Вчимося вчитися: Для допитливих школяриків\nСвято Благовіщення одне із найбільших весняних свят. Слово "Благовіщення" означає добру, радісну звістку про те, що почалось звільнення роду людського від гріха і вічної смерті. Архангел Гавриїл був посланий Богом в місто Назарет до Пресвятої Діви Марії і повідомив, що Господь обрав її бути Матір'ю Божою. Ангел з'явився в будинок праведного Іосифа, коли Марія читала Священне Писання, і сказав: "Радуйся, благодатна! Господь з тобою! Благословенна ти між жонами". Далі ангел повідомив, що Марія народить сина і має назвати його Ісусом. Марія відповіла, що вона раба Господня і хай буде так, як хоче Бог.\nВ церкві в цей день святять проскури, а господарі в Україні випускають із хлівів тварин, щоб чули весну.\nНа Благовіщення дівчата біля церкви танцюють перший весняний хоровід - "кривий танець". Якщо на Благовіщення дівчина, йдучи по воду, знайде квітучий первоцвіт — цього ж року вийде заміж. А та, яка хоче стати гарнішою, має налити в миску холодної води, пустити плавати первоцвіт (пролісок) і вмитися цією водою.\nКажуть, що на Благовіщення птахи гнізда не в’ють і не несуться. «Благовіщенське яйце під курку не кладуть». Вважається, що від Введення до Благовіщення треба дати землі відпочити. У це свято особливо грішно працювати на землі. На Благовіщення Господь «благословить усяке дихання», і після цього дня можна розпочинати роботи в полі, все буде добре рости, квітнути й колоситися.\nІснують наступні народні прикмети:\nЯка погода на Благовіщення, така і на Великдень.\nЯкщо 7 квітня ще лежить на дахах сніг, то і на 1, і на 6 травня він у полі буде.\nЯкий цей день - такий і кінець місяця.\nЯкщо на Благовіщення сонце сходить на чистім небі, то весна рання, якщо в полудень - середня, якщо ясно ввечері - пізня.\nЯкщо 7 квітня сонце світить до обіду, а потім ховається за хмари, кукурудза буде рання, коли ж навпаки: визирає з-за хмар тільки після обіду, то кукурудза буде пізня. Якщо ж того дня взагалі буде хмарно, негода, то кукурудза не вродить.\nНіч проти Благовіщення: якщо вона тепла, то весна буде дружна; якщо за ніч мокрий рушник висохне надворі - рік буде врожайний, якщо наполовину висохне - на середній урожай, а якщо залишиться мокрим чи замерзне - буде мокре літо.\nЯкщо на Благовіщення дуже тепло, то на Великдень буде холодно.\nБлаговіщення без ластівок - холодна весна.\nЯкщо з'являться жаби і зникнуть, то стільки ще буде холодно.\nНа Благовіщення гарна погода - гарний врожай.\nЯкщо ввечері зоряно, то вродять коноплі.\nЯкщо на Благовіщення летить сніг - літо неврожайне.\nЯкщо на Благовіщення півень на порозі нап'ється, то на Юрія (6 травня) віл напасеться.\nІСТОРІЯ СВЯТА ПОКРОВИ ПРЕСВЯТОЇ БОГОРОДИЦІ\nЦе велике християнське свято було встановлене на Русі в кінці Х - на початку ХІ століття. За переказами, йому передувала подія, що відбулася в місті Константинополі у Влахернському храмі 14 жовтня (1 ст. ст.) 910 року, де зберігалася велика християнська реліквія - риза Богородиці.\nІшла війна, місто було оточене сарацинами і практично уже не могло оборонятися. Під час всенощної, що відправлялася у храмі, юродивий Андрій, якого знали як дуже побожну людину, побачив видіння. Над людьми, що молилися, з'явилася Богородиця разом із ангелами та святими. Вона покрила людей своїм омофором і молилася разом з ними. Юродивий сказав, що бачив Богоматір, яка плакала над людьми і молилася за мир. Віруючі повірили, що Богородиця опікується світом, пильнує людство, застерігає його жити у мирі та спокої. Візантійцям вдалося зняти облогу і перемогти сарацинів.\nВідтоді і відзначається свято Покрови Божої Матері. Тоді ж у Х столітті прийшло воно на Русь і з тих часів святкується 14 жовтня (1 ст. ст.).\nНАРОДНІ ЗВИЧАЇ ТА ТРАДИЦІЇ\nЗа народною традицією Покрова - це плеяда осінніх свят, що підводили підсумок господарському, хліборобському року. В народі говорили: «Пречиста мати (Успіння) засіває, а Покрова збирає», «На Покрови останній день збору плодів». Вважалося, що саме на Покрови починається перше «зазим'я». Домашню худобу годували «дожинковим» снопом, тобто останнім, і вже з Покрови на пасовище не виганяли. З цього дня її тримали у хлівах і переводили на зимове харчування, навіть якщо ще не було снігу.\nСеляни спостерігали за природою, намагаючись спрогнозувати майбутнє. Існували такі прикмети: на Покрови вітер із півночі - зима буде холодною і з великими снігами; на Покрову до обіду осінь, після обіду зима; не покрила Покрова землю снігом, не покриє і Різдво.\nЗнана Покрова і як період весіль. В народній свідомості із святим омофором Богородиці асоціювався покров (фата, вельон), яким покривалася голова нареченої. В народі казали: «Свята мати, Покровонько, накрий мою голівоньку, хоч ганчіркою, аби не зосталася дівкою» або «Свята мати, Покровонько, завинь мою головоньку, чи у шматку, чи в онучу - най ся дівкою не мучу», «Прийде Покрова, дівці голову покриє», «Білий сніг землю вкриває, мене молоду заміж споряджає», «Покрівенько, Покрівенько, покрий мені голівоньку!», «Покрова всю землю листом покриває і мені голівоньку покриє».\nЦе був час для родинних відвідин, громадського свята, що відзначалося спільним застіллям. У с. Прибірськ Іванівського району Київської області (записано зі слів Тетяни Василівни Груць) до сьогодні зберігся звичай різати молодих півників і ходити до родини та сусідів на вечорниці чи, себто, посиденьки.\nУ народній творчості є багато прислів'їв та приказок, пов'язаних із святом Покрови :\nДо Покрови давали молоко корови, а по Покрові пішло молоко корові у роги.\nДо Покрови думай про пашу для корови.\nКоли на Покрову вітер, то і весна буде вітряна.\nМинула Покрова - зоставайся здорова*.\nМинула Покрова - з'їла полудень корова**.\nПрийшла Покрова - всохла діброва.\nХто лежить до Покрови, той продасть усі корови.\nЯк на Покрову віє вітер з півдня - буде тепла зима.\nЯкщо до Покрови журавлі не відлетять, то зима настане поволі.\n* не вийшла заміж дівчина до Покрови - буде чекати наступного року\n** корову вже не доїли у полудень\nЯк виготовити лепбук\nДень Соборності України: традиція Головною традицією у День Соборності став живий ланцюг — історія цієї традиції починається з 1990 року, коли патріотично налаштовані українці вирішили так символічно продемонструвати державну єдність. Він протягувався з Києва до Львову та Івано-Франківську, Стрия, Тернополя, Житомира та Рівного. Читайте також У Празі українці утворили «живий ланцюг» з нагоди Дня соборності України (фоторепортаж) З 2000-х років у Києві щорічно влаштовують живий ланцюг вздовж моста Патона, котрий пролягає між правим та лівим берегами Києва, таким чином символізуючи об’єднання Сходу та Заходу України. Також у різних містах України влаштовують символічний живий ланцюг, в знак поваги до цього свята. Усі охочі долучитись до дійства беруть із собою державні жовто-блакитні прапори, та просто приєднуються, ставши частинкою ланцюга. Сьогодні в Києві в День соборності України 2019 на мосту Патона пройде патріотична акція, під час якої учасники об'єднають живим ланцюгом два береги Дніпра. А Національний банк України в рамках серії "Відродження української державності" 17 січня ввів у обіг пам'ятну монету номіналом 5 гривень "100 років Акту об'єднання - соборності українських земель", тираж якої становить 40 тисяч штук. День соборності України - вихідний у 2019 році На жаль, це свято хоч і є державним, але воно не входить в число офіційних святкових днів. У 2019 році день соборності України випадає на вівторок, а тому це звичайний робочий день.\nДетальніше читайте на УНІАН: https://www.unian.ua/society/10416027-den-sobornosti-ukrajini-istoriya-tradiciji-svyatkuvannya.html\nШо́стка — місто обласного підпорядкування на Сіверщині України, районний центр Шосткинського району Сумської області. Місто розташоване за 209 км на північ від обласного центру на залізничній колії Новгород-Сіверський — Шостка — Воронізька — Київ і автомагістралі Харків — Суми — Новгород-Сіверський.