Воблеры German | Palisandr\nВоблер є твердотельную об’ємну приманку. Його використовують для троллінгу, «доріжки», а також лову хижих видів риб на спінінг. Слово «wobbler», яке прийшло з Великобританії, перекладається як «коливається» або «хиткий». У воді ця снасть імітує рух пораненої рибки, що привертає голодних хижаків. У цій статті ми розповімо про воблерах «Герман». Розглянемо їх властивості, технічні характеристики, уявімо як приклад моделі «Aggressor» і «Long Deep». Також ми покажемо вам кілька розгорнутих відгуків покупців про воблерах German.\nОсобливості приманок від цієї компанії\nСпочатку російська фірма German виробляла приманки для рибалок-спортсменів. Все починалося з виставок, а потім компанія разрекламировала свої товари, коли проводилися відповідні змагання. ГЕРМАН виробляє переважно снасті, спрямовані на лов хижої риби, і сюди ж увійшли плаваючі аксесуари – воблери.\nСнасті цього типу виготовлені з легких тендітних матеріалів. Тому компанія ГЕРМАН поставляє товар в жорстких упаковках.\nБагато хто цікавиться задаються питанням: «Розрахована чи продукція даного виробника на звичайних рибалок, які до спорту ніякого відношення не мають?». Кількома роками раніше не можна було відповісти на це питання позитивно – товари від German лежали тільки на полицях елітних магазинів, мали досить пристойну вартість і проводилися лише в одному місці.\nБудь-яке підприємство, що бажає стати успішним, намагається збільшити вибір продуктів, зберегти їх якість і зробити той чи інший товар максимально доступним звичайному покупцеві.\n«Герману» це вдалося здійснити. Фірма розробила і пустила на продаж величезну кількість різних моделей (і їх модифікацій) воблерів, не кажучи про інші типи снастей. Ми не будемо розглядати в цій статті всі моделі, а наведемо лише кілька прикладів і розповімо про групах (різновидах) приманок типу wobbler.\nКомпанія розгорнула виробництво в різних куточках світу: Польща, Китай, Корея, Малайзія та інші країни. Це дозволило істотно знизити вартість при збереженні високої якості відповідного товару, грубо кажучи, зробити цінник більш «знайомим» звичайному любителю риболовлі.\nОтже, плюсами ми сміливо відзначаємо такі моменти:\nвеликий вибір різних моделей воблерів (колір, розмір, група, кількість гачків і ін.);\nдоступні ціни на практично будь-який продукт;\nвисока якість, порівнянне з відомими зарубіжними брендами.\nУ плані мінусів, що стосуються саме товарів, сказати нічого. Досвідчені рибалки заявляють, що конкретно великий вибір містить у собі і позитивні, і негативні деталі. З одного боку, широкий асортимент дає можливість вибрати для себе щось своє, а з іншого – ця процедура викликає певні психологічні складності.\nНовачки відразу починають скуповувати все найдорожче і красиве, мовляв, клювання буде активніше. Залишаючи на касі тисяч двадцять, вони йдуть зі спокійною душею.\nРиба схопить ту приманку, яка їй подобається, а не дорого коштує. Ситуація закінчується тим, що мешканці на воблер не звертають належної уваги, або рибалка просто «відриває купівлю». Наприклад, окуня залучають яскраво-сині або помаранчеві гами, а доросла щука воліє золотистий, сріблястий або мідний блиск.\nКласифікація воблерів і приклади моделей даного виробника\nКомпанія ГЕРМАН випускає груп воблерів. Сюди входять мінно, Кренк, Шеди, Поппери, Стики, Вокери, раттлин і составники. Щодо функціонування є три категорії: тонуть, плаваючі і нейтральні (в товщі води). Підприємство використовує більше 30 кольорів для фарбування виробів. Випускаються приманки для троллінгу, твичинга і риболовлі виду «ультралайт».\nТак виглядає составник. Тіло «рибки» складається з двох-трьох частин, щоб під водою воблер краще імітував коливання.\nМодель воблера German Aggressor вважається найбільш ходової при лові щук. Виробник випускає кілька модифікацій за наступними критеріями:\nДавайте розглянемо деякі з них. Наприклад, Aggressor German 12520С020. Перше число вказує на довжину тіла приманки – 125 міліметрів. Друге – вага, він становить 20 грамів, а останнє – номер кольору: темна спинка, світле черевце. Два трійника розташовуються на нижній частині тіла, третій – хвостовий. Кіль знаходиться на голові (область рота) «рибки», тут же – кільце для монтажу основної жилки.\nЧим більше кіль (прозора лопатка), тим сильніше поглиблюється приманка.\nЗастосовується для «доріжки» і троллинговой лову. Тип воблера – Minnow. Aggressor 12520С205 відрізняється від попередньої модифікації тільки гамою. Номер кольору 205 говорить про наявність чорних кривих ліній на боках приманки і яскраво-зеленому (спинка темна) відтінку. Воблер нагадує екзотичну рибку.\nДеякі варіанти воблерів ГЕРМАН «Агресор» комплектуються знімними лопатками різних довжин.\nТут потрібно бути обережніше: у водоймах помірного кліматичного поясу видів з такими забарвленнями не водиться. Великі хижаки (вони розумніші молодих особин) це прекрасно розуміють і можуть годинами роздивлятися ваш воблер.\nГЕРМАН випускає короткий варіант – «Агресор» 8512. Ця модифікація має довжину в 85 мм і вагу, рівний 12 грамам. Всього два гачки: один на черевці, а другий – на хвості.\n«Long deep» перекладається на російську мову дослівно так: «довгий глибокий». Воблер нагадує тонку рибку з довгастим тілом. Випускається також в декількох варіантах. По довжині є два види:\n110 міліметрів (маса – 18г.);\n130 мм (вага дорівнює 27 грамам).\nУ обох модифікацій є два гачка: перший розташовується на середині черевця, а другий – на хвості. Напрямна пластина збільшена, тут же знаходиться прогони кільце для монтажу.\nПриманка, показана на фото, покрита спеціальною плівкою, що імітує риб’ячу луску.\nОсновні характеристики Wobbler German Perfect Dancer: довжина приманки – 125 мм, маса – 20 г, заглиблення – від 0 до 4 м, число гачків – 3 шт., Тип – плаваючий.\nСвою назву він отримав завдяки поведінці в воді. Якщо придивитися, то можна побачити «танець» приманки. Це привертає, наприклад, судака.\nСнасть не має модифікацій. «Perfect Dancer» випускається в різних кольорах. Рибалки зазначають, що ця модель схожа з «Агресором» по функціоналу і уловістость.\nКороткий варіант, його довжина – всього 65 міліметрів. Нагадує малька подлещика (форма). Відноситься до плаваючих приманок, вага становить 19 г, а заглиблення – 1,5 метра. Має два трійника. Wobbler German Artful Crucian проводиться в Південній Кореї.\nРибалки зазначають, що ця модель добре підходить для лову крупного окуня.\nВідноситься до приманок для поверхневої лову. Відрізняється аеродинамічній формою корпусу. Довжина – 80 мм, маса – 12 грамів. Ця снасть не розрахована на заглиблення, тому його показник позначається цифрою «0». Виробляється в Німеччині.\nВ даному випадку відсутній «лопатка», щоб принада не тонула взагалі.\nПлаваючий Wobbler Big Tumbler теж чимось схожий на «Агресора». Його довжина становить 130 мм, вага дорівнює 30 г, а заглиблення – до 3 метрів. Має три складових гачка. Виробляється в Кореї.\nЦей варіант призначений для лову великих мешканців водойм на рівні товщі води.\nВиробляється на території Німеччини. Вага становить 14 г, довжина – 110 мм, заглиблення – 0,8-1,2 метра. До снасті прикріплені три гачка і зменшений кіль. Приманка розрахована на ловлю великих хижаків.\nПодивіться на стабілізатор. Чим більше кут між ним і носом, тим швидше потоне приманка\n«Боксер» більше нагадує підростаючого пуголовка. Має два трійника. Довжина – всього 70 мм, заглиблення – до 0,7 м, маса – 15 г. Країна виробництва – Ю. Корея.\nНевеликий заглибники не дозволяє снасті піти на глибину. Такі приманки використовуються для лову риб, що харчуються ближче до поверхні води.\nЗовні схожий на German Perfect Dancer. Має 2 гачка. Вага приманки – 11 грамів, довжина – 80 мм, заглиблення – до 1,5 метра. Вважається одним з найпопулярніших товарів.\nЗверніть увагу на отвори в спині. Вони дозволяють приманки вистрибувати і знову тонути, що імітує поведінку, наприклад, уклейки.\n«Чанг» – укорочений варіант з довгим заглибники. Зовні нагадує невеликих розмірів акваріумну рибку. Вага – 25 г (такі приманки вважаються важкими), довжина – всього 60 мм, заглиблення – не більше 3,5 метра.\nМаленькі воблери розраховані на ловлю дрібних і середніх розміром хижих риб.\n«Flipper» відрізняється від представлених вище варіантів. Якщо раніше ми показували вам плаваючі, то цей є потопаючим. Вага – 4 г, довжина – 50 мм, глибина – до 1,2 м. На тілі снасті є спеціальні «антикрила», які дозволяють їй «перевалюватися» в воді. Воблер виготовлений в Німеччині.\n«Антикрила» знаходяться на боках тіла. Вода, стикаючись з цими виїмками, починає «кидати» приманку з боку на бік. Така поведінка привертає хижаків.\n«Небезпечний відвідувач» призначений для лову хижих риб на мілководних ділянках водойм. Клас – плаваючий, вага – 12 г, довжина – 93 мм, а поглиблення – всього 0,7 метра.\nНа носі замість лопатки – спеціальна виїмка, щоб приманка не йшла на занадто велику глибину\nПринади повністю виробляються заводами Малайзії. «SP» означає «суспендер», тобто, має нейтральною плавучістю. Якщо ви його занурте в воду, то він буде перебувати на рівні товщі води. Вага його – 16,5 г, довжина – 110 мм, заглиблення – до 1,2 метра.\nУ тіло цієї приманки вбудовані два сталевих кульки. Кулі при закиданні відчіплюються внутрішнього магніту і зміщуються до хвостової частини, що збільшує дальність польоту воблера.\nКомпанія «ГЕРМАН» не тільки розробляє свої моделі воблерів, але і копіює відповідні продукти, виготовлені іншими фірмами. Тут спостерігається цікава ситуація: «German» створює репліки інших принад, а сторонні підприємства – навпаки, намагаються створити копії «ГЕРМАНІВСЬКА» розробок. Наприклад, китайський воблер «YO-SURI Hardcore Shad» робиться на базі наведеного вище «Chang». Прабатьком «GERMAN EVIL PIKE 110 SP» є воблер від відомої компанії ZIPBAITS mod. «Orbit 110».\nОригінальна принада «Орбіт» нічим не відрізняється від «Германовський» репліки. Зовнішній вигляд і практично всі технічні характеристики схожі. Спостерігається лише пристойна різниця в ціні – близько 700-800 рублів.\nНавіщо це робиться, наведемо приклад. Компанія А випускає продукт і продає його за 1200 рублів. Фірма Б замислюється: «Чи можна виготовити точно такий же воблер і продавати його по 400?». Якщо «Орбіт 110» коштує близько 1500 р., То репліка від виробника ГЕРМАН (Evil Pike 100 SP) обійдеться вам в 300 (максимум – в межах 500).\nПредставляємо вашій увазі чотири відкликання покупців-рибалок про воблерах Герман (ми підібрали думки тих людей, які розповіли про враження саме від описаних вище моделей).\nВітаю, дорогі читачі! Я захоплююся риболовлею давно. Ловив завжди спінінгом, але друзі розповіли мені про якийсь новий вид риболовлі – троллінге. Я не взяв це до уваги, а через тиждень вирішив прикупити всякої всячини в найближчому риболовецькому магазинчику, і тут я згадав про оповідання друзів. Запитав у продавця, в загальному, мова зайшла про воблерах. Взяв я два ГЕРМАНІВСЬКА «Агресора», один довгий такий, а другий трохи менший. У них на етикетці ще глобус намальований. Повертаюся додому, кручу їх в руках. Нічого особливого – «плаваюча блешня». Якраз, літо було. Я їх з собою взяв, потім причепив довгий та почав пробувати. Воблер не винен, звичайно, але з третього разу хтось клюнув і зірвався. Я думав, що спінінг зламаю від злості! Нехай і зірвалася риба, але це говорить про те, що воблер працює!\nЗамовив маленького «Агресора» через Інтернет. Рублів 200 або 300 витратив, нормальна ціна. У них повно красненьких, жовтеньких, синенькі, а я купив воблер, який найбільше рибку нагадує. Виїхали ми на водосховищі, ну, випили, половили. Я зловив окуня! Це – моя перша риба, спіймана троллінгом! І зачепився він на самий останній трійник. З тих пір зберігаю свою «випадкову» покупку, як зіницю ока!\nІ мама моя, і бабуся, всі ми – нащадки волзьких рибалок. Я коли почала читати всілякі журнали про лов, зацікавилася чимось «наворочений», спортивним. Тролінг. Вирішила почитати, натрапила на цікаву снасть – воблер. Побродила, пошукала, продавці порадили Герман, до речі, я навіть не знала, що Росія робить! Вони порекомендували його, тому що воблерів від інших фірм не було. Взяла Лонг Діп, він нагадує маленьку плотвичку або уклейку. З першого разу спіймала щуку! Не знаю, напевно, просто пощастило!\nЯ – сам власник невеликого рибальського магазину. Коли я у постачальників побачив в асортименті воблери від компанії GERMAN, подумав, що треба для різноманітності взяти. Привезли. Я – хоч і торгаш, але націнки ніколи не завищую. Висіли у мене ці воблери. Один купив, інший … А потім як поперло! Я запитав: «А що, працюють?». Рибалки такі: «Так! Молодець, ще вези! ». Я так зрозумів, найпопулярнішими є моделі ЛОНГ ДІП, Агресори і Джампери.\nВоблери від German нічим не відрізняються від продуктів інших виробників. Важливим є те, що «ГЕРМАНІВСЬКА» снасті відпускаються за доступною ціною і навіть з урахуванням магазинних націнок. Якість цих товарів можна сміливо назвати чудовим.


