Полікарбонат сотовий, монтаж\nПочинаємо з нарізання панелей полікарбонату\nПолікарбонат сотовий і профілі з полікарбонату досить легко піддаються обробці, в тому числі і нарізанню. Для того, щоб нарізка полікарбонату відбувалася більш якісно, ??рекомендується застосовувати високошвидкісні дискові пилки, що мають упор, які забезпечені лезами з дрібними нерозведеними зубцями з армованих сплавів. При здійсненні операції різання полікарбонатних панелей, щоб уникнути вібрації, профіль повинен бути надійно закріплений. Допускається при різанні полікарбонату використання стрічкової пилки.\nПісля завершення операції нарізання слід провести видалення стружки, яка зібралася у внутрішніх порожнинах панелей полікарбонату.\nСвердлимо отвори в панелях\nДля здійснення операції свердління отворів рекомендується використовувати гострі стандартні металеві свердла. Процес свердління повинен проходити між ребрами жорсткості. Отвір потрібно віддаляти від краю панелі на відстань понад 40 міліметрів.\n- Кут свердління повинен бути від 90 до 118\n- Правильний кут заточування -30\n- Оптимальна швидкість подачі від 0,2 до 0,5 міліметра за один оберт\n- Оптимальна швидкість свердління від 10 до 40 м.хв.\nВиконуємо герметезацію торців панелі полікарбонату\nВ обов'язковому порядку потрібно правильно закрити торці панелей. При похилому і вертикальному положенні листів полікарбонату верхні торці панелей слід герметично закрити, використовуючи алюмінієву суцільну самоклеючу стрічку. Нижні торці закривають перфорованою стрічкою, яка перешкоджає проникненню пилу, забезпечуючи необхідний рівень стоку конденсату. Для арочних конструкцій фахівці рекомендують закривати обидва торці за допомогою перфорованої стрічки.\nКрім цього, рекомендується застосовувати належні за колірною гамою полікарбонатні профілі. Вони більш зручні, надійні і мають естетичний зовнішній вигляд. Конструкцією профілю передбачено кріплення за допомогою щільної фіксації на торцевих частинах панелі, з цієї причини додаткових кріплень не потрібно.\nДля того, щоб забезпечити стік конденсату, слід зробити в профілі кілька додаткових отворів.\n- Не можна торці полікарбонату сотового залишати відкритими.\n- Не можна нижні торці панелей полікарбонату сотового закривати герметично.\n- Не можна торці ізолювати за допомогою звичайного скотчу.\nОрієнтація панелей із сотового полікарбонату при монтажі і проектуванні\nРебра жорсткості, які є внутрішніми, розташовуються в полікарбонаті сотовому по довжині, яка може сягати від 3,6 до 12 м. Отже, панель повинна бути орієнтована в конструкції так, щоб конденсат, що утворюється всередині панелі, міг виводитися назовні по внутрішнім каналам.\nУ випадках, коли мова йде про пристрій вертикального скління, ребра жорсткості повинні бути розташовані у вертикальному положенні. У разі облаштування скатної конструкції, ребра жорсткості повинні проходити уздовж ската. Для облаштування арочної конструкції - по дузі.\nСлід враховувати дані умови установки на стадії проектування, а також при здійсненні розрахунків кількості панелей, їх різанні і монтажі.\nДля використання в умовах вулиці потрібно вибирати сотовий полікарбонат, який має спеціальне захисне покриття, яке стабілізує ультрафіолетове випромінювання і нанесене на зовнішню поверхню полотна. Як правило, з цього боку листа на його поверхні є спеціальне маркування виробника. Для того, щоб не допустити помилок, монтаж панелей потрібно виконувати в плівці, знімати ж її потрібно після завершення монтажних робіт.\nНе допустимі вигини панелей сотового полікарбонату по радіусу меншому, ніж вказано виробником як мінімального радіусу вигину для конкретної структури і товщини обраної панелі.\nНе допустимі порушення, що стосуються орієнтації панелей.\nТочкове кріплення панельного сотового полікарбонату\nДля здійснення точкового кріплення панелей сотового полікарбонату до каркаса конструкції слід використовувати саморізи або спеціальні термічні шайби.\nТермічна шайба або термошайба складається з пластикової шайби з ніжкою, при цьому висота ніжки повинна бути у відповідності з товщиною панелі. Складовими термошайби також є ущільнювальна шайба і кришка, яка замикається.\nТермічні шайби забезпечують герметичне і надійне кріплення панелі із сотового полікарбонату, допоможуть усунути «містки холоду», що створюються саморізами. Крім цього, ніжка термічної шайби запобігає зминання панелей полікарбонату, впираючись в каркас конструкції.\nДля того, щоб компенсувати технічне розширення, отвори в панелі сотового полікарбонату роблять на 2-3 міліметрів ширші діаметру ніжки термічної шайби. Якщо довжина панелі велика, то отвори витягають в довжину. Крок точкового кріплення, рекомендований спеціалістами, становить від 30 до 40 сантиметрів.\nНе допустимо жорстке кріплення панелей.\nНе допустимо використання для кріплення панелей заклепок, цвяхів чи невідповідних шайб.\nНе допустимо перетягування саморізів.\nКріплення і з'єднання панелей\nДля здійснення монтажу панелей сотового полікарбонату застосовують роз'ємні або нероз'ємні кольорові або прозорі профілі з полікарбонату.\nМонтажна операція за допомогою нероз'ємного профілю\nПанелі, які мають ширину від 50 см до 1 м 5 см, відповідно до технології, вставляються в пази профілів, які відповідають товщині полотна. Процес кріплення профілю до поздовжніх опор каркаса конструкції проводиться з використанням саморізів, які забезпечені термічними шайбами.\nЗастосування роз'ємного профілю з полікарбонату, що складається з двох частин - верхньої кришки і нижньої базової.\nМонтаж панелей полікарбонату\n1. У базовій частині панелі потрібно зробити отвори, діаметр яких трохи більший діаметру саморізів. Крок свердління для отворів повинен бути 30 сантиметрів.\n2. Прикріпити саморізами базову частину панелі до поздовжньої опори каркасу конструкції і з двох сторін укласти панелі сотового полікарбонату. При цьому слід залишати термічний зазор від 3-х до 5-ти міліметрів.\n3. Закрити верхню кришку профілю по всій довжині, використовуючи звичайну дерев'яну киянку. Також рекомендується закрити торець профілю спеціальною заглушкою.\nВажливі моменти при здійсненні проектних робіт для подальшого монтажу конструкції під панелі сотового полікарбонату\nПри здійсненні операцій з панелями з полікарбонату сотового слід враховувати наступні моменти:\n- Економічний розкрій і стандартні розміри панелей\n- Можливість термічного розширення панелей\n- Вплив снігових і вітрових навантажень на конструкцію\n- Допустимий радіус вигину при створенні аркових конструкцій\n- Комплектацію панелей сотового полікарбонату монтажними елементами, серед яких термошайби, саморізи, торцеві і сполучні профілі, а також самоклеючі стрічки.\nСтандартною шириною для панелей вважаються розміри 2 метри 10 сантиметрів. Стандартні панелі можуть мати різну довжину, 300, 600 або 1200 сантиметрів. Ребра жорсткості в стандартних панелях розташовуються по довжині. Крайні частини по їх довгій стороні слід розташовувати на несучих опорах конструкції каркаса. З цієї причини прийнятний крок для установки поздовжніх опор складає 1050 міліметрів або 700 міліметрів, при цьому варто врахувати зазор між панелями. Для того, щоб здійснити з'єднання панелей між собою, проводячи одночасне кріплення панелей до поздовжніх опор конструкції каркасу, слід застосувати спеціальні профілі для з'єднань. При поперечному вкладанні панелей, їх необхідно закріплювати за допомогою саморізів, які доповнені термічними шайбами. Можна робити монтаж цілої панелі сотового полікарбонату, проте, фахівці рекомендують споруджувати конструкції з панелей з шириною 700 і 1050 міліметрів, оскільки такий монтаж надійніший і виглядає естетичніше. При здійсненні монтажу подібним способом можна скоротити кількість термічних шайб, які використовуються для монтажу. У деяких випадках немає взагалі необхідності в точковому кріпленні.\nОднією з найважливіших умов для подальшої вдалої експлуатації конструкцій із сотового полікарбонату є правильний вибір кроку для поперечної обрешітки і поздовжніх опор.\nКутові з'єднання для панелей із сотового полікарбонату\nУ випадках, коли необхідно виконати з'єднання панелей полікарбонату сотового під прямим кутом, слід скористатися кутовими профілями з полікарбонату.\nСтандартними кольорами профілів полікарбонату сотового, який призначений для монтажу конструкцій, вважаються тоновані синій, зелений, бірюзовий або бронзовий. Особливою популярністю сьогодні користується саморозсіюючий «білий опал». За допомогою кутових профілів полікарбонату можна надійно з'єднати і утримувати панелі, а також, що важливо з естетичної точки зору, зробити з'єднання абсолютно непомітними.\nЗ'єднання з стіновою поверхнею\nДля того, щоб здійснити якісне примикання до стіни, слід застосувати полікарбонатний пристінний спеціальний профіль.\nЗ'єднання панелей в коньковій частині покрівлі\nПолотно конькового профілю сотового полікарбонату має "крило" в 40 міліметрів, якого достатньо для того, щоб здійснити надійне з'єднання панелей з урахуванням їх подальшого термічного розширення.\nЯкщо відбувається використання інших типів профілю, то слід переконатися в тому, що обраний профіль відповідає умовам монтажу сотового полікарбонату.\nНейтралізуємо можливе термічне розширення\nПри змінах в температурному режимі, панелі полікарбонату сотового можуть піддатися деформації. Врахувати і розрахувати під час проектування та монтажу конструкції ступінь можливих перепадів температури досить просто, але вкрай важливо, щоб зібрані в конструкцію панелі могли розширюватися і стискатися на величину не більше допустимої.\nРозрахунки зміни ширини і довжини панелі можна зробити за допомогою наступної формули:\nв якій dT - показник зміни температури в градусах Цельсія,\nде L - ширина чи довжина панелі в метрах.\nКоефіцієнт температурного лінійного розширення сотового полікарбонату дорівнює 0,065 мм на градус Цельсія. Приміром, під час сезонної зміни температурного режиму від -40 до +40 градусів Цельсія, кожен метр панелі сотового полікарбонату буде змінюватися на dL = 1x80x0, 065 = 5,2 мм. Слід також враховувати, що панелі з непрозорою кольоровою гамою можуть нагріватися на 10-15 градусів сильніше, ніж білі або прозорі. Показник dL для панелей бронзового кольору може бути більше 6 міліметрів на кожен метр їх ширини і довжини. У районах, де кліматичні умови не настільки суворі, зміни будуть не настільки істотними.\nПотрібно в обов'язковому порядку залишати термічні зазори, при здійсненні кріплень і з'єднань панелей між собою по плоскій поверхні, а також в конькових і кутових з'єднаннях. Для цього раціонально використовувати спеціальні профілі, призначені для конькових і кутових з'єднань. При здійсненні точкового кріплення, краще застосувати саморізи зі спеціальними термічними шайбами, а отвори в панелях робити трохи більшого розміру. Не допускається монтаж конструкції на відкритому повітрі без урахування можливої термічної деформації панелей сотового полікарбонату, оскільки це може призвести до згубних наслідків, у тому числі й розрив панелей в зимовий період або їх викривленню в спекотні літні дні.\nРекомендації фахівців з монтажу сотового полікарбонату\nДля того, щоб правильно провести монтажні роботи, необхідно всі дані рекомендації порівняти з особливостями конструкції і з умовами, в яких будуть проводитися монтажні роботи, а також з умовами подальшої експлуатації.\nКріплення панелей полікарбонату сотового, як правило, є завершальною стадією монтажних робіт. Категорично забороняється використовувати для монтажу панелі, які були пошкоджені під час попередньої обробки або транспортування. Конструкція, яка виконуватиме функцію несучої, повинна бути повністю готова за всіма складовими елементами. У випадках, коли конструкція раніше піддавалася фарбуванню, вона повинна бути повністю висушена.\nПолікарбонат сотовий оснащений шаром, який захищає панелі від ультрафіолетового випромінювання. На стороні, яка покрита захисною плівкою, виробники ставлять маркування, тобто, вказану сторону потрібно повернути вгору.\nБезпосередньо перед початком монтажних робіт слід від'єднати захисне плівкове покриття з двох сторін панелі на відстані близько 5-ти сантиметрів від опорних і крайніх поверхонь. Повне зняття захисної плівки рекомендується зробити після завершення монтажу панелей.\nПанелі полікарбонату сотового слід встановлювати таким чином, щоб напрям ребер жорсткості був відповідно до напряму нахилу покрівлі для забезпечення ефективного відтоку конденсату.\nКанали повинні мати захист від проникнення комах, пилу і зайвої вологи. Верхній край панелі потрібно щільно закривати. Для того, щоб закрити верхній край панелі, використовується самоклеюча плівка з шириною, яка буде відповідати ширині панелі. Нижній край панелі захищається за допомогою плівки, яка пропускає парові утворення. Подібний захист не дозволить проникнути комахахам і пилу в канали панелі, але при цьому в достатній мірі пропускає повітря, створюючи вирівнювання тиску водяної пари.\nКрайні частини панелей, які встановлюються на схилах покрівлі, серед яких арочні, подвійні покрівлі та похилі навіси, крім захисту з допомогою стрічки, вимагають використання алюмінієвих або полікарбонатних профілів. У деяких випадках застосовується ущільнення за допомогою силікону.\nНеобхідно мати тверду впевненість в тому, що додаткові засоби захисту, які були використані під час проведення монтажних робіт, не створять негативного впливу на якісні характеристики панелей.\nКрім цього, необхідно подбати про забезпечення необхідної ширини опорної поверхні панелі в профілі, вона повинна бути не менше 20 міліметрів. Одне з ребер жорсткості в обов'язковому порядку повинно бути закріплене і встановлене в несучому профілі всієї конструкції. Враховуючи можливе термічне розширення полікарбонатних панелей, яке вище ніж в інших будівельних матеріалів, не варто плити закріплювати дуже щільно одна до одної. Обов'язково потрібно залишати зазор, щоб уникнути спучування панелей. Ширина зазору, яку рекомендують фахівці, становить 3 міліметри. Щільний затиск і міцне кріплення плит категорично заборонені, оскільки це негативно позначиться на цілісності і зовнішньому вигляді всієї системи.\nПри облаштуванні конькових навісів, а також у випадках встановлення конструкцій у місцях з великими вітровими навантаженнями, слід використовувати додаткові кріплення. У більшості випадків, для цих цілей використовуються спеціальні прокладки. При їх застосуванні не можна туго затискати гвинтові з'єднання. Для того, щоб забезпечити нормальний стік дощових вод, максимальне провисання не повинно перевищувати 50-60 міліметрів для панелей, які використовуються на конькових конструкціях.\nМалюнок № 1. Кріплення плит до несучої з використанням алюмінієвого профілю.\n• l - довжина гвинта\n• g - товщина панелі\n• е - глибина установки панелі\n• b - товщина основи панелі\n• х - властивий розмір з'єднання\nМалюнок № 2. Кріплення панелей з використанням алюмінієвої системи.\nМалюнок № 3: Додатковий монтаж панелей ПК.\nМалюнок № 4. Монтаж конькового елемента.\nМалюнок № 5. Захист внутрішнього канального простору панелей.\nПохиле плоске скління сотовим полікарбонатом\nУ наведених нижче таблицях можна розглянути відстань між двома опорами (L, мм), максимальну довжину панелі для різної ширини панелі (В) і залежність цих показників від нормативного навантаження.\n500 Н/м2 Довжина листа (L, мм)\n750 Н/м2 Довжина листа (L, мм)\n900 Н/м2 Довжина листа (L, мм)\n1250 Н/м2 Довжина листа (L, мм)\nВарто відзначити, що між двома, розташованими по сусідству опорами (В), відстані вибрані усвідомлено, не випадково. Придивившись до даних, які наведені в таблиці, стане очевидним, що 750 і 1050 міліметрів складають третю частину і другу частину ширини для стандартних панелей.\nПісля того, як вийшло визначитися з товщиною матеріалу, що використовується для перекриття, є необхідність в тому, щоб зробити розрахунки довжини прольоту скління, яка буде безпосередньо залежати від ширини прольоту і нормативного навантаження. Приміром, 16-ти міліметрова панель, що має трьохстінну структуру, може бути встановлена згідно з розрахункового навантаження в 900N на один квадратний метр при ширині панелі (показник В) в 700 міліметрів і довжиною (показник L) в 6000 міліметрів або при кроці обрешітки в 2500 міліметрів з шириною в 1050 міліметрів.\nАркове скління сотовим полікарбонатом\nЗа допомогою наведених таблиць, можна провести визначення ширини прольоту (величина В) в залежності від радіуса вигину (величина R) для склепінь циліндричної форми, також нормативне навантаження для панелей різної товщини (величина Н).\nН=6мм Ширина листів В, мм\nН=8мм Ширина листів В, мм\nН=10мм Ширина листів В, мм\nН=16мм Ширина листів В, мм