\nПогода: -2 °C, вітер зх., швидкість вітру: 13 км/год, вологість: 87%\nДень міста: 3 вересня\nСтатус міста: з 1924 року\nНаселення: 77 134 (2015)\nЗ тим, що назву місту дала річка Шостка, згодні всі краєзнавці . Але от з приводу назви самої річки існує багато версій. Найпоширеніші з них говорять, що пішло воно від шостої притоки Десни, шостої милі, шестеренних механізмів млинів. Є думка, що назву річці дала жердина (шест): оскільки місцевість була заболоченою, переміщатися доводилося за допомогою палиці.\nМісцевий історик С. І. Грива висуває цікаву версію про те, що колись по обох сторонах річки росло безліч конвалій, що називалися в народі «шестка». Саме ця назва ніжної квітки дала назву річці, а річка — місту.\nЗа версією українського мовознавця Тищенка Костянтина Миколайовича, назва «Шостка» походить від литовського «šūstis» (сухе місце, купа, підвищення), а польське написання «Szóstka» сіверської назви «Шустка» (з пол. «шістка») вплинуло на пізніше прочитання її як «Шостка»\nВідомі уродженці Шостки:\nБугаєвський Ярослав Вікторович (1998—2018) — молодший сержант Збройних сил України, учасник російсько-української війни.\nСтепан Мальченко (*1858 —?) — полковник Армії Української Народної Республіки.\nІван Филипенко (1891—1983) — учасник Першої світової війни, білогвардієць, емігрант, оперний співак у Австрії, Франції, Італії та США.\nГригорій Іваниця (1892—1938) — український філолог; репресований.\nДмитро Чечулін (1901—1981) — радянський архітектор, головний архітектор Москви (1945—1949).\nЇвга Кузнецова (1913—1968) — український громадський діяч, учасниця руху шістдесятників, виготовляла і поширювали самвидав.\nВіктор Дубок (1935—2013) — радянський і український архітектор, головний архітектор Києва (1992—1993), Заслужений архітектор України (1993).\nВіктор Бєлік (нар. 1948) — професор, доктор біологічних наук, орнітолог.\nОлександр Сорокалєт (нар. 1959) — радянський волейболіст, гравець збірної СРСР, срібний призер Олімпійських ігор, чемпіон світу, триразовий чемпіон Європи, 11-разовий чемпіон СРСР.\nЛеонід Шиман (нар. 1959) — Генеральний директор державного підприємства «Науково-виробниче об'єднання „Павлоградський хімічний завод“» — головний конструктор ракетних двигунів твердого палива. Герой України.\nОлег Берека (1966—2015) — знаний вчений у галузі використання електричних полів високої напруги для обробки гетерогенних сумішей та рідин.\nОлена Зубрилова (нар. 1973) — українська та білоруська біатлоністка, триразова чемпіонка світу.\nВ‘ячеслав Сердюк (нар. 1985) — український футболіст, гравець криворізького «Кривбасу».\nМаксим Морозько (нар. 1986) — лейтенант медичної служби медичної роти 95-тої ОАМБр Високомобільних десантних військ Збройних Сил України (2014—2015 рр.). Нагороджений Орденом Богдана Хмельницького III ступеня.\nВасиль Кондратенко (1987—2014) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни (з 2014). Нагороджений орденом «За мужність» III ступеня (посмертно).\nІван Євдокименко (1992—2015) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни (з 2014).\nНовожилова Ірина Олександрівна (* 1986) — українська легкоатлетка, що спеціалізується у метанні молота, учасниця Олімпійських ігор 2008, 2012 та 2016 років.\nУ Шостці дитячі роки провів Михайло Максимович (1804—1873) — історик, фольклорист, письменник, перший ректор Київського університету, редактор і видавець альманахів «Киянин», «Українець». Тут пройшло дитинство Миколи Гербеля — поета, перекладача, видавця.\nУ Шостці вчився та жив Іван Кожедуб (1920—1991) — український і радянський військовий діяч, льотчик-ас часів Другої світової війни, (64 збитих літаків. Тричі Герой Радянського Союзу. Маршал авіації (6 травня 1985).\nЧи сердитий сніговик?\nКолись сніговики представлялися людям великими і сердитими сніговими монстрами, адже холодні зими приносили чимало клопоту людям.\nВважалося, що якщо зліпити снігову бабу при повному місяці, то це призведе до нещасть, а ночами почнуть снитися кошмари. Мешканці Норвегії вірили, що розглядати сніговиків вночі через штори небезпечно! Зустріти снігову фігуру ввечері вважалося поганим знаком. Тому в темний час доби її намагалися обійти стороною.\nЛише в XIX сніговики стали позитивними героями новорічних казок, з’явилися на вітальних листівках і завоювали любов дитячих сердець у всьому світі.\nЗвідки появився сніговик?\nЗа старовинними переказами, приблизно в 1493 році вперше зліпив снігову фігуру скульптор, поет і архітектор Мікеланджело Буонарроті. Історичні дані ж запевняють, що перша письмова згадка про сніговика зустрічається в одній з книг XVIII століття, яка розповідає про « красивого сніговика» величезних розмірів.\nСнігова баба чи сніговик?\nНа Русі снігові баби вважалися володками зими. До них ставилися з пошаною. Саме у снігових баб люди просили, щоб морози були не такими сильними. Також снігова баба уособлювала жінку-духа, який керує хуртовинами і снігопадами.\nЦікавим є той факт, що у інших Європейських країнах вважали снігову бабу особою чоловічої статі – сніговиком.\nЗгідно з християнською легендою, сніговики – це ангели, які можуть переказувати бажання людей Богу і сприяти їх виконанню. Тому з свіжого снігу ліпили маленького сніговика і шепотіли йому найпотаємніші бажання. Вважалося, як тільки фігурка розтане, бажання буде доставлено на небеса і неодмінно збудеться.\nЗвичаї пов’язані з сніговиками\nУ Європі сніговиків завжди розкішно прикрашали гірляндами, закутували в шарфи і давали в руки великі, густі мітли. Ніс з морквини задобрював духів врожаю і родючості. Перевернуте відро на голові символізувало достаток у сім’ї.\nЦікавий звичай прикрашати сніговика намистом з головок часнику існував в Румунії. Вважалося, що це допоможе захистити родину від злих духів і від хвороб.\nОЙ, ЯКА ЧУДОВА, СВІТЛА І БАГАТА\nОй, яка чудова – українська мова!\nНе загинула вона у течії віків.\nМова солов’їна, мова колискова\nРідного народу і моїх батьків.\nВ золотій торбинці\nА дитина з літер\nІ звучить, як пісня,\nСоловей мовчить на дубі\nУ годину вечорову —\nЗачудовано і любо\nСлуха нашу рідну мову.\nІ коли б він став шукати\nСлів до пісні чарівної,\nТо набрав би їх багато\nЗ мови нашої живої.\nГей, яка чудова,\nСвіжа і багата\nМова мами й тата,\nДіда і бабусі,\nЗнаю її добре,\nЩе краще навчуся.\nВсе в тобі з'єдналося, злилося -\nЯк і поміститися в одній! —\nІ тобі рости й не в'януть зроду,\nБо в тобі — великого народу\nЯК НЕМА БЕЗ ЗІРОК НЕБОЗВОДУ\nВИВЧАЙТЕ МОВУ УКРАЇНСЬКУ\nНаче з поля чи з лугівки,\nУ розповні літа\nЧую голос перепілки\nЗ чебреців чи жита.\nТо говорить поле хлібне,\nЛуг, трава щовкова…\nНайдзвінкіше слово рідне,\nУ мене й народу мого\nУкраїнська є мова чудова,\nПо світу її,\nЯк святиню, нестиму\nВ чистоті берегтиму,\nЗ Любов’ю сердечною,\nЦя мова для мене,\nЯк мати, єдина.\nЯк же мову ту забути,\nЩо нею учила\nНас всiх ненька говорити,\nОй, шануйте, поважайте\nСвоїм рiдним словом.\nвічно юна мудрість –\nсива наша совість...\nВсе, як пишеться, в ній\nВсе, як пісня, у ній звучить.\nІ Франкова у ній душа.\nРідна мова - основа життя.\nХіба мати бува примусовою?\nНепутящим бува дитя!\nЦілий чвіт вона відкриє!\nПіднесла вас, посадила.\nВ серденько ласку.\nНіжне «будь ласка»,\n«Вибач» тремтливе, —\nСлово у серці —\n«Світлої днини!» —\nЩедро даруй ти\nМОВУ РІДНУ, СЛОВО РІДНЕ\nМає кожен із людей.\nНаша мова українська\nЗ наших уст лине, як пісня,\nЛ’ється кожен день.\nБережімо нашу мову\nІ як маму полюбім,\nБо немає нам рідніших\nВ цьому світі все гарніших,\nЯк та мова наша рідна,\nНайгучніша з-поміж мов.\nХай завжди говорить мова\nІ співає, і кричить,\nБо приємно її чути\nДобре нам із нею жить.\nКолискова наша мова\nНайпрекрасніша із мов,\nТарасова рідна мова\nНайулюбленіша з мов.\nА Вкраїни ж мова —\nВся і давність і обнова —\nРозквітай же, слово,\nПречудесно, пречудово —\nРозквітай же, слово!\nЯ — країна Україна —\nЗа матеріалами: "Дванадцять місяців". Настільна книга-календар. Упорядник Ольга Яремійчук. Київ, "Веселка", 1999.