Metal Wars 2 Для iPhone cкачати безкоштовно гру Бої Роботів 2.\nГра Metal Wars 2. Скачати безкоштовно гру Бої Роботів 2 на iPhone, iPad або iPod всього за кілька кліків!\nДля того, щоб скачати Metal Wars 2 для iPhone або iPad безкоштовно, ми рекомендуємо вибрати вашу модель мобільного пристрою, і наша система підбере для вас найбільш підходящі файли гри Бої Роботів 2 для iPhone, iPad або iPod. Cкачати Metal Wars 2 на телефон або планшет дуже просто: виберіть необхідний файл та натисніть "Скачати" після чого виберіть один із способів скачування!\nОпис гри: Metal Wars 2 (Бої Роботів 2):\nMetal Wars 2 - тривимірні бої роботів. Ви - першокласний пілот урядових сил ATLUS та поточний лідер найманих "ТИТАНІВ". Знищуйте інших найманців і візьміть їх високі технології, щоб озброїтися більш сильно.\nСкачати гру Metal Wars 2 (Бої Роботів 2) безкоштовно\nПопулярність: 29 574\nПопулярність: 9 837\nКоментарі гри Metal Wars 2 (Бої Роботів 2)\nCкачати гру Metal Wars 2 для iPad безкоштовно. Бої Роботів 2 повна версія.\nВи можете Metal Wars 2 скачати на телефон або планшет абсолютно безкоштовно прямо на цьому сайті. Завдяки цій грі ви більше не будете нудьгувати в транспорті, на навчанні або роботі. У Бої Роботів 2 грати одне задоволення! Красива графіка і захоплюючий ігровий процес зможе зайняти вас на довгі години. Без сумніву це одна з кращих ігор на iPad.


Міжнародний аеропорт "Алмати" (ALA)\nМіжнародний аеропорт "Алмати" - ALA\nОдин з головних міжнародних аеровокзалiв республіки Казахстан за кількістю обслуговуваних рейсів займає перше місце в країні. Спеціальний комітет визнавав його кращим аеропортом в регіоні СНД.\nЗавдяки своїй пропускної здатності аеропорт в Алма-Аті здатний щорічно обслуговувати понад 4 мільйонів пасажирів. Його 2 широкі чотирикілометровим злітно-посадочні смуги здатні приймати всі види літаків, у тому числі військові або широкофюзеляжні. Повітряна гавань координує понад 50 міжнародних напрямків.\nАеропорт Алма-Ата розташований 15 кілометрах на північ від центру колишньої казахстанської столиці. При відсутності пробок час у дорозі на особистому транспорті складе 15-30 хвилин. Також до аеровокзалу ведуть 5 автобусних маршрутів.\nНа першому поверсі терміналу розташовані каси, зал очікування, ресторани, пункти харчування, камери схову, банкомати та банківські відділення, магазин, телефони-автомати, кімната матері та дитини, консульський відділ і пункти обміну валют. На другому поверсі крім іншого знаходяться зона Duty Free, аптека і бізнес-зал. Для власників особистого автомобіля діє послуга недорогий критої парковки. Залишити автомобіль можна також на привокзальній площі.\nАвтобус. З аеропорту відправляються такі маршрути: № 32, (до мікр. «Орбіта»), № 79, (до вул. Жандосова / Саина), № 86 (до мікр. Орбіта 3 і Академії ГА), № 92 (до зуп. Альмерек і мікр. Мамиров 1-7), № 106 (до селища Альмерек і мікр Жетису). Розклад: з 8:00 до 23:00. В дорозі: 30 - 40 хвилин. Вартість проїзду - 0.5 дол.\nТаксі. У місто ви доберетеся за 30 хвилин. Приблизна вартість - 15 дол.\nАдреса: 050039, Казахстан, місто Алмати, вулиця Майлина, будинок 2\nТелефон дирекції: +7 727 270 31 31\nТелефон довідкової: +7 727 270 33 33


У турецькому місті Кунду, що неподалік Антальї, триває завершальний тренувальний збір футболістів львівських "Карпат" перед стартом другого кола національної першості серед команд першої ліги. Окрім тренувань, "зелено-білі" проводять і контрольні матчі.\nПісля перемоги над білоруським "Нафтаном" із Новополоцька (4:1), про що повідомляв "Поступ", галичани зіграли ще два матчі. Польську "Арку" з Ґдині "Карпати" обіграли -- 2:0. На 63-й і 74-й хвилинах Платон двічі реалізував пенальті. Забили два м'ячі підопічні Юрія Дячука-Ставицького і у ворота ще одного білоруського клуба -- брестського "Динамо" (Фещук, 4'; Платон, 57'), однак цього разу залишили поле переможеними -- 2:4. Відзначимо, що за рахунку 1:2 на 45-й хв. Веприк не реалізував пенальті.\nСьогодні "Карпати" зіграють із луганською "Зорею", а завтра поміряються силами із казахським "Женісом" з Астани. Додому карпатівці повернуться 7 березня, а перший матч проведуть через п'ять днів у Охтирці проти місцевого "Нафтовика".\nКласика міланського дербі\n"Мілан" ушосте поспіль обіграв своїх земляків з "Інтера" у матчах серії А\nУ неділю ввечері вся увага італійських шанувальників футболу, а найімовірніше, й усієї Європи була прикута до міланського стадіону "Сан-Сіро", на полі якого відбулося 259-те дербі вічних суперників: "Інтер" -- "Мілан". Усіх цікавило, чи зможе команда Карло Анчелотті перервати безпрограшну серію своїх земляків в офіційних матчах, яка налічує 40 поєдинків -- по 20 перемог і поразок. Востаннє "Інтер" зазнав гіркоти поразки ще 2 травня 2004 року в зустрічі проти "Лечче".\nПонад 10 тисяч волонтерів цими днями об'єднуються для того, щоби створити незабутнє свято для спортсменів з особливими потребами. До японського Нагано, де відбуваються Всесвітні зимові ігри Спеціальних олімпіад, змагатися приїхало понад 2,5 тисячі спортсменів та їхніх тренерів з 80 країн світу. Близько тисячі представників ЗМІ намагається якнайкраще донести миттєвості найяскравіших перемог -- над суперником та собою -- у кожну оселю.\nНа Львівщині змагання зі спортивного туризму щороку здобувають дедалі більше прихильників як серед наймолодших школярів, так і серед ветеранів спорту. Тому не дивно, що до лісопарку "Сихів-Зубра" минулого вікенду прийшло близько ста прихильників цього виду спорту, щоб позмагатися в межах першого етапу Кубка Львова з техніки велосипедного туризму Snowbike-2005.\nУже стало звичним, що українські плавці є претендентами на перемогу на змаганнях найвищого рівня. Чекали від своїх улюбленців нагород українські прихильники плавання й на міжнародному турнірі, який приймав відомий токійський центр "Тацумі Інтернешнл". Двічі вдалося зійти на п'єдестал пошани українському Містеру Брасу Олегові Лісогору. У запливі на 50 м брасом результат 27,71 с дозволив титулованому броварчанинові відсвяткувати перемогу. На 0,15 с пізніше бортика басейну торкнувся господар змагань Косуку Китайїма. Проте вже наступного дня японський брасист зумів взяти реванш в українця. На стометрівці брасом Китайїма порадував своїх прихильників не лише перемогою, а й новим рекордом Японії -- 57,96 с. Олег до своєї колекції нагород додав срібну медаль.\nМарафонська мрія спринтерки\nУ німецькому Оберстдорфі завершився чемпіонат світу з лижного спорту\nУ останні три дні змагань було розіграно сім комплектів нагород. Особливе зацікавлення викликали марафонські дистанції лижних перегонів з масовим стартом. Жінки та чоловіки класичним ходом долали відстань 30 км і 50 км відповідно.\nЖіночі перегони були останньою надією українки Валентини Шевченко повернутися додому з нагородою. Володарка минулорічного Кришталевого глобуса саме на довгих дистанціях у групі лідерів протрималася лише 10 км, а потім розпочала відставати, щораз то більше. За 7 км до фінішу вихованка Валерія Лесникова припинила боротьбу. Напевно, після застуди вона так і не встигла відновитися.\nЗолоті рукавички українця\nВолодимир Сидоренко -- чемпіон світу WBA з професійного боксу у вазі до 53,5 кг\nУ професійному ринзі енергодарець Володимир Сидоренко розпочав свої виступи 2001 року. Серед любителів найвагомішими його здобутками були два "золота" європейських форумів, "срібло" чемпіонату світу-1999 та "бронза" Олімпійського турніру в Сіднеї-2000.\nЗа чотири роки професійної кар'єри одноклубник львів'янина Андрія Котельника по німецькому Universum Box Promotion до минулого вікенду провів 16 поєдинків і в усіх одержав звитяги. І ось нарешті він має право провести титульний 12-раундовий двобій за пас чемпіона світу WBA у легкій вазі до 53,5 кг. Його суперником був володар титулу, досвідчений мексиканець Хуліо Зарате, який вважав, що в нього не виникне особливих проблем у поєдинку з українцем.\nНе таке й страшне Запоріжжя\nУ поєдинках наступного туру першості України з гандболу серед команд першої ліги львівські армійці приймали ГК "Запоріжжя". Перший поєдинок на майданчику ігрового манежу СКА видався для господарів не надто вдалим. Здавалося, що молоді галичани побоювалися гостей. Адже як-не-як, а Запоріжжя -- загальновизнана гандбольна столиця України. Перший тайм підопічні Віктора Кужави, діючи надто мляво, провалили -- 13:19.\nЛише після відпочинку, перебудувавши гру в обороні, армійці поступово почали наздоганяти гостей. Треба віддати належне нашим хлопцям, які ще за дві хвилини до фінального свистка програвали два м'ячі -- 30:32. Вдало зігравши у вирішальний момент, львів'яни зуміли-таки зрівняти рахунок -- 32:32. Найвлучнішим у армійців був Валерій Мельник -- 9 м'ячів, а серед гостей супервлучність продемонстрував Олег Сербіненко, на рахунку якого 17(!) голів.\nЗолоті "робінгуди" міста Лева\nОдразу шестеро львів'ян увійшли до складу юніорської збірної України зі стрільби з лука, яка наприкінці березня змагатиметься у Данії на першості світу серед ровесників. Склад команди визначали на першості України в Черкасах.\nДо речі, тренерами юніорської збірної призначено знаних львівських фахівців -- Марію Гавелко та Віктора Михайленка.\nУсі помисли про збірну\nСьогодні стартує друге коло чемпіонату України з футболу\nВесна -- улюблена пора року багатьох людей. Але особливо її люблять шанувальники футболу. Адже саме навесні оживає футбольне життя в країні. Ось і сьогодні, у перший день весни, в Україні розпочинається національний чемпіонат з футболу серед команд вищої ліги. Для любителів футболу Львівщини нинішній чемпіонат особливий. На жаль, особливий зі знаком "мінус". Адже вперше в історії вітчизняного футболу в елітному ешелоні немає львівських "Карпат". Дай Бог, щоб "зелено-білі" якнайшвидше повернулися до вищої ліги. Вже минуло більше як півроку від того чорного дня, коли народна команда Західної України зганьбилася перед своїми вболівальниками. Але й зараз важко змиритися з думкою, що свято футболу рівня вищої національної ліги оминає місто Лева.