«Ворскла», «Полтава», «Гірник-Спорт» та «Кремінь» сьогодні зіграють у той самий час. Новини Полтави та області.\n«Ворскла», «Полтава», «Гірник-Спорт» та «Кремінь» сьогодні зіграють у той самий час\nУсі 4 професіональні клуби Полтавщини зіграють сьогодні у своїх чемпіонатах матчі передостаннього туру. Усі поєдинки стартують о 17:00.\nМинулий матч: 0:2\nІ знову — про «плюси» нинішньої формули чемпіонату: зустрічаються два колективи з різних частин турнірної таблиці Групи 2, але для обох узяти три очки — надважливе завдання. Ще один показовий момент: у поточному сезоні підопічні Михайленка й Сачка зустрічалися чотири рази (це разом із Кубком України), причому полтавці жодного разу не перемогли. Й тепер це буде зробити дуже складно.\nВідсторонення: Скляр, Шабанов — Влад.\nДискваліфіковані: Кміть – Насібулін, Нехтій, Трояновський\n«Скала» прощається з Першою лігою відразу ж після першого сезону, однак для молодої команди, віриться, це лише початок довгого шляху.\nСправою честі буде гідно попрощатися зі своїми вболівальниками, адже стрияни навесні все ще не набрали жодного очка й програли всі 12 матчів. Ось тільки Назар Кміть не допоможе їм через дискваліфікацію. У гостей справи навіть гірші – не зіграють відразу троє основних гравців групи атаки. І це – після трьох поразок у поспіль в ситуації, коли навіть велика виїзна переможна серія закінчилася, а потрібно вибиратися з нижньої половини таблиці.\n«Гірник-Спорт» - «Арсенал-Київ»\nПерше коло – 0:2\nДискваліфіковані: Моісеєнко - Старгородський\n«Гірник-Спорт» уже може не переживати за виліт, однак амбітний клуб безсумнівно захоче поліпшити своє турнірне положення. А за можливості – зрівнятися за очками й із «Арсеналом», який на кілька сходинок вище.\nЩо ж стосується «канонірів», то вони гратимуть за те, щоб закріпитися у верхній частині турнірної таблиці. Важливо для них – виграти, щоб поліпшити настрій після останніх матчів, у яких було багато голів і звинувачень від комітету з етики та чесної гри.\nЗагалом, адаптацію «Арсеналу» в дебютному сезоні у Першій лізі можна вважати успішною. Однак якомога вище фінішувати можна лише у разі перемог в заключних турах.\nДискваліфіковані: Петровський, Захаров – немає\n«Кремінь» відстає від дуету лідерів на п’ять очок – але місце не нижче третього гарантував собі достроково. Після прикрої нічиєї з «Балканами» доведеться грати тільки на перемогу в Запоріжжі і сподіватися на втрати конкурентів, яким грати дуже непрості матчі на Одещині.\n«Металург» програв два останні матчі, а вдома поступається п’ять зустрічей поспіль. До того ж, і без того ослаблена оборона ще й втратила двох дискваліфікованих. Мотивуватиме господарів можливість провести останній домашній матч. І, звісно, турнірне положення, адже Козаки борються за виживання й мусять покидати передостаннє місце, для чого треба тільки вигравати (не забуваймо – «Суднобудівник» отримає три очки у якості технічної перемоги над «Кристалом» у цьому турі).