\nУвібрала наша мова\nЗапах рідної землі,\nМатеринське щире слово,\nПісню в небі журавлів,\nСпів трембіт, гірських потоків,\nГомін поля і лісів,\nСинє небо, яснооке,\nДзвін пташиних голосів.\nВ рідній мові – мудрість слова,\nВ ній і сонце, і гроза,\nІ веселка кольорова,\nСвітла мамина сльоза.\nМов невичерпна криниця,\nЩастя в ній і почуття,\nСлово – ніжність, слово – криця,\nСвіт кохання і життя.\n(зі збірки поезій "Не забувай")\nДля допитливих школяриків!\nПочалися осінні канікули\nЛеоні́д Костянти́нович Каденю́к (28 січня 1951, Клішківці, Хотинський район, Чернівецька область, Українська РСР — 31 січня 2018, Київ, Україна) — льотчик-випробувач 1-го класу, космонавт, генерал-майор авіації, перший і єдиний астронавт незалежної України, народний депутат України 4-го скликання, Народний Посол України, Герой України, Президент Аерокосмічного товариства України, радник Прем'єр-міністра України та Голови Державного космічного агентства України, Почесний доктор Чернівецького Національного університету імені Ю.Федьковича.\n15 лютого – Стрітення Господнє: історія свята, народні прикмети, звичаї та що не можна в цей день\nХристияни східного обряду відзначають 15 лютого одне із 12 найголовніших церковних свят року — Стрітення Господнє.\nСвяткування Стрітення в Україні походить ще з дохристиянських часів. Його тоді також назвали Стрічення, Стріщення, Громниці або Зимобор.\nЯкщо на Стрітення з дахів звисали бурульки — їх збирали і розтоплювали, додаючи у воду. Таку воду вважали цілющою, здатною вилікувати як рани чи внутрішні захворювання, так і вберегти від злого ока і відьмацьких чар. Нею освячували воїнів перед битвою, господарі кропили худобу на першому вигоні, а пасічники окроплювали вулики в початку сезону.\nВорожіння на Стрітення було таке: виставляли тарілку з зерном на ніч на вулицю. Як зранку на ньому з’явилась роса, то буде врожай, як нема роси — справи будуть кепські.\nВ цей день в церквах України святили воду та свічі. Посвячені на Стрітення свічки звалися “громичними”, бо їх запалювали і ставили перед образами під час грози, щоб оберегти людей і худобу від грому. Ці ж свічки давали в руки вмираючому при читанні одхідної молитви. В день Стрітення, коли приходили з церкви, запалювали “громичну” свічку – “щоб весняна повінь не пошкодила посівам і щоб мороз дерев не побив!”. Від “громичної” свічки і саме свято, крім “Стрітення” або “Стрічання”, називалося колись “Громиця”.\nКоли святили в церкві воду, селяни набирали тієї води в нову – ще не вживану – посудину, приносили додому і пильно берегли. Цій воді приписувалась магічна сила. За народним уявленням, це – цілюща вода. Нею натирали хворі місця і вірили, що “поможе”. Найкраще ця вода ніби помагала від “пристріту” – від хвороби, що її спричиняло “погане” око.\nКолись, як чумак виходив у дорогу, господар давав йому хліб, сіль і кропив стрітенською водою волів, воза і самого чумака, примовляючи: “Боже тебе збережи!”. Так само і батько відряджав сина на війну, скроплюючи стрітенською водою на щасливе повернення.\nГосподарі також ворожили на врожай, виставляючи на ніч тарілку з зерном на двір. Якщо ранком є роса – врожай, нема роси – немає врожаю.\nВеликдень всіх нас на гостини просить!\nДля допитливих школяриків про Свято Великодня!\nВеликдень - Світле Христове Воскресіння. Це одна з найголовніших подій в духовному житті християн. Готувалися до нього 7 тижнів - 49 днів. А тиждень перед Великоднем називається Великим, або Страсним. Великий Четвер - це день духовного очищення, а Страсна п'ятниця - день смутку, що нагадує про страждання Ісуса. Велика Субота – це день очікування, у церкві вже читають Євангеліє про Воскресіння. Великдень - неділя, коли святкується Воскресіння Спасителя.\nІсус Христос прийшов у цей світ, щоб врятувати людей. Він проповідував Любов і Царство Небесне, створював багато чудес, зціляв і воскрешав людей. Ви ж пам'ятаєте різдвяну історію? Появі Христа багато раділи. Але були й ті, які не вірили в його святість. Вони намагалися перешкодити Ісусові розповідати про Царство Бога. Серед вождів того часу було багато таких, які ненавиділи Христа і бажали від Нього позбутися. Іуда, один з учнів Господа, вирішив передати Христа лукавим людям. Він підійшов до свого Вчителя і поцілував Його. Це був знак. Ісуса негайно взяли під варту. А Іуда за це отримав 30 срібних монет. Таким чином, він продав свого Вчителя.\nІсуса допитували перед синедріоном - вищим іудейським судом. Старійшини і судді шукали докази, щоб засудити Ісуса. Над ним знущалися, але він терпів.\nЗрештою Його засудили на смертну кару. Це було страшна подія. Ісуса розіп'яли на хресті на горі Голгофа. Коли він помер, земля здригнулася, почали розпадатися скелі. Це сталося в п'ятницю. Тепер ми цей день називаємо Страсною П'ятницею. У цей скорботний день треба молитися.\nНа третій день після страждань, вночі у суботу, Господь Ісус Христос ожив, воскрес з мертвих. У неділю вранці прийшли жінки з пахощами, щоб змастити тіло Спасителя. Але замість Нього побачили Ангела. Він сповістив про Воскресіння Господнього: «Не бійтеся. Я знаю, ви шукаєте розп'ятого Ісуса. Але не слід шукати Живого серед мертвих. Він воскрес, як і обіцяв вам. Ідіть і розкажіть учням Ісуса, що Він воскрес з мертвих і чекає на них».\nРадість охопила людей. З тих пір ми святкуємо Великдень - свято Воскресіння. Господь переміг смерть і показав, що для тих, хто в Нього вірить і живе згідно Його заповідей, немає ні смерті, ні пекла.\nГотуючись до Великодня, люди сповнюються радості і віри. З Чистого Четверга починається улюблене дійство - розфарбовування і розпис яєць. У прості візерунки вкладено багато сенсу. Хвилясті лінії - це моря - океани. Круг - яскраве сонечко. За традицією, готові крашанки і писанки складали на свіжу пророслу зелень вівса, пшениці, а іноді - на ніжно-зелене листя салату, яке спеціально вирощували до свята. Соковита зелень і яскраві кольори великодніх яєць створювали святковий настрій.\nА коли мама випікає паски, у всьому будинку стоїть солодкий аромат ванілі, родзинок - справжнього свята!\nУ ніч Воскресіння Христа відбувається святкове богослужіння. У кошиках несуть до церкви різні страви - паски, сир, масло, які символізують благополуччя, писанки і крашанки. В кошик кладуть сіль - символ мудрості. Урочиста процесія з півчим і священиком благословляє людей.\nПовернувшись додому, люди розговляються - їдять смачну їжу після Великого посту. Багатий пасхальний стіл вважається символом небесної радості. На великодньому сніданку присутні найближчі родичі. А Господар підходить до гостей з побажаннями та словами «Христос воскрес!», а потім цілує кожного. Відповідати треба так: «Воістину воскрес!» Свячене яйце розрізають на стільки частин, скільки є присутніх осіб. На стіл ставлять свічку, як нагадування світлості цього дня.\nПочинати великодній сніданок обов'язково треба з паски. Починати великодній сніданок обов'язково треба з паски. Викидати не можна і крихти цього хліба, які впали на підлогу. Весь Світлий тиждень триває свято.\nЦІКАВІ ФАКТИ ПРО ВЕЛИКДЕНЬ\nЧи знаєте ви щось цікаве про Великдень?\nНа Русі народні гуляння на Великдень, з хороводами, іграми тривали в різних місцевостях від одного дня до двох-трьох тижнів і називалися Червона Гірка. Під народну музику люди водять величезний хоровод — «коло» в Болгарії, «Варош» або «Народні сабор» в Сербії, «таферіч» у Боснії. У Болгарії сотні виготовлених перед Великоднем великих і маленьких глиняних горщиків оздоблених добрими побажаннями скидаються з верхніх поверхів в ознаменування великодньої перемоги над злом. Будь-який перехожий може взяти черепок від розбитого горщика на щастя.\nУ Україні та Сербії крашанками «христосуються» — розбиваючи по черговості різні кінці, так само як люди христосуються тричі на щоки. Діти влаштовують «покатушки» — у кого яйце далі покотиться. Великоднє фарбоване яйце в означає нове життя, відродження. Крашанки раніше катали по землі, щоб вона була родючою, клали в праву руку померлим на Великдень людям, фарбовані яйця берегли протягом року, щоб використовувати як захист будинку від пожежі і посівів від паразитів.