Журналісти розкрили особу другого підозрюваного в отруєнні Скрипалів | QHA Агентство Кримські Новини\n9 жовтня 2018 14:18\nУ грудні 2013 року року Мишкін (Петров) відвідав Київ, йдеться у розслідуванні Bellingcat і The Insider\nОбвинувачений в отруєнні Скрипалів у Великобританії Олександр Петров є офіцером ГРУ на ім'я Олександр Мишкін.\nЗа їхніми даними, Мишкін Олександр Євгенович народився 13 липня 1979 року в селищі Лойга Архангельської області Росії.\nНавчався в одній з елітних військово-медичних академій, пройшов підготовку для роботи лікарем для російських ВМС.\nПід час навчання Мишкін був завербований ГРУ. У 2010 році він переїхав до Москви, де отримав документи на ім'я Олександра Петрова.\nУ розслідуванні йдеться, що з 2011 — 2018 рр. Мишкін часто подорожував під ім'ям Петрова. Він декілька разів приїжджав до Придністров'я та в Україну. За даними видань, Мишкін відвідав Київ під час Євромайдану в грудні 2013 року.\nBellingcat зазначає, що їм невідомо, у якому військовому званні зараз Мишкін.\nПередбачається, що під час операції з отруєння Скрипалів він був у званні полковника або підполковника.\n5 березня 2018 року колишнього полковника ГРУ Сергія Скрипаля і його доньку Юлію госпіталізовали у критичному стані після отруєння у Солсбері (Великобританія) нервово-паралітичною речовиною «Новачок».\nПрокуратура Великобританії оприлюднила імена підозрюваних в отруєнні Скрипалів. Ними виявилися двоє громадян РФ — Олександр Петров і Руслан Боширов. Обом чоловікам висунули звинувачення за чотирма пунктами: змова зі спробою вбивства, замах на вбивство, використання і зберігання забороненої речовини «Новачок» і заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.\nВидання The Insider і Bellingcat раніше повідомили, що ще один підозрюваний у справі отруєння Скрипалів, якому видали паспорт на ім'я Руслана Боширова, є полковником ГРУ Анатолієм Чепігою.\nЗгідно з розслідуванням, Чепіга керував операцією з вивезення з України в Росію екс-президента Віктора Януковича.\nНа початку вересня Руслан Боширов і Олександр Петров дали інтерв'ю пропагандистському каналу Russia Today, де відзначили, що у Солсбері вони були як туристи і їздили подивитися на кафедральний собор. Вони підкреслили, що не знали, хто такий Скрипаль і у них не було з собою «Новачка».\nскрипаль олександр петров олександр мишкін


Жертв політичних репресій вшанують у Биківні\nУ зв’язку з карантинними обмеженнями, спрямованими на запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID_19, заходи у День пам`яті жертв політичних репресій-2021 відбудуться у зміненому форматі.\nТакож усі охочі можуть ознайомитись із фотодокументальною виставкою про репресованих театральних діячів «Імена, викреслені з афіш», яка експонується при вході у Заповідник. Окрім того, можна буде прослухати оглядову екскурсію «Биківня – територія пам’яті». Екскурсійний супровід забезпечують співробітники Заповідника.\nПросимо відвідувачів поставитись із розумінням до заходів безпеки та не нехтувати вимогами й власним здоров’ям!\nДовідково: День пам’яті жертв політичних репресій відзначається щороку в третю неділю травня, відповідно до Указу Президента України Віктора Ющенка «Про заходи у зв’язку з 70-ми роковинами Великого терору – масових політичних репресій 1937 – 1938 років».\nБиківнянське поховання жертв сталінських репресій належить до найбільших на території України. Таємна спецділянка НКВС УРСР у Биківні почала офіційно відлік своєї діяльності навесні 1937 року. 20 березня цього року Президія Київської міської ради ухвалила рішення про відмежування земельної ділянки «для спецпотреб» у 19, 20 кварталах Биківнянського лісу. Упродовж 1937-1941 років вантажівки майже щоночі привозили тіла розстріляних у київських в’язницях НКВС для таємного поховання у Биківнянському лісі. Кількість похованих в Биківнянському лісі остаточно не встановлена, на думку істориків, вона може ставити від 20 до 100 тисяч осіб. За даними, опрацьованими співробітниками Галузевого державного архіву СБУ та Національного історико-меморіального заповідника «Биківнянські могили», на сьогодні встановлені прізвища понад 18,5 тисяч осіб, похованих в Биківня, але наукові пошуки тривають. Найбільше число розстрілів припадає на 19 травня 1938 року – за рішенням трійки при Київському управлінні НКВС за цю ніч розстріляли 563 людини.