МАРУСЯ ЧУРАЙ – ЛІНА КОСТЕНКО Скорочено | Скорочені твори\nГоловна ⇒ 💗Скорочені твори ⇒ МАРУСЯ ЧУРАЙ – ЛІНА КОСТЕНКО Скорочено\nМАРУСЯ ЧУРАЙ – ЛІНА КОСТЕНКО Скорочено\nРозділ І Якби знайшлась неопалима книга “…року божого такого-то, і місяця такого-то, і дня… Чурай Маруся – на підсудній лаві, і пів-Полтави свідків піддверми”. Маруся стоїть перед судом тому, що її звинувачують, немов би з ревнощів вона отруїла свого коханого, Гриця Бобренка. Один за одним постають свідки. Параска Демиха розповідає, як бачила Гриця, що повертався від Чураїв, блідий та смутний. А ось передсудом Фесько – “млинів дозорця скарбу військового”. З його розповіді дізнаємося про таємні побачення Гриця та Марусі за\nселом над ставом, а одного разу Маруся зробила спробу полишити життя, втопившись у тому ставу, певно, що через Гриця. Напівживу витяг її з води тоді Іван Іскра. Але на це суд не зважає, бо нині звинувачують її. Мати Гриця привела аж 17 свідків: …а з тих сімнадцяти має п’ять, котрі до присяги годні будуть. От вони й називають Марусю відьмою. Горбань вважає історію прозаїчною: дізнавшись, що Гриць збирається одружитися з Галею Вишняківною, Маруся навмисне вчиняє злочин – поїть зрадливого коханого отрутою. Отже, вона винна у скоєнні злочину. Все просто. Картину доповнює заплакана наречена Гриця, якій усі співчувають. А що\nж сама Маруся? Вона ні слова не сказала праву. Стоїть. Мовчить. І дивиться. І все. А як хочеться Бобренчисі побачити її приниження, як хочеться, щоб дівчина виправдовувалася, просилася! Але Маруся мовчить. І ось, не соромлячись людей, Грицева мати розповідає про те, що було таємницею двох закоханих – Марусі та Гриця. Цинічно розмірковує мати Гриця привселюдно про те, чому саме вона не заважала їхньому коханню: Щоб у заміжніх погубив підметки? Чи, як чернець, скоромився мирським? Чи щоб пішов до Таці Кисломедки, котра тягалась бозна-де і з ким! І кожне її слово болем відлунює в душі Марусиної матері. Вона не витримала, та тільки й сказала: Чужа душа – то, кажуть, темний ліс. А я скажу: не кожна, ой не кожна! Чужа душа – то тихе море сліз. Плювати в неї – гріх тяжкий, не можна. Відтак за нею мав слово Яким Шибилист. Він розповів громаді, як ріс Грицько, якого Чураї і годували, й до розуму наставляли, бо матері його, бачте, часу не було ним опікуватися: “…воювала – за курку, за телицю, за межу”. Маруся та Гриць зростали разом та й покохалися. Дівчина щиро, а от Гриць: Він народився під такою зіркою, що щось в душі двоїлося йому. Від того кидавсь берега до того. Любив достаток і любив пісні. Тим часом до суду прибуває посланець із Січі з листом від кошового з проханням про допомогу Хмельницькому. Послухавши, учому справа, він зауважує: Ця дівчина… Обличчя, як з ікон. І ви її збираєтесь карати?! А що, як інший вибрати закон,- не з боку вбивства, а із боку зради? Ну є ж про зраду там які статті? Не всяка кара має буть безбожна. Що ж це виходить? Зрадити в житті державу – злочин, а людину – можна?! Але об казуїстику суддівського столу ламається не тільки шабля Леська Черкеса, що протестує проти вироку суду – віддати Марусю на катування. Лесько сказав: – Кого в цім ділі шкода, Так це Івана Іскру. То – козак. Таке нещастя хоч кого знеможе. Це ж можна тут рішитися ума. Любив же він Марусю, не дай боже! Тепер сидить, лиця на нім нема. Серед різних людей, що зібралися у суді, син Якова Остряниці, Іван Іскра. Цей чесний шляхетний юнак кохає Марусю, але не тільки в тім справа. Він справжній патріот, і слова його – промова патріота і гуманіста: Ця дівчина не просто так Маруся. Це – голос наш. Це – пісня. Це – душа… Коли в похід виходила батава, – її піснями плакала Полтава. Що нам було потрібно на війні? Шаблі, знамена і її пісні… Звитяги наші, муки і руїни безсмертні будуть у її словах. Вона ж була як голос України, що клекотів у наших корогвах! А ви тепер шукаєте їй кару. Вона ж стоїть німа од самоти. Людей такого рідкісного дару хоч трохи, люди, треба берегти! Але усе марно. Не розбираючись далі, судді присудили Марусю до страти на шибениці. Підсудна очі слізьми не зросила. І милосердя в права не просила. Розділ II Полтавський полк виходить на зорі А час іде. Усюди точиться боротьба. У боях вирішується доля народу: Там бій гримить. Там гине наша воля. Там треба рук, і зброї, і плечей. І що там, здавалось, чиясь маленька доля, чиєсь життя! Усе ніби правильно. Був суді І винесено вирок. Але мовчить Полтава, приголомшена власним вчинком. Чи може, ця тиша така напружена, бо ніхто не співає напутніх пісень, проводжаючи полку поход, на смертний бій. Годуйте коней. Неблизька дорога. Благословіть в дорогу, матері. А що там буде, смерть чи перемога, – Полтавський полк виходить на зорі!.. Вогненна зірка в небі пролітала, Сичі кричали, вісники біди. На сто думок замислена Полтава вербові гриви хилить до води… А власне, що ж, такі часи криваві. Що варт життя? Ну, стратять ще когось. Промчався вершник по німій Полтаві – у серці міста громом віддалось… Той вершник зветься Іскрою Іваном. Йому сьогодні тяжче, ніж кому. Він посланець Полтави до гетьмана Богдана Хмельницького. Розділ III Сповідь Про що ж думає Маруся у ті три дні перед стратою? Пройшло життя. Не варто було і труду. Лише образи наберешся вщерть. Останні дні вже якось перебуду. Та вже й кінець. Переночую в смерть. Виявляється, життя тяжить її, таку молоду. Вона стомлена вкрай, зневірена, покинута, і до того ж, як з’ясовується, невинна у смерті Гриця. І все ж Маруся докоряє собі: Ой, ллються сльози материнські, ллються! , Свята печаль, печаль біз гіркоти. Загинуть хлопці, та хоча б по-людськи. А як загинув, як загинув ти? Вона знає: там зараз полк вирушає у похід: І десь там юрми, натовпи, там люди! Там зорі в небі чисті, як ромен. Ще жінка мужу падає на груди, і діти тягнуть руки до стремен. Чиясь край шляху плаче наречена. Там вийшли всі – і немічні, й малі. І тільки я до цього непричемна. Я зайва людям на своїй землі. А полк іде. Нема коли журиться. Уже хтось інший став під корогву. Хорунжі є, немає тільки Гриця. А я жива… Чого я ще живу?! І поринає Маруся у спогади. Душа летить в дитинство, як у вирій, бо їй на світі тепло тільки там. І в цих спогадах вона і Гриць завжди разом: працюють, допомагаючи батькам; граються; слухають розповіді діда Галерника про війни, про полон; щедрують на свята. Здавалося, що усе життя – це свято. Чомусь згадались ночі на Купала… Зірками ніч висока накрапала. Бездонне небо і безмежний світ, а нам всього по вісімнадцять літ. Такі несмілі, ще тремтять вуста. Отак до ранку – ніч і висота. Але було і перше горе – страшна загибель батька. Що хто там здався, тільки той і вижив. А батько ж наш, він здатися не міг. Він гордий був, Гордієм він і звався. Він лицар був, дарма що постоли. Стояв на смерть. Ніколи не здавався. Йому скрутили руки і здали… А потім їхні голови на палях повиставлялись в полкових містах. Людей зганяли. Мати моя впала, і крик замерз у неї на вустах. А коли Маруся почула, як про долю її батька співає пісню кобзар, з переповненої душі вперше полилася і її пісня. І десь в ті дні, несміло, випадково, хоч моя пісню склала не одну, печаль я вже торкнула вперше слово, як той кобзар торкав свою струну. Вона так поважала і любила батьків, адже вони були для неї взірцем в усьому. А як вони кохали один одного! Дівчиною Маруся мріяла, що колись і у неї буде така любов: Я – навіжена. Я – дитя любові. Мені без неї білий світ глевкий… Відтак вона вимріяла, вигадала своє кохання: Моя любов чолом сягала неба, А Гриць ходив ногами по землі. Тільки мати серцем розуміла, як помиляється дочка, адже Гриць – “Бобренко. Він же не Чурай”. – Ох, не рівняй! Роти в людей, як верші. Ти кажеш – батько, а життя біжить. Наш батько з тих, що умирали перші. А Гриць Бобренко – з тих, що хочуть жить. Йому сподобалась не стільки інша дівчина, скільки достаток її батьків. Осьде зійшло материне насіння! То все небесні, сину мій, мигдалики. А треба жити, сину, на землі. Тече повітка. Хата занехаяна. Підмокло сіно. Поламався віз. Все просить рук. Усе кричить хазяїна, і грошей, грошей треба позаріз! Він справжній син Бобренчихи. Маруся, вражена звісткою про залицяння Гриця до Галі Вишняківни, ходила, наче хвора. Спинити Гриця не зробила й спроби, ходжу, хитаюсь, як після хвороби. І хоч би злість яка чи ворожнеча, – нема нічого. Пустка. Порожнеча. Вона все намагалася зрозуміти: чому? Але не було відповіді. І, забувши про порядність, насміхалася над нею Галя, і сміх той стримів у спині Марусі, як ніж. Ніколи не заплакала при людях ображена до самого серця Чураївна. Але боліло серце, так боліло, що не було бажання жити: А люди судять, їм аби причину. Дарма що лихо, що такі часи. І шла крізь очі, мов крізь колющину, Обдерта до кривавої роси. Але не хочеться згадувати лише гіркі дні. Були ж колись щасливі: Любилися ми, не крилися. У мене душа, було, піснями аж бринить. У цій любові щось було священне, таке, чого не можна осквернить. Як вони з Ірицем колись мріяли про майбутнє! І все Гриць, було, промовляє: “Затям, любов любов’ю, а життя життям”. Чого він боявся, адже ніколи не був боягузом у бою, а тут не може обрати, та ще й виправдовується: Не так ті кулі козаку страшні, як це щоденне пекло метушні. А Ірицева мати не відступалась від свого. Кожного дня жалілася на неіснуючі злидні, говорила, що треба брати дівчину заможну, а любов до Марусі лише хвороба і треба видужувати. До того ж, Маруся надто розумна: Таких дівок на світі не буває, хіба ж для цього дівці голова? І під впливом материних речей Гриць обирає… Галю. Нестерпний біль пекучого прозріння! Яка мене обплутала мана? Чи він мені, чи я йому – нерівня. Нерівня душ – це гірше, ніж майна! Але виявилося, то нелегко – вдавати, що кохаєш. І одного разу він знову прийшов до Марусі. Прийшов, щоб полегшити свою душу, не думаючи, як воно було їй. Адже він кинув н на неславу людську, саму зі своїм болем. Та ще ж їй і дорікає: Тобі дано і вірити й кохати. А що мені? Які такі куші?! Нелегко, кажуть, жити на дві хати. А ще нелегше – жить на дві душі! Гриць знаходить виправдання для себе, благаючи її простити, а матір – благословити їхній шлюб. Та Маруся знає ціну тим клятвам: – Іди до неї. Будеш між панами. А я за тебе, Грицю, не піду. Це ж цілий вік стоятиме між нами. А з чого, Грицю, пісню я складу? Почуття людської гідності ніхто в ній не знищить – ні Гриць, ні Галя, ні поговір людський. Та й не помсту вона готувала для нього, бо не зреклася кохання, навіть намагаючись зректися свого життя: Не помста це була, не божевілля. Людина спроста ближнього не вб’є. Я не труїла. Те прокляте зілля він випив сам. Воно було моє. З розпачу зібрала Маруся зілля, про яке знала від бабусі. Зібрала для себе, бо несила було жити. Тепер, коли Гриць випадково випив її отруту, вона ще більше прагне смерті, як жаданого спочинку: Хоч там уже дихну на повні груди, побачу зблизька Господа хоч раз. Так буде краще. Важко було, люди, і вам зі мною, і мені між вас. І от останній ранок. А, може, я і справді вже причинна? Помер мій Гриць з відкритими очима. То ж він мене і мертвий виглядав. І, одстраждавши, знов, мабуть, страждав. Бо він же тут лишив мене одну, Я йду. Я скоро. Я наздожену. Мати принесла для неї новий одяг, чоботи, намисто. Либонь, вона сподівалася бачити дочку гарною, щасливою, та не судилося. І Маруся перебирає ще бабусине намисто, одягає білу сорочку: Аякже, смерть усе-таки це празник, який буває тільки раз в житті. Розділ IV Гінець до гетьмана Палає Україна. Скрізь точаться бої: У Києві – пекло. У Хвастові – чорно. Кипить і клекоче усе за Дніпром. Степами, лісами, де через долини, по дорозі, а де й навпростець “гінець доганяє світання”. Посланець Полтавського полку боїться, що не встигне, але він сповнений надії на справедливість. Його путь лежит до Білої Церкви, де знаходиться Богдан Хмельницький. Над Білою Церквою смуга багряна, і змилені коні аж лука стають. Усі до Богдана і всі од Богдана – із тьми виростають і в тьмі розтають. І ось він дістався до гетьмана: …Гетьман підняв безсонням обпалені очі. Гетьман сидів за похідним столом у шатрі. Троє старшин – у рубцях, у кривавому клоччі – прямо із бою – говорили про бій на Дніпрі… Тут, може, ідеться про долю країни! – а я про чиєсь там одненьке життя! До нього і звернувся Іван Іскра, це саме він – посланець від Полтавського полку. Сповістивши про те, що полку дорозі, Іван розповів сумну історію Марусі Чурай і попросив заступитися. І великий Богдан по-людськи зрозумів усе і розсудив. Може, згадав славного Гордія Чурая, може, пісні Марусі, які співала вся Україна. Чи думав про Марусині пісні, такі по Україні голосні, що й сам не раз в поході їх співав, і дивував, безмірно дивував, – що от скажи, яка дана їй сила, щоб так співати, на такі слова!.. …Чи думав про ту голову відтяту, поставлену в Полтаві у ті дні. Чи про дівча, що закричало: “Тату!”- і перейшов той стогін у пісні. Отже: Богдан подав наказ гетьманський свій – уже печаттю скріплений сувій. Що в ньому? Чи встигне Іван до Полтави вчасно? Розділ V Страта На світанку Маруся вже готова до страти. Душа майже спокійна. Очима вбирає дівчина такі буденні картини, що іншим разом нічим би й не спинили уваги. Невже відспівала? Душа у безвісті полине, очима зорі проведуть. Чи хоч пучечок той калини мені на груди покладуть? – ось чим переймається Маруся – питанням дівочої честі, бо це важливо як не для неї, так для матері. Як їй боляче зараз! Як витримає мати цей страшний тягар – смерть своєї дитини?! А в степу серед ковилів уже готова шибениця. І по дорозі вже потяглися туди люди: Що їх веде – і доброго, і злого? Де є та грань – хто люди, хто юрма? Що воно діється з людьми! Он якась молодичка ще й дитя з собою узяла. Усі чекають. Чого? Видовища? Зазирає до кожного у вічі Лесько Черкес, нагадуючи про давній звичай. Якщо хтось добровільно згоджувавсь вийти заміж за приреченого до страти, то його милували. Але Черкесові відмовляють: “То ти ж не дівка, тут же навпаки”. Юрма безжальна, у неї нема душі. І пропускають наперед Бобренчиху, бо вона, бач, “заслужила”. І ось у натовпі прошелестіло: “Ведуть!” Якась вона не схожа на убивць. Злочинниця – а так би зняв би шапку. На смерть іде, – а так би й поклонивсь. Маруся йшла, гарна та горда, якою її знали завжди. Ніколи ніхто з цієї юрми не побачить ні сльози, ні страждання на її обличчі. Бо вона – Чураїв-на. Так колись гордо прийняв смерть її батько, так чинили її великі предки – не схилялися. Чи зрозуміє це натовп? А навіщо? Вони чужі. Може, саме такої гордості не прощали їй, бо не кожному під силу жити з високо піднятою головою, незважаючи на пересуди обмежених, забобонних людей. Вони – юрма. А справжній народ – це такі, як вона, як Іскра, Черкес, Шибилист, як Чурай і Хмельницький. Від них і надійшов порятунок. Іван устиг вчасно. Гетьманський наказ скасував вирок суду, бо “смерть повсюди, а життя одне”: В тяжкі часи кривавої сваволі смертей і кари маємо доволі. І так чигає смерть вже звідусіль. То чи ж воно нам буде до пуття – пустити прахом ще одне життя? Чурай Маруся винна у в одному: вчинила злочин в розпачі страшному. Вчинивши зло, вона не є злочинна, бо тільки зрада є тому причина. Не вільно теж, караючи, при цім не урахувати також і чеснот, її пісні – як перло многоцінне, як дивен скарб Середземних марнот. Тим паче зараз, при такій війні… Про наші битви – на папері голо. Лише в піснях вогонь отой пашить. Таку співачку покарать на горло, – та це ж не що, а пісню задушить! Та покарання й так було досить: дівчина вже пережила свою смерть. І коли оголосили, що вона вільна, Маруся мовби скам’яніла. Стояла і не рухалась. Аж коли привезли її матір, отямилася: хоч матері радість. Розділ VI Проща Але не витримала мати випробувань і незабаром пішла з життя: Недовго мати щось тоді і прожевріла, щось після того тижнів півтора. Кленочками червоними й рожевими її на той світ осінь провела. Маруся залишилася сама. Що тримає її тут, серед людей, що не знали любові й прощення? Та й сама вона відчуває пустку в душі, провину свою за тс, що сталося. Через те й вирушила до Києва на прощу. Вона йшла далекими дорогами, чорна, худа, змарніла. Дивилася на світ порожніми очима, як чужа. Та минав час, і Маруся, чутлива до краси, починає відчувати її, вбирати очима, серцем, душею: Буває, часом сліпну від краси. Спинюсь, не тямлю, що воно за диво, – оці степи, це небо, ті ліси, усе так чисто, гарно, незрадливо, усе як є – дорога, явори, усе моє, все зветься – Україна. Краса рідної землі лікувала змучену душу Марусі. Тож коли дівчина зустріла дорогою мандрівного дяка, душа її вже знову була готова до спілкування з людиною, прагнула вірити. їй хотілося говорити і слухати неспішну мову старого мудрого дяка. А він ставився до неї, як до дитини: пожалів дівчину і допоміг, коли вона поранила ногу. Та найболючіша рана була в її душі: Хотіла жити, а життя не вийшло. Хотіла вмерти – люди не дали. І старий дяк, який бачив за життя немало, промовляє до дівчини: А як подумать, дівчинко моя ти, то хто із нас на світі не розп’ятий? Воно як маєш серце не з льодини, розп’яття – доля кожної людини. Затамувавши подих, слухала Маруся розповіді дяка про життя його в Полтаві. Та не сміла сказати, чия вона: це тільки її страждання, це тільки її життя. Дорогою вони бачать міста і села, що стали біллю і славою України. Тут пролилася кров за волю України. Там відступало військо Остряниці. Тут села збив копитами Кончак. А у долині річки Солониці слізьми покути висох солончак. Тут війна знищила стільки людей, що й переночувати ні до кого попроситися. Це тут схопили колись Наливайка: Був молодий і гарний був на вроду. І жив, і вмер, як личить козаку. За те, що він боровся… За те, що він боровся за свободу, його спалили в мідному бику! А ось уже й Лубни – столиця страшного Яреми Вишневецького: Там жив Ярема, син Раїни, страшний руйнатор України. Нема тепер палацу на Замковій горі, та живе печальна пам’ять про злочинного мучителя власного народу, ганьбою вкрите це ім’я. В історії свої карби, свої уроки. Спочиваючи в одній із порожніх хат, дяк пригадує все, що знав про Вишневецького, про навколишні села: Тут од Лубен до самої Волині лежать навколо села удовині. Причілки виглядають з кропиви. Страшні картини обпаленої землі, понівеченої війною, примушують Марусю на якийсь час забути про особисте горе: Чи серце знову плакати навчилось на цій дорозі в Київ із Лубен?! І ось в її душі народжується пісня про Байду та Вишневецького. Дяк здивований: А ти співаєш – душу всю проймає. Бувають, може, й кращі голоси, але такого другого немає! Слухаючи Марусину пісню, він висловлює гіркоту з того, як мало справжнього слова є в Україні, бо так звані поети “складають віршики святочні, а в селах ридма плачуть кобзарі”. Де ж воно, справжнє слово: А хто напише, або написав, велику книгу нашого народу?! Невже її так ніхто і не створить – велику книгу історії життя і боротьби великого народу: Усі віки ми чуєм брязкіт зброї, були боги в нас і були герої, який нас ворог тільки не терзав! Але говорять: “Як руїни Трої”. Про Київ так ніхто ще не сказав. Багато ще непізнаного і неназваного в історії України. Про це розмірковують Маруся і дяк, подорожуючи стражденною “дорогою до Києва з Лубен”. З гіркотою дивилися подорожні на покинуті села. А де ще були мешканці, з острахом зачинялися вони по хатах: боялися мору, лихих людей – усього. Невипадково й притулок на ніч знайшли мандрівники не десь у хаті, а на цвинтарі. Тут тихо й затишно, ніхто вже нічого не бажа і не чинить кривди. Примиренням віє від кожної могили. Ось старий поляк закляк біля одного “надгрібка”. Це ж, певно, тут уся його родина – у цій землі… Скорбота всеочисна! Оце уже і є його вітчизна. Ото ж бо й воно, що хтось мріє усе загарбать “од можа і до можа”, а хтось просто живе, і йому болять рани тієї чужої війни: Колись нащадки будуть одмивати оцю печаль од крові і глупот. Бо можновладці – тяжко винуваті. А що зробив народові народ?! Цей розділ подає широку панораму тодішнього життя України. Він містить роздуми над долею народу українського і всього людства. І ось він – Київ! Возсіяв хрестами… І ось він – Київ, за валами він! – той стольний град, золотоверхе диво, душі моєї малиновий дзвін! Але Київ – то є суцільна руїна на той час. Підчас боротьби українського народу проти іноземних загарбників не помилували литовські, польські гетьмани Радзивілл та Потоцький не тільки міста, але й священних храмів. І він ввійшов, литовський князь, сюди. Як ніж у спину. А Потоцький – в груди. Богдан між ними, як між двох огнів… Три дні і три ночі пломенів Київ: …Стояв собор старовинний із випаленою душею… Лежали зрушені плити, як зашерти чорної криги. І янголи в білій одежі впритул обступали вівтар. Лише священні печери Києво-Печерської лаври вціліли. Туди й по-сходилися прочани. Довго водив дяк Марусю, розповідаючи їй про святих, які знайшли тут останнє пристановище. Та не стільки про них говорив дяк, скільки про тих, хто, на його думку, не менш заслуговував зватися святими. Він говорив про лицарів-козаків, що навіть життя не пожаліли для свого народу, а ніхто не знає про їх героїчні вчинки: І каже дяк: – Немає у нас міри. Та й розум за бодягу зачепивсь, Сисой, Мардерій – мученики віри. А Байда що, од віри одступивсь? Аби слова, хоч бред второзаконія. А що сильніше підпирає твердь – молитва преподобного Антонія чи Наливайка мученицька смерть?.. Вже скрізь у нас є різні школи братські. Пів-України – сироти козацькі… Такі ж гіркі, такі ж безобороннії! А їм все те ж – про подвиги Февронії. Бо вчити дітей треба на прикладах власної історії. Ця історія – не видумана, вона жива в пам’яті людській. На цій пам’яті й слід виховувати патріотів. Гаряча пристрасна промова дяка про героїв України, у тому числі й про Чурая, батька Марусі, викликає в пам’яті дівчини живі картини, спогади про ту страшну зиму, коли вороги постинали голови п’ятьох козацьких старшин, серед яких був і її батько. Але, заплакавши, дівчина так і не зізналася, що вона – дочка славного Чурая. Пишатися батьком, любити його, шанувати його пам’ять вона вміла, але користатися його ім’ям вважала негідним. Одного разу дяк розповідає Марусі й про своє життя. Він теж колись кохав. Та коли його панна погребувала українською мовою, назвавши її “хлопською”, він зрікся любові, бо то була чужа йому людина. Сумом відлунюють слова дяка: Ну, та й нічого. Так мені і треба. Немає щастя, – можна жити без. В душі людській, крім видимого неба, є одинадцять всячеських небес. Був регентом і був я канархистом. Любив людей і обминав юрму. І відзначався коромольним хистом – несклонностю к духовному ярму… Бував я скрізь. Душа у мене боса. Пройшла тернами множества земель… Пізнав любов, пізнав я і ненависть. Гарячий був, доходив до нестям. Колись я жив. Тепер я розминаюсь з людьми, з лісами, з небом і з життям. Зустріч із хорошою людиною, прості й мудрі слова трошки загоїли душевні рани Марусі Чурай, розрадили її. Очима дяка вона бачить і Київ, і людей навкруги, по-своєму переживаючи події не тільки свого життя, а і відчуваючи подих історії, її велич: Тепер у Лаврі-де вже ті ліси? Де молитовна тиша над лісами? Лише Дніпро, брат вічності й краси, тече в лугах тих самих і так само. Усі тут рівні перед Богом і перед цією вічною величчю краси: Пустельник б’є в пустельне било. А в цій пустелі – тисячі людей. Тут є такі, що трохи чи не плазом. Сліпі, німі. І в кармазинах є. Чи нас господь почує усіх разом, Коли так просить кожен про своє? Вже й повертатися пора, залишилося пом’янути своїх померлих… Пом’яну і попелом розвіяного батька… і матір, що звела я у труну… Тих, що душа не виговорює… Гордія… Ганну і…Григорія. Дяк, либонь, не любив прощатися. Залишив Марусі в дарунок хустку та іде добрий спогад про себе та й пішов собі. Дівчина залишилася сама з думкою про те, що треба якось жити, як уже жива. З тим і подалася додому до Полтави. Розділ VII Дідова Балка Зима в Полтаві була тривожна: І знову лихо. Не пройшло і году, – У Білій Церкві складено угоду. І знову ти лишилась на поталу, і знову панство суне на Полтаву. Дозором ходять козаки, вдивляючись у засніжені далі: Козацька мата дивиться на шлях, – по самій обрій порожно в полях… Пустеля, степ… ворон голодні гвалти… Нема кому із ним заговорить. Лише димок із Дідової Балки курить собі у небо та й курить… У балці поблизу Полтави давно стоїть хатка, де живе дід Галерник. Двадцять років пробув діду неволі на ворожій галері. Відтоді усе, що він робить з дерева, схоже на маленьку галеру. Чимало бачив діду житті, чимало ворогів пройшло повз його хати, а він усе тихенько робить свою справу: різьбить то ополоник, то ложку, то ще якісь нехитрі потрібні хатні речі. Його кликали пересидіти ворожу навалу в Полтаві, та він залишився у своїй хаті. До цього діда й завітав Іван Іскра, щоб порадитися про Марусю: В ній наче щось навіки проминуло. Прийшла із прощі дивна і гірка. Так від людей Марусю відвернуло, що вже нікого й в хату не пуска. Вона самотня, але горда: не приймає жодної турботи. Іван боїться за її життя, а Марусі наче й байдуже. Адже він ще сподівається зробити її щасливою: Ми з нею рідні. Ми одного кореня. Мабуть, один лелека нас приніс. Батьки у нас безстрашні й не впокорені і матері посивіли від сліз… Ми з нею – діти однії печалі. Себе читаю у її очах. Та нема поради у справах кохання. Єдине, що дід знає точно, – істина така: В житті найперше – це притомність духа, тоді і вихід знайдеться з нещасть. Розділ VIII Облога Полтави Недарма ходили дозором козаки: незабаром під брамами Полтави опинилося вороже військо. Надворі вирує хуртовина. Шлях ворожого війська до Полтави був довгим та виснажливим, і є ж угода, що мусять впустити, та коли? А міцна брама зачинена і мовчать вали. Лиш на валах козацтво походжає і за щитами залягли стрільці. Лютують вороги, лаються голосно, бо вже вкрилися інеєм. Нарешті “від Пушкаря козак з міського валу такий універсал на списі їм подав”: Панове! Ви і ми – це рівні два народи. В боях рішили спір, і вільні ми тепер. …Наш полк стоїть у полковому місті. Це значить – стоїмо ми на своїй землі. Отже, ні про який договір не йдеться. Полтава – місто українське, а не польське чи ще чиєсь. Усякі вороги зійшлися під мури міста. І німці є. Теж лицарі тевтонські. Усе кричить, нуртується, гуде. Звалити хочуть стіни єрихонські. Нічого. Вал міцненький. Не впаде. На валу стоїть Іван Іскра. Він думає про Марусю. Як вона там, самотня, усіма покинута, у холодній хаті посеред суворої зими. Він просив її бути за дружину для нього. Але промовила Маруся: – Кого ти любиш, Іване? Мене чи свою пам’ять? Красива я була, правда? Схожа на свою матір. Смілива я була, правда? Схожа на свого батька. Співуча я була, правда? Схожа на свій народ. Вона відмовляє собі у щасті, вважає, що не може дати щастя сама, бо вона гірка, понівечена життям. Моє життя – руйновище любові, де вже ніякий цвіт не процвіте. А над Полтавою нависла загроза. Три тижні місто в облозі, і вже вороги рубають віковий Пушкарівський ліс. Рубають безжально, не думаючи про завтрашній день. А стріляти не можна, бо панство тільки й чекає на будь-яку провокацію. Стоїть Полтава. …А дні ідуть. Удавнилась облога. Вже навіть звикли. Йдеться до Різдва. З усіх боків одрізана дорога, – Полтавонько, ти все-таки жива?! У місті голод. Із сумною іронією описує автор базар, де на всіх продавалося дві качки й одна паляниця хліба. Зате матерій було багато, приправ було безліч. Та приправляти нічого. На свят-вечір навіть куті ні з чого зварити. Іван був у Марусі: “Прийшов до неї, навіть не зраділа”. Ніби нічого їй уже не потрібно, а сама вона як тінь. Після Різдва облогу було знято. Бо поки тут вони під валом бігали, у ці ворота ступою товкли, у спину їм з Брацлавщини й Чернігова нових повстань пожежі припекли. І ожила Полтава дзвоном цвинтарної церкви, живим гомоном радості, а над Дідовою Балкою знов курився димок. Живий був дід. Жива була Полтава. Розділ IX Весна, і смерть, і світле воскресіння Після тяжкої зими прийшла нарешті весна. На неї так чекали, а вона прийшла раптом, несподіванно. Просто повіяв вітер з півдня, і рушили сніги прямо у Ворсклу. Весна несла з собою надію на спасіння. Принаймні з голоду вже важко померти, коли все росте на землі. Весна прийшла. Скасовано угоду. Вся Україна знову у вогні. Цвіте земля, задивлена в свободу. Аж навіть жити хочеться мені, – радіє й собі Маруся, хоч вона хвора на сухоти. Кашель доймає її, кидає то в жар, то в холод. А дні стоять,- не хочеться тужити! І кожна пташка хатку собі в’є. – Скажи, зозуля, скільки мені жити? – Кує зозуля… Цілий день кує… Приходив до Марусі Іван, посидів мовчки. Попрощався, бо знову йому до бою: Богдан підняв козацтво за свободу, універсалом обіслав полки. І не витримала душа, здригнулась і рвонула услід полку, услід Іванові: Прощай, Іване, найвірніший друже, шляхетна іскра вічного вогню! Маруся стояла край шляху, як колись, а повз неї йшов полк. І співали пісні. її пісні: “Зелененький барвіночку”, “Не плач, не журися, а за свого миленького богу помолися” та інші. І серед них “Ой не ходи, Грицю”. . Дівчаточка, дівчатонька, дівчата! Цю не співайте, я ж іще жива.\nСкорочено “Маруся Чурай” Костенко Якби знайшлась неопалима книга Такого-то року й такого то дня Маруся Чурай на лаві підсудних, і пів-Полтави свідків під дверима. Маруся стоїть перед судом тому, що її звинувачують у навмисному отруєнні свого коханого Гриця Бобренка....\n« ЗНО – Календарно-обрядові пісні – Народна лірика\nСорока – Твір розповідь з елементами опису »