\nУ деяких країнах Європи та Північної Америки існує звичай вранці Великодня ховати великодні яйця. Діти прокинувшись вранці, тут же починають обшукувати весь будинок у пошуках яєць. У результаті пошуків малюки виявляють «гніздо» пасхального кролика з безліччю різнобарвних яєць.\nВеликодній заєць як символ родючості і багатства став символом Великодня в Німеччині з XVI століття і з тих пір поширився по всьому світу. У вигляді зайчиків роблять іграшки та солодощі, а також сувеніри. Задовго перед Великоднем на головних площах європейських міст відкриваються Великодні ярмарки, де можна купити речі, зроблені своїми руками. Мости і фонтани прикрашаються зеленню і різнокольоровими яйцями, символізуючи Великодні струмки — Оновлення та Весну Радості. У багатьох двориках можна побачити кущі та дерева, прикрашені яйцями і різними персонажами, на зразок Різдвяної ялинки.\nНа Україні у Великодній понеділок хлопці обливають дівчат водою, дівчата «мстять» у вівторок.\nУ Франції в понеділок дружини можуть побити чоловіків, а ті їм у вівторок можуть відповісти. В Україні є звичай відвідувати на Великдень могили родичів. У той же час за традицією в Православній Церкві у зв’язку з радісним днем Великодня припиняється поминання покійних на всю Світлу седмицю. На десятий день після Великодня відзначається батьківський день — Радониця. У більшості європейських країн Страсний тиждень і тиждень після Великодня є шкільними та студентськими канікулами. Багато європейських країн, а також Австралія відзначають Великдень і Пасхальний понеділок, як державні свята. В Австралії, Великобританії, Німеччині, Канаді, Латвії, Португалії, Хорватії та більшості латиноамериканських країн державним вихідним також є Страсна п’ятниця. Все Великоднє триденство — державні свята в Іспанії. Ще задовго до появи Христа давні народи вважали яйце прообразом Всесвіту — з нього народився світ. Ставлення до яйця як до символу народження відбилося у віруваннях і звичаях єгиптян, персів, греків, римлян.\nУ слов’янських народів, які прийняли християнство, яйце асоціювалося з родючістю землі, з весняним відродженням природи. Звичай фарбувати яйця пов’язаний з ім’ям римського імператора Марка Аврелія. У день, коли народився Марк Аврелій, одна з курок, що належали його матері, нібито знесла яйце, позначене червоними крапками. Щасливе передвістя було витлумачено як народження майбутнього імператора. З 224 року у римлян стало звичаєм посилати як привітання один одному пофарбовані яйця. Християни перейняли цей звичай, вклавши в нього інший зміст: червоний колір має особливу силу, бо яйце у великодні свята забарвлене кров’ю Христа.\nІнша легенда фарбування яєць свідчить: після смерті Христа сім іудеїв зібралися на бенкет. Серед страв були смажена курка і зварені круто яйця. Під час бенкету один з присутніх, згадавши про страченого, сказав, що Ісус воскресне на третій день. На це господар будинку заперечив: «Якщо курка на столі оживе, а яйця стануть червоними, тоді він воскресне». І в ту ж мить яйця змінили колір, а курка ожила. Третя легенда стверджує, що це Діва Марія, щоб розважити немовляти Ісуса, першою почала фарбувати яйця.\nЩе одна легенда пов’язує цей звичай з ім’ям французького короля Людовика Святого, натхненника хрестових походів. Звільнений з полону, він готувався повернутися на батьківщину. Перед його від’їздом був влаштований бенкет, на якому серед інших наїдків були яйця, розфарбовані в різні кольори. Прихильники раціонального підходу переконані, що вся справа в тваринах, вірніше, курячих, інстинктах і сорокаденний піст. Протягом посту не можна було вживати в їжу багато продуктів і яйця в тому числі. Однак християнський календар абсолютно не мав ніякого значення для курочок-несучок, які продовжували нестися з колишньою активністю. Народ, бажаючи зберегти яйця, варив їх, а щоб не плутати з не вареними — офарблював, переважно використовуючи натуральні барвники. Незабаром нагальна потреба перетворилася на чудовий ритуал, супроводжуючий пасхальне свято. Офіційна християнська версія- За часів римського панування було прийнято, відвідуючи імператора, приносити йому дар. І коли бідна учениця Христа, свята Марія Магдалина прийшла в Рим до імператора Тиверія з проповіддю віри, то подарувала йому просте куряче яйце. Тіверій не повірив у розповідь Марії про Воскресіння Христа і вигукнув: «Як може хтось воскреснути з мертвих? Це так само неможливо, як якби це яйце раптом стало червоним ». Тут же на очах імператора відбулося диво — яйце стало червоним, засвідчуючи істинність християнської віри. І Тіверій вигукнув: «Воістину воскрес!»\nЗ дня на день всі християни святкуватимуть Великдень. Цей день особливий для всіх, принаймні тому, що родина нарешті може зібратися і почастуватися за святковим столом. Не варто також забувати, що це одне з найрадісніших свят, адже символізує початок нового життя. Але чи все ви знаєте про традиції та звичаї святкування Великодня?\nХто знає, чому Великдень щороку святкується в різні дні? Напевно, більшість. І все ж… У 1-му столітті нашої ери воскресіння Христа святкували кожного тижня, але у 2-му вже почалися суперечки на цей рахунок. Тому відбувся Нікейський собор, на якому постановили, що Великдень святкуватиметься після 21 березня в неділю після повного місяця. А оскільки це явище відбувається завжди в різний час, то і дата святкування різниться. Тому, щоби визначити дату святкування Великодня, спочатку визначають, коли місяць вперше буде повним після весняного рівнодення. А наступна неділя і буде святковою.\nОднак, християни користуються двома різними календарями. Православні та греко-католики слідують юліанському календарю. Католики віддають перевагу грегоріанському, згідно з яким весна розпочинаєтсья раніше на 13 днів. Саме тому католицький та православний Великдень святкують у різні дні, але деколи трапляється, що обидві дати збігаються.\nУ великодню ніч будь-хто міг випробувати свою вдачу. Предки вважали, якщо взяти червоне яйце і піти з ним на пошуки прихованих скарбів, то неодмінно їх знайдеш. Яйце, нагріваючись у руці, вказує на потрібну місцину. Але додавали, що цей обряд досить небезпечний.\nТрадиція розмальовувати писанки є практично у всіх народів. Яйце завжди символізувало нове життя. Але неодмінно стається так, що старе повинне дати місце новому. Тому писанку символічно розбивають.\nСлов’яни катали писанки по землі для родючості та зберігали впродовж року, щоби захистити домівку від різних негараздів. Якщо хтось хотів поспілкуватися з померлим родичем, він брав три червоних яйця і похристосувався з ним на його могилі, а самі яйця згодовував потім птахам.\nІснує багато легенд про появу звичаю фарбувати яйця. Одні пов’язують його з імператором Марком Аврелієм. Курка, що належала його матері, знесла яйце, всіяне червоними крапками, що означало народження майбутнього правителя. Римляни надсилали один одному фарбовані яйця як привітання.\nІнші вважають, що після смерті Христа іудеї зібрались на бенкет, на якому серед інших страв була засмажена курка та зварені яйця. Один з присутніх заявив у ході розмови, що Ісус воскресне через три дні, на що господар відповів: "Якщо курка на столі оживе, а яйця почервоніють". На його подив так і сталось.\nЩе одна легенда розповідає, що першою фарбувала яйця Діва Марія, яка таким чином забавляла маленького Ісуса.\nХтось більше схиляється до версії, що все набагато простіше: колись (як і тепер) впродовж посту не можна було вживати багато продуктів, серед яких були і яйця. Бажаючи зберегти цінні харчі, люди варили їх, а щоб не переплутати із сирими, фарбували.\nОднак, найбільш розповсюдженою є розповідь про те, як Марія Магдалина прийшла до Тиверія і подарувала йому за тодішнім звичаєм яйце. Коли вона розповідала йому про воскресіння Христа, той не повірив: "Як може хтось воскреснути з мертвих? Це так само неможливо, як якби це яйце раптом стало червоним". Так і сталось, яйце почервоніло, на що здивований імператор вигукнув "Воістину воскрес!"