Понінка, Полонський район, Хмельницька область » Історія міст і сіл Української РСР\nПонінка — селище міського типу, центр селищної Ради, розташоване за 8 км на північний захід від районного центру. До залізничної станції Полонне — 13 км. Селищній Раді підпорядковані села Липівка, Лодзянівка. Населення — 7997 чоловік.\nСучасне селище виникло шляхом поступового злиття села Понінки з робітничим селищем такої ж назви, яке виросло навколо паперового комбінату. Сільська Понінка заснована у XVIII ст. Напевне, спочатку поселення мало іншу назву. Після того, як його придбав шляхтич Понінський, він присвоїв селу своє ім’я. На початку XIX ст. сільська Понінка перейшла у власність поміщика Завадського. Селяни перебували у кріпосній залежності і відробляли 3—4 дні панщини на тиждень, виконували повинності як натуральні, так і грошові. До наших днів дійшли народні перекази про те, що поміщик примушував жінок-кріпачок носити в пеленах землю, щоб насипати гору під фундамент для палацу.\nПід час проведення реформи 1861 року поміщик залишив за собою кращі землі, а кожен селянський двір викупив пересічно по 2—3 десятини гірших. 1887 року 75 селянських дворів користувалися 256 десятинами. Водночас купець Грюнфельд володів ділянкою в 424 десятини, барон Брандт — 241 десятиною землі. Через малоземелля і злидні селяни потрапляли в нову кабалу до поміщика, шукали допоміжного заробітку на промислах, а то і зовсім виїжджали з села. Дехто з селян заробляв на шматок хліба на кустарній каменедробарці, що діяла в Понінці.\nНаявність дешевої робочої сили, великі лісові масиви, водна енергія річки Хомори привернули увагу промисловців до цієї місцевості. 1870 року поблизу села на кошти купців Грюнфельда і Хрякова споруджено паперову фабрику. Навколо підприємства виростало селище. Основною робочою силою були розорені жителі сільської Понінки та навколишніх сіл, які кидали свої господарства й оселялися поблизу фабричних корпусів. Селище поступово зростало: 1897 року тут проживало вже 1025 чоловік. Сім’ї робітників тулилися переважно в невеликих дерев’яних будиночках.\nФабрика дедалі розширювалася, в 90-х роках XIX ст. вона перейшла до рук акціонерного товариства. 1898 року на підприємстві працювало 4 папероробні машини.\nВласники фабрики нещадно визискували робітників, звільняючи їх за найменшу провину: робочих рук вистачало,— адже підприємство знаходилося в сільській місцевості. Заробітна плата робітників за 12 годин праці не перевищувала 25 коп. на день. У цехах було брудно, а неприпустимо висока вологість повітря шкідливо впливала на здоров’я. Особливо важко доводилося робітникам, які обслуговували папероробні машини та працювали в хлорному цеху. Якщо до цього додати свавілля адміністрації, грубість цехових майстрів, стане зрозумілим, в яких умовах доводилося трудитися людям.\nПередові робітники Понінки розуміли, що змінити існуюче становище можна лише активною боротьбою. Вони знайомилися з нелегальною літературою, налагодили зв’язок з соціал-демократами. 1905 року до Понінки прибули члени Житомирського комітету РСДРП, які подали допомогу у створенні на паперовій фабриці соціал-демократичної групи. Члени її розповсюджували серед пролетарів нелегальну марксистську літературу і листівки, що надходили з Житомира. Разом з професійною організацією, яка виникла на підприємстві у 1905 році, вони готували страйки, розробляли вимоги підприємцям, допомагали страйкуючим. Навесні 1905 року робітники застрайкували. Вони вимагали поліпшення умов праці, підвищення заробітної плати, скорочення робочого дня. Адміністрація фабрики дізналася, що страйкарі зібралися у лісі на нелегальні збори і з допомогою жандармів розігнала учасників страйку. Робітників змусили вийти на роботу.\nВ роки нового промислового піднесення відбувалося розширення діючих цехів фабрики, будівництво нових, наприклад, солом’яно-целюлозного. Напередодні світової імперіалістичної війни виробництво продукції досягло 450 тис. пудів на рік. Розширення підприємства зумовлювало зростання кількості робітників, які в більшості своїй прибували до Понінки з великих промислових центрів Росії. 1914 року близько 15 проц. загальної кількості 857 робітників фабрики становили росіяни Обізнані з марксистським революційним рухом, російські брати по класу істотно впливали на піднесення політичної свідомості місцевих робітників.\nПевна частина населення, як і раніше, жила з сільського господарства — 184 двори села Понінки мали земельні наділи, більшість з яких не перевищувала 2-х десятин. Водночас з’являлися і великі куркульські господарства. Місцевому багатію С. Шуляку належало 74 десятини. Малоземелля змушувало бідноту йти на заробітки до поміщицького маєтку і куркулів, а в основному — на паперову фабрику. Але й там їх чекало не краще життя. Підприємці вишукували всілякі способи для пограбування трудящих — їм особливо стали в пригоді фабрична крамниця і два шинки. Часто-густо заробітна плата знедолених трударів повністю переходила в кишені спритних крамарів. Усіх фабричних працівників обслуговував один лікар. Близько 80 проц. робітників, більшість селян не знали грамоти. 1914 року в Понінці діяла початкова двокласна школа, в якій 2 вчителі навчали 48 учнів. Клуб, який призначався для фабричної адміністрації, збудовано наприкінці XIX ст. Лише під тиском трударів фабрики на зібрані ними кошти у 1892 році засновано робітничий клуб. Тут створено невеличку бібліотеку. 1907 року було організовано драматичний гурток.\nПісля Лютневої буржуазно-демократичної революції в сільській Понінці створено земельний комітет, на підприємстві відновила роботу профспілка, закрита у роки реакції. Члени спілки всупереч есерам і меншовикам боролися за встановлення робітничого контролю на фабриці. Але це питання трудящі змогли вирішити лише після перемоги Жовтневого збройного повстання у Петрограді й організації ревкому в Понінці, очоленого робітником М. А. Стояном. На робітничих зборах наприкінці 1917 року обговорювалося питання про передачу управління фабрикою трудящим. Твердження підприємців, що фабрика належить акціонерному товариству, тому вона не капіталістична, не обмануло робітників. За пропозицією більшовиків, які повернулися з фронту, створено фабричний комітет, який встановив контроль над діяльністю підприємства. Ревком приступив до розподілу серед незаможних селян сільської Понінки нетрудових земель, інвентаря, худоби.\nДальшому радянському будівництву перешкодив наступ австро-німецьких військ, які окупували Понінку наприкінці лютого 1918 року. Багато жителів пішли до партизанських загонів, щоб боротися проти іноземних загарбників, Центральної ради, гетьманців і Директорії. У квітні 1919 року частини 2-ої Української радянської дивізії визволили селище від петлюрівських банд.\nТа вороги намагалися втримати в своїх руках Волинь і Поділля. У серпні 1919 року селище захопили жовтоблакитники, а в грудні—польські інтервенти. Радянська влада в Понінці остаточно встановлена в другій половині листопада 1920 року. Незабаром було організовано Раду в сільській Понінці, створено комнезам.\nРозорені селянські господарства, підірвані технічні можливості фабрики, зменшення кількості населення — в таких умовах трудящі приступили до відбудови господарства. Через відсутність сировини у 1920 році випускалася дуже незначна кількість паперу. Фабрика стояла місяцями. В 1921 році підприємство було націоналізоване. Йому присвоїли ім’я Комінтерну. Першим радянським директором став колишній робітник-сіткар, член партії з 1917 року Я. І. Козичкін, який прибув до Понінки з Кондровської паперової фабрики Московської губернії. На повітовій конференції фабрично-заводських комітетів у липні 1921 року, де обговорювалося питання про стан промисловості й заходи щодо її відбудови, відзначалося, що Понінківська державна фабрика ще не досягла дореволюційного рівня виробництва. Робітники з завзяттям взялися за відбудову підприємства. Свої думи і прагнення вони висловили 1922 року в телеграмі В. І. Леніну: «Ми, робітники і робітниці Понінківської паперової фабрики на Волині, в день святкування 5-річчя Жовтневої революції, шлемо свій братерський привіт Вам, вождеві всесвітньої революції, й обіцяємо проявити максимум енергії для якнайшвидшого налагодження нового господарського життя».\nКеруючою і спрямовуючою силою в політичному і господарському житті селища були комуністи, які спочатку об’єднувалися у Полонському партійному осередку, а з 14 грудня 1922 року виділилися у самостійну організацію. Кількість комуністів з кожним роком зростала, незабаром осередок став найбільшим у Полонському районі. В 1924 році, під час траурних зборів, присвячених пам’яті В. І. Леніна, заяви про вступ до лав партії подав 31 робітник. Партійний осередок у справі відбудови народного господарства, в проведенні політико-виховної і культурно-масової роботи серед трудящих спирався на комсомольську і профспілкову організації. Комсомольський осередок у Понінці виник ще 1921 року, в 1925 році в ньому налічувалося 110 членів і 12 кандидатів у члени комсомолу. Велику роботу провадила профспілкова організація. В 1925 році в її рядах перебувало 700 членів із загальної кількості 977 працюючих. Успішно проходила відбудова паперової фабрики. У 1925 році виробництво паперу досягло рівня 1913 року. Фабрика виготовляла 450 тис. пудів паперу, 10 млн. зошитів, 11 млн. конвертів на рік.\nПереважна більшість населення Понінки, якого налічувалося понад 2 тис. чоловік, працювала на паперовій фабриці. Підприємство потребувало кваліфікованих кадрів, тому 1921 року в селищі відкрито профтехшколу, яку через три роки реорганізували в школу фабрично-заводського учнівства, яка підготувала сотні техніків; слюсарів, рольників, сіткарів для місцевої фабрики і для інших підприємств України. Робітники потяглися до знань. Багато з них навчалося у гуртках для ліквідації неписьменності, лише 4925 року школу лікнепу при фабриці скінчило 24 чоловіка Культкомісія підприємства розглядала питання про відкриття школи для малописьменних та курсів самоосвіти.\nПоступово життя селища налагоджувалося — відкрилися торговельні підприємства; про здоров’я трудящих дбали 2 лікарі, фельдшер, акушерка, медична сестра. З перших років Радянської влади у Понінці працювала єдина трудова школа, де навчалися діти трудящих. На фабриці відновив роботу драматичний гурток.\nРобітники паперової фабрики провадили велику шефську роботу в навколишніх селах. Вони організовували гуртки для ліквідації неписьменності, виступали з концертами художньої самодіяльності. Та найголовніше — вони допомагали в організації артілей, шефствували над колективними господарствами сусідніх сіл. Під час весняної сівби та жнив вони створювали бригади для ремонту сільськогосподарських машин і реманенту. Партійний осередок фабрики рекомендував комуністів, обізнаних з сільським господарством, на посади голів колгоспів. Так, Старогутянський колгосп наприкінці 20-х років очолив робітник фабрики С. І. Ковалевський, Лодзянівський — Т. Д. Столярчук, артіллю села Мартинюків з дня її організації і до Великої Вітчизняної війни керував 3. В. Маковій. Колективізацію одноосібних господарств у сільській Понінці завершено 1932 року.\nВ роки довоєнних п’ятирічок проходила реконструкція і дальше розширення паперової фабрики. Це вимагало значного припливу робочої сили. Населення Понінки і сусідніх сіл дедалі відходило від сільського господарства. За переписом 1939 року, в селищі проживало 3815 чоловік, у т. ч. працездатних — 1718, з яких у промисловості працювало 1152, на будівництві й транспорті — 72, у торгівлі — 58, в галузі охорони здоров’я — 47, освіти — 67, в інших галузях — 128, а в лісовому і сільському господарстві — лише 194 чоловіка. В 1938 році Понінку переведено до розряду селищ міського типу.\nШироко розгорнулося на підприємстві соціалістичне змагання за підвищення продуктивності праці. В 1935 році 18 проц. загальної кількості робітників заслужили звання стахановців, у 1939 році — вже 58 проц. Систематично перевиконували виробничі норми стахановки Г. О. Каленюк, С. В. Андрієвська та інші. В 1940 році\nфабрика дала продукції на 6,5 млн. крб. Напередодні війни в Понінці діяла промислова артіль ім. Першого травня, яка виготовляла продукції на 2 млн. крб. щороку.\nЗростав матеріальний і культурний рівень життя робітників і колгоспників. Працювало 3 промтоварні, 2 продуктові магазини, пекарня, 2 їдальні. Розширилася житлова площа селища. Виросла нова вулиця з чепурними двоповерховими будинками, яку назвали Робітничою. Велику роботу щодо благоустрою селища і піднесення культурно-побутового рівня населення здійснювала селищна Рада.\nПоліпшилося медичне обслуговування трудящих. У місцевій лікарні на 25 ліжок та медичній амбулаторії працювало 5 лікарів і 12 чоловік з середньою медичною освітою. Діяла аптека. Розпочалося будівництво нової лікарні. Були два дошкільні дитячі заклади, дитяча молочна кухня.\nДо кінця 30-х років в основному завершилася ліквідація неписьменності серед жителів селища. В 1937 році на базі семирічної відкрито середню школу, а наступного року школярі перейшли у новозбудований двоповерховий будинок. Напередодні війни в середній школі працювало 28 вчителів, навчалося 864 дітей. Діяла також початкова школа. В новому приміщенні працювало професійно-технічне училище. На фабриці та в колгоспі функціонували клуби і бібліотеки.\nТа почалася Велика Вітчизняна війна. На Радянську землю напав лютий ворог— фашистська Німеччина. В той день — 22 червня — в Понінці відбулися мітинги трудящих на підприємствах і установах. Виступи робітників і колгоспників були пройняті почуттям безмежної любові до Радянської Батьківщини, прагненням дати нищівну відсіч ворогові. Жителі Понінки поповнили лави Червоної Армії. Ті, що залишалися в селищі, будували оборонні споруди, готували устаткування фабрики і майно колгоспу до евакуації на схід. Гітлерівці захопили Понінку 5 липня 1941 року. Окупанти позбавили населення елементарних прав. Дорослі й підлітки мусили щоденно виходити на примусові роботи, невихід розцінювався як саботаж, а за це — розстріл. Спізнився — покарання нагайкою. Виїжджати з селища не дозволялося. Всі розпорядження німецьких властей закінчувалися незмінним: «За невиконання — розстріл».\nВ перші дні окупації фашисти розстріляли комуністів — робітника О. К. Тома-шевського та голову колгоспу 3. В. Маковія. Восени 1941 року гітлерівці вигнали в ліс і знищили 485 радянських громадян, у т. ч. понад 160 жінок і дітей. Як вічна згадка про це височить у Понінці пам’ятник тим, хто загинув від рук фашистів. Протягом двох з половиною років окупанти намагалися відновити роботу паперової фабрики, але марно. Жителі Понінки включилися в активну боротьбу проти загарбників. Ця боротьба знаходила свій вияв у зв’язках з партизанами і підтримці їх дій, в саботажі заходів німецько-фашистських властей. У селищі виникла підпільна група, члени якої влаштовували диверсії на фабриці, саботували розпорядження німецької комендатури. На початку 1942 року вони вчинили диверсію на фабриці, вивівши з ладу картонний і льонокудряшевий цехи.\n2 травня 1942 року окупанти заарештували 12 членів підпільної групи, у т. ч. робітників фабрики А. М. Лінника, В. І. Пилипенка, І. В. Казмирківського, С. К. Дрегала, Й. Й. Скрупського, М. П. Гончаренка. Після допитів і катувань їх розстріляли. Така ж страшна доля спіткала й інших трьох підпільників — Й. Й. Будника, А. І. Квятковського та П. І. Квятковського, яких гітлерівці схопили влітку 1942 року. Незважаючи на фашистський терор, підпілля у Понінці продовжувало діяти. 23 вересня 1943 року члени групи у взаємодії з партизанами загону ім. 25-річчя Жовтня раптово напали на охорону фабрики, проникли в приміщення і підірвали діючий електрогенератор.\nПонінку визволили від окупантів 7 січня 1944 року бійці 15-го стрілецького корпусу 1-го Українського фронту. Важко підрахувати збитки, завдані селищу фашистами. За період окупації гітлерівці закатували 512 жителів селища, понад 150 юнаків і дівчат відправили в рабство до Німеччини. Вони зруйнували корпуси паперової фабрики і вивели з ладу найголовніші машини, демонтували і вивезли третю папероробну машину, устаткування конвертного цеху, засоби транспорту, розорили і пограбували фабрику так, що здавалося неможливим відновити її роботу.\nФашисти знищили промартіль ім. Першого травня, господарство колгоспу, зруйнували велику кількість житлових будинків.\nВідбудова господарства Понінки розпочалася в умовах воєнного часу. В травні 1944 року відновила роботу первинна партійна організація селища, до її складу спочатку входило 3 комуністи, а до кінця року — вже 12 чоловік. Відродження паперової фабрики, колгоспу, торговельних підприємств, медичних і навчальних закладів, налагодження роботи профспілкової і комсомольської організацій, селищної Ради — ось основні питання, які в ті роки вирішували комуністи Понінки.\nПерші центнери паперу Понінківська фабрика видала до кінця 1944 року.\nНа той час на підприємстві працювало 684 робітники. Вони самовіддано трудилися, щоб якнайшвидше пустити першу чергу фабрики. Через рік після визволення запрацювала одна з папероробних машин. Широко розгорнулося змагання за дострокове введення в дію всіх потужностей підприємства. Робітники уклали договір на соціалістичне змагання з Малинською паперовою фабрикою Житомирської області.\nПротягом 1944 року в Понінці створено відділ робітничого постачання, відкрито 2 магазини, їдальню, хлібопекарню, побутові майстерні. Жителі селища відбудували і налагодили роботу клубу, бібліотеки, радіовузла. Учасники, драматичного гуртка фабрики завоювали перше місце на обласній олімпіаді. В жовтні почало працювати профтехучилище. Повним ходом йшли відбудова і ремонт житла. Ще помітніших успіхів у господарському і культурному будівництві досягли трудящі після закінчення Великої Вітчизняної війни. На рідне підприємство повернулися воїни-переможці. Серед них відзначений багатьма урядовими нагородами офіцер М. К. Топольник,, який очолював фабрику протягом 1946—1964 рр., льотчик, Герой Радянського Союзу старший лейтенант М. В. Півнюк та інші.\nГероїчна праця трудящих увінчалася успіхами. Менш ніж за два роки паперову фабрику було відбудовано. Потужність її становила 3220 тонн паперу і картону на рік. На підприємстві працювало 98 бригад. Понад 80 проц. робітників змагалися за випуск продукції високої якості.\nШироко здійснювалася реконструкція підприємства, яке 1954 року перетворено на целюлозно-паперовий комбінат. У 50-х роках відбулася повна заміна дизельного устаткування електродвигунами, встановлено п’яту папероробну, а також картоноробну машини. 1964 року збудовано новий цех, розрахований на випуск 1 млрд. зошитів на рік.\nЩе в липні 1967 року комбінат перейшов на нову систему планування і економічного стимулювання, що сприяло значному зростанню виробництва продукції. В 1969 році на комбінаті виготовлено 29,9 тис. тонн паперу (це у 4 рази більше, ніж у 1913 році), 7,7 тис. тонн картону, 802 млн. штук учнівських зошитів, на 3 млн. крб. блокнотів і конвертів. Колектив комбінату успішно справився з завданнями восьмого п’ятирічного плану, завершивши виконання його у листопаді 1970 року. За п’ятирічку виробництво паперу зросло в 1,2 раза, картону — в 1,5 раза, товарів широкого вжитку — в 2 рази. Робітники взяли підвищені зобов’язання на честь XXIV з’їзду КПРС,— виконати завдання першого кварталу до 29 березня 1971 року, виробити понад план 90 тонн паперу, півмільйона учнівських зошитів, на 25 тис. крб. товарів широкого вжитку. Свого слова вони дотримали.\nВ роки дев’ятої п’ятирічки буде закінчено спорудження нового виробничого корпусу та монтаж ще однієї папероробної машини. Цей велетенський агрегат відливатиме з целюлози й інших компонентів пергамент і натуральну кальку. Планова потужність його — 10 тис. тонн продукції щорічно.\nПродукція комбінату відома далеко за межами нашої країни. В далеку Ефіопію 1969 року відправлено 5 млн. зошитів. Наступного року підприємство виконало замовлення на зошити для Демократичної Республіки В’єтнам, Німецької Демократичної Республіки, Непалу, Танзанії і Республіки Чад.\nНа честь 50-ї річниці Великого Жовтня колектив підприємства 1967 року нагороджений Пам’ятним прапором обкому партії, облвиконкому і облпрофради. За дострокове виконання восьмого п’ятирічного плану 1970 року комбінат відзначений другою премією Міністерства лісової і паперової промисловості УРСР. На підприємстві трудиться 1871 робітник, 212 службовців та інженерно-технічних працівників.\nВсе більшого розмаху набуває трудове змагання. Звання колективів комуністичної праці присвоєно електровідділу, 10 змінам, 85 бригадам. Звання ударника здобули 1346 робітників. І. К. Паламарчуку, ф. Д. Лисенку, Л. Е. Олійник, С. Я. Мокрицькій, А. К. Гончаренку, С. Я. Сологуб за систематичне перевиконання виробничих норм і відмінну якість роботи присвоєно звання «майстер золоті руки». Секретар партійної організації електроцеху Б. А. Квятковський був делегатом XXIV з’їзду КПРС.\nВ авангарді всіх нових починань на підприємстві йдуть комуністи, яких налічується 268. Понад 200 з них працюють у цехах. Комсомольська організація комбінату об’єднує 389 молодих робітників та інженерно-технічних працівників. Трудівники наполегливо борються за технічний прогрес. Лише у паперовому цеху трудиться 48 активних раціоналізаторів. Близько 25 років працює на комбінаті токар І. К. Паламарчук, депутат Верховної Ради УРСР, заслужений раціоналізатор України. 207 раціоналізаторських пропозицій, запропонованих робітником, впроваджено у виробництво. Економічний ефект творчих задумів місцевих умільців за роки восьмої п’ятирічки обчислюється приблизно в 900 тис. карбованців.\nПартійна організація та дирекція комбінату приділяють багато уваги роботі з кадрами, їх навчанню. Трудівники навчаються в економічній школі, на 6-місячних курсах підвищення фахової кваліфікації, у вузах і технікумах, вечірній школі. Здійснення нової економічної реформи сприяло зростанню заробітної плати робітників. За роки восьмої п’ятирічки їх середній заробіток зріс на 23,2 процента.\nЗа післявоєнні роки помітні успіхи має колгосп Понінки. Довоєнного рівня господарство досягло 1950 року. З 1947 року виробничі приміщення і будинки колгоспників електрифіковано. В 1951 році артіль об’єдналася з господарством сусіднього села Майдану-Волянська; незабаром цей колгосп перетворено на радгосп м’ясо-молочного напряму. Поряд з тваринництвом тут добре розвинене й рибництво — 1969 року на 30-гектарній ставковій площі вирощено 243 цнт зеркального коропа на суму 18 тис. карбованців.\nПоступово селище розширюється, впорядковується, його магістралі одягаються в асфальт. Виникли нові квартали, вулиці — Леніна, Комсомольська, Ватутіна. Розгорнулося житлове будівництво. За роки восьмої п’ятирічки понад 160 родин справили новосілля. Відбулося злиття робітничої та сільської Понінок, офіційно оформлене 1959 року. З цього часу існує єдиний населений пункт — селище міського типу Понінка. 1971 року до неї влилися села Майдан-Волянськ, Скидовисько, Стара Гута.\nВ селищі діють філіал Полонського комбінату побутового обслуговування, 12 промтоварних і 14 продовольчих магазинів та павільйонів, 4 їдальні, 7 буфетів, хлібопекарня. Більшість торговельних підприємств працює в збудованих за останні роки приміщеннях. Лише в 1970 році споруджено торговий комплекс, у якому розміщено гастроном, універмаг і кафе. Протягом 1966—1970 рр. товарооборот у селищі зріс майже в півтора раза.\nВ 1954 році споруджено світлу, простору лікарню на 75 ліжок з рентгенологічним кабінетом і лабораторіями. Відкрито амбулаторію, фельдшерсько-акушерський пункт, аптеку. В усіх цих медичних закладах трудиться 15 лікарів і 64 працівники з середньою медичною освітою. У Понінці працюють два дошкільні дитячі заклади на 180 місць. Щоліта у піонерському таборі комбінату відпочиває 120—140 дітей робітників та службовців. 1970 року на підприємстві вступив у дію профілакторій на 50 місць.\nЗакон про загальнообов’язкове семирічне навчання у селищі виконано 1947 року. Ще в рік закінчення війни відновилися заняття у середній школі. Тепер у ній навчається 1260 учнів. Середня школа робітничої молоді охоплює 188 чоловік; є в селищі й філіал Шепетівської середньої заочної та Полонської музичної шкіл. Працює професійно-технічне училище.\nДо 100-річчя з дня народження В. І. Леніна у селищі побудовано чотири 16-квартирні житлові будинки, зведено будинок культури із залом на 650 місць.\nВ ньому провадиться значна культурно-масова робота — є дитячий сектор, демонструються кінофільми, працюють гуртки художньої самодіяльності. На обласній театральній декаді Хмельниччини, присвяченій 50-річчю Жовтня, драматичний гурток Понінки одержав диплом першого ступеня. Бібліотека будинку культури —одна з найбільших у районі, в ній налічується понад 2 тис. читачів, книжковий фонд перевищив 19 тис. томів. 1969 року в селищі відкрито дитячу бібліотеку.\nВеликого розмаху набуло в Понінці всенародне змагання на честь Ленінського ювілею. Робітники комбінату пам’ятають про клятву, дану у 1922 році вождеві,— докласти всіх зусиль для відновлення і дальшого технічного розвитку підприємства. До ювілею трудящі селища успішно виконали взяті підвищені зобов’язання. 258 трудівників одержали пам’ятні ювілейні Ленінські медалі. Комбінату вручили Ленінську ювілейну почесну грамоту ЦК КП України, Президії Верховної Ради УРСР, Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради. В авангарді боротьби за трудові успіхи, у політико-виховній і організаторській роботі йдуть 300 комуністів Понінки, об’єднаних у 3 первинні партійні організації.\nДедалі зростає роль селищної Ради в господарському і культурному будівництві. 88 народних обранців сумлінно виконують свої громадські обов’язки. Спираючись на депутатів і постійні комісії, виконком Ради скеровує господарську діяльність трудівників селища, здійснює керівництво роботою шкіл, культосвітніх закладів, торговельним обслуговуванням населення.\n… На чудовій волинській землі виросли дуби-велетні, що прикрашають одну з вулиць Понінки. Знавці природи визначають вік цих німих свідків історії селища в 300—350 років. Так, це справді свідки вікопомних подій — боротьби народу за своє соціальне і національне визволення, за нове, світле, щасливе і радісне життя.\nВ. М. ГОЛЄВ, І. Л. НЕВІДОМСЬКИЙ