У Медведчука виступили проти політики Яценюка » Новости Украины и Мира. Новости сегодня - 7dniv.info\nПолитика 3-фев-2019, 14:20413\nБез цього Яценюк і його з'їзд для ЗМІ були б просто нецікаві.\nУпевнений: народ очистить Україну від яценюків, які вкинули країну в бойові дії на Донбасі, які за вказівкою заокеанських господарів проводять політику тарифного геноциду і вивели Україну за рівнем корупції на перше місце в Європі. Їх тупі й обмежені «реформи» привели країну в руки криміналу і радикального націоналізму, довели мільйони наших громадян до зубожіння. Люди добре знають, хто грабував їх всі ці роки.\nТеги: Медведчук, Яценюк


Про магазин МотоБрат\nПро компанію МотоБрат\nІнтернет-магазин МотоБрат заснований в 2014 році. На полицях нашого інтернет-магазину Ви зможете знайти товари, призначені для людей, закоханих в мотоцикли. Ми представляємо товари для Вас і Вашого залізного друга! У широкому асортименті інтернет-магазину МотоБрат Ви зможете знайти мотоекіпіровку, аксесуари для мотоцикліста і мотоцикла, а також різні аксесуари. Також, ми представляємо асортимент повсякденного одягу.\nОсновний упор при створенні асортименту товарів був зроблений на вітчизняного виробники та ексклюзивні речі ручної роботи. Через наш магазин Ви можете замовити пошиття мотокуртки, мотоштанов, рукавичок, жилета і інших видів екіпіровки і повсякденного одягу, які підкреслять Ваш стиль і Ваші вимоги до виробу.\nМи відкриті для наших клієнтів і партнерів і будемо раді почути пропозиції, конструктивну критику та рекомендації щодо інтернет-магазину МотоБрат, товарного асортименту і послуг.\nСподіваємося, що Вам сподобається працювати з нами!