\nДо речі, найбільша писанка знаходиться в канадському містечку Вегревілль: 8 м завдовжки, 5 м завширшки, а важить це чудо близько 2 тонн. Не дивуйтесь, вона така важка, тому що збудована з уламків літаків (хоч як не дивно це звучить). Подібно до флюгера, вона повертається за вітром, а видно її в радіусі кількох кілометрів. Створили це диво на згадку про перших українців, котрі приїхали на територію Канади багато років тому.\nСвяткування Великодня з часом обросло новими звичаями та традиціями. Але це не означає, що ми забули про старі обряди.\nОсь, наприклад, в давнину першого великоднього дня всі господині залишались вдома та накривали стіл. Гостинці були заздалегідь готові для приходу гостей і стояли весь день. Натомість чоловіки ходили від хати до хати, вітаючи родичів та знайомих.\nЗа святковим сніданком споконвіків збиралася уся сім’я, щоби триматися разом і наступного року. У цей час свати ходили один до одного. Молодята сідали в червоний кут, наречений звертався до своєї майбутньої дружини тільки на "ви" і пригощав її різними стравами.\nА ще кажуть, якщо у четвер великоднього тижня викинути з будинку весь мотлох, то впродовж року у домі буде чисто. Це на замітку господинькам ;)\nЩороку наші господиньки готують паску, яка є чи не найголовнішим атрибутом у святковому кошику. Однак у кожної країни є свій аналог святкового хліба. Британці, наприклад, печуть великодній кекс.\nНайстаріший святковий кекс, котрий зберігся до наших днів, був приготовлений ще у 1821 році Вільямом Скіннером. Цікаво, що за стільки часу він навіть не запліснявів і досі пахне як свіжий. На ньому все ще видно зображення хреста. Реліквія належить пра-пра-правнучці пекаря, 91-річній Ненсі Тітман, яка планує передати її своїм дітям, внукам, а згодом і правнукам.\nА якщо звернутись до древніх традицій, шматком освяченої паски українці годували птахів, котрі сідали на вікно. Це був символ багатства та удачі.\nПісля святкового сніданку наші пращури влаштовували гучне гуляння з іграми, гойдалками та хороводами. Подекуди вони могли затягнутись на кілька тижнів. У багатьох народів була традиція водити великий хоровод під народну музику. А на гойдалках каталися всі, хто хотів позбутися гріхів та різних напастей.\nЦікаві традиції народів світу\nОсь такі-от великодні цікавинки.\n“Мови – це важливо!” 21 лютого представники всіх націй і народностей світу відзначають Міжнародний день рідної мови.\nУкраїнський народ має давню історію, він витворив оригінальну й неповторну культуру, відому всьому світові. А найголовнішою його ознакою, що дає йому право називатися нацією, є мова – його найбільша духовна цінність, його суть, основа його буття. Це – найдорожчий скарб, переданий українцям сотнями й сотнями попередніх поколінь, виплеканий у давньому переказі, у народній пісні, у влучній приказці.\nЗгадаймо слова В.Сосюри: «Без мови рідної, юначе, й народу нашого нема». Рівень розвитку рідної мови є джерелом духовного розвитку народу. Знати, берегти і примножувати рідну мову – обов’язок кожної людини.\nМи пропонуємо вашій увазі розповідь для дітей і школярів про історію незвичайного свята: День святого Валентина - свято всіх закоханих.\nРозповімо про традиції цього свята і про те, як зустрічають день всіх закоханих в різних країнах.\nДень святого Валентина від відзначають 14 лютого\nДень святого Валентина - найромантичніший свято! У всьому світі його відзначають як день любові: хлопці та дівчата, чоловіки і жінки обмінюються валентинками- вітальними листівками у формі сердечок. Ця традиція з'явилася дуже давно, ще в VII столітті. А ось як саме вона з'явилася?\nІснує безліч легенд. Валентин, за версією католицької церкви, дійсно зцілив сліпу дівчинку - дочку сановника Астерія. Астерий увірував у Христа і прийняв хрещення. Клавдій після цього наказав стратити Валентина. Тобто Валентин постраждав за віру, а тому і був зарахований до лику святих.\nБільш романтична інша легенда. У 269 році римський імператор Клавдій II заборонив своїм легіонерам одружуватися, щоб сім'я не відволікала їх від військових справ. Але знайшовся єдиний у всьому Римі християнський проповідник Валентин, який співчував закоханим і намагався їм допомогти. Він мирив посварених коханих, складав для них листи з зізнаннями у коханні, дарував квіти молодому подружжю і таємно вінчав легіонерів - всупереч закону імператора.\nВ Росії День святого Валентина почали відзначати порівняно недавно - десь в кінці минулого століття. Причому в цей день всі вітають не тільки своїх коханих, але й друзів. Що ж, чому б і ні? Адже це прекрасний привід побажати друзям любові і щастя! До речі, у Фінляндії цей день святкується дійсно не тільки як День закоханих, але й як День друзів!\nсвято – День Соборності України. Цього дня 99 років тому було підписано урочистий Акт Злуки Захiдно-Української Народної Республіки та Української Народної Республіки в єдину соборну Українську державу.\nУ 1918-1919 роках на теренах нашої держави точилася громадянська війна. Весь народ був розділений за політичними інтересами, за якими зазвичай стояло просте прагнення до спокійного та заможного життя. Спокійно проблему вирішити не вдалося – сварилися родичі, зі зброєю виступали один проти одного колись найближчі друзі. Хтось поділяв методи боротьби більшовиків, хтось був категорично проти. Це були криваві часи для України. До всіх бід додалися ще й наступи ворогів, які прагнули реалізувати власні загарбницькі наміри на території нашої держави. І Росія, і Польща прагнули загарбати величезні й багаті землі України.\nПоки криваві події відбувалися на Лівобережжі, на Правобережжі, у Львові, 13 листопада 1918 року проголосили утворення ЗУНР (Західноукраїнської Народної Республіки). Церемонія об’єднання УНР та ЗУНР відбулася 22 січня 1919 року.\nСоборність була надзвичайно важливою, певною мірою символічною, оскільки об’єднання українських земель було заповітною мрією нашого народу.\nЗ дитинства усі діти обожнюють Новорічно-Різдвяні свята – особливий затишний період, коли можна мріяти та вірити в чудеса, а навколо панує казкова атмосфера. Якщо настання Нового Року завжди є цікавим та зрозумілим, то історія Різдва для дітей часто буває досить заплутаною. Тому дуже важливо правильно розповісти малюкам, що ж ми святкуємо у цей день, та яка таємнича подія відбулася першого Різдва. Дитячими психологами та педагогами раннього розвитку доведено, що найкращим способом подачі інформації для малюків є казка. Тому спробуйте прочитати своїм малятам цікаву та пізнавальну історію доброго різдвяного ангела.\nІсторія перед Різдвом: про що розказав різдвяний ангел\nНаближалося Різдво. За вікнами кружляли маленькі пухнасті сніжинки, в хаті відчувався смачний аромат куті та вареників, мама завершувала останні приготування на кухні, а маленький Іванко читав Ніч перед Різдвом. Історія про скупого Скруджа на той час вже була прочитана та відкладена, а знаменита «Різдвяна скринька» ще чекала своєї черги. Як бачимо, цього року Іванко вирішив як слід приготуватися до Різдва, запланувавши прочитати чимпобільше книг про це свято, а також переглянути багато тематичних фільмів. Йому дуже хотілося дізнатися, що саме ми святкуємо в цей день, однак свято наближалося, а таємниця залишалась нерозгаданою. Хлопчик засумував і відклав книгу. Раптом його погляд зупинився на невеличкій ялинковій прикрасі – це був красивий ангел, що тримав у руках зірку.\n– Ось кому точно відома справжня історія Різдва Христового! – для дітей важливо вірити в чудеса, тому Іванко сказав ці слова майже на повному серйозі, хоча потім сам засміявся зі своєї наївності.\nЯким же було його здивування, коли маленький іграшковий ангелик відповів йому:\n– Звісно знаю! Адже це саме я запалював яскраву різдвяну зірку, що розповіла світу про народження спасителя!