Прем'єр-міністр Австралії висловлює подяку громаді бахаї — Громада бахаї м.Чернівці\nПрем'єр-міністр Австралії висловлює подяку громаді бахаї\nУ посланні, адресованому австралійській громаді бахаї в зв'язку з наступаючим святом Ризван, прем'єр-міністр Скотт Моррісон висловлює подяку за внесок громади в розвиток суспільства за останнє сторіччя, і звертає увагу на ту роль, яку вона може продовжувати грати протягом цього критичного періоду.\nСІДНЕЙ. Минуло сто років з моменту прибуття до Австралії перших двох бахаї, Клари і Хайда Даннів. У ці дні, коли громада бахаї країни готується відсвяткувати цю столітню річницю прийнятним для нинішніх обставин чином, вона отримала тепле послання вдячності і наснаги від прем'єр-міністра Австралії Скотта Моррісона.\nПослання, отримане напередодні Свята Ризван, яке світ бахаї відзначає в кінці цього місяця, висловлює подяку за внесок, який австралійська громада бахаї внесла в суспільство за останнє сторіччя.\nУ ньому також звертається увага на роль, яку громада бахаї може продовжувати грати «в розпал безпрецедентної кризи в галузі охорони здоров'я», що вимагає співпраці всіх австралійців. «У цей непростий час я знаю, що ви можете черпати сили з Вчення бахаї і своєї прихильності добробуту людства, особливо найбільш вразливих членів суспільства».\nЦитуючи заяву, недавно зроблену Всесвітнім Домом Справедливості про «властиву людству єдність і взаємозалежність», Прем'єр-міністр відгукується на ці слова: «Світ більше, ніж будь-коли, потребує надії і силі духу, які дає віра».\nМинулої п'ятниці в своїй заяві, присвяченій початку столітнього періоду, Національні Духовні Збори бахаї Австралії зачитало послання Прем'єр-міністра і закликало до посилення духу служіння.\n«Хоча в цей період невизначеності ми не можемо зустрічатися, або подорожувати на великі відстані, - пишуть Збори, - ми можемо молитися за благополуччя всіх, ми можемо шукати нові і творчі шляхи служити нашим сусідам і друзям та продовжувати процес побудови громади».\nУ своєму посланні громаді бахаї Австралії прем'єр-міністр країни Скотт Моррісон пише: «Світ, як ніколи, потребує надії і силі духу, які дає віра».\nПослання Прем'єр-міністра Австралії (PDF)


На Хотинщині встановлять постамент Леоніду Каденюку (ВІДЕО)\n28 Січ 2019 о 17:02\nПортрет Леоніда Каденюка\nУ Клішківцях вшанують земляка.\nСьогодні, 28 січня, першому та поки єдиному космонавтові незалежної України, Леонідові Каденюку, мало б виповнитись 68 років. Народився та навчався космонавт у селі Клішківці Чернівецької області. Тут є школа й музей, названі на честь Героя України, залишилася його стара хата.\nНагадаємо, космонавт раптово помер в парку Царське Село у столиці 31 січня 2018 року.\nКерівниця музею ім. Леоніда Каденюка Наталія Мельничук розповідає, що після польоту Леонід Каденюк не один раз приїжджав до села: один раз із сім’єю, потім з членами екіпажу. Тоді для села це була надзвичайна подія, вулиці були заповнені людьми, всі хотіли побачитись із ним.\nНаталя каже, для селян політ Леоніда не став несподіванкою.\n«Було певне очікування, тому що всі у селі знали, що Леонід Костянтинович у загоні космонавтів, що він готується. Це не було так просто. До цього він був у складі загону космонавтів Радянського Союзу, а потім перейшов в Україну».\nА коли Леонід Каденюк вже полетів у космос – люди пішли в церкву, молилися за його успішне повернення, підтримували мати Героя.\nЕкспонат у музеї.\nХата, у якій космонавт жив.\nДиректор Клішковецького опорного закладу освіти імені Леоніда Каденюка Анатолій Танащук розповів Інформаційному агентству АСС, що на території школи планують встановити пам’ятник славетному землякові, аби люди пам’ятали про його подвиг.\n«На постаменті він буде з шоломом, у костюмі астронавта, дивитись на своє рідне село»\nПам‘ятник Леоніду Каденюку встановлюють у Клішківцях\nСтало відомо, коли відкриють пам'ятник Леоніду Каденюку на Хотинщині\nЗ дитинства любив космос: спогади односельців про Леоніда Каденюка (ВІДЕО)\nШколи на карантині, ножем у шию, постамент Леоніду Каденюку. Події, які привернули увагу\nСьогодні - День народження Ольги Кобилянської: 20 фактів про письменницю\nПам’ятник космонавту Леоніду Каденюку створили на Житомирщині\nСину Софії Ротару виповнилося 50 років. На свято з'їхалася вся родина (ФОТО)\nНа пам'ятник Каденюку: Володимир Зеленський задекларував 250 тисяч гривень внеску


У Вінниці поліцейські та представники міжнародної антинаркотичної асоціації провели рейд | Новости\nУ Вінниці поліцейські та представники міжнародної антинаркотичної асоціації провели рейд\n11 жовтня вінницькі поліцейські та працівники Управління боротьби з наркозлочинністю спільно з представниками Міжнародної антинаркотичної асоціації провели рейд. Знищили виявлені написи в громадських місцях про продаж наркотичних засобів і психотропних речовин через Інтернет.\nЯк повідомили у відділі комунікації поліції Вінницької області, така акція проводиться вже не вперше. Її мета – протидія розповсюдженню наркотичних засобів.\nУчасники заходу замалювали написи розміщені на будинках, стінах гаражів та об’єктах інфраструктури міста з назвами сайтів та популярними мобільними додатками із розповсюдження заборонених речовин. Поліція закликає не бути байдужими та приєднуватись до боротьби з поширенням наркоманії, - повідомляють у поліції.


Акт перевірки заземлення кабінету інформатики зразок - dari-taigi.ru\nСкачать акт перевірки заземлення кабінету інформатики зразок PDF\n5. Акт перевiрки заземлення. 6. Правила безпеки пiд час навчання в кабiнетах iнформатики навчальних закладiв системи загальної середньої освiти.\n7. Інструкцiя з охорони працi пiд час роботи в кабiнетi iнформа тики та iнформацiйно комунiкацiйних технологiй навчання. • схема ЛОМ кабiнету; • схема ЛОМ навчального закладу; • зразки апаратних складових обчислювальних систем. Змiнної експозицiї: • матерiали до тем, що вивчаються; • матерiали про вчених; • матерiали про новiтнi розробки в галузi iнформацiйно ко мунiкацiйних технологiй; • результати експериментальної i дослiдницької роботи учнiв; • кращi роботи учнiв.\nАкт перевiрки заземлення. Правила безпеки пiд час навчання в кабiнетах інформатики навчальних закладiв системи загальної середньої освiти. Інструкцiя з охорони працi пiд час роботи в кабiнетi iнформа тики та iнформацiйноокомунiкацiйних технологiй навчання. зразки апаратних складових обчислювальних систем.\nЗмiнної експозицiї: матерiали до тем, що вивчаються. Акт перевірки заземлення. Правила безпеки під час навчання в кабінетах інформатики навчальних закладів системи загальної середньої освіти. Стенди Постійної експозиції державна символіка; портрети видатних учених галузі; правила поведінки учнів у кабінеті; розкладом роботи кабінету; правила безпеки життєдіяльності; правилами протипожежної безпеки; основні етапи розвитку галузі з обов’язковим виділенням здобутків української науки і техніки; довідкові матеріали, переліки основних клавіатурних командних комбінацій тощо (у вигляді плакатів і таблиць); схема ЛОМ кабінету; схема ЛОМ навчального закладу; зразки апаратних складових обчислювальних систем.\nу кабінеті інформатики та обчислювальної техніки.Акт перевірки заземлення.Положення про кабінет обчислювальної техніки. Нормативно-правові акти з трудових відносин та діяльності профспілок . Заміри опору ізоляції, петлі «фаза-нуль», заземлення. розділ IV, п. ППБУ "Замір опору ізоляції і перевірка спрацювання приладів захисту електрич Про скасування Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів.\nУтверждена новая форма многостраничного акта проверки инспекторами труда. Правила охорони праці для працівників, зайнятих на роботах зі зберігання та переробки зерна. Дякую. Наявність акту інвентаризації хімічних речовин. Відповідність кабінету, лабораторії хімії, витяжної шафи вимогам Правил. 3. Забезпечення повітряно-теплового режиму, нормальної освітленості і шкільної гігієни.\nНаявність паспорта на котельне обладнання. Наявність акту перевірки контуру захисного заземлення, грозозахисту, тощо. Наявність акту випробування опору ізоляції електропроводки. Випробування індивідуальних захисних засобів. Размер: Mb.; Бовдуй С. П. – начальник відділу освіти Балаклійської районної державної адміністрації; Акт введення кабінету інформатики в експлуатацію; Сторінка №1.\nІ. Документація кабінету інформатики та ІКТ. Акт вводу в експлуатацію (оформлюється при відкритті кабінету). Акт дозволу на проведення занять, який оформлюється щорічно на початок навчального року. Акт перевірки заземлення. Список ліцензованих програмних засобів, котрі зберігаються в захищеному місці. Санітарний паспорт кабінету. Копія наказу по навчальному закладу про покладання обов’язків завідуючого кабінетом (зразок відсутній).\nДержавні санітарні правила та норми “Влаштування і обладнання кабінетів комп’ютерної техніки в навчальних закладах та режим праці учнів на персональних комп’ютерах” ДСанПіН\nerdiasichtsa к записи Акт перевірки заземлення кабінету інформатики зразок


Офіційний сайт міста Первомайська | Засідання чергової 50-ої сесії міської ради сьомого скликання | Первомайськ.МК.УА\nСесії 28/09/2017 Версія для друку\n28 вересня 2017 року під головуванням Первомайського міського голови Л.Дромашко розпочалось засідання чергової 50-ої сесії міської ради сьомого скликання. Окрім депутатів у залі були присутні відповідальні працівники міської ради, члени виконавчого комітету, керівники підприємств та установ, представники правоохоронних органів, громадськості та ЗМІ. На сесію також знову прибули і кілька десятків підприємців, торгові місця яких знаходяться на вулицях Гагаріна та Базарній.\nНа початку сесії, присутні вшанували хвилиною мовчання пам’ять загиблих під час проведення антитерористичної операції на сході України. Депутати приступили до роботи. Під час затвердження порядку денного, із зали надійшла пропозиція спочатку вислухати "гостей". Представник підприємців О.Коваленко у черговий раз зачитала звернення до депутатів із проханням вирішити наболілу проблему (а це відкриття руху транспорту по вулиці Гагаріна), в результаті чого вони втратять свої робочі місця. Депутати пообіцяли підприємцям, що до листопада конкретне рішення з даного питання буде прийняте. Адже створена для цього робоча група ще не завершила свою роботу і по-суті відбулося лише одне її засідання і компроміс з тими, хто торгує на ринку, ще не знайдено, у зв’язку з цим міський голова надала протокольне доручення щодо повторного засідання відповідної робочої групи. Не зовсім задоволені почутим, підприємці залишили сесійну залу.\nСлова попросила родина Гульків (дитячий будинок сімейного типу), які прибули на сесію разом зі своїми вихованцями. Вони звернулися до депутатського корпусу із проханням виділити 50 тисяч гривень на ремонт даху будинку, в якому вони проживають. Депутати вирішили внести до порядку денного звернення Гульків. Але претензії родини на цьому не закінчилися, вони звинуватили управління у справах дітей міської ради в упередженому ставленні до їхньої родини. Батьки-вихователі відмовилися підписати додаток угоди «Про організацію діяльності дитячих будинків сімейного типу». Цей додаток зобов’язує їх заощаджувати дитячі кошти в розмірі 10% (350 грн. на місяць) від щомісячного державного забезпечення дитини для передачі цих коштів дітям після виходу їх із сім’ї по досягненню 18 років. Ці кошти необхідні дітям на початковий період, як стартовий капітал для влаштування в самостійному дорослому житті. Всі прийомні сім’ї та дитячі будинки сімейного типу зобов’язалися забезпечити дітей заощадженнями, згідно договору, крім родини Гулько. Крім того служби у справах дітей мають регулярно перевіряти використання родинами коштів, що держава сплачує на дітей, що передбачає перевірку умов проживання та виховання. Ці перевірки дуже обурюють родину Гулько і вони завітали на засідання сесії, щоб виказати своє невдоволення.\nДепутати запросили до зали в.о. начальника служби у справах дітей ОДА О.Гускіна, щоб він надав роз’яснення, щодо правомірних дій управління у справах дітей міської ради. Але сформулювати конкретне питання по суті справи не змогли. Для більш детального вивчення проблемного питання було оголошено перерву у роботі сесії на невизначений час.


Сполучені Штати Америки заслужено вважаються країною великих можливостей. США належить до найбільш економічно розвинених держав світу, це визнаний лідер “Великої вісімки”. Не дивно, що багато людей хочуть емігрувати туди, в тому числі і росіяни. Але отримання громадянства США – справа не таке і просте. Ми розглянемо необхідні умови, документи для цієї процедури, а також способи набуття причетності до Сполученим Штатам.\nНавіщо потрібно громадянство США?\nНайпростіший, але і визначає питання. Адже якщо багато хто прагнуть у цю країну, мета обумовлена конкретними причинами. Позначимо їх. Отримуючи громадянство США, ви отримуєте:\nВільний доступ в дану країну.\nБезвізовий в’їзд в переважна кількість світових держав.\nВільний доступ до якісної американській системі охорони здоров’я.\nМожливість отримання освіти в цій країні. А разом з нею – грантів, стипендій та пільг, доступних американським студентам.\nГарантію отримання пенсії. А якщо ви зможете знайти подвійне громадянство – США та Росії, то це буде ще вигідніше для вас. Адже здобуто право на пенсійне забезпечення в обох державах.\nЯкщо у вас є син, ви можете не переживати з приводу його майбутньої служби в армії. В Штатах досить (за вільним вибором) відслужити всього місяць за контрактом в американській армії.\nМожливість отримати кредит без внесення застави в банках США.\nМаючи громадянство цієї країни, ви можете запросити до себе на постійне проживання членів своєї сім’ї.\nМожливість брати участь у виборах уряду США, а також самим вступити на державну службу.\nВ подорожах по світу ви будете перебувати під захистом американського держави.\nМожливість працевлаштування в найбільші корпорації, вакансії відкриті тільки для громадян Штатів.\nВаріанти набуття громадянства\nЯк отримати громадянство США громадянину Росії? Існує кілька перевірених та ефективних способів:\nПраво народження. Якщо ви народилися саме в Штатах, то ви автоматично стаєте громадянином цієї країни. Навіть якщо, наприклад, ваші батьки перебували в державі нелегально. Таке право не поширюється тільки на дітей дипломатичних працівників.\nІнвестиції в американську економіку. Дуже витратний, але перевірений спосіб набуття громадянства США. Сума вкладень на сьогодні – не менше 500 000 доларів. В обмін інвестору видається Грін-карта. При повторному вкладенні – дозвіл на ПМЖ, а через п’ять років – заповітне громадянство.\nНатуралізація. Одна з популярних в країні процедур, за допомогою якої легально прибув в Сполучені Штати іноземець стає громадянином США.\nВійськова служба. Якщо ви опинилися за контрактом у лавах американської армії, то, за законами країни, через 1 рік служби маєте право подати документи на отримання громадянства. При цьому вас звільнять від сплати держмита, а інтерв’ю, обов’язкове при такій процедурі, ви маєте право піти за місцем дислокації своїх військ. Або ж в представництві в іншій країні.\nШлюб. Громадянство США найчастіше виходить таким чином. У шлюбі з американцем (американкою) потрібно прожити не менше 3-х років. Після цього ви правомочні подати документи на отримання громадянства.\nА як же купівля нерухомості? На відміну від ряду інших країн, при купівлі іноземцем нерухомого майна йому не видається посвідка на проживання. Тобто у такої особи немає яких-небудь привілеїв при отриманні громадянства. Єдиний плюс, що він знайде, – це вигідне вкладення свого капіталу.\nА тепер давайте розглянемо популярні варіанти детально.\nГромадянство через натуралізацію\nЩо таке натуралізація? Це отримання громадянства США:\nЧерез 5 років проживання в цій країні.\nЧерез 3 роки шлюбу з підданим держави.\nВажлива умова – ви повинні знаходиться на території Штатів не менше половини зазначеного терміну. У першому випадку мінімум – 3 роки, у другому – 1,5 року. Порушенням буде також, якщо ви знаходилися за межами США не менше 6 місяців без будь-яких серйозних причин. Пам’ятайте, що подача заяви на громадянство – це, насамперед, ваше щире бажання постійно проживати на території країни.\nВажливі умови натуралізації\nА ось деякі важливі умови натуралізації:\nДо процедури допускаються тільки повнолітні мігранти.\nПретендент на громадянство, повинен подати форму-заяву (М-476) на території того штату, де він перебував не менше 3-х місяців.\nКандидат зобов’язаний бути законослухняним особою, особистістю з високими моральними якостями. Тому правопорушення, злочину стають не тільки причиною відмови, але навіть і депортації зі Сполучених Штатів.\nВідмова точно отримає особа, що має у своїй біографії судимості, здійснювало злочини, пов’язані з тероризмом, розповсюдженням наркотиків. Якщо провини перед законом були скоєні у стані алкогольного сп’яніння, то це теж віддалить людину від американського громадянства.\nПретендент повинен пристойно володіти англійською мовою, висловлюватися на ньому, читати і писати.\nМайбутній громадянин зобов’язаний також впоратися з екзаменом з історії США, устрою цієї держави.\nОдин з мінусів натуралізації – процедура досить тривала. В середньому, з дня подання заяви до дати присяги проходить від 6 до 9 місяців.\nГромадянство за правом народження\nДитина автоматично отримує громадянство США, якщо він з’явився на світло в цій країні. Тому багато батьків прагнуть приїхати в Штати, щоб подарувати своєму малюкові таке право. Існують навіть спеціальні агентства, які зайняті тим, що організують пологи в США.\nАле привілеї не поширюються на батьків. Іноземці не отримують громадянство країни, якщо їх дитина став американським громадянином таким чином. Навіть не можна стверджувати, що такий факт буде впливати на продовження візи.\nЯкщо народити в США, громадянство дитини гарантовано. За фактом народження матері і батькові видається свідоцтво. По досягненні певного віку дитина за цим документом отримує американський паспорт. Але от викликати до себе батьків або найближчих родичів в Сполучені Штати він зможе в 21 рік. І лише при дотриманні умови, що постійно живе чи планує проживати в цій державі.\nОтримати американське громадянство може і малюк, народжений в іншій країні. Але за умови, що один з батьків – громадянин США. Дитина може з’явитися на світ навіть у неофіційному шлюбі. Головне, щоб батько – американський громадянин визнав дитя і усиновив (удочерив).\nНі в Росії, ні в США маєток подвійного громадянства не є неприпустимим або незаконним. При такому факті в РФ людина буде вважатися російським громадянином, в Штатах – американським. В третіх країнах він може жити під будь-яким зі своїх паспортів на власний розсуд.\nДля США простіше випадок подвійного громадянства з народження. Або ж якщо, наприклад, ви стали громадянином РФ, будучи вже підданим Штатів. Але останнім часом американське держава стає все більш толерантним і до інших випадків.\nПеред процедурою здобувач американського громадянства повинен зібрати пакет з документами:\nЗаяву форми №400 (його можна вільно завантажити з сайту USCIS – центру обробки подібних заяв округу, де ви мешкаєте).\nДві кольорових фотографії 5х5. Знімок обов’язково робиться на білому фоні, а роздруковується на тонкій фотопапері.\nКвитанція, що підтверджує оплату державного мита за процедуру.\nДокумент, що свідчить про сплату державного мита за дактилоскопію (тільки для кандидатів до 75 років).\nЕтапи отримання американського громадянства\nДля отримання громадянства тільки Сполучених Штатів, так і громадянства США-Росія, кандидат повинен пройти наступні етапи:\nПодача заяви разом з вищезазначеними документами в офіс USCIS округу свого проживання.\nПроцедура зняття відбитків пальців. Дактилоскопія проходить в одному з центрів USCIS. Зняті відбитки обов’язково перевіряються у Федеральному бюро розслідування злочинів на предмет причетності кандидата до кримінального світу.\nНаступний етап – співбесіда виключно англійською мовою. Кореспондент розпитує кандидата про деякі факти, зазначених в анкеті. Тоді ж проходить іспит з історії та державного устрою країни. Можуть бути такі несподівані питання, як назвати губернатора одного з Штатів, згадати найдовшу американську річку або високу гірську вершину.\nЯкщо співбесіда пройшла успішно, то майбутньому громадянинові повідомляють про день складення присяги. Часом цієї дати доводиться чекати кілька місяців. Після присяги видається документ, за яким вже можливо отримати паспорт США і стати повноправним громадянином американського держави.\nПроцедура отримання американського громадянства обов’язково включає в себе принесення присяги. Особа повторює за уповноваженим співробітником слова клятви. Майбутній громадянин обіцяє бути вірним своїй державі, Конституції США, свідчить, що буде працювати на благо батьківщини на державній або військовій службі.\nТепер про подвійне громадянство в США. Присяга включає в себе слова про те, що новий громадянин відрікається від вірності колишньої країні. Але за фактом можливо бути громадянином двох країн, наприклад, США і РФ.\nЯк отримати громадянство США громадянину Росії? Вам може допомогти і просто удача! Кожен рік проводиться лотерея Грін-карт, мета якої – підвищити рівень “якісної” міграції в Штати. Що ж це за карта? Це документ, який дає право іноземцям на проживання, навчання і роботу в США. Людина з Грін-картою може перебувати в США необмежену кількість часу і користуватися усіма правами американського громадянина, крім участі у виборах.\nСтартує лотерея кожен рік з початку жовтня. Щасливчиків відбирає генератор випадкових чисел. Умов участі в акції всього два:\nМати освіта – середня і вище.\nМати досвід роботи за професією, що вимагає підготовки від двох років.\nТут немає вікових обмежень, вимоги обов’язкового знання англійської та історії Сполучених Штатів. Тільки ваша удача!\nТепер ви знаєте, як стати громадянином США або подарувати це право своїй дитині. Ми переконалися, що процедура буде не складніше, ніж в інших державах.