Спартакіада трудових колективів: шахи :: Офіційний сайт міста Миргород. Офіційний сайт Миргородської міської ради\nСпартакіада трудових колективів: шахи\nВідповідно до календаря змагань спартакіади трудових колективів міської територіальної громади в суботу відбулися змагання з шахів. Взяти участь в цьому виді змагань виявили бажання дев’ять команд. Результати шахових протистоянь в індивідуальному та командному заліках наступні.\nСеред жінок третє місце - за представницею команди «МБК» Тетяною Даценко, друге - у Людмили Коростиленко «ЗТВУЗ», перше - у представниці «Освіти» Стелли Акулової. У змаганнях серед чоловіків третім став Захар Іщенко «МБК», друге місце - у Віктора Лукянченка «ЗТВУЗ», перше місце здобув представник «Освіти» Валерій Яворовський.\nКомандні місця в цьому виді змагань розподілилися наступним чином. Третє місце - у команди «МБК», друге - у «ЗТВУЗ», перше - за «Освітою». Міський центр «Спорт для всіх» висловлює вдячність адміністрації дитячо-юнацької спортивної школи та тренеру-викладачу відділення шахів Валерію Яворовському в наданні спортивної бази для проведення змагань.\nПісля трьох видів змагань спартакіади лідирує «ЗТВУЗ» (41 очко), другі - «Освіта» (40 очок), треті - «Енергофінанс» (34 очка).\nНаступним етапом спартакіади будуть змагання з кульової стрільби, які відбудуться 27 лютого в приміщенні Миргородського СТК ТСОУ.


ЛІГОВЦІ УРОЧИСТО ПРИВІТАЛИ ПОЛІЦЕЙСЬКИХ З ПРОФЕСІЙНИМ СВЯТОМ\nТема: ЛІГОВЦІ УРОЧИСТО ПРИВІТАЛИ ПОЛІЦЕЙСЬКИХ З ПРОФЕСІЙНИМ СВЯТОМ Пн Авг 22, 2016 5:48 pm\nСьогодні на центральній площі Бахмуту відбулись урочистості з нагоди першої річниці від створення Національної поліції України. Поліцейські відзначили першу річницю свого професійного свята – День Національної поліції України. Рівно рік тому Президентом України був підписаний відповідний Закон, яким ознаменувався процес реформування правоохоронної структури.\nБахмут - це місто де протягом останніх місяців люди зрозуміли, що у будь-який екстреній ситуації можуть розраховувати на поліцію. Правоохоронці Бахмуту, Костянтинівки та Торецьку вишукувались на центральній площі, аби відзначити першу річницю нової реформованої поліції.\nДержавний гімн України, жовто-блакитні прапори, почесні гості міських та районних адміністрацій, ветерани ОВС та прості мирні мешканці – всі вони прийшли разом відзначити першу значну дату своїх поліцейських.\nКращі правоохоронці, які відзначилися самовідданою службою за цей рік, отримали почесні нагороди, грамоти та подяки.\nіцейських вітали діти з «Ліги майбутніх поліцейських». А спеціально для гостей на площі пройшла виставка озброєння та спеціальної поПолліцейської техніки.\nПоліцейські працюють в умовах, які диктує військовий час. Їхнє завдання – не тільки виявляти та припиняти правопорушення, а знати, хто з мирних громадян, потребує допомоги, та своєчасно надавати її. І все це - в умовах некомплекту, паралельної служби на блокпостах та поступового відродження самої структури поліції, яка була зруйнована майже вщент з приходом терористичної агресії, і сьогодні піднялась на істотно новий рівень і продовжує розвиватися.\nПісля всіх урочистостей працівники поліції рушили забезпечувати правопорядок на вулицях своїх населених пунктів.\nІнформацію взято з сайту : http://bahmut-police.dn.ua/news/view/883


НЕ ХЛІБОМ ЄДИНИМ – Слово Просвіти\nПосольство Мексики в Україні за підтримки всеукраїнської організації “За помісну Україну” (голова Петро Ющенко), Віктора Нероденка та майстерні “Зографос” відкрило в Національному музеї літератури виставку “Мексиканські та українські ікони у творчості ікономалярів України”. Куратор проекту — київський художник Дмитро Гордіца.\nОлена ШУЛЬГАНа відкриття завітали представницькі делегації Посольства Мексики в Україні, Посольств Куби, Білорусі, Кореї, Угорщини, Палестини, Аргентини та інші. Духовними піснями гостей вітав ансамбль Видубицького монастиря “Видубичі” під керівництвом Богдана Куця. Вела вечір журналістка, кандидат філологічних наук, лауреат всеукраїнських і міжнародних фестивалів Галя Ільєва.Директор музею, заслужений працівник культури України Галина Сорока, вітаючи гостей, сказала, що людина постійно перебуває в пошуку духовного опертя. Цей пошук неодмінно приводить її до віри, і на шляху до неї — мистецтво, передусім сакральне, яке в пошуку істини єднає людей. Ікономалярство — найвищий вияв такого мистецтва, воно зрозуміле всім.\nНа виставці представлено 100 творів 28 молодих українських художників, яких об’єднує віра. Кожен з них зумів зберегти прийоми українського малярства і відкрити вітчизняному глядачеві світ мексиканської ікони. Твори побудовано на засадах традиційного народного мистецтва, і це зробило їх відкритими для мистецтва іншого народу — мексиканського. Наші культури близькі, попри те, що країни розташовано на різних континентах. Українцям притаманне історично розмаїте народне мистецтво, традиція, що ніколи не вмирає. Те, що поєднує наші народи, — віра. Це живий місток, що єднає два потоки культур у річку християнського мистецтва. Це зробило художників відкритими для мистецтва іншого народу.Надзвичайний і Повноважний Посол Мексики в Україні Сесар Оскар Окаранса Кастаньєда сказав, що ця виставка — перший спільний проект з українськими художниками, які у творчості висловлюють власне сприйняття мексиканського мистецтва. Для мексиканського суспільства важливі ці роботи, адже ікономалярство Мексики не має таких давніх і тяглих традицій, як українське. Пан Посол висловив вдячність директорові Музею літератури Галині Сороці, майстерні “Зографос”, усім, хто долучився до роботи над виставкою. Виставку благословив ієромонах о. Сава (Осмульський) (Видубицький монастир Української Православної Церкви Київського Патріархату): “Християни вірують, що в іконі перебуває благодать Божа, тож прославляємо образ Божий. Серед християн різних конфесій панує любов, а отже, Господь, тож ми живемо в Бозі, і сприяє цьому ікономалярство”.До розмови долучився Надзвичайний і Повноважний Посол Республіки Куба в Україні Фелікс Леон Карбальйо. Його вразила глибина і духовність робіт, представлених на виставці. Він підтримав ініціативу цього гуманного і красивого проекту, який у перспективі передбачає зближення народів. “Сподіваюся, сказав пан Посол, що він пошириться й на інші народи, зокрема кубинський”.Доктор мистецтвознавства, доктор філософії, професор Київської Православної Богословської академії УПЦ КП Дмитро Степовик стверджує, що для України незвично, коли поєднуються українська й мексиканська іконописні традиції. “Наші дві цивілізації протилежні, вони майже не перетиналися. Але в час, коли світ став єдиний і християнство перебуває під загрозою, це поєднання непоєднуваного може започаткувати експеримент, традиції якого зберігає історія: візантійський іконопис виник на перехресті античного міфологічного мистецтва і християнської ідеології, які до того були фактично антагоністами.Художники, твори яких бачимо на виставці, — експериментатори. До традицій українського ікономалярства вони долучили святих Мексики — країни, яка не мала власних християнських традицій, прийнявши цю релігію в Пізньому Середньовіччі.Сподіваюся, що виставка стане початком цікавого експерименту, який піде в руслі Святого Писання”.Художника-іконописця Петра Гончара вразило, що на творчість художників надихнула Мексика, адже між нашими культурами небагато спільного. Іконопис — складний різновид творчості, бо ікона — це не картина, коли художник працює над пошуком форм, а Церква існує сама по собі. Тож переплетіння цих понять надихає на єднання духу і високої майстерності.Директор майстерні “Зографос” Дмитро Гордіца переконаний, що проект вдався. “Такі проекти звершуються во славу Божу”, — сказав художник.На завершення відкриття виставки гості мали змогу послухати музичну композицію у віртуозному виконанні бандуристів Романа Гриньківа і Катерини Троценко. Мабуть, ще довго кожен з відвідувачів виставки перебуватиме під враженням від побаченого. Молоді ікономалярі запропонували власне неординарне бачення, яке, однак, не виходить за межі традиції; свій погляд на дискусію, яким повинен бути іконопис сучасного храму. Примирити в іконі мистецьку творчість і богословський аспект — ось, на їхню думку, мета сучасного ікономалярства.\n«ХОДІМО ДАЛЬШЕ, ДАЛЬШЕ СЛАВА, А СЛАВА — ЗАПОВІДЬ МОЯ»\n«НЕ ТАК» ПО-УКРАЇНСЬКИ


Квіти люблять багато. З них створюють красиві композиції не тільки вдома у вазі, але і на дачі. Знаючи назву кольорів для букетів, можна придбати насіння або цибулини і посадити пахучі рослини на своїй ділянці.\nРомашки і васильки допоможуть створити польову ікебану\nЦиннія - назва кольорів для букетів\nРоза - королева композицій\nЗрізані, вони стоять недовго. Чи то справа рослини, що розпускаються прямо в саду. Якщо посадити їх по колу з діаметром 50-60 см, то прямо на свіжому повітрі, на городі, будуть рости великі і пишні букети. Важливо тільки дізнатися назву квітів для букетів і зробити такі міні-клумби.\nТі, хто любить скромні польові букети, можуть посадити на своїй ділянці васильки і ромашки. Нескладно купити коріння великих садових ромашок і посадити їх у центрі композиції. Досить трьох кущів. Відстань між корінцями - 30х30 см. По краях міні-клумби садять насіння васильків. І ті, і ті квіти розпускаються тривалий час, тому у дачника буде можливість довго милуватися таким собі букетом на відкритому повітрі. Зараз продаються різнокольорові васильки. Дуже ефектно виглядає такий букет. Посередині височіють високі великі білосніжні ромашки, а навколо їх обрамляють невисокі різнокольорові васильки.\nЯкщо на дачі є можливість бувати тільки у вихідні, то можна зрізати ці польові рослини, привозити в місто, ставити вазу і милуватися ними цілий тиждень.\nЗ циннії можна складати дивовижні композиції. Ці рослини радують довгий час і з часом змінюють опушеність своїх пестрих головок. Коли у них розпускається тільки перший ряд кольорів, то вони нагадують гербери. З часом бутон перетворюється на махрове чарівність і нагадує троянди. На одному кущі безліч квіток. Тому навіть з однієї рослини можна створити дивовижний букет.\nГіпсофіла - ще одна назва кольорів для букетів. Їх білосніжні пишні, але невеликі шапочки чудово відтіняють жовте, рожеве, червоне, малинове забарвлення циннії. Часто у продажу можна зустріти композиції, коли гілочкою гіпсофіли доповнюють і букет з троянд. Її білосніжні квіти дивовижно виглядають з бардовими, червоними трояндами.\nТроянда - найпоширеніша назва кольорів для букетів. Її можна купити в магазині або виростити самим. Рослина зовсім не примхлива, як це було прийнято вважати. Кущик садять на сонячному безвітряному місці, заправивши посадкову яму напівперепрілою органікою. Якщо зробити це наприкінці травня, то вже з кінця липня кущик почне розпускатися і порадує чудовими кольорами. Їх зрізають разом з довгою гілкою, і прекрасний букет готовий. Його можна подарувати, оскільки така пишність сподобається будь-якій жінці і чоловікові. Ось які квіти для букета можна виростити на дачі або купити на ринку, в магазині. Щоб троянда тішила не один рік, куст повинен добре перезимувати. Для цього його в листопаді пригинають до землі і накривають нетканим матеріалом.\nЧудово виглядають і квіти для букета, назви яких знайомі всім з дитинства. Наприклад, гвоздики. Її сорт "Шабо" теж можна виростити на дачі, але розпускається вона в кінці сезону або на наступний рік. З гладіолусів створюються дивовижні квіткові композиції. Високий красень буде в її центрі, а по краях можна поставити циннії. Чудово виглядає букет як в єдиній колірній гамі, так і пестрий.


Бенедикт Вельс — «На межі самотності»\nГоловна » Авторський куточок » Вельс Бенедикт » Бенедикт Вельс — «На межі самотності»\nЯ скошую очі, намагаючись побачити, що там внизу. Шию знерухомлює медичний комір, права нога теж зафіксована, здається, в гіпс, на ключиці бандаж. Перед аварією я був у гарній формі, у прекрасній формі, якщо враховувати вік. Можливо, це мені й допомогло.\nПеред аварією… Щось іще, дещо інше було перед нею… Але згадувати про це не хочеться. Натомість я думаю про день, коли навчив дітей кидати пласкі камінці по поверхні води. Згадую, як рухаються руки брата, коли він сперечається зі мною. Подорож до Італії, ранній ранок, ми з дружиною прогулюємося вздовж бухти на узбережжі Амальфі, світає, море тихо шумить, накочуючись на скелі…\nЯ знову провалююся в сон. Сниться, що ми стоїмо на балконі. Вона пильно дивиться мені в очі, так ніби бачить мене наскрізь. Поводить підборіддям у бік двору, де наші діти граються з сусідським хлопчаком. Поки дочка відважно дряпається на стіну, син, мовчки спостерігаючи, стоїть унизу.\n— Це в нього від тебе, — каже дружина.\nЯ чую, як вона сміється, і хапаю її за руку…\nЩось запікало, і медбрат взявся міняти крапельницю. Навколо все ще глибока ніч. На стіні висить календар з написом «Вересень 2014». Я намагаюся підвестися.\nГолос звучить дивно, мов чужий.\n— Середа, — відповідає медбрат. — Ви дві доби пробули в комі.\nТаке враження, ніби він говорить не про мене, а про когось іншого.\nЯ знову опускаюсь на подушку.\n— У голові трохи паморочиться.\n— Це цілком нормально.\n— Коли я зможу побачити дітей?\n— Я повідомлю вашу сім’ю вранці.\nМедбрат іде до дверей, нараз зупиняється.\n— Як буде щось потрібно, натисніть кнопку виклику. Головний лікар за хвильку загляне, щоб перевірити ваш стан.\nЯ нічого не відповів, і він вийшов.\nЗавдяки чому життя складається так, як складається?\nУ тиші я немовби чую кожну свою думку, і сон зненацька відступає. Я починаю один за одним пригадувати окремі життєві етапи. Нібито забуті обличчя знову виринають у пам’яті. Я бачу себе то підлітком на інтернатському спортмайданчику, то в червоному світлі моєї фотолабораторії в Гамбурзі. Спогади розпливчасті, але протягом наступних годин стають все чіткішими. Мої думки блукають у минулому, проникають углиб пам’яті та врешті-решт сягають катастрофи, що затьмарила моє дитинство.\nКоли мені було сім, ми з сім’єю відпочивали на півдні Франції. Мій батько, Стефан Моро, родом з Бердіяка, невеликого села неподалік від Монпельє. Тисяча вісімсот мешканців, з цікавого хіба що булочна, ресторанчик, дві виноробні, столярна майстерня та місцева футбольна команда. Основною метою подорожі були відвідини бабусі, котра вже кілька років не вибиралася звідти.\nНа батькові була стара світло-коричнева шкірянка, що разом із затиснутою між зубами люлькою незмінно супроводжувала його в усіх тривалих поїздках. Мати більшу частину дороги дрімала, а тепер, прокинувшись, вставила в магнітолу касету «Бітлз» і повернулася в мій бік.\n— Для тебе, Жулю.\n«Paperback writer» тоді була моєю найулюбленішою піснею, і я підмугикував із заднього сидіння, поки музику не заглушили крики брата і сестри. Сестра вчепилася братові у вухо. Мартін, якого ми називали тільки Марті, заволав і почав жалітися батькам.\n— Тупий ябедник! — крикнула Ліз і знову схопила його за вухо.\nСварка не втихала. Врешті-решт мати повернулася й уважно подивилась на обох. Що то був за погляд… Справжній шедевр. У ньому читалося і розуміння того, як нелегко Марті живеться з такою підступною сестрою, як Ліз, і співчуття до Ліз, що постійно повинна терпіти діставання Марті, та перш за все погляд матері свідчив про те, що будь-яка суперечка безглузда, разом з тим натякаючи: для слухняних дітей на наступній заправці знайдеться морозиво. Ліз і Марті одразу ж замовкли.\n— Чому ми повинні кожного року їхати до бабусі? — спитав Марті. — Чому б не з’їздити хоч раз в Італію?\n— Тому що так треба. І тому що ваша mamie дуже радіє, коли вас бачить, — відповів батько французькою, і далі дивлячись на дорогу.\n— Неправда. Вона нас взагалі не любить.\n— А ще від неї такий дивний запах… — сказала Ліз. — Як від старого дивана.\n— Ні, вона тхне цвілим погребом, — втрутився брат.\n— Не кажіть такого про mamie! — наказав батько, звертаючи на кругове перехрестя.\nЯ подивився у вікно. Вдалині виднілися поля, вкриті кущиками чебрецю й розмарину, а серед них покручені дубки. Повітря тут, на півдні Франції, пахло інакше, і кольори були густішими, ніж вдома. Я запустив руку в кишеню і почав перебирати пальцями сріблясті франки, що залишились у мене з минулого року.\nПід вечір ми в’їхали в Бердіяк. Коли я зараз думаю про це селище, воно завжди нагадує мені буркітливого, але, по суті, доброго старого, що цілими днями сидить та дрімає. Будинки як у більшості районів Лангедоку: стіни з пісковику, прості віконниці, поїдена вітром і дощем черепиця м’яко червоніє в променях завислого над обрієм сонця.\nЩебінка затріщала під колесами, коли універсал загальмував перед будинком в кінці рю Ле Ґофф. Щось моторошне випромінювала ця будівля, фасад якої заріс плющем, а дах давно потребував ремонту. Все тут ніби пахло минулим.\nБатько першим вийшов з машини і пружною ходою рушив до дверей будинку. Він був, як то кажуть, «у розквіті сил». У свої тридцять з гаком він зберіг густе чорне волосся і звичку звертатись до кожного з люб’язною ввічливістю. Я часто бачив, як сусіди чи колеги обступали батька з усіх боків і ловили кожне слово, коли він щось розказував. Причиною тому був передусім його голос: м’який, не занадто низький, проте й не високий, з ледь помітним акцентом, цей голос невидимим ласо охоплював слухачів і змушував їх підходити все ближче. На роботі, де батько обіймав посаду фінінспектора, його дуже цінували, але для нього на першому місці завжди була сім’я. Щонеділі він готував для всієї родини і завжди знаходив час для нас, дітей, а юнацька усмішка надавала йому оптимістичного вигляду. Проте пізніше, розглядаючи його світлини, я завжди помічав, що вже тоді все було не таким безхмарним, як здавалося. Його очі. У них немов причаївся прихований біль, а може, і страх.\nБабуся з’явилася у дверях. Її рот був перекошеним, а очі дивились повз сина, немовби вона чогось соромилась. Вони обійнялись.\nМи з братом і сестрою спостерігали за цим з автівки. Нам розповідали, що в юності бабуся була чудовою плавчинею і нею захоплювалося все село. З тих пір минула, мабуть, ціла вічність. Її руки здавались крихкими, зморщене обличчя нагадувало черепашачу голову, а галас, що здіймали онуки, був для неї нестерпним. Ми, діти, страшилися і старої, і її скупо облаштованого будинку зі старомодними шпалерами та залізними ліжками. Чому батько вперто приїздив сюди кожного літа, залишалось для нас загадкою. «Нібито щось змушувало його рік у рік повертатися туди, де йому довелося зазнати найбільших принижень», — якось пізніше зауважив Марті.\nПроте було й хороше. Запах кави вранці, сонячні промені на плитковій підлозі у вітальні, м’яке подзвякування, що лунало з кухні, коли перед сніданком брат із сестрою йшли по виделки чи ложки. Батько поринав у читання газети, а мати бралася розплановувати день. А потому екскурсії печерами, прогулянки на велосипедах чи партія петанку в парку.\nА наприкінці серпня щорічне свято вина. У цей час у Бердіяку вечорами лунала жива музика, будинки прикрашались паперовими ліхтариками та гірляндами, а вулиці наповнювалися запахом смаженого на грилі м’яса. Ми з братом і сестрою сиділи на широких сходах ратуші та спостерігали, як танцюють дорослі на сільській площі. Мої руки стискали фотоапарат, що його мені довірив батько. То була важка й далебі не дешева камера фірми «Mamiya». Мені доручили знімати свято. Я сприймав це доручення за честь: зазвичай батько нікому не давав користатися своєю фототехнікою. Я з гордістю зробив кілька знімків, доки батько граційно кружляв маму посеред юрби інших танцюристів…


Готелі: Ла-Вега (провінція), Домініканські острови\nЛа-Вега (провінція) — де зупинитися?\nНайпопулярніші готелі в м. Харабакоа\nНайпопулярніші готелі в м. Констанца\nVilla Pajon Eco Lodge3-зірковий\nНайпопулярніші готелі в м. Ла-Вега\nНайпопулярніші готелі в м. Манабао\nRancho Tierra Alta3-зірковий\nRancho La Aurora3-зірковий\nHotel Jardines del Montaña2,5-зірковий\nЛа-Вега (провінція): відкрийте для себе нові місця\nНайпопулярніші міста – Ла-Вега (провінція)\nМанабаоВідвідуючи місто Манабао, не забудьте завітати до визначних пам'яток, які зовсім поруч, наприклад, Парк «Anacaona» і Парк «Malecón de Jarabacoa».\nСанто-СерроВідвідуючи місто Санто-Серро, не забудьте завітати до визначних пам'яток, які зовсім поруч, наприклад, Пам’ятник героям війни за відновлення незалежності і Готель Centro Leon.\nХіма-АбахоВідвідуючи місто Хіма-Абахо, не забудьте завітати до визначних пам'яток, які зовсім поруч, наприклад, Мистецька галерея та музей "Candido Bido" і Парк ім. Дуарте.\nЛа-Вега (провінція): найпопулярніші визначні місця\nГольф-клуб ЖарабакоаНе пропустіть нагоди пройтися кількома лунками: Гольф-клуб Жарабакоа всього за 13 км від центру міста Харабакоа.\nфото Jose Taveras Rivas\nВодоспад Сальто БайгуатеЗаспокійливий шелест води і мальовничі краєвиди приваблюють багатьох відвідувачів міста Харабакоа до такого місця, як Водоспад Сальто Байгуате, розташоване за 10,9 км від центру.\nЛа-Вега (провінція): корисні поради і цікаві місця\nЛа-Вега: що цікавого\nПроведіть час біля річки, а також відвідайте ресторани, якими славиться Ла-Вега. Заплануйте цікаву екскурсію: Гольф-клуб Жарабакоа та Водоспад Сальто Байгуате вже чекають на вас. Парк «Anacaona» та Парк «Malecón de Jarabacoa» подарують вам найприємніші спогади.\nЛа-Вега: де знайти найкращі помешкання?\nНаші мандрівники найчастіше обирають ці 5 помешкань за напрямком Ла-Вега:\nHotel Gran Jimenoa, у місті Харабакоа\nГотель у горах, що пропонує басейн на вулиці та конференц-центр\nHotel Rancho Constanza, у місті Констанца\nГотель у горах; недалеко знаходиться Парк «Anacaona»\n• безплатний Wi-Fi • ресторан • тераса • парк • привітний персонал\nJarabacoa River Club, у місті Харабакоа\nГотель для сімейного відпочинку у місті Харабакоа, що пропонує конференц-центр\n• безплатний Wi-Fi • ресторан • 5 відкриті(-их) басейни • 4 бари(ів) • привітний персонал\nRancho Tierra Alta, у місті Харабакоа\nГотель в горах у місті Харабакоа\nHotel Rey, у місті Ла-Вега\nПомешкання в стилі боз-ар у місті Ла-Вега, що пропонує масажні ванни\n• безплатний Wi-Fi • ресторан • нічний клуб • тераса на даху • бар\nЛа-Вега: цікаві місця поблизу\n• Парк «Anacaona» (20,1 км від центра міста)\n• Парк «Malecón de Jarabacoa» (11,3 км від центра міста)\n• Водоспад Агуас Бланкас (23,7 км від центра міста)\n• Водоспад Сальто Байгуате (4,9 км від центра міста)\n• Монастир Євангеліє св. Марії (5,7 км від центра міста)\nЛа-Вега: інші популярні місця\n• Водоспад Сальто-Хіменоа\n• Статуя «Божественне дитя»\n• Гора Ла-Нена


Препарати та ліки| Zdorovia - Сторінка 40\nГоловна » Хвороби та лікування » Препарати та ліки (сторінка 40)\nГливенол є препарат у формі капсул, що володіє венотонизирующим, протизапальну і ангіопротекторну дію. Його основу становить речовина трибенозид, якого в кожній капсулі міститься по 400 мг. Фармакологічна дія глівенол Терапевтичний ефект і фармакологічна дія глівенол обумовлені входять до його складу трибенозида, які представляють собою напівсинтетичне з'єднання глюкофуранозід, що є похідним групи цукрів. Завдяки своїй здатності надавати протизапальний, спазмолітичний, антианафилактической і ...\nГлідіаб відноситься до категорії гіпоглікемічних препаратів, дія яких спрямована на нормалізацію концентрації глюкози в крові та усунення глюкозурії (стану, що характеризується підвищенням концентрації цукру в сечі). Рекомендований Глідіаб для лікування пацієнтів з інсулінозалежній формою цукрового діабету, тобто другого типу. Випускається Глідіаб в формі пероральних таблеток з модифікованим вивільненням, які завдяки властивостям входять до їх складу допоміжних речовин і технології їх ...\nГлікодин є лікарський препарат, що володіє протикашльовою і муколітичних дією. Засіб впливає на всі складові ланцюжка кашльового рефлексу, що забезпечує швидкий ефект від Глікодин при кашлі різного походження. Форма випуску та склад Глікодин Глікодин проводиться у вигляді сиропу в скляних флаконах темного кольору по 50 і 100 мл. Препарат являє собою рідину коричневого кольору з характерним запахом і смаком без ...\nГліклазід — засіб для лікування цукрового діабету 2 типу. Фармакологічна дія ГЛІКЛАЗИД Гліклазід — гіпоглікемічну засіб для перорального застосування. Є похідним сульфонілсечовини II покоління. Він стимулює вироблення інсуліну клітинами підшлункової залози. Сприяє збільшенню чутливості тканин до виробленому інсуліну. Завдяки стимуляції активності ферментів зменшує час, необхідний для початку вироблення інсуліну. Препарат уповільнює адгезію і агрегацію тромбоцитів, пристінкові тромби утворюються з мінімальною ...\nГлина біла — природний сорбент, який застосовується в медицині і косметології. Фармакологічна дія Глина біла або каолін є адсорбуючим (поглинає), антисептичну та обволакивающим засобом, яке завдяки своїй структурі очищає волосся і шкіру, поглинає надлишок виділень потових залоз і шкірного сала. До складу глини білої входять кремнезем, цинк, магній і мінеральні солі. Форма випуску Глину білу випускають у вигляді білого або ...\nГліформін — пероральний гіпоглікемічний медикамент, застосовуваний на тлі цукрового діабету 2 типу. Фармакологічна дія гліформін Активний компонент гліформін надає гіпоглікемічну дію, посилюючи периферичну утилізацію глюкози з одночасним зменшенням абсорбції глюкози з кишечника. Крім того, Гліформін, за інструкцією, підвищує чутливість тканин до інсуліну і сприяє стабілізації і зниження маси тіла. Форма випуску Гліформін випускають у вигляді білих таблеток з фаскою з ...\nГліцелакс належить в групі лікарських засобів, що володіють послаблюючу дію. Препарат випускається у вигляді супозиторіїв для місцевого застосування, а його основу складає гліцерин (або гліцерин). Ректальні свічки підходять для використання як дорослим, так і дітям (в тому числі новонародженим). Вони дозволяють пом'якшити вміст кишечника і суттєво полегшують його проходження по товстій кишці. При цьому одночасно дратується слизова оболонка кишечника і ...\nГліцерин — це препарат, який надає місцеве пом'якшувальну, дерматопротекторну і проносну дію. Випускається у формі розчину для зовнішнього застосування, а також у вигляді ректальних супозиторіїв (свічок). Фармакологічна дія Гліцерину Основною діючою речовиною лікарського засобу є гліцерин. У свічках з гліцерином в якості додаткового компонента використовується гідрокарбонат натрію, поліетиленоксид і натрій гліцерин (або стеаринова кислота). Гліцерин утворюється в організмі людини в ...\nГліцерофосфат — це препарат, який заповнює дефіцит кальцію в організмі людини. Випускається у формі таблеток і порошку. Фармакологічна дія гліцерофосфатів До складу препарату входять гліцерофосфат кальцію, гліцерофосфат натрію і цукор. Згідно з інструкцією, Гліцерофосфат є лікарським засобом, який регулює процес обміну фосфору і кальцію, стимулює метаболічні процеси в організмі. Препарат надає тонізуючу і загальнозміцнюючу дію на організм. Іони кальцію беруть ...\nГліцин — медикамент з антидепресивну і седативну дію, застосовується для лікування стресових станів і різних хвороб нервової системи, що супроводжуються порушенням сну, зниженням працездатності і підвищеною збудливістю. Фармакологічна дія Активна речовина Гліцину є замінної амінокислотою, яка надає седативну і антидепресивну дію і сприяє поліпшенню метаболічних процесів в тканинах мозку. Гліцин по інструкції легко і швидко проникає в більшість тканин організму і ...\nГлицирам — протизапальний медикамент, застосовуваний при лікуванні хвороб респіраторної системи. Фармакологічна дія Активна речовина гліцірама (моноаммонійная сіль глицирризиновой кислоти) є трітерпеноідним глікозидом. Ліки малотоксичних, має протизапальну, протиалергічну і протикашльову дію. В результаті застосування медикаменту відбувається стимулювання функціональної активності кори надниркових залоз. На тлі бронхіальної астми, що протікає з середньою тяжкістю, таблетки і гранули Глицирам сприяють: Відновленню функції зовнішнього дихання; Ліквідації ...\nГліциседу — седативний і протівотревожний медикамент, який застосовується для лікування різних захворювань нервової системи. Фармакологічна дію Гліциседом Активний компонент Гліциседом (гліцин) має м'яку протівотревожное, ноотропну та седативну дії. Будучи аминоуксусной кислотою, яка міститься в більшості тканин організму, гліцин як нейромедіатор бере участь у передачі імпульсу в ГАМК-ергічних і гліцинергічними синапсах і в синтезі фізіологічно активних речовин і білків. Крім того, ...\nГлутаргин — це Гіпоамоніємічні препарат. Випускається у формі таблеток і концентрату для приготування розчинів для інфузій в ампулах. Фармакологічна дія глутаргіну Глутаргин — це сіль глутамінової кислоти і аргініну, яка відіграє найважливішу роль в біохімічних процесах нейтралізації, а також виведення з організму людини аміаку — метаболіту азотистого обміну високу токсичність. Гіпоамоніємічні дію препарату здійснюється за рахунок активації процесів знешкодження аміаку ...\nПрепарати та ліки 147 переглядів\nГлутаминовая кислота — це ноотропний і детоксицирующее засіб, що впливає на білковий обмін, а також метаболізм головного мозку. Випускається у формі гранул для приготування розчину для прийому всередину і таблеток, вкритих кишковорозчинною оболонкою. Фармакологічна дія глутамінової кислоти Глутаминовая кислота — препарат групи замінних амінокислот. Вона може бути синтезована організмом людини. Її синтез проходить в нирках, печінці, легенях і мозку. Для того ...\nГлутоксим — лікарський препарат, який регулює внутрішні захисні сили організму. Форма випуску та склад Глутоксіма Препарат випускається у вигляді розчину для ін'єкцій в ампулах по 10, 20, 30 і 60 мг. Основною діючою речовиною Глутоксіма є глутаміл-цистеїн-гліцин динатрію. В якості допоміжних речовин використані: вода для ін'єкцій, ацетат натрію, оцтова кислота. Фармакологічна дія Глутоксіма Глутоксим володіє гемостимулюючі, імуномодулюючою, гепатопротекторну, токсікомодіфіцірующім дією ...\nГлюкагон — це гормон, який сприяє збільшенню рівня глюкози в крові. Він є великим полипептидом. Також його називають гіперглікемічних гормоном. Основні впливу Глюкагону на метаболізм глюкози виявляються в наступному: Відбувається розщеплення глікогену в печінці, збільшується процентний вміст глюкози в крові в протягом однієї-двох хвилин. Збільшується глюконеогенез. Згадані ефекти призводять до збільшення рівня глюкози в інших органах людини. Фармакологічна дія Глюкагон, ...\nА.Д. Норма — біологічно активна добавка до їжі, що поліпшує коронарний і мозковий кровообіг, застосовується при гіпертонії і аритмії. Фармакологічна дія А.Д. Норми Згідно з інструкцією А.Д. Норма сприяє зниженню артеріального тиску, нормалізує рівень холестерину в крові. Препарат покращує кровообіг серця і головного мозку. До складу лікарського засобу входять рослинні компоненти. У складі А.Д. Норми — екстракт плодів чорноплідної горобини. Він ...\nГлюкованс — це комбіноване гіпоглікемічну засіб. Випускається у формі таблеток світло-оранжевого або жовтого кольору, покритих спеціальною плівковою оболонкою. Фармакологічна дія Глюковансу Активними компонентами Глюковансу є гідрохлорид метформіну і глібенкламід, які своїм впливом знижують рівень глюкози в плазмі крові, взаємно посилюючи дію один одного. Допоміжними речовинами виступають натрій кроскармелоза, повідон, мікрокристалічна целюлоза і стеарат магнію. Дія метформіну полягає в тому, що ...\nПрепарати та ліки 202 переглядів\nГлюкокортикостероїди — це група препаратів синтетичного або натурального походження (аналоги ендогенних гормонів), що належать до підкласу гормонів кори надниркових залоз. Виявляє антитоксичну, протишокову, імунодепресивну, десенсибілізуючу і протизапальну дії. Список препаратів До групи глюкокортикостероїдів відноситься багато різних речовин, ось деякі з них: Алклометазон (наприклад, препарат Афлодерм) ; Беклометазон дипропионат (Беклазон Еко, Альдецін, Беклоджет, клен та ін.); Бетаметазон (Белодерм, Белогент, Дипроспан, Насобек, ...\nГлюкоза — вуглеводне поживна лікарський засіб, який застосовують при лікуванні вираженої інтоксикації і гіпоглікемії, а також при недостатності вуглеводного харчування. Фармакологічна дія Глюкози Глюкоза необхідна в організмі для різних обмінних процесів. Завдяки її повному засвоєнню організмом і перетворенню в глюкозо-6-фосфат, розчин Глюкози дозволяє частково заповнити водний дефіцит. При цьому розчин глюкози 5% ізотонічний плазмі крові, а 10%, 20% і 40% (гіпертонічні) ...\nсторінка 40 из 136« перша...102030«3839404142\t»\t506070...Остання


Молитва козака-характерника увійшла до саундреку Сторожової Застави — Kherson.FM\n12 жовтня на широких екранах з»явилася найочікуваніша українська прем’єра осіннього прокату, перше вітчизняне фенткзі – Сторожова Застава\nУ фільмі знімався і лідер гурту ТНМК Олега Михайлюти (Фагот), який зіграв у картині роль дозорного Сторожової Застави. І ось зараз Олег Михайлюта презентував кліп на пісню «МАНТРА», що увійшла до саундтреку фільму. Олег Михалюта каже:\n«Пісня «Мантра» народилася в день липового референдуму в Криму, коли там раптом зник наш друг Славік Пілунський. Мелодія народилася моментально, і одразу обросла Молитвою Характерника. Ми переклали молитву, яку вони виголошували перед боєм, українською. За легендою, іноді характерники перемагали, навіть не дістаючи зброю, а виключно силою думки. Не знаю, що саме спрацювало, але Славу через 5 днів випустили з полону. Думаю, в цих словах є щось більше, ніж просто текст»\nМолитва перед боєм. Промовляючи «Броня на мені, Господь у мені», вояки захищали себе від поранення та гибелі на полі бою.\n«Одягнувшись завісою Христа,\nшкіра моя — панцир залізний,\nкров — руда міцна, кістка — меч булатний.\nБроня на мені. Господь в мені.


Контрабандист продавав ртуть\nЧоловіка, який намагався продати 1,7 кілограма ртуті, затримали співробітники військової контррозвідки та спецпідрозділу УСБУ в області. Правоохоронці встановили, що 30-річний громадянин України контрабандою привіз з Молдови для продажу п’ять кілограмів ртуті. Управління СБУ порушило щодо затриманого кримінальну справу, повідомив прес-центр СБУ.\nРозбійник згвалтував 80-річну бабусю\nЯк повідомили в ЦГЗ УМВС, до Хотинського райвідділу звернулася 80-річна мешканка одного із сіл району, яка розповіла, що через незачинене вікно до її будинку заліз невідомий, який її згвалтував. Міліціонери встановили особу гвалтівника та затримали його. З’ясувалося, що 26-річний раніше засуджений односельчанин жертви дізнався про те, що жінка за зібрані із власної присадибної ділянки яблука отримала 10 тисяч гривень, заліз вночі до її хати та – почав вимагати гроші. Коли ж жінка відмовилася – згвалтував її. Стосовно затриманого порушили кримінальну справу.


Буде твереза вся Україна\nЩо потрібно людині для щастя? Здоров'я, сім'я, успіх на роботі, гроші. Начебто, нічого не забула. А як виглядає щаслива людина, щасливе суспільство? Все дуже просто — їх видає посмішка на обличчі. Лагідна, легка, мов пір'ячко, щаслива посмішка. Цікаво, а п'яних людей можна назвати щасливими? Впевнена на сто відсотків — ні. Думаю, що ви згодні. Але чому ми бачимо на вулиці нетверезих людей із посмішкою на обличчі? Невже вони щасливі? Брудні, смердючі, одним словом — жалюгідні. Чи щира їхня посмішка? І взагалі, чи їхня вона, чи, може, алкоголю?\nЧасто, бачачи п'яних людей на вулиці, я замислююсь над тим, що підштовхнуло їх до такого життя і чому їх так багато. Кажуть: життя важке, у країні безлад, сім'я не розуміє, не підтримує, нерви не витримують... Це звичайне виправдання людини, яка записала чарку собі в подруги. Я вважаю, що це слабка людина, якій не під силу боротися, яка краще руки опустить, ніж змусить їх працювати. А якщо розібратись, то виходить, що важким життя стало тільки через їхню пасивність, байдужість. Чи може бути лад в країні, якщо за неї нікому боротися? Нащо захищати свою державу, якщо легше повалятися на вулиці із пляшкою незрозумілої шкідливої рідини в руках?\nЯк можна псувати своє життя, робити його жалюгідним заради чарки алкоголю, який кожною своєю краплею руйнує і ваше здоров'я, і вас як особистість? Думаєте, випивши, ви забуваєте про свої проблеми? Ні, їх просто стає з кожним днем все більше і більше, аж поки ви не перестаєте їх усвідомлювати, тобто перестаєте думати взагалі, перетворюючись на поки ще живу істоту.\nЛюди, схаменіться, зупиніться! Подивіться навкруги: синє небо, яскраво усміхнене сонечко, високі зелені дерева, квітки-красуні — все озивається до вас, закликає до щасливого життя. Погляньте на вашу сім'ю: на маму, тата, дружину чи чоловіка, на донечку чи синочка, зазирніть у їхні повні надії очі, що закликають вас бути з ними — з ними, а не з алкоголем, що затьмарює вам очі.\nКожний громадянин нашої держави — частина великої сім'ї, яка зараз, як ніколи, потребує допомоги. Стань її героєм, допоможи їй! Адже серце матінки-України розривається, дивлячись на те, як на її землі лежать сп'янілі її сини, руйнуючи своє життя. Доведи, що ти гідний називатися людиною, що ти можеш вибратися з усіх бід і досягнути того, що зветься «щастя». І буде твереза тоді вся Україна!\nТак, поки роздумувала над цією глобальною проблемою всього людства, у мене на папері з'явилися рядки, які, можливо, достукаються до серця людей:\nАлкоголь — це чорна хмара,\nЩо схиляє людей додолу.\nЦе як ілюзія обману,\nЩо не вертає людей додому.\nВас родина чекає.\nМоже, треба збагнути,\nЩо це через вас вона спокою не знає?..\nРог Ірина Степанівна, 6 клас


Температура води в Оушен Кей (Багамські острови) в січні\nТемпература води в Оушен Кей в січні\nЧи можна купатися в Оушен Кей в січні? Вся інформація про температуру води в Атлантичному океані в січні. Історичні дані, порівняння і аналіз.\nАналіз історичних даних по температурі води в Оушен Кей в січні\nСередня температура в Атлантичному океані в Оушен Кей в січні становить 23.3°C. Це найкомфортніша вода для купання в будь-якій водоймі, особливо в жаркий день. Даний температурний діапазон визнаний найоптимальнішим для тривалого купання.\nМінімальна температура води в Оушен Кей в січні становить 20.0°C, максимальна - 27.0°C. В останні роки на початку місяця значення температури тут знаходиться на позначці 23.5°C, а до кінця місяця вода прогрівається до 23.3°C.\nТаблиця значень температури води в Оушен Кей в січні за останні роки\n1 25°C 25°C 24°C 20°C\n2 26°C 25°C 24°C 23°C\n3 25°C 24°C 23°C 22°C\n4 26°C 25°C 24°C 24°C\n5 26°C 25°C 21°C 24°C\n6 25°C 24°C 22°C 22°C\n7 26°C 24°C 23°C 24°C\n8 26°C 24°C 22°C 20°C\n9 25°C 24°C 20°C 21°C\n10 26°C 24°C 24°C 22°C\n11 25°C 24°C 24°C 23°C\n12 26°C 24°C 23°C 24°C\n13 26°C 24°C 23°C 24°C\n14 25°C 24°C 21°C 20°C\n15 25°C 24°C 20°C 22°C\n16 24°C 23°C 23°C 20°C\n17 24°C 24°C 21°C 20°C\n18 24°C 23°C 22°C 20°C\n19 24°C 23°C 24°C 23°C\n21 23°C 24°C 22°C 21°C\n22 24°C 24°C 22°C 20°C\n23 24°C 24°C 23°C 24°C\n24 24°C 23°C 24°C 24°C\n25 24°C 24°C 20°C 23°C\n26 24°C 24°C 24°C 21°C\n27 25°C 24°C 20°C 20°C\n28 25°C 23°C 23°C 22°C\n29 24°C 25°C 23°C 21°C


Число новоприбулих біженців у Німеччині зменшується | Новини - актуальні повідомлення про події в світі | DW | 09.05.2016\nУ квітні число нових мігрантів у Німеччині скоротилося на чверть - 16 тисяч новоприбулих проти 20,5 тисячі у березні, повідомило міністерство внутрішніх справ ФРН.\nУрок німецької для біженців у Бонні\nКількість біженців, що прибувають до Німеччини, скорочується. У квітні за новою спрощеною системою обліку зареєструвався 15 941 новий мігрант, повідомило у понеділок, 9 травня, федеральне міністерство внутрішніх справ. Проти березня до Німеччини потрапили майже на чверть менше мігрантів - у попередньому місяці було зареєстровано 20 608 біженців.\nЗапроваждена спрощена система обліку реєструє новоприбулих уже на німецькому кордоні і розподіляє їх по федеральним землях. Найбільшу групу мігрантів у квітні склали сирійці (2724 особи) та афганці (2063 людини). З Іраку та Ірану прибули 1853 та 1016 осіб відповідно. Ще 915 біженців прибули до Німеччини з Росії.\nВодночас кількість клопотань про отримання притулку у квітні склала майже 61 тисячу, 27 тисяч з них - від сирійців. Чиновники пояснили, що ця статистика не відображає притік біженців, оскільки вони часто подають такі заяви значно пізніше після прибуття до Німеччини.\nНагадаємо,що минулого року ФРН поставила рекорд з "чистої міграції"- притік нових людей до країни з вирахуванням тих, хто виїхав, за рік становив 1,14 мільйона осіб. Велика частина з них - ті, хто шукає у Німеччині притулку. У першому кварталі 2016 року Німеччина зареєструвала 181 тисячу заяв на отримання притулку. Порівняно з аналогічним періодом 2015 року цей показник зріс у понад два рази - на 112 відсотків.\nГолова МЗС ФРН Франк-Вальтер Штайнмаєр заявив, що політична єдність ЄС переживає випробування через кризу біженців та посилення правих популістів, тоді як угода з Анкарою не є довготривалим рішенням. (07.05.2016)\nТеми Міграція, Федеративна Республіка Німеччина (ФРН), Німеччина (ФРН), Криза біженців, Біженці\nКлючові слова біженці, криза біженців, Німеччина, статистика, міграція, ФРН\nПостійне посилання https://p.dw.com/p/1IkIz


Презентація збірки новел Тетяни Грунської “Роман речей” | У Львові\nСторінка додана 15:04, 12 Березня, 2010\nПрезентація збірки новел Тетяни Грунської “Роман речей”\nКнигарня “Є” запрошує Вас на презентацію збірки новел Тетяни Грунської “Роман речей”,яка відбудеться 18 березня о 18 год.\nТетяна Грунська — прозаїк, художниця. Авторка 6 збірок новел: “Сільський роман. Міський роман”; “Дорожній роман. Роман на припоні”, “Грабіжник, або Чуже побачення” , “Роман речей” та повісті “Вероніка та її коханці”, що вийшла у серії “Повість” видавництва “Каменяр”.\nПерша книжка вийшла з друку 2003 року. У липні 2009 року стала лауреаткою премії ім. П. Куліша (за книжку “Грабіжник, або Чуже побачення”). Про творчість письменниці можна дізнатись з есе Оксани Думанської “Тетяна Грунська та її романи” (портал “Книгобачення”). Мислить стисло, говорить мало — й пише лаконічно. Літературними вчителями й найулюбленішими письменниками є Антон Чехов та Григір Тютюнник.\nНайсвіжіша книжка — збірка новел “Роман речей” (грудень 2009р.), яку й пропонує до розгляду на зустрічі в книгарні “Є” 18 березня. 61 новела про 61 річ. Кожна з них, вважає авторка, — картина, помада, книжка й навіть домкрат — має свою історію. Авторка читає свої новели, кажуть, артистично.\nОфіційна сторінка події


Цікаві новини з Тэватрона - USAP\nдодому Наука Цікаві новини з Тэватрона\nЦікаві новини з Тэватрона\nСьогодні в архіві епринтов з’явилася стаття arXiv:1101.0034 колаборації CDF, що працює на американському протон-антипротонном колайдері Теватрон. У статті наводяться нові дані по народженню топ-кварків, а конкретно, по вимірюванню асиметрії між кутовими розподілами топ-кварка і анти-топ-кварка. Асиметрія вийшла ненормально великий і в області великих інваріантних мас топ-анти-топ пари на 3.4 стандартних відхилення відрізняється від пророкувань Стандартної моделі.\nТепер трохи докладніше (хоча напевно не сильно зрозуміліше 🙂 ).\nЗараз практично всі дані по взаємодіють елементарних частинок чудово описуються сукупної теорією сильних, слабких і електромагнітних взаємодій, званою Стандартною моделлю. В окремих випадках, коли розрахунки за Стандартної моделі (СМ), та експериментальні дані дуже точні, вони збігаються один з одним аж з точністю до мільйонних часток. Так що СМ прекрасно описує світ, тут спору немає.\nАле з іншого боку, є теоретичні й непрямі експериментальні натяки на те, що ДИВ не зможе працювати при енергіях зіткнень істотно вище 1 Тев, вона повинна якось змінитися. Фізики сподіваються, що при цих енергіях розкриється якась нова форма організації матерії — якісь нові частинки, або нові взаємодії, або нові симетрії і т. д. Теорій є багато, але яка вірна — поки ніхто не знає. Так що майже всі сучасні експерименти у фізиці елементарних частинок націлені на те, щоб якось зазирнути в цю область. LHC загляне в неї «грубою силою» завдяки високій енергії зіткнень, а експерименти на більш низьких енергіях заглянуть за рахунок своєї високої точності (ця нова форма організації матерії проявляється при низьких енергіях у вигляді слабких ефектів).\nХоч якісь відхилення від Стандартної моделі будуть першими ластівками нового пласта реальності за межами 1 Тев. Їх шукають вже давно і дещо навіть знайшли (найсвіжіший аналіз, загальний огляд СМ). Правда радіти тут особливо нічому — відмінності не дуже статистично значущі, всього 2-3 стандартних відхилення («сігми»). Таке цілком може вийти і випадково, особливо якщо ви намагаєтеся перевірити відразу пару десятків величин. До того ж ці відмінності спостерігаються в дуже тонких вимірах, з яких вже отримано майже все, що можна, і швидкого прогресу тут не передбачається. А хотілося б знайти відмінність сильніше, наприклад на 5 стандартних відхилень, і причому відхилення якісь нові, сильні.\nДва роки тому дві колаборації, що працюють на Тэватроне, знайшли такий тип відхилення, правда всього на 2 сігми. Це відхилення асиметрії між топ-кварками і анти-топ-кварками, що народжуються в зіткненні протонів з антипротонами. Теорія передбачає, що коли народжується топ-анти-топ-кварковая пара, то топ-кварки трохи (на рівні 6%) воліють вилітати вперед по напрямку руху протона, а анти-топ-кварки — вперед по напрямку антипротона (що таке «вперед» і «назад» для кварків і антикварков див. на малюнку).\nУгода про те, що вважається півсферою «вперед» і півсферою «назад» для вилітають топ-кварків і антикварков в протон-антипротонных зіткненнях. Частинки показано червоним кольором, античастки — синім.\nДані ж 2008 року показали асиметрію близько 24%, правда з дуже великими похибками. 2 сигма у фізиці частинок взагалі не вважаються за щось серйозне, т. к. подібні флуктуації виникають у даних постійно. Але ось що добре — це були тільки перші дані, з дуже невеликий статистикою. Тому по мірі накопичення даних ці вимірювання повинні уточнюватися. Більше того, коли даних багато, можна вже вивчати різні кінематичні розподілу і проводити більш «жорсткі» порівняння з теорією.\nІ ось зараз такий аналіз проведено. Статистична вибірка зросла настільки, що стало можливим побудувати розподіл за інваріантної масі топ-анти-топ-кварковых пар. І тут з’ясувалася цікава річ: майже вся асиметрія в даних береться з області великих мас, більше 450 Гев. Дані в цій галузі дають асиметрію майже 50% (0.475 +/- 0.114) проти 9%, передбачених теоретично. Розбіжність складає 3.4 сигма. Ось розподіл за інваріантним масам зі статті:\nАсиметрія вперед-назад в залежності від інваріантної маси. Чорні точки — дані, зелені — моделювання на основі Стандартної моделі. Картинка з статті.\nОсь це вже сильніше розбурхує уяву. Саме такі відхилення очікуються при наявності деяких важких екзотичних частинок (наприклад, важкі резонанси, несучі колір і розпадаються на кварк-антикварки). Колаборація говорить, що, наприклад, найпростіша модель з додатковим важким глюоном з масою 2 Тев непогано описує дані.\nОчевидно, що ще через рік-два буде накопичено ще більше даних, і вимірювання стануть ще більш точними. Зменшення похибки в два рази при збереженій різниці потягне на дуже гучне відкриття. Правда, тут ще можуть зіпсувати всю малину теоретики, знайшовши якийсь неврахований ефект або виявивши, що поправки ще більш високого порядку ненормально великі. Подивимося.\nДеякі подробиці див. також у блозі Resonaances.\nНу і нарешті, найсмішніше, що LHC в цьому вимірі не допоможе. На LHC ситуація спочатку симетрична, там стикаються протони з обох сторін. Тому там немає очевидного напрямку вперед-назад, так і домінуючий механізм народження топ-анти-топ пар там інший. Може бути, щось можна досягти кінематичними іграми, не знаю, але в будь-якому випадку це буде набагато важче, ніж на Тэватроне. Втім, якщо за всім цим стоїть якась нова масивна частинка, то LHC ще може і безпосередньо народити.\nДо речі, якщо ви стежите за новинами у ФЭЧ, у вас може виникнути дежавю: півроку тому була галас про асиметрію між частинками і античастицами, знайдену на Тэватроне, але правда там зовсім інші частинки і інша фізика. Я про ту роботу теж писав в блозі.\nпопередня статтяГравітаційні хвилі\nнаступна статтяПерший випуск журналу Nature (1869 рік)\nШукають давно, але не можуть знайти…\nРаннє виявлення лісових пожеж методами фізики елементарних частинок\nТільки, будь ласка, простіше!\nНаукова робота та популяризація\nЄгипетські фараони і ядерна фізика\nЖах від STRF\nВікове Північноатлантичне Коливання\nРекордний 2015 рік\nОбертання закрученої хвилі\n© Copyright 2021 - http://usap.org.ua - При копіюванні матеріалів посилання на сайт обов'язкове.


Шукайте індекс Укрпошти за адресою Курилівка 1 - Петріківський район - Дніпропетровська область - Україна. Ми регулярно оновлюємо дані з надійних джерел і працюємо над поліпшенням якості наданої інформації.\nДодавайте індекс Курилівка 1 у вибрані. Просто клікніть по знайденому індексу Курилівка 1 і він буде показаний на головній сторінці сайту!\nКурилівка 1 індекс Укрпошти 51841\nДізнатися свій поштовий індекс, або знайти свій будинок на карті. Курилівка 1 і поштові індекси до ваших послуг.\nВи переглядаєте: Поштові індекси України. Поштові індекси міст і індекс за адресою Курилівка 1.\nДаний сайт містить не тільки поштовий індекс Курилівка 1 - він заповнений іншими речами, втому числі і складніших.\nПотрібно уточнити свій вибір, щоб отримати індекс Курилівка 1, Петріківський район, Дніпропетровська область, адреси поштових відділень, вулиці на карті.