\nЧиє народження? – перепитав здивований хлопчик. Він з усіх сил намагався переконати себе, що все, що відбувається, йому просто сниться. Адже відколи це ялинкові іграшки вміють розмовляти? Але його добре та ніжне серце підказувало йому прислухатися до слів маленького ангела та повірити у казку. Адже надворі – Різдво.\n– Якщо тобі цікаво, – продовжив ангелик, – я поділюся цією захоплюючою історією з тобою.\n– Звісно! Я так мріяв дізнатися, що в ж відбулося у ніч перед Різдвом, чому це свято таке особливе, – вигукнув Іванко, зовсім забувши, що ще мить назад він сумнівався в реальності того, що відбувається.\n– Тоді вмощуйся зручненько і слухай.\nРіздво: історія свята для дітей\nЦе було багато-багато років тому. Більше ніж 2000! Людям у ті часи жилося важко, тому вони вірили, що одного дня на землю прийде Спаситель, який зуміє змінити їхнє життя на краще, та визволити з неволі. І ось цей день настав. Тоді я ще був зовсім маленьким ангеликом і мало що розумів, але зате добре запам’ятав ту знаменну ніч.\nВсі ангели, що живуть на небі дуже переживали та готувалися до чогось грандіозного. А мені доручили всього лиш запалити зірку. Спочатку я засумував, адже в цьому не було нічого цікаво – зірки я запалював кожної ночі: великі і маленькі. Але тоді старший ангел пояснив, що це буде незвичайна зірка – саме вона повинна звістити світ про народження Месії.\nПісля того, як на небі засяяла надзвичайної ясності зоря, ангельський хор спустився на землю і почав співати пісень, що звеличували народженого Спасителя світу. Я з непереборною цікавістю пробрався наперед, щоб теж побачити цього сміливого героя, що зібрався врятувати весь світ. Яким же було моє здивування, коли перед моїми очима опинився не величний палац і лицар на білому коні, а невеличкі ясла з маленькою дитиною. Я знову засумував, але старші ангели пояснили мені, що цієї ночі народилася не просто дитина, а надія цілого людства. Надія на краще життя, справедливість і перемогу добра!+\nІванко був дуже щасливий. Тепер він знав, що святкують кожного Різдва.\nЯк розповісти дітям про Різдво Христове\nЩось сталося у світі - так Б.Пастернак сказав про Різдво Христове. З окремого людського життя почалася нова ера в історії людства.\nАле в наші часи з багатьох причин - і світоглядним, і заплутано-календарними - світло Різдвяної зірки був затінений плюшевою шубою і ватяною бородою Діда Мороза, китайськими гороскопами і канонадой новорічних петард. І наші діти на запитання: «Який зараз рік від Різдва Христового?» бадьоро відповідають «Рік Коня!» А побачивши випадково вертепне дійство, з жадібністю запитують нас: «Що це? А чому ти мені ніколи про це не розповідала?» Не розповідала, бо в глибині душі мама й сама часом не знає, як розповісти дитині про Диво, що сталося понад дві тисячі років тому.\nДля того, щоб події тих далеких років постали перед вами сьогодні, для початку знайдіть разом з дитиною древню Палестину на карті. Розкажіть, який одяг носили, які будували будинки, на яких судах плавали по морю і які будували театри в містах величезної Римської імперії.\nНемовля в яслах\nВ Назареті (це одне з міст давньої Палестини) жила давним-давно дівчина на ім'я Марія. Її заручили з теслею Йосипом, що відбувалися з великого роду царя Давида. І ось одного разу Марії з'явився ангел Гавриїл і сповістив їй: «Радуйся! Із всіх жінок Бог вибрав тебе. Він благословив тебе народити Сина, Якого ти назвеш Ісусом, Він буде вічно царювати над Ізраїлем, і називати Її будуть Сином Божим». «Але як же у мене народиться син, якщо я не заміжня?» «Дух Святий зійде на тебе, і тому твого Сина назвуть Сином Божим».\nВ ті часи імператор Август наказав влаштувати перепис населення. Для цього кожен житель Юдеї повинен був з'явитися в те місце, звідки він був родом. Рідним містом Йосипа був Віфлеєм. І ось Йосипу і Марії (якої вже ось-ось пора було народити) довелося відправитися туди. Але коли вони прибули до Віфлеєму, виявилося, що вільних місць в міському готелі вже немає. Одна за одною закривалися перед ними двері - ніхто не хотів пускати їх на нічліг. Лише в хліві знайшлося для них місце. І ось холодної зимової ночі у яслах народився Божественний Дитина.\nВ ту ніч по навколишніх полях ходили пастухи, охороняючи свої стада. Раптом перед ними з'явився блискучий Ангел. Пастухи, звичайно, злякалися, але Ангел сказав їм: «Не бійтеся! Я звіщаю про велику радість. Народився Господь-Спаситель! Він лежить в яслах сповитий». І в ту ж мить на полі з'явилося безліч ангелів, славлять Бога і разносящих всюди радісну звістку (грецьке слово «ангелос» і означає «вісник»). Пастухи вирішили, що їм потрібно поспішити до Віфлеєму і побачити дитину, про який сповістив Ангел. І от, підійшовши до хліва, вони побачили Марію, Йосифа і Немовля в яслах. Подивитися на Ісуса прийшли і домашні тварини.\nВ яслах спав на свіжому сіні\nТихий маленький Христос.\nМісяць, виринувши з тіні,\nГладив льон Його волосся...\nБик дихнув в обличчя Немовляти\nІ, соломою шарудячи,\nНа пружне колінце\nЗадивився, ледве дихаючи.\nГоробці крізь жердини даху\nДо ясел хлинули юрбою,\nА бичок, притулившись до ніші,\nКовдрочку м'яв губою.\nПес, прокравшись до теплої ніжці,\nПолизал її потайки.\nВсіх затишніше було кішці\nВ яслах гріти Дитя бочком...\nПринишкла білий козлик\nНа чоло Його дихав,\nТільки дурний сірий ослик\nВсіх безпорадно штовхав:\n«Подивитися б на Дитину\nХоч хвилиночку і мені!»\nІ заплакав дзвінко-дзвінко\nВ передсвітанковій тиші...\nА Христос, раскрывши оченята,\nРаптом розсунув коло звірів\nІ з посмішкою, повну ласки,\nПрошепотів: «Дивись швидше!» (Саша Чорний. Різдвяне)\nА в той момент, коли Він народився, на небі з'явилася нова яскрава зірка. Волхви (так називали східних мудреців) побачили її в небі і зрозуміли, що вона сповіщає про народження Царя Юдейського. Цар, на їх думку, повинен був народитися в столиці - Єрусалимі. Однак, коли волхви прийшли в Єрусалим, щоб поклонитися Божественній Дитині, про це дізнався цар Ірод. «Як? Народився Цар Юдейський?» - Ірод був дуже переляканий такою звісткою, адже вона змусила похитнутися його трон. Знавці Закону і первосвященики повідали йому, що Немовля народилося у Вифлеємі. «Знайдіть Немовляти, а потім повідомте мені - я теж хочу Йому поклонитися» - так сказав Ірод волхвам (а насправді він задумав убити Ісуса).\nОсідлавши верблюдів, волхви рушили в дорогу, а чудесна зірка вказувала їм дорогу, поки не зупинилася над місцем, де народився Ісус. Волхви дуже зраділи. Вони увійшли у хлів, побачили Марію з Немовлям і поклонилися Йому до землі. Потім волхви піднесли Ісусові дари - золото та дорогоцінні пахощі: ладан і смирну.\nЦієї ж ночі Бог наказав волхвам не повертатися до царя Ірода. Вони вирушили додому іншою дорогою. Незабаром Йосипу уві сні з'явився ангел Божий. Він велів Йосипу разом з Марією та маленьким Ісусом бігти в Єгипет - Ісуса загрожувала смертельна небезпека. Адже коли цар Ірод дізнався, що волхви обдурили його, він дуже розгнівався. Повний рішучості позбутися від новоявленого Юдейського Царя, Ірод віддав страшне наказ - знищити у Віфлеємі всіх немовлят чоловічої статі. Йосип і його сім'я бігли в Єгипет і залишалися там до смерті Ірода.\nТрадиції та реальність\nВ пам'ять про дари, які волхви принесли немовляті Ісусу, люди досі дарують один одному подарунки на Різдво. На жаль, деколи за різнокольоровими блискучими обгортками пропадає головне - спогад про те, заради чого приносяться ці дари. Обговоріть з малюком події, які сталися більше двох тисяч років тому, розгляньте картини великих художників, які розповідають про Різдво. Як ви думаєте, чому в Новий час волхви зображувалися в завитих перуках і камзолах, а в епоху Відродження Мадонна зачесана так само, як і сучасниці Боттічеллі?\nА на Україні до сих пір співають таку колядку: пастухи, наближаючись до Божественного Немовляти, співали так добре, що Богоматір запитала, не з України.\nІ це не випадково. Вся справа в тому, що у всі часи Різдвяне диво відбувається щороку ТУТ і ЗАРАЗ, і кожен рік загоряється дороговказна зірка, ведуча до милосердя і добра.\nДобрий світло Різдва\nЗдавна на Різдво було прийнято не лише дарувати подарунки, але і творити милосердя. Ви думаєте, воно доступно лише дорослим, а діти здатні лише поблажливо приймати дарунки? Насправді, навіть дворічний карапуз може і хоче бути щедрим, турботливим, добрим. Ваше завдання - лише трохи допомогти йому і порадіти разом з ним. Дитина теж може готувати подарунки, і не тільки для рідних і близьких, але і, наприклад, для пташок.\nКолись на Русі існував такий звичай влаштовувати різдвяні «ялинки» для тварин і птахів. Для звірів у лісі будували спеціальні ясла, в які клали сіно, овес. А для птахів на дахах хат встромляли жердину і надягали на нього необмолочений сніп. Птахи зліталися і клювали зерна. Адже це так просто - влаштувати свято для беззахисних створінь, які потребують нашої допомоги.\nЗнайдіть на шкільному дворі або на ділянці в дитячому саду невелику ялинку, повісьте на неї шматочки хліба, сала, внизу, під ялинкою, насипте зерен і крихт. І незабаром на вашу ялинку злетяться маленькі гості - голуби, горобці, синички.\nІ тоді ТУТ і ЗАРАЗ на душі стане тепліше і радісніше, і в неї теж увійде світло Різдвяної зірки, світло добра і милосердя.\nМайже цілий рік усі ми – й дорослі, й малята – з нетерпінням очікуємо зимові свята. День Св. Миколая, Новий рік, Різдво, Водохреща та інші урочисті дні несуть із собою веселощі та розваги, ігри, співи, танці. З особ-ливим нетерпінням чекають діти 19 грудня, бо Свято Миколая пов’язане з подарунками, гарним настроєм, як це й буває на свято…\nВ Україні Святий Миколай завжди вважався покровителем і заступником усіх дітей. У цей день діти чекають його з нетерпінням: вони знають, що за їхню слухняність та працьовитість Святий Миколай принесе їм безліч подарунків та «миколайчики». Тож намагаються бути протягом усього року саме такими: не лінивими, доброзичливими, старанними.\nІ в ніч з 18-го на 19-е грудня Миколай покладе подарунки слухняним дітям під подушку або в черевик біля порога, чи в глиняний полумисок, який увечері перед сном діти ставлять на підвіконня. А неслухняним дітям Святий із натяком приносить різочки, які лишає в куточку.\nПодарунки один для одного іноді готують і дорослі. Вони дарують їх тим, хто протягом року не скупився на добрі справи.\nІсторія бере свій початок ще сімнадцять віків тому. Єдиний син у заможних батьків-християн Ніколаус надумав відмовитись від світського життя і присвятити себе служінню Богові.\nОдного разу молодий священик довідався, що його земляк — раніше багатій, але нині банкрут — з відчаю хоче віддати своїх трьох доньок в будинок розпусти. Там, на думку батька, вони бодай могли б заробити на життя. Отець Ніколаус вирішує зарадити сімейній трагедії. Вночі в дім доведеного до відчаю чоловіка через вікно він підкидає торбинку із золотом. Отримавши у чудесний спосіб гроші і, таким чином, вже маючи для старшої доньки придане, втішений батько видає її заміж. Історія повторюється тричі. І за третім разом врятованому від ганьби чоловікові вдається підгледіти, хто його таємний благодійник. В постаті щедрого нічного гостя він впізнає отця Ніколауса...\nЗгідно з розповіддю, поданою у «Житії святих», через певний час відомого благодійністю і вірністю Господові священика обирають єпископом Мірлікійським (від міста Мірра в провінції Лікія). В книзі говориться, що архієрей не лише допомагав бідним, хворим, декілька разів рятував несправедливо засуджених на смертну кару, але й чинив чудеса. За легендою, він був здатний молитвою вгамувати бурю на морі. Тож вважається покровителем мореплавців. Помер Святий приблизно в грудні 345 року, доживши лише до свого 65-річчя.\nГрецькі календарі з IX століття згадують про відзначення Дня Святого Миколая. З Візантії культ поширився світом. А в середньовіччі у європейських країнах налічувалося до тисячі храмів цього Святого.\nВ українських землях вшановують Миколая від початку приходу сюди християнства. У ніч з 18 на 19 грудня в оселі, де живуть діти, нечутно приходить Миколай і так само нечутно кладе переважно під подушки, а іноді у черевички сплячої малечі, жадані дарунки. І що характерно — саме ті дарунки, які собі намріяли слухняні хлопчики й дівчатка. Звідки Миколай знає, що кому потрібно? Взагалі-то напередодні чарівної ночі належиться написати лист-прохання до Святого, покласти записку на вікно і сподіватися на здійснення мрії: чи то ангел, чи то яка пташка-невидимка той лист забере. І Миколай точно знатиме, чого від нього сподіваються. Але якщо малюк ще цілком не писемний, то Святий і так здогадається.\nА що чекає неслухняних? Ну, таких в Україні геть мало. Якщо трапляються, то їм дістається різочка, але тоненька і не довга. А якщо мама й тато дуже попросять Миколая, то попри різочку Святий все ж покладе бодай цукерку чи мандаринку. Хіба би дитина зовсім не вірила в чудо. Хіба би не знала й не чула, що є така пісенька, якою можна заслужити милість Святого: «Ой, хто, хто Миколая любить, ой, хто, хто Миколаю служить, тому Святий Миколай у всі часи помагай».\nНавіть дорослі іноді «випрошують» невеличкий презент. Кому ж це не приємно?\nІ, звичайно, бажаними ласощами і подарунками для малечі стануть десерти з найсмачнішого морозива «Рудь». Взимку, коли батьки не дозволяють діткам їсти морозиво на вулиці, на святковому столі воно порадує всіх. Тож, смакуйте з задоволенням морозиво «Рудь»!\nЗ Днем Святого Миколая! Щасливих Новорічних і Різдвяних свят!\nІсторія свята Михайлове Чудо\nПерекази свідчать, що неподалік від міста з назвою Ієраполіс, що знаходився на території сучасної Туреччини, жив один віруючий чоловік на ім’я Архип. Однажди Господь послав йому сновидіння, де пообіцяв, що його улюблена дочка вилікується від німоти, але в тому випадку, якщо пона випробує воду з джерела, який знаходився неподалік. Вже скоро його дочка робила ковток цієї цілющої води, після чого послідувало диво – вона вилікувалася від цієї хвороби. Для того щоб віддячити Господа, цей віруючий зі своєю сім’єю хрестився в джерелі і звів храм недалеко від нього.\nЛікувальний джерело відвідала велика кількість людей, для того щоб вилікувати різні хвороби. Приходило до джерела багато поган, які, після зцілення, переходили у християнську віру.\nАле були люди, так звані ідолопоклонники, які не були в захваті від того, що порівняно нова віра почала швидко знаходити визнання у людей. Вони задумали знищити храм та прилеглу джерело, що допомагає людям позбутися від ненависних хвороб. Рішення знайшлося швидко. Противники християнської віри вирішили затопити долину, в якій була церква, звівши дві річки в одну, що протікають неподалік від храму. Але віруючий Архип підніс молитви для захисту храму, і його слова були почуті. Біля храму з’явився Архістратиг Михаїл і ударом жезла зробив в горі велику розколину. Бурхливий потік води кинувся туди. Це диво врятувало храм, а ті, хто наслав біду, втекли в жаху. Архип прожив у цьому храмі 60 років і за цей час він зміг звернути багато язичників до християнської віри.\nЗмови на Михайлове Чудо\nЗмову для захисту будинку від зла\nЦя змова можна вимовити тільки на Михайлове Чудо. Для цього господар або господиня дому ставали на порозі вхідних дверей. Обов’язково в правій руці повинна бути запалена свічка. Щоб зберегти будинок від зла, псування і злих духів, наші пращури вимовляли такі слова:\n«Великий Архистратига Михайло, допоможи мені грішному, рабу твоєму (ім’я), визволи мене від боягуза, від потопу, від вогню. Інакше і від марної наглої смерті, і від усякого зла, від бурі похмурої і від лукавого. Визволи мій будинок від нечистих справ. Амінь»\nПісля чого необхідно загасити свічку. Ця змова вимовляють ще через два дні після Михайлова Дива.\nЗмову для дворового\nВ Михайлов день по-особливому ставилися до домовиком і дворовим. Їх всіляко задобрювали і задобрювали, пригощаючи різними смаколиками. А щоб дворової не пішов і не впустив на його місце Відважного, в давнину вимовляли змова. Для цього рано вранці, ще до світанку, потрібно було у двір винести хлібну чашку з пивним суслом. Пізніше, ближче до полудня глава сім’ї сідав на коня і об’їздив весь двір. Господиня в свою чергу вимовляла змова: «Батюшка-дворовий, не йди! Не знищ двір, істоту не погуби, відважному шляхи-дороги не кажи!» Після змови, дьогтем на одній зі стін будинку проводилася смуга. Наші предки вірили, що побачивши цю смугу Лихий буде обходити стороною будинок і ніколи не зайде.\nЗмова на Михайлове Чудо для захисту від ворогів\nВ цей день зазвичай глава сім’ї виголошував замовляння, який, як вважали в давнину, захищав від будь-яких ворогів – чи то людей або ж нечисть і злі духи. Для цього большак, або як його ще називають глава сім’ї, звертався до Архангелу Михайлу зі словами:\n«Поду я, раб (ім’я) з хати дверима-воротами; назустріч мені Михайло-архангел зі своїми святими ангелами і апостолами. І взмолюсь я Михайлу-архангелу: Михайло-архангел, заслони ти мене железною дверима і замкни тридевятью замками-ключами. І говорить мені, рабові Божому, Михайло-архангел: я заслоню тебе, раба божого, железною дверима і замкну тридевятью замками-ключами, і дам ключі зірок. Візьміть ключі, віднесіть на небеса! Замыкаюся я, раб Божий, дев’яноста позолоченими ключами, від чаклуна, від колдуницы, від волхвів і від волховиц…»\nЯкщо так, Тобі, мабуть, буде надзвичайно цікаво дізнатися вражаючі подробиці виникнення Олімпійських перегонів. Історія олімпійських ігор захоплююча і повна несподіванок. То як, пірнемо у незвідані далі світових олімпіад?\nСлавнозвісні Олімпійські ігри на честь Зевса Олімпійського зародилися ще в Стародавній Греції і проводилися з 776 року до н. е. кожні 4 роки у місті Олімпія. Спортивні змагання мали настільки грандіозний успіх та велике значення для тогочасного суспільства, що на час Олімпійських перегонів припинялися війни і встановлювалася екехірія — священне перемир’я.\nЗ усіх усюд до Олімпії валив люд: хто діставався пішки, хто — верхи, а дехто навіть плив кораблем за тридев’ять земель, аби лиш одним оком глянути на величних грецьких атлетів. Навколо міста виростали цілі наметові поселення. Щоб поспостерігати за спортсменами, глядачі вщент заповнювали схили пагорбів навколо долини річки Алфей.\nПісля урочистої перемоги та церемонії нагородження ( вручення вінка зі священної маслини та пальмової гілки) олімпіонік жив, як вареник у маслі. На його честь влаштовували свята, співали гімни, виготовляли статуї, в Афінах — звільняли від податків та обтяжливих громадських обов’язків. А ще переможцеві завжди лишали найкраще місце в театрі. Подекуди особливими привілеями користувались навіть діти олімпійця.\nЦікаво, що жінок на Олімпійські змагання не пускали під страхом смертельної кари.\nВідважні елліни змагалися з бігу, кулачного бою (переможцем якого одного разу став Піфагор), стрибків, кидання списа тощо. Проте найбільш небезпечними були перегони колісниць. Ти не повіриш, але переможцем кінних змагань вважали власника коней, а не бідного візника, який ризикував життям заради виграшу.\nЗ Олімпійськими іграми пов’язано багато легенд. Одна з них розповідає, нібито перші змагання організував сам Зевс на честь перемоги над батьком. Правда це чи ні, а от в літературі вперше згадав про Олімпійські ігри Стародавньої Греції саме Гомер у поемі «Іліада».\nАрхеологічні розкопки свідчать, що в Олімпії спеціально для змагань було зведено 5 стадіонів прямокутної або підковоподібної форми з трибунами для уболівальників.\nНа жаль, нині нічого не відомо про час чемпіонів. Досить було першим дістатися фінішу, аби здобути право запалити священний вогонь. Та перекази розповідають нам про олімпійців, що бігали швидше від зайців, а чого тільки вартий талант спартанця Ладаса, який під час бігу не залишав на піску слідів.\nСучасні Олімпійські ігри\nСучасні найвідоміші міжнародні спортивні змагання, відомі як літні Олімпійські ігри, проводяться раз на чотири роки з 1896-го. Ініціатором виступив французький барон П’єр де Кубертен. Він вважав, що саме недостатня фізична підготовка завадила французьким солдатам виграти у Франко-Прусській війні 1870-1871 років. Молодь повинна мірятися силою на спортивних майданчиках, а не на полях боїв, стверджував чоловік.\nПерші Олімпійські ігри провели в Афінах. Для організації змагань створили Міжнародний олімпійський комітет, першим президентом якого став Деметріус Викелас із Греції.\nЗ того часу проведення всесвітньої олімпіади стало доброю традицією. На фоні вражаючих розкопок та археологічних знахідок ідея олімпізму ширилася всією Європою. Дедалі частіше європейські держави організовували власні спортивні змагання, за якими спостерігав увесь світ.\nА як же зимові види спорту?..\nЩоб заповнити прогалину в змаганнях із зимових видів спорту, які влітку провести було технічно неможливо,з25 січня 1924 року проводяться зимові Олімпійські ігри. Перші були організовані у французькому місті Шамоні. Окрім фігурного катання і хокею, спортсмени змагалися зі швидкісного бігу на ковзанах, стрибків з трампліну тощо.\nПоборотися за першість у змаганнях виявили бажання 293 атлети, в тому числі 13 жінок, із 16-ти країн світу. Першим олімпійським чемпіоном зимових ігор став Ч. Джутроу з США (швидкісний біг на ковзанах), проте в підсумку лідерами змагань виявилися команди Фінляндії та Норвегії. Перегони тривали 11 днів і закінчилися 4 лютого.\nАтрибути Олімпійських ігор\nНині символом і емблемою Олімпійських ігор є п’ять кілець, переплетених між собою, що символізують об’єднання п’яти континентів.\nОлімпійський девіз, запропонований католицьким ченцем Анрі Дідоном: «Швидше, вище, сильніше».\nНа церемонії відкриття кожної олімпіади піднімають прапор — біле полотнище з емблемою (олімпійськими кільцями). Протягом усієї олімпіади горить олімпійський вогонь, який до місця проведення щоразу привозять з Олімпії.\nЗ 1968 року кожна олімпіада має свій талісман.\nУ 2016 році Олімпійські ігри планують провести у Ріо-де-Жанейро, Бразилія, де українська команда представить світові своїх чемпіонів. До речі, першою олімпійською чемпіонкою незалежної України стала фігуристка Оксана Баюл.\nЦеремонія відкриття та закриття Олімпійських ігор — це завжди яскраве видовище, яке іще раз підкреслює престиж та планетарного масштабу важливість цих всесвітніх змагань.\nГотуємось до першого уроку "З Україною у серці"\nПро козаків для дітей.\nДуже давно, коли знищили державу слов’ян – «Київську Русь» солдати залишились без роботи, тому їм прийшлось переселятись поближче до європейських країн – де вони наймались на військову справу. Такі люди називали себе козаками, що означає – вільна людина.\nКозаки були дуже відважними і не боялись смерті тому на голові залишали лише чуба – який попереджував ворога, що козак не боїться загинути в бою…\nСеред козаків були – характерники це люди які володіли надзвичайними здібностями. Найвідомішим характерником був Іван Сірко, який наганяв страх на ворогів.\nКозаки жили на Січі. Січ – це дерев’яний замок який оточував глибокий рів і височезний вал, з дозорними баштами і бійницями для гармат, дерев’яний частокіл – все це говорило про те, що тут живуть лицарі.\nПосередні Січі знаходився Майдан для навчання військової вправи. Також Козаки на ньому голосували за Гетьмана і карали тих хто порушив закони запорізьких козаків. Посередині майдану стоїть церква Покрови Пресвятої Богородиці – заступниці усього козацтва.\nЗа пияцтво на Січі козака прив’язували до стовпа, під яким лежала в’язанка довгих хворостин, і хто з козаків не проходив поряд, бив три рази бідолаху по спині. І не дай тобі Боже, щось вкрасти у товариша свого! За це на Січі карали на смерть.\nКозаки дуже швидко плавали по Дніпру і Чорному морі на своїх чайках - це човен, видовбаний з верби або липи, борта обшиті дошками. На борту підв’язаний пояс з очерету, який захищав чайку при обстрілі і не давав потонути чайці.\nКозаки першими у світі написали Конституцію – це закон, за яким всі люди визнавались вільними…\nУ центрі Східної Європи. Місто знаходиться 50 км. від кордону з Європейським союзом. А також на відстані близько 500 км від трьох столиць: Києва (Україна), Варшави (Польща) та Будапешту (Угