nhistoriaa ja tietoa evakkoon siirtymiseen seurauksista. Samalla\nEvakkoinstituutti olisi kunnianosoitus evakoille.\nMinusta Evakkoinstituutin perustaminen on erinomainen ehdotus. Meillä\ntarvitaan keskus, joka kerää mutta samalla välittää eteenpäin tietoa\nKarjalasta ja sieltä lähtemisestä. Punnuksen kyläkirjan tavoitteet ovat\naivan samanlaiset kuin ehdotuksella Evakkoinstituutista. Punnuksen\nkyläkirjan yksi keskeinen tehtävä on ollut koota historiallista tietoa ja\ntallentaa sitä. Samalla kirja on kunnianosoitus menneille sukupolville.\nToinen syy, miksi lähdin mukaan on se, että lapsena\nUrjalassa asuessani enemmän kuin Urjalan paikoista, puhuttiin Muolaan kylistä.\nVeli-Matti Halonen kirjoittaa kirjassa juuri tästä aiheesta, miten Punnus\nvaikutti Urjalassa kaiken elämisen taustalla\nMinulla Muolaan kylät, Punnukset, Peikolat, Jaarilat, Lehtokylät ja\nTelkkälät menivät sekaisin ja lähdin mukaan kirjan tekoon selvittääkseni\nitsellenikin, mikä oikein on Punnus, josta olen kuullut niin paljon.\nNyt valmis kirja vastaa hyvinkin tyhjentävästi siihen, mikä on Punnus.\nVaikka kirja ensi näkemältä katsookin menneisyyteen, ja siinä on paljon on\nmuistelmia vanhasta tuhotusta Punnuksesta, minusta sen keskeinen merkitys\non sinä, että kirja on nimenomaan viestikapula historiasta tulevaisuuteen.\nKirja välittää tiedon eteenpäin. Jokaiselle joka ihmettelee, mikä on Punnus,\nse vastaa. Kirjalla onkin kaksi tehtävää. Se on dokumentti entisestä ja\nsamalla tietopankki ja näin tiedon välittäjä eteenpäin.\nOlen kirjoittanut muistiin, miten jossakin kirjatoimikunnan kokouksessa\nKauno Pyykkö sanoi kirjoittaneensa kuvauksensa Punnuksesta itselleen ja\nomille lapsilleen. Vanhalla muistitiedolla on kuitenkin myös yleisempi\nmerkitys, ja niillä on annettavaa muillekin. Se käy hyvin ilmi tähän\nkirjaan kootuista kirjoituksista. Otan esimerkiksi juuri Kaunon hienon\nselvityksen Punnuksen vanhasta nimistöstä ja kujasista kylänraitin ilmeen\nluojina. Kuvaukset ovat hyvin havainnollisia jokaiselle, vaikka ei olisi\nentistä Punnusta nähnytkään. Ne tekevät kylän eläväksi ja samalla ne\ndokumentoivat ja säilyttävät tiedot vanhasta nimistöstä.\nKirjan erityinen vahvuus on siinä, että sen näkökulma on ihmisten\nhistoriassa, arjen ja työnteon ja yleensä elämisen historiassa. Sodan ja\npoliitikkojen historiaa ovat tutkijat koonnet, mutta ihmisten historia on\nlaiminlyöty, vaikka ihmiset joutuvat maksamaan laskun niin poliitikkojen\ntöistä kuin sodistakin.\nVoin lainata Punnuksessa syntyneistä elossa olevista pojista vanhinta Viljo\nKaurasta, joka toteaa tässä kirjassa kesän 1939 tunnelmista, miten sodan\ntuloa ei osattu aavistaa, sillä herrat tekkiit ne hommat, kyläs tehtii kylän\ntöitä, Kyläkirja korjaa historian kirjoituksen puutteita kertomalla juuri\nnäistä kylän töistä.\nHyvästä kirjasta sanotaan, että siinä on monta tasoa. Se pätee myös\nPunnuksen kyläkirjaan. Sitä voidaan lukea kuvauksena, miten ennen elettiin,\nmiten kovasti työtä tehtiin. Mutta kirja ei ole vain entisen elämän\nkuvausta, vaan se on myös kuvausta kotiseudusta, joka menetettiin pakolla,\nmutta joka ei unohtunut eikä unohdu. Ja jonne mentiin silloinkin kun se oli\nrikollista Neuvostoliiton lakien mukaan ja vaarallista kävijälle. Kirjassa\non suoranainen seikkailukertomus Ville Närväsen käynnistä Punnuksessa jo\nKirjan sisällöstä voi poimia monta mainintaa alkaen siitä mistä Punnuksen\nnimi tulee tai mitä tapahtui Punnuksessa talvisodan taistelujen aikana.\nKirja paljastaa myös, miten nyt muotiin tullut moottoripyörä oli kova sana\nPunnuksessa jo 1930-luvulla. Kirjasta selviää sekin, että tytöt ja pojat\novat aina osanneet hoitaa tapaamisten järjestämiset ja esimerkki pitivät\ntansseja jopa jatkosodan aikaisessa Punnuksessa, vaikka se oli kiellettyä.\nKaikki elämänpiirit on käsitelty, muinaislöydöt, luontoarvot. On niin ikään\nhyvä tietää, miten edistyksellisiä Martat ovat olleet, sillä vihannesten\nkäyttöä opetettiin jo 1930-luvulla.\nKirjassa on myös Turkka Elonheimon erinomainen kuvaus siirtolaisten tulosta\nUrjalaan ja miten evakkoja vastaan mennyt poika tilanteen koki.\nKirjoituksessa on monta pohtimisen arvoista kohtaa siitä, miten\npaikkakuntalaiset tulijoita havainnoivat ja mihin he kiinnittivät huomiota.\nElonheimon avaamaa teemaa kannattaa jatkaa. Kun alkamassa ovat Pentinkulman\npäivät, heitän haasteen Pentinkulman päiville.\nMielestäni voi sanoa, että evakot ja juuri punnuslaiset, joita eniten\nUrjalaan asettui, mursivat lopullisesti ne sosiaaliset rakenteet Urjalassa,\njoita Väinö Linna on kirjoissaan kuvannut.\nUrjalassa kannattaisikin kerätä lisää muistitietoa ja yleensä tietoa siitä,\nmitä evakkojen tulo vaikutti Urjalaan. Varsinkin kun tietoa on vielä paljon\nsaatavissa. Tässä kirjassa on jo Hilkka Vaittisen kattava historiikki\nPunnuksen Marttojen toiminnasta Urjalassa ja yhdistyksen muuttumisesta\nLaukeelan Marttayhdistykseksi. Seppo Pirhonen on puolestaan kirjoittanut\npunnuslaisista poliittisista vaikuttajista Urjalassa. Lisätietoa\nsiirtolaisten asettumisesta voisi kuitenkin koota juuri Pentinkulman päivät\ntai ainakin järjestää oman tilaisuuden evakoiden vaikutuksesta Linnan\nTehtävä sopii Pentinkulman päiville, koska Linnakin kirjoitti ihmisten\nhistoriaa. Linna tosin fiktiivisten, mutta Punnuksen kyläkirja todellisten\nihmisten, vaikka meilläkin kyllä esiintyy kirjassa Antti Rokka -niminen\nhenkilö eli toden ja tarinan suhteet ovat aina hyvin mielenkiintoisia.\nVaikka ehdotankin Urjalan ja punnuslaisten yhteisen taipaleen tutkimisen\njatkamista, Punnuksen kyläkirja on jo nyt niin hyvä, että sitä voi\nsuositella kotiseutuhistorian oppikirjaksi ja täydentämään Urjalassa\nkoulujen historian opetusta. Se on perusteltua, koska Punnuksesta on tullut\nosa Urjalan historiaa, sillä väestön suuren osan juuret menevät sinne.\nMutta nyt hyvät punnuslaiset ja kaikki Punnuksen ystävät. Nyt on teidän\nvuoronne. Nyt vain ostamaan ja lukemaan.\nOlen luetellut jo monta kirjan hyvää puolta, mutta tässä tulee vielä yksi.\nPunnuksen kyläkirja on erinomainen myös sen takia, että se ratkaisee\nlahjapulmat kaikille ja kaikissa tilaisuuksissa niin syntymäpäivillä kuin\njoulunakin. Erityisesti suosittelen antamaan kirjaa lapsille ja\nlapsenlapsille. Samalla kun kirjaa luetaan, kehotan vielä kirjaamaan\nmuistiin kaikki ne muistiin palautuvat tapahtumat, joita kirjaan ei ole\nsaatu. Ne voi sitten koota seuraavaksi kirjaksi.\nPunnuksen kyläkirjatoimikunnan puolesta toivotan mutta samalla myös lupaan\nteille kaikille antoisia lukuhetkiä.!\nUrjalan kunnan tervehdys\nArvoisat muolaalaiset, sukulaiset ja ystävät,\nUrjalan kunnan puolesta toivotan teidät kaikki lämpimästi\nTervetulleiksi viettämään tämänvuotista pitäjäjuhlaanne\nkesäiseen Urjalaan. Tänä päivänä näyttää siltä, että karjalaisuus\nkiinnostaa yhä vain uusia sukupolvia. Kiinnostus isien ja äitien sekä\nkoko Suomen kohtalon hetkiä kohtaan on pysynyt vahvana. Uudet\nihmiset haluavat matkailla Karjalassa, ja perimätietoa laitetaan\npaperille kyläkirjojen muodossa kuten tänään tiedämme.\nMyös tänään pitää paikkansa tuo vanha sanonta, jonka\nmukaan "talo elää tavallaan ja vieras tulee ajallaan".\nUrjalan seurakunnan pääkirkko on remontissa, ja huominen\njumalanpalvelus pidetäänkin ulkosalla, tuossa läheisellä keskus-\nurheilukentällä. Avaran taivaan alla puitteet ovat kunnossa,\nkatsomokin on juuri maalattu. Valitettavasti katsomon penkit ovat\nkovin huonossa kunnossa, mistä esitän tässä yhteydessä pahoitteluni.\nHuomiseen tilaisuuteen olemme hankkineet istuinsuojia, joiden avulla\nuskon meidän pärjäävän.\nKuten tilaisuuden juontaja jo kertoikin, olen syntyjään hämäläisiä;\näitini syntyi Tammelan Teurolla tai kuuslammilla, ja isäni Lempäälän\nNurmenkulmalla. Talvisodan syttyessä äitini joutui sukulaisiin\nLempäälään, ja tutustui sitä kautta isääni. Monien ikäistensä tavoin\nisäni oli valvomassa meidän nuorempien sukupolvien etuja vuosien ajan\ntalvi- ja jatkosodassa. Minun onnekseni hän palasi kotiin hengissä vain\nkahdesti haavoittuen. Kokemukset olivat olleet kuitenkin niin\njärkyttäviä, ettei isäni koskaan eläessään halunnut käydä noilla\ntaistelupaikoilla. Siinä on varmaan keskeisin syy siihen, etten itsekään\nole useasti käynyt noilla menetetyillä alueilla.\nKarjalaisuuteen tutustuin kyllä jo lapsuudessa, koska aivan kotini\nnaapurissa asuivat sakkolasta tulleet Toivo ja Selma Ruuna lapsineen.\nSain tuntumaa Karjalan kieleen, karjalaisiin tapoihin ja ruokiin.\nHyvin vahvan käsityksen mukaan juuri tämä Toivo Ruuna oli esikuvana\nVäinö linnan tuntemattomassa sotilaassa esiintyvälle Suen Tassulle\nSamoin kuin toinen Sakkolasta Lempäälään muuttamaan joutunut\nWiljam Pylkäs oli esikuvana Rokan Antille.\nToukokuun lopussa tänä vuonna minulla oli mahdollisuus tutustua\ntämän päivän Karjalaan. Osallistuin Eija Järvisen vetämälle ryhmä-\nmatkalle, joka lyhyydessäänkin oli hyvin avartava. Monet tutut\npaikannimet saivat sisältöä. Viipurin ja Pietarin lisäksi näimme Terijoen\nhiekat sekä Laatokan ja pyhäjärven rannat. Pysähdyimme Koiviston\nkirkolla sekä Äyräpään kirkon raunioilla vuoksin rannalla. Tietenkin\nkävimme Muolaan kirkon raunioilla. Muolaan sankarihaudoilla.\nYhdessä laulettu Finlandia-hymni sai äkkiä uuden, syvemmän merki-\ntyksen: "yön vallat aamun valkeus jo voittaa, sun päiväs koittaa, oi\nTänään ymmärrän paremmin sen haikeuden, mitä karjalainen kansa\ntuntee sydämessään. Ja ymmärrän paremmin ne puheet ja keskustelut\nKarjalan saamisesta takaisin osaksi Suomea. Myös tällaiselle hämäläi-\nselle miehelle oma syntymäkoti ja synnyinseutu ovat elämän keskeisiä\nkiinnekohtia. Jokaisen suomalaisen tulisikin edes kerran elämässään\nkäydä menetetyillä alueilla. Tämä matkailu avartaisi ymmärtämään\nmenetysten suuruuden sekä sen, kuinka hyvin meidän oma elämämme\nOn rakkaassa suomessamme.\nMitä sitten kuuluu 5.500 asukkaan Urjalan kuntaan ja sen asukkaille\ntänään heinäkuun lopussa 2005? Vastaus riippuu tietenkin siitä, keneltä\nkysyy. Omasta mielestäni kuuluu sekä haasteita että myönteistä.\nUrjala kohtaa haasteita sillä tavalla, ettei kaukana keskuksista\nsijaitsevan maaseutukunnan tilanne ole viimeisen 10 vuoden aikana\nmuuttunut miksikään! Väestö vähenee ja vanhenee! Syntyvyys on liian\npientä ja kuolleisuus liian suurta. Tulomuuttajia kyllä on, muttei vielä\ntarpeeksi! Maataloudesta poistuu työpaikkoja, kun tilojen lukumäärä\nvähenee ja tilakoko suurenee. Urjalan liike-elämää pyörittävä euro-\nmäärä vähenee! Työttömyys pysyttelee sitkeästi liian korkealla!\nKunnan budjetintekijänä näkee helposti, mihin kunnan veromarkkoja\nuppoaa enenevässä määrin! Sosiaalityöhön, päihdehuoltoon, lasten-\nsuojeluun ja itse aiheutettujen sairauksien hoitoon.\nBudjettia tehdessä näkee myös, miten lasten lukumäärä vähenee! Ja\nse vähentää päivähoitopaikkojen sekä koulujen tarvetta! Tämän\ntuloksena pinta-alaltaan laajassa pitäjässä ihmissuhteet ovat\nkoetuksella, kun keskustelemme esiopetuksesta ja kyläkouluista.\nOlen viime aikoina kovasti kaipaillut Urjalaan me-henkeä sen sijaan,\nettä kukin vuorollamme uhkaamme viedä lelumme muualle tältä\nMe tarvitsemme me-henkeä. Jatkuvasti julkisuudessa elinkeinoelämän\nja valtion suunnalta vaaditaan kuntien lukumäärän vähentämistä.\nMe tarvitsemme me-henkeä löytääksemme oikeat yhteistyökumppanit\nitten, kun se hetki tulee. Nythän Pirkanmaalla Längelmäen kunta\njaetaan Jämsän ja Oriveden kesken, ja Aamulehden ruokalautasella\nnäytti koko heinäkuun olleen Kurun kunnan pilkkominen.\nNoh; näin yötä vasten ei ehkä enempää näitä pitäjän haasteita.\nUrjalaan kuuluu paljon myönteistä ja positiivista. Vaikka 12 % työvoi-\nmasta on vailla työtä, niin loput 88 % työskentelevät sitäkin tarmok-\nkaammin. Urjalassa on edelleen vahva maatalous; yli 15 % työvoimasta\nsaa toimeentulonsa maa- ja metsätaloudesta. Pitäjästä löytyy paljon\nnuoria tarmokkaita, tulevaisuuteen uskovia maatilayrittäjiä. Niitä,\njoita presidentti Halonenkin kehui eilen farmia 2005 -näyttelyssä.\nAlkukesän eurooppalainen keskustelu suomalaisen ruoan mausta on\ntuonut kotimaiselle elintarvikeketjulle runsaasti puolustajia.\nPaikallisella yrityselämällä näyttää menevän hyvin!\nMyös urjalalaiset yritykset toimivat kansainvälisillä markki-\nnoilla, missä muutokset ovat hyvinkin nopeita. Suuret yrityskuolemat\neivät ole kohdanneet Urjalaa, mistä meidän pitää olla iloisia.\nViime vuonna jännitimme Nuutajärven lasitehtaan kohtaloa markkina-\nvoimien melskeessä. Tänä vuonna vuorossa oli KCI -Konegranesin\nUrjalan yksikkö, joka ulkoistettiin. Meidän onneksemme toimiva johto\nja henkilöstö yhdessä perustivat uuden yrityksen, joten 70 ihmisen työ-\npaikat ovat turvatut toistaiseksi. Myös Urjalan suurin yksityinen\ntyönantaja Parker (Finn Filter) ilmoitti toiminnan jatkuvan vahvasti\nUrjalassa lisäten samalla työvoimaansa.\nUusien asuntojen rakentaminen on selkeästi vilkastunut tänä vuonna.\nja pitkästä aikaa yksityinen yrittäjä rakentaa uutta teollisuushallia\nvaltatie 9:n varteen. Urjalalaisten ostovoiman kääntämistä omaan\nkuntaan on yritetty vauhdittaa liikepaikkarakentamisella.\nja halukkaita marketteja tuntuu riittävän edelleen.\nElinkeinoelämän kehittämisen osalta Urjala kuuluukin niihin kuntiin,\njoissa uusia yrityksiä perustetaan vuosittain enemmän kuin vanhoja\nkaatuu. Se on tietenkin positiivinen osoitus pitäjäläisten kovasta\nViime vuoden tilinpäätöksen valossa myös Urjalan kunnan talous on\ntasapainottumassa. Kunnallistalous on kuitenkin herkkä asia, johon\nvaikuttavat sekä elinkeinoelämän että valtiovallan toimenpiteet.\nKunnan kassa on kuitenkin edelleen vahva, ja velkamäärä keskimää-\nräistä pienempi. Kunnalliset palvelut ovat mielestäni erittäin hyvät.\nTyytymättömiä kuntalaisia löytyy aina, mutta taloudellisiin\nmahdollisuuksiin nähden Urjalan palvelut kestävät vertailun.\nVäinö Linnan lukion vuosittaisten hyvien tulosten perusteella voi\ntodeta, että oppilasaines ja opettajakunta koko koululaitoksessa on\npätevää. Terveydenhuollossa olemme etsineet laajempaa yhteistyötä\nseutukunnan kuntien kesken pitääksemme pätevät lääkärit sekä\nhoitajat töissä myös Urjalassa. Olemme vahvistaneet paikallista\nperusterveydenhuoltoa sekä vanhusten avopalveluita.\nTerveydenhuollon ja vanhuspalveluiden riittävyyttä onkin\nseurattava tarkoin juuri väestön ikääntymisen takia.\nNäillä muutamilla ajatuksilla toivotan teidät vielä kerran terve-\ntulleiksi Urjalaan! Urjalan kulttuurikesä tiivistyy ensi viikolla\nUrjala-viikon tapahtumiksi sekä Pentinkulman päiviksi. Myös tuolla\nHonkolan kartanon maisemissa sijaitseva Väinö Linnan reitti on\nToivotan menestystä ja mukavia yhdessäolon hetkiä pitäjäjuhlillenne!\nja tietenkin lisää lämpöisiä kesäpäiviä. Kiitos!!\nHyvät muolaalaiset, arvoisat juhlavieraat!\nArvoisat sotaveteraanit, lotat ja kotirintaman sankarit! Me nuoremmat\nsukupolvet haluamme osoittaa suuret kiitoksemme Teille, jotka äärimmäisin\nponnistuksin ja uhrauksin pelastitte meille vapaan Isänmaan. Muuten me emme\nvoisi olla täällä tänään.\nMinun Viljo-setäni lähti sotaan vapaaehtoisena, niin nuorena kuin se oli\nmahdollista. Kun vuosikymmeniä myöhemmin kysyin häneltä syytä tähän, hän\nvastasi: Mie aattelin männä katsomaa, mitä se homma on, jottei huoli sit\njälkeepäi toisilt kysellä.\nMinullakin on kohtuullisen paljon tietoa Muolaan historiasta ja elämästä\nMuolaassa ennen sotia. Nämä tiedot ovat kuitenkin kirjoista luettuja ja\ntoisilta kuultuja. Haluan tässä puheessa Viljo-sedän tavoin keskittyä\nkertomaan omista kokemuksistani. Mitä on ollut elämä evakon lapsena sodan\nLapsuutta leimasi "kaksikielisyys". Kotona haastettii karjalaa ja kavereiden\nkanssa hämettä. Uskon, että tästä on myöhemmässä elämässä ollut paljon\nhyötyä. Vieraiden kielten oppiminen on ollut helppoa ja keskustelu\nvierasmaalaisten kanssa, "small talk" on sujunut sutjakkaasti. Ei oo tarvint\nKarjalaisuudestaan on monta kertaa saanut olla ylpeä, kun on ollut hienoja\nesikuvia ketä ihailla: Antti Rokka, Emil Luukka, Viljo Luukka, Johannes\nVirolainen ja monet muut.\nKymmenillä kotiseutumatkoilla ovat tulleet tutuiksi esi-isien asuinsijat ja\nusein keskusteluissa toistuneet paikannimet ovat saanet hahmon. Olen\njohtanut Kannakselle myös ei-karjalaisia ryhmiä ja he ovat saaneet aivan\nuutta ulottuvuutta Suomen historiaan.\nHelsingissa olemme viiden vuoden ajan järjestäneet Juuret\nMuolaassa-seminaareja. Kerran kuussa kokoontuu 60-80 hengen joukko\nhaastelemmaa ja kuuntelemmaa Muolaata käsitteleviä esitelmiä. Asia\nkiinnostaa, joka kerta on paikalla uusia kasvoja vanhojen uskollisten\nMuolaa on kappale maata, joka tällä hetkellä valitettavasti on vieraan\nvaltion alueella. Muolaa on kuitenkin myös täällä tänään. Se on meissä,\nmeidän ajatuksissamme, meidän puheissamme ja meidän teoissamme. Me\naktiiviset muolaalaiset, jotka olemme täällä paikalla, olemme niitä\nsoihdunkantajia, jotka pidämme Muolaan elossa ja varmistamme, että sen\nhistoria ja kulttuuri säilyy seuraaville sukupolville.\nHyvät muolaalaiset, arvoisa juhlaväki!\nVaikka juhlapaikka vaihtuu, joka vuosi näillä juhlilla on todettava sama asia, nimittäin se, että meitä on taas paljon koolla, tällä kertaa täällä Urjalassa.\nNiinkuin ihmiselämään mahtuu paljon työtä ja toimintaa, niin on ollut myös Muolaalaisten Seuran kohdalla.\nPaljon on tehty töitä viime kesäisten Forssan juhlienkin jälkeen, jotta muolaalaisille tärkeitä asioita on saatu toteutettua. Töitä on tehty niin täällä kotimaassa kuin myös Muolaassa, rajan takana.\nLukemattomat ovat ne työtunnit, joita on tehty ilman palkkaa, talkoomie-\nlellä. Näihin talkoisiin on osallistunut tänäkin vuonna kymmeniä ihmisiä.\nMutta ehkä ei kuitenkaan ilman palkkaa. Vaikka palkka ei ole tullutkaan rahan muodossa, niin se on tullut tunteena siitä, että on tullut tehtyä jotain tarpeellista ja että se työ on onnistunut.\nMikä oikein saa aikaan sen, että ollaan valmiita tinkimään omasta mukavuudesta ja ollaan valmiita ponnistelemaan ilman korvausta yötä myöten, niinkuin varmasti näittenkin juhlien tiimoilla ja monilla reissuilla Muolaan alueelle on tapahtunut?\nSen saa varmasti aikaan aito kotiseuturakkaus, joka ei laske käytettyä aikaa eikä sitä, mitä ponnistuksia vaatii jonkin muolaalaisille tärkeän asian toteuttaminen, kun se nähdään tarpeellisena tehdä tai ylipäänsä matkustamisen vaivaa entisille kotiseuduille.\nYksi tällainen henkilö, jolla oli aito kotiseuturakkaus Muolaaseen, oli Viljo Luukka.\nHänen poismenonsa viime keväänä oli seurallemme suuri menetys.\nHän jätti jälkeensä suuren aukon, jota ei ole helppo täyttää. Ehtihän Viljo olla seuramme johtokunnassa vuodesta 1969 saakka ja oli kuollessaan\nseuramme johtokunnan vanhin.\nVaikka aika on sikäli armoton, että jokaisen meistä on joskus jätettävä tehtävämme ja paikkamme toisille, olisi toivonut, että Viljon persoona olisi saanut vaikuttaa keskuudessamme vielä pitkään.\nHän oli kiistatta seuran johtohahmo, isähahmo meille nuoremmille ja ylipäätään\nhenkilö, jonka mielipiteitä kuunneltiin. Tähän ei vaikuttanut ainoastaan hänen yhteiskunnallisesti merkittävä uransa ja pitkä kokemuksensa vaan myös hänen kykynsä nähdä asioissa niiden oleellinen puoli ja hänen selkeä ilmaisukykynsä.\nViljo sai eläessään olla toteuttamassa muolaalaisten kannalta merkittäviä hankkeita, joista varmasti suurin oli Muolaan kirkkomaiden kunnostaminen siihen muotoon, jossa ne nyt ovat.\nTämä vaati aikanaan 90- luvun alussa paljon ponnistuksia, monia käyntejä Muolaassa ja neuvotteluja paikallishallinnon kanssa, mutta sen tuloksena\nvuonna 1992 vihittiin käyttöön Muolaan ja Kyyrölän sankarimuistomerkit runsaslukuisen yleisön ollessa todistamassa tätä suurta ja merkittävää tapahtumaa.\nTämä muolaalaisten kokoontuminen kirkkojen paikoille on sen jälkeen toistunut joka vuosi: Ensin alkuun Kaatuneitten Muistojuhlan nimellä ja nykyään Vainajien Muistojuhlana.\nViljolla on ollut merkittävä ansio siihen, että näin on voitu Muolaassa toimia. Hän oli seuramme nimittämän Muistomerkkitoimikunnan vetäjä,\ntoimikunnan joka toteutti menestyksellä saamansa tehtävän, meidän kaikkien muolaalaisten tyytyväisyydeksi.\nMuolaan kirkkomaista on tullut vuosien saatossa , voisi sanoa "pyhiin-\nvaelluspaikkoja", jotka muodostavat Muolaaseen suuntautuvien matkojen\nyhden tärkeän etapin. Paikan, jonne pysähdytään hetkeksi kunnioittamaan\nsinne haudattujen sankarivainajien sekä esi-isien ja -äitien muistoa.\nNämä paikat ovat tällaisina hyvin hoidettuina varmasti tällä hetkellä Muolaan kauneimpia paikkoja.\nViljo oli siis kuollessaan seuramme pitkäaikaisin jäsen ja hän oli myös\nseuran puheenjohtajana 1980- luvulla. Näihin aikoihin ilmestyi hänen\ntoimittamanaan kirja Uuteen elämään, joka oli seuramme 40-vuotis- juhlajulkaisu ja niinkuin nimikin kertoo, käsittelee siirtolaisten asettumisesta uusiin oloihin sodan jälkeen ja kertoo mm. siitä minkälaisia asioita ja ongelmia siirtolaiset kohtasivat uusilla asuinseuduillaan. Kirja sisältää lisäksi arvokasta perinne- historia -sekä sotahistoriallista tietoa.\nTätä kirjaa on edelleen saatavissa seuramme kautta.\nViljo oli toimissaan myös hyvin edistyksellinen, hänen aloitteestaan seuralle perustettiin internettiin kotisivut v.2002 ja ne ovat olleetkin hyvin suositut, niin että runsaassa kolmessa vuodessa sivuilla on ollut lähes 8000 käyntiä.\nViljo Luukka on siis joukostamme poissa, mutta hänen muistonsa ja tekonsa elävät.\nMuistamme hänet muolaalaisena, joka käytti saamiaan lahjoja ansiokkaasti\nja huolella. Tässä on esimerkkiä meille kaikille.\nPalaamme lopuksi tämän vuotisen Vainajien Muistojuhlan tunnelmiin Muolaan kirkonmäellä forssalaisen Aulis Maidellin runon sanoin:\nMuolaan kirkonmäellä 3.7.2205\nSiellä jälleen vierailimme, kaatuneiden haudoilla.\nMuistelimme rakkaitamme, muistomerkin äärellä.\nRakkaat oli kotiseudut, heille jotka kaatuivat.\nIsänmaa ja kansakunta, kaikkensa he antoivat.\nSiellä ovat sukujuuret meillä, aika monella.\nTuhotulla hautuumaalla, ihan keskiajalta.\nElelivät kylissänsä, sitten siellä kuolivat.\nMeidän äijät sekä mummot, viime vuosisadalta.\nSieltä löytyy menneisyyttä, kautta Keski-Kannaksen,\nvanhan Muolaan historiaa, yli Suomen rajojen.\nKumpuin yöstä katsoo isät, sieltä meidän matkaamme.\nTalvet pitkät sekä kesät, mitä kuuluu sukuumme.\nKalmisto on pyhää maata, siellä rauha vallitsee.\nSuuri rauha Jumalamme, kaiken yli hallitsee.\nKaikki mennyt on kuin unta, ajallisuus entistä.\nIankaikkisuus, niin suurta, valoisaa ja seesteistä.\nOlkaa sydämellisesti tervetulleita tämän vuotiseen Pitäjäjuhlaan tänne\nUrjalan karjalaisten sihteeri Eija Järvinen:\nHyvät muolaalaiset ja muolaalaisten jälkeläiset ja ystävät!\nToivotan teidät sydämellisesti tervetulleiksi muolaalaisten juhlan\nMuolaa, muolaalaisuus, juuret Muolaassa, kaipaus, rakkaus ja\nkiinnostus ovat tänä viikonloppuna meitä yhteen kokoavia tekijöitä.\nKun Karjalaiset joutuivat aikanaan jättämään kotiseutunsa lopullisesti\nja uusien asuinsijojen etsiminen heille alkoi, oli hienoa, että heitä ei\nheitelty minne sattui, vaan pitäjittäin suhteellisen lähelle toisiaan.\nHeidän mielissään vallitseva hämmennys ja juurettomuuden tunne ehkä näin\nhieman lievittyi. Muolaan väkikään ei joutunut kovin kauas toisistaan\njoten kanssakäyminen on aina ollut suhteellisen helppoa.\nUrjalaan sijoitettiin asumaan noin 1000 muolaalaista. Suurin osa heistä\noli Punnuksen kylästä.\nHalkivahaan sijoitettiin Keskikylän perheitä n.30. Honkolan kartanosta he saivat asuttavakseen kylmän sivutilan, joka oli pääosin suota. Sinne he perustivat kodit, talkoilla raivasivat ja ojittivat pellot, rakensivat ja aloittivat uuden elämänsä.\nLeikillisesti aluetta alettiin kutsua pikku Viipuriksi.\nSinne, Mäkeläisille, minäkin aikanaan synnyin.\nKasvoin karjalaisena, karjalaisten keskellä, karjalaisessa kylässä\nLapsena kuulin vain karjalan murretta, elin karjalaisten tapojen,\nkulttuurin, piirakoiden, lihapottien, sosiaalisien yhteenkuuluvuuden ja\nennen kaikkea muisteloiden keskellä.\nVasta aloitettuani koulun, ymmärsin, että muu maailma on olemassa.\nTuolloin törmäsin ensi kerran " murremuuriin"!\nNiin itsestään selvä asia ko " Pottiloho varistamine" …ja opettajakaan\nIsommilta selkkauksilta toki vältyttiin ja yhdessä viihdyttiin ja leikittiin.\nTiukimmille tilanne taisi ajautua silloin, kun saadakseni hämäläiset\ntoverini vakuuttuneiksi jostain asiastani, jouduin sen painoarvoa\nlisätäkseni syömään elävän onkilieron!\nHyvin minä siellä olen aina viihtynyt.\nTärkeä kysymys, joka usein esitetään. Mitä siihen vastaa ihminen, joka on juuriltaan väkipakolla irti reväisty ja istutettu muualle. Itse vastaan, että Urjalasta, mutta kotoisin olen Muolaasta.\nHyvä täällä on ollut olla. Kiitos siitä muolaalaiset otetiin\nUrjalassakin hyvin vastaan.\nKunnallispolitiikkaan, seuratoimintaan jne. olimme tervetulleita.\nSanottiin meidän jopa piristäneen ja elvyttäneenkin useita yhdistyksiä,\nsamoin Muolaassa jo toimineet yhdistykset saivat tilaa jatkaa.\nKirkonväen keskuudessa pantiin kuulemma erityisesti merkille\nmuolaalasiten komea virrenveisuu.\nAvioliittoja alettiin myös solmia karjalaisten ja paikallisten välillä.\nEi se rakkaus valinnut kohdettaan murteen tai tapojen perusteella. Alkoi\nKaikesta huolimatta ikävä kotiseudulle oli olemassa. Kun kotiseuduille matkustaminen tuli mahdolliseksi, aiheutti se karjalaisen väestön keskuudessa lähes kansanliikkeen.\nOlkoonkin, että kotipaikalla ei ollut mitään jäljellä, maisema oli\nhoitamaton…silti muolaalainen seisoi omalla maallaan, sillä maalla, josta oli alkunsa saanut.\nKotiseutumatkailun uskottiin hiipuvan vähitellen, mutta niin ei ole käynyt.\nLukuisia matkoja järjestäneenä olen elänyt monia kohtaloita, kuullut\nlukemattomia tarinoita, elänyt uudelleen riipaisevia, koskettavia mutta\nmyös riemukkaita elämän seikkailutarinoita.\nVanhempien ja isovanhempien kotiseutu kiinnostaa myös nuoria. Ilokseni\nmyös ei - karjalaiset ovat kiinnostuneet meidän kohtaloistamme ja\nJuurilleen voi palata myös pitäjäjuhlien muodossa. Kaikkihan eivät\nKarjalaan voi tai edes halua mennä. Muolaan juhlilla on myös tällainen voimakas juuria elvyttävä vaikutus. Me olemme joka vuosi haasteen edessä. Miten tehdä tästä juhlasta vuosi\nvuodelta sellainen, että se jaksaa houkutella ihmiset yhteen viihtymään.\nTeidän viihtymisenne takia me olemme jälleen koettaneet tehdä parhaamme.\nOlemme järjestäneet teille ohjelmaa ja tarjoilua. Lähes kaikki mukana\nolevat ovat jollain lailla kytköksissä Muolaaseen.\nHaluan päättää puheeni Eila Haltsosen runoon Kotiseudulle. Kertokoon se\nkarjalaisen kaipuusta kotiseudulle, kaipuusta palata vuosittain omille\njuurille. Niin moni keskustelu, jonka olen tänäänkin käynyt, on sivunnut\ntätä aihetta, joten sen on pakko olla tärkeä! Runo pitää sisällään\n"Olen Karjalan Kannaksen lapsonen, synnyinjuureni siellä on.\nSinne kaipuuni yhä on pohjaton, kotiseutuni Karjala on.\nLapsi kannaksen yksin tietää sen, mitä merkitsee kaipaus tuo.\nJoka kevät kun koivikot tuuhettuu, silloin kaipuuni voimistuu.\nLähden Karjalaan halki Kannaksen, luo lapsuuden muistojen.\nNään rauniot kodin jo sammaltuneet, leikkipaikat on metsittyneet,\nsielun silmin nään pienen pellavapään, äiti tuuditti kehtoain.\nKuljen rannalla polkua lapsuutein, sama sointi on aaltojen.\nVaivun unelmiin vuotten takaisiin ja olen niin onnellinen.\nLapsi kannaksen yksin tietää sen, mä miksi oon onnellinen.\nOvat juuremme Kannaksen mullassa, pihakoivuni lapsuuden.\nNojaan itkien runkoosi valkoiseen ja olen niin onnellinen.\nLapsi kannaksen yksin tietää sen mä miksi oon onnelllinen."\nSe oll sillo ko myö lähettii,\ntykit jyskiit, lehmät ammuit,\nkylät ja pitäjät tyhjeniit.\nOvi aukk ol yhtee suuntaa,\nikkunat tyjin ammottiit.\nTaakseen katsoit elukatkii\nniinko oisiit tietäneet\net takasii ei ennää tulla\nomast lääväst ko lähettii.\nKaipas miu äitiin Karjalaa,\nmummoin muistoisaa kulk.\nistuttiit hyö ikävänkii\npiene miehe korvaluuhu.\nKulkeneet miehe kujaset\ntaivaas, niinko helvetiskii.\nOrpo otus, outo murre,\nkeppilöill kieltä kohensiit.\nMut paranoot haavat aikannaa,\nikävä ei millokkaa.