Скраби від целюліту: рецепт з кавовою гущею, сіллю, медом | Краса\nБільшість жінок ведуть боротьбу з апельсиновою кіркою, тому розповімо про скраби від целюліту, які насправді дієві. Існує безліч видів цієї процедури, але ми розглянемо найкращі – скраб кавовий, сольовий і медовий.\nЦелюлітом називаються зміни структури підшкірного жирового шару, які виникають внаслідок порушення обміну речовин, гормонального збою і погіршенням кровообігу.\nЯкщо ви не маєте зайвої ваги, але ведете малорухливий спосіб життя, і при цьому порушуєте здоровий режим харчування – значить ви в групі ризику, і целюліт, швидше за все, вже наздогнав.\nНе правильним вважається твердження, що від целюліту, або як його ще в народі називають «апельсинові кірки», можна позбутися тільки в салонах із застосуванням дорогих засобів. Побороти целюліт можна і в домашніх умовах – тут допоможуть скраби від целюліту, головне запастися терпінням і робити все систематично.\nВпливає як-небудь застосування скрабів на жирові відкладення? В боротьбі проти «апельсинової кірки» в домашніх умовах, гарну ефективність показують як обгортання глиною, так і скраби.\nПринцип дії полягає в тому, що при впливі скраб на тіло, видалити ороговілий шар клітин шкіри, глибоко очищаються пори, значно поліпшується циркуляція крові в підшкірних тканинах з подальшою нормалізацією обмінних процесів в клітинах.\nВ результаті такого активного впливу скрабу від целюліту, в організмі починають відбуватися зміни: значно поліпшується місцевий приплив крові та її нормалізується мікроциркуляція, відбувається очищення клітин від токсинів, що сприятливо позначається на стані шкіри.\nНайкращого ефекту можна досягти за допомогою кавового скрабу, сольового і медового. Тільки ці 3 рецепта насправді вам допоможуть!\n– Кавовий скраб. Гарна ефективність від даної процедури пояснюється тим, що мелені зерна кави сприятливо впливають на шкіру. Варто відзначити, що людям, які страждають від целюліту, пити каву не рекомендується. Проте в боротьбі за гладку шкіру, каву (а саме кавова гуща) буде ефективніше, при регулярному застосуванні.\nЩоб приготувати антицелюлітний скраб на кавовій гущі, необхідно заварити в малій кількості води одну столову ложку кави. Виникла при варінні і остуженная згодом кавова гуща і буде необхідним засобом. Отриманої гущею протирають протягом декількох 15-ти хвилин проблемні ділянки шкіри, але до цього шкіру варто ретельно розпарити.\nПісля проведення процедури настійно рекомендується прийняти душ, використовуючи при цьому гарячу і холодну воду, направляючи при цьому струмінь води на ділянки шкіри, уражені целюлітом. Після душу потрібно витерти тіло досить жорстким рушником масажними рухами.\nНе рекомендується використовувати перед сном кавові скраби від целюліту, так як кава має збудливу і бадьорить дією.\n– Скраб з морської солі. Ефективні і корисні властивості морської солі, що викликані наявністю великої кількості мікроелементів, що робить її успішним застосуванням в косметології і боротьбі проти целюліту. Кальцій, магній і залізо дуже сприятливо впливають на стан шкіри і сприяють зменшенню жирових відкладень на тілі.\nАнтицелюлітна суміш з додаванням морської солі готується в домашніх умовах наступним чином: потрібно взяти невелику кількість рослинної олії і 35 грам морської солі. Перед початком використання морську сіль потрібно подрібнити, це робиться для того, щоб не травмувати шкіру. Після чого, додається дві або три (на свій розсуд) столових ложки персикового, оливкової або мигдального масла.\nОтриману суміш акуратно перемішують і скраб від целюліту готовий до використання.\n– Медова процедура. Дуже корисний рецепт для тих, хто хоче мати пружні й гладкі сідниці. Необхідно змішати мед (саме зацукрований!) з меленими кісточками абрикоса. Готову суміш потрібно нанести на всі проблемні ділянки і ретельно розтирати й масажувати близько 12-25 хвилин. Можна також робити похлопывающие руху. Після того як скраб змитий, потрібен контрастний душ.\nКорисні і дуже ефективні скраби від целюліту необхідно виконувати регулярно. Важливо і те, що якщо вам вдасться позбавитися від апельсинової кірки, то підтримують профілактичні процедури зайвими не будуть.\nНе запускайте себе! Любіть себе!


Приватне акціонерне товариство "Тростянецький молочний завод" | Каталог підприємств України\nГоловна » Каталог підприємств України » Приватне акціонерне товариство "Тростянецький молочний завод"\nПриватне акціонерне товариство "Тростянецький молочний завод"\nвул. Леніна, 28, с. Северинівка, Тростянецький р-н, Вінницька обл., 24311, Україна\nГолова правління - Сорока Марія Василівна\nТростянецький молочний завод було засновано в 1931 році.\nУ 2003 році завдяки співпраці з Московським ТОВ «Мир биотехнологий» освоєно випуск нового кисломолочного продукту «Біфілайф», який має унікальні лікувально-профілактичні властивості, підтверджені багаторічними клінічними дослідженнями.\nВ асортименті підприємства 20 видів молочної продукції, масло в асортименті (»Селянське», «Фермерське», «Вершкове», «Тростянецьке з шоколадним соусом»), розфасоване по 100, 200 та 500 г та в моноліті, сир «Чеддер», «Тростянецький», «Святковий», сири м'які в асортименті (з кропом, перчицею, ваніллю, родзинками, корицею), продукція з незбираного молока (молоко пастеризоване та пряжене, сметана «Альфа», кефір «Ніжність», «Екзотика», ряжанка «Спокуса»), йогурти, аерін, «Біфілайф», казеїн технічний кислотний.\nЗ 2002 року запатентована торговельна марка «Молочна компанія «Княжна», на виробництві впроваджується інтегрована система менеджменту якості ДСТУ ISO 9001-2000.\nПідприємство - активний учасник різноманітних виставок-ярмарків. АТЗТ є лауреатом І Всеукраїнського конкурсу якості згідно з європейською моделлю ділової досконалості підприємств. За високу якість та конкурентоспроможність кисломолочної продукції торговельна марка «Молочна компанія «Княжна» стала лауреатом загальнонаціонального конкурсу «Вища проба».\nНа заводі сформована місія «Забезпечення життєдіяльності та повноцінного гармонійного розвитку кожної людини завдяки постійному вживанню продукції підприємства».


Портрет: Анатоль Петрицький. Про ритми майбутнього та привиди минулого | Your Art\nЗа столом. 1926. Колекція NAMU\nТворчість Анатоля Петрицького пов’язана з багатьма містами — Києвом, Харковом, Москвою, — але, що найголовніше, вона є частиною міжнародного мистецького процесу початку ХХ століття. Петрицький — універсальний художник, що працював у всіх можливих медіа. Він став ключовою постаттю у розвитку нового авангардного театру та активним експериментатором у живописі та книжковій ілюстрації. Його роботи є відображенням рухів, ритмів і звуків часу, в яких поєднуються здобутки конструктивізму, народної енергії та віри в ідеали революції. Працюючи над амбітним проектом створення нового суспільства, Петрицький спромігся зобразити вичерпний колективний портрет складної, суперечливої і водночас видатної епохи.\nІсторію Анатолія Петрицького складно назвати унікальною. Вона є радше типовою для радянської країни, де унікальність прирівнювалась до злочину. Це історія художника, якого у його двадцять років світова преса називала видатним, а наприкінці життя про колишню славу знали лише у вузькому колі однодумців. Йому вдалося пережити сталінські репресії 1930-х і стати свідком того, як ідеали молодості втрачають сенс, а експерименти у мистецтві стають злочином.\nСуворий Харків. «За столом»\nНаприкінці 1960-х років дружина художника Лариса Петрицька написала спогади про спільне творче життя, побут і друзів. Мемуари беруть відлік з початку 1920-х років, коли вони познайомились у Москві, де Петрицький навчався у ВХУТЕМАСі, в майстерні Олександра Дрєвіна та Надії Удальцової. Втім, особливе місце у спогадах Петрицької посідає саме Харків, куди подружжя переїхало на запрошення режисера Гната Юри і де Петрицький почав працювати художником-постановником у Театрі ім. Івана Франка, а згодом і головним художником Харківського державного театру опери і балету.\n«Ранньої весни 1925 року ми приїхали до Харкова. Натовп візників мало не хором пропонував нам свої послуги. Оселилися у Жаткінському проїзді, в колишньому чи то готелі, чи то гуртожитку. У цьому двоповерховому будинку жили всі працівники театру імені Івана Франка на чолі з Гнатом Юрою. Кімната наша була на другому поверсі: велика, з трьома вікнами, які виходили на подвір’я, дуже світла. Вона служила нам і майстернею, і їдальнею, і спальнею».\nНе сад – вулиця Києва. 1961. Колекція NAMU\nХарків. Жаткінський провулок узимку. 1928. Колекція NAMU\nСпогади Лариси Петрицької відсилають до роботи «За столом» 1926 року, на якій, власне, і зображена та сама кімната. При першому ж погляді впадає у вічі суворий інтер’єр харківського будинку післяреволюційних років: у приміщенні немає нічого зайвого, лише круглий стіл та величезний радіатор опалення, технологічний монстр, що, здається, витіснив усе живе. Гіпертрофований, саме він займає більшу частину полотна, мимоволі «заганяючи» головну героїню у нижній лівий кут. На столі стоїть лише сільниця і пустий гранований стакан, натякаючи на аскетичний побут післяреволюційних років.\nХарків уночі. 1934. Колекція NAMU\nПарк у Харкові. 1935. Колекція NAMU\nВулиця Харкова зимою. 1934. Колекція NAMU\nЗнаючи подальшу історію Петрицького, роки великого терору, які не вдалося пережити й більшості мешканців Жаткінського будинку, спадає на думку аж ніяк не галасливий гуртожиток — бурхливий осередок життя творчої інтелігенції, — а, натомість, важка застійна тиша, що заполонює собою увесь простір. Робота сповнена невловимим передчуттям тривоги, яке посилює, втягуючи глядача у дивну гру розуму та уяви, типова для Петрицького темна, коричнево-срібляста кольорова гама.\nХарків на той час був столицею УРСР. На початок 1920-х років він зміг згуртувати найкращих творчих людей, таких як Лесь Курбас, Михайль Семенко, Микола Хвильовий, Василь Єрмілов, Борис Косарєв та інші.Саме тут розпочинався амбітний проект створення нового суспільства, де художники, письменники і поети відігравали чи не найважливішу роль. В місті працювали декілька авангардних театрів, активно друкувались, виборюючи ідейну першість, журнали «Літературний ярмарок» і «Нова Генерація», будувались трибуни для виголошення революційних промов. Анатоль Петрицький стає одним із головних учасників мистецької сцени, випробовуючи себе в усіх можливих сферах: театральному, станковому мистецтві, книжковій ілюстрації, роботі у редакції журналу «Літературного ярмарку» тощо.\nПортрет Гната Юри. 1928-1929\nОбкладинка журналу Нове мистецтво з автопортретом Анатоля Петрицького. 1926\nПортрет Гордія Коцюби. 1925-1931. Колекція NAMU\nПортрет Пилипа Козицького. 1931. Колекція NAMU\nПортрет Михайля Семенка. 1929. Колекція NAMU\nПо прибуттю до Харкова Петрицький розпочинає своєю знамениту стопортретну серією, змальовуючи творчу спільноту — письменників, художників, акторів і режисерів, формуючи такий собі колективний портрет інтелігенції. Будинок Жаткіна, інтер’єри якого ми впізнаємо на багатьох портретах та й саме місто, безперечно, є її невід’ємною частиною. За словами мистецтвознавиці Тетяни Павлової, ця серія «має відбиток виробничої ідеології», де мистецтво показане як специфічно організований процес праці, де рух є основною складовою.\nРух як ключова авангардна ідея у роботах Петрицького переданий на формальному рівні: через фрагментарність композицій (герої полотен наче тікають із кадру), або ж через повторювані елементи. Динаміка була закладена і у підході до створення полотен. Петрицький писав портрети напрочуд швидко, застаючи моделей зненацька та фіксуючи найважливіше — характер. Письменник Юрій Смолич так згадує про творчий метод художника: «Зайшов, звісно, як завжди, не постукавши. Двері відчинив ногою бо руки були зайняті. […] Можете робити, що хочете [заявляв художник] — пишіть, читайте або тупцюйте по кімнаті, коли маєте потребу: мені байдуже… Живіть Вашим життям, мені цього буде досить».\nГерой одного з найбільш відомих портретів серії — український футурист Михайль Семенко, редактор футуристичного журналу «Нова Генерація» і близький друг художника. Письменник зображений на тлі галасливої, прокуреної зали кафе «Пок» — місця неформальних зібрань та неофіційної штаб-квартири журналу «Нової генерації». Навпроти Семенка, спиною до глядача сидить співрозмовниця поета, — таємнича незнайомка у блакитній сукні та капелюшку. Кава, цигарки, легка розмова і напис англійською Cafe Poc справляє враження європейського прогресивного середовища, частини великої світової мистецької спільноти.\nПортрет Івана Дніпровського. 1929. Колекція NAMU\nПортрет Івана Сенченка. 1929. Колекція NAMU\nУ 1930-му році заселяють новозбудований будинок «Слово» — кооператив літераторів, куди переїжджають і Петрицький із дружиною, саме тут він завершує свою серію та готується до масштабної виставки. У 1932 році Петрицький нарешті експонує портрети у Харківському будинку літератури ім. В. Блакитного. Це мала б бути одна із найгучніший мистецьких подій країни, але ситуація вже стає не такою однозначною. Художник готує до видання альбом у видавництві «Рух», але йому вже не судилося бути надрукованим.\nПочинаючи з середини 1930-х років, країною і містом покотилися сталінські репресії. Кімнати будинку «Слова» таємниче звільнялися одна за одною, так само таємничо зникали портрети Петрицького. Найбільш яскраво цей гнітючий настрій нічного очікування «воронка» переданий в роботі «Харків уночі». Врешті-решт, з-понад ста портретів залишилося не бішьше десятку, зайвий раз нагадуючи нам про знищене покоління українських інтелектуалів і таку актуальну для нашого 21-го сторіччя небезпеку історичної амнезії або переписування «незручних» моментів історії.\nЖіночий портрет. 1922. Колекція NAMU\nДитинство, про яке не хочеться згадувати\nУ своїх мемуарах Лариса Петрицька згадує, як «важко і гірко» було художнику розповідати про своє дитинство, яке він провів у Києві спочатку у колонії для інвалідів разом із батьками, а потім у сирітському притулку. Вже будучи дорослим, він напише: «…Я пам’ятаю себе з трьох років, але ніколи не бачив свого батька здоровим. Я пам’ятаю батька, який пересувається з місця на місце з милицями. У нього був параліч обох ніг. […] Я жив серед інвалідів. За винятком персоналу, серед мого оточення не було жодної здорової людини. На додаток до жителів колонії, які були без рук, без ніг, сліпі і старі, було відділення для божевільних, яких я зі своїми приятелями, п’яти-семирічними хлопцями, ходили дражнити […] Я бачив, як фізично щосуботи карали хлопців-інвалідів різками, за погане навчання, били тут до ста ударів. За зухвалу відповідь начальству сікли старого різками на подвір’ї контори. Бачив також, як виселяють сліпого непокірного інваліда. Сумне дитинство».\nКоли Петрицькому виповнилося дев’ять, батьки віддали його до сирітського притулку. Ззовні все виглядало пристойно, але це був специфічний і жорстокий світ. «Зовні наш притулок був чимось на зразок закритого учбового закладу з пансіоном. Насправді ж це радше нагадувало в’язницю для малолітніх злочинців», — згадував художник. «Щосуботи завідувач притулку, якого хлопці прозвали “татарин” або просто “звір”, шмагав майже всіх малюків бамбуковою палицею. Старші вихованці били і грабували молодших. Так я прожив з 1904 по 1912 р. З притулку виходили або робітники залізничних майстерень, або, в кращому випадку, дрібні залізничні службовці — кондуктори, навіть конторники».\nТим не менш, саме тут Петрицький вперше побачив театральну виставу, яка справила на нього незабутнє враження. Невдовзі він сам потайки від вихователів організував театр, залучивши до нього однодумців. Костюми виготовлялись з підручних матеріалів, а сценки грали по пам’яті. Діяльність гуртка невдовзі помітив завідувач притулку і доручив організацію святкової постановки. Так з’явилась п’єса «Принцеса Кульбаба».\nЗ роботи. 1938. З колекції NAMU\n«Намалював декорації: ліс, замок, кімнату принца. Сам грав принца, принцесу – хлопчик, одягнений у спідницю, із золотою короною і перукою із льону (зробив я й перуки)». Для юного Анатоля це була визначальна мить. Відтепер, він і театр будуть нероздільними протягом усього життя.\nУ 1924 році, вже мешкаючи у Москві, Петрицький напише роботу «Інваліди», яка принесе йому всесвітню славу. Він присвятить її злочинам Першої світової війни, але, безперечно, в ній присутній і похмурий досвід дитинства. На полотні зображено родину, кожен із членів якої – жертви війни — скалічені чоловіки, маленька дівчинка та стара мати, яка залишається єдиною опорою для всіх. Монолітно, наче рельєф, дійові особи подані впритул до глядача, наче не вміщуються у рамки полотна. Ніяких побутових деталей, тільки обличчя, які не дивляться на глядача, босі ноги і ледь помітний жест — рука сина, долонею догори, що просить подаяння.\nУ 1930 році «Інваліди» були відібрані для участі у 17-й Венеційській бієнале. Успіх роботи був величезний, про неї писала закордонна преса, а після Бієнале її було включено до міжнародної виставки, яка об’їздила Берлін, Берн, Женеву, Цюрих і Нью-Йорк. Колекціонери неодноразово намагалися купити полотно, але Петрицький вважав, що робота має повернутися на батьківщину. Зрештою, так і сталося, от тільки за трирічний час відсутності, в Радянській державі почалися ідейні зміни із запровадженням єдино-правильного художнього методу — соцреалізму. Відтак, з цінного твору мистецтва робота перетворилася на речовий доказ у справі боротьби проти забороненого в той час формалізму.\nІнваліди. 1924. Колекція NAMU\nПісля повернення робота відразу потрапила у новостворений Спецфонд при Державному українському музеї (нині — Національний художній музей України) — особливий фонд, куди потрапляли роботи з «нульовою категорією цінності», що підлягали знищенню. І, хоча робота збереглася, «Інваліди» не демонструвалися публічно протягом майже 40 років, зберігаючи тавро «неправильного мистецтва» — такого, що «спотворює дійсність» та є «загрозою для нового суспільства».\nДивлячись на події столітньої давнини сьогодні, зрозумілим стає той дивний саспенс в роботі «За столом», від якого неможливо відвести погляд. Ця вихоплена з вічності мить, крихітна і беззахисна перед невблаганним плином часу, що, наче механічний монстр, — радіатор опалення — витісняє усе живе.\nНа щастя, історія Анатоля Петрицького закінчилася не так фатально, як історії героїв його портретів — Леся Курбаса, Михайля Семенка і Миколи Хвильового. Але вона є не менш трагічною, зламаною і перекрученою. Після Другої світової війни, де Петрицький брав участь у боях та зробив безліч фронтових замальовок, художника запрошують до Києва відроджувати післявоєнний театр. Він почав працювати головним художником Театру опери та балету ім. Т.Г.Шевченка. Він знову зайняв серйозне місце у театральному мистецтві, але до живопису зміг повернутись лише у 1960-ті.\nУ 1961 році, за три роки до смерті, Петрицький написав картину «Не сад — вулиця Києва», де буяє зелене місто, а дахи будинків ледь проглядають через квітучі каштани. Образ саду в роботі Петрицького стає ніби символом «хрущовської відлиги» й надії на віднайдення свободи, де після довгих років фарбування сірих фасадів, знову буде можливо обирати різні кольори і фарби.\nРозстріл. 1940-ві. Колекція NAMU


СБУ вилучила в офіцера ЧФ РФ комплекс для "прослушки" телефонів - новости Украины, Суспiльство - LIGA.net\nСБУ вилучила в офіцера ЧФ РФ комплекс для "прослушки" телефонів\n7 січня 2009 року в офіцера Чорноморського Флоту Російської Федерації під час перетину кордону було вилучено комплекс незаконного прослуховування громадян. Про це сьогодні журналістам повідомила керівник прес-служби Служби безпеки України (СБУ) Марина Остапенко.\nЯк передає кореспондент ЛІГАБізнесІнформ, за словами М.Остапенко, офіцер мав намір вивести цей комплекс в Росію.\nЗа висновками експертів, вилучений комплекс було призначено для незаконного зняття інформації з каналу мобільного зв'язку. Зараз розшифровується інформація з комплексу. За попередніми даними, цей комплекс активно використовувався у Севастополі. Про цю ситуацію СБУ проінформувало ФСБ Росії.\nНагадаємо, у січні 2009 року СБУ вилучила 3 комплекси незаконного прослуховування громадян, а в грудні минулого року - ще один. За словами М.Остапенко, прослуховувалися народні депутати України і бізнесмени.\nТакож нагадаємо, що за два останні роки в органах місцевого самоврядування, осередках політичних партій, службових кабінетах підприємств і комерційних структур підрозділи СБУ виявили і вилучили близько 60 спеціальних технічних засобів для негласного отримання інформації. Серед них: прилади радіовипромінювання, система прихованої відео- і аудіозйомки інформації, в тому числі чотири комплекси моніторингу мереж стільникового зв'язку.


Ватикан може змінити формат святкування Різдва Христового | Вісник Києва - Газета твого міста\nВатикан може змінити формат святкування Різдва Христового\nCOVID-19 невблаганно втручається у святкування Різдва у Ватикані. На даний момент до порядку денного Папи Римського не включено жодної меси опівночі, яка зазвичай святкується 24 грудня, але відбудеться лише «urbi et orbi» в день Різдва, а також у день Святого Стефана, які включені в розклад на грудень.\nУ Ватикані через коронавірус встановлено обмеження й для понтифіка, як і всіх інших пасторів. Минулого тижня Папа Римський вперше не зміг вийти і підійти до людей наприкінці загальної аудієнції в середу. Він вибачився перед вірними, рекомендуючи їм триматися на відстані та виконувати вказівки влади для швидшого припинення пандемії.\nКоронавірус також накладає суворі обмеження на майбутні святкування Всіх Святих (1 листопада). Багато єпархій та парафій вжили заходи, які вважаються адекватними, та прийняті за погодженням з місцевими мерами.\nВідбудуться меси на свіжому повітрі, а святкування в приватних каплицях не дозволяють, щоб уникати скупчення людей.


На Сумщині полісмени повернули батькам малолітнього «мандрівника» (фото) | Суми Сьогодні\nСереда, 08 Листопада, 2017, 09:39\nТого дня Роман Бондаренко службовою автівкою повертався до райвідділу поліції, коли на автодорозі Суми – Білопілля побачив хлопчика, котрий з шкільним наплічником на спині простував вздовж траси в сторону сусіднього містечка. Поруч дитини правоохоронець не побачив нікого з дорослих, хто б міг супроводжувати малого. Тож офіцер зупинив машину і підійшов до хлоп’яти. Завівши розмову з малим мандрівником, працівник поліції дізнався, що той - учень однієї з міських шкіл, і йде пішки в м.Ворожба Білопільського району, до бабусі. Хлопчик вже подолав майже три кілометри з 55-кілометрового шляху. Школяр розповів поліцейському, що думка відвідати бабусю, яка проживає у сусідньому районі, прийшла йому в голову після того, як перед уроками у нього стався конфлікт з однокласником, який нібито образив його і вдарив. Тож хлопчина вирішивши, що йому немає чого робити в одному класі з кривдником, і вирушив у дорогу.\nБатьки подякували поліції за повернення сина, та пообіцяли спільно з педагогами з’ясувати, що ж насправді трапилося того дня між школярами в навчальному закладі, повідомляє Відділ комунікації поліції Сумської області.\nДопоможіть знайти дитину! (фото)\nЯкість надання послуг пасажирських перевезень по 5 грн\nУ центрі Сум зіткнулися тролейбус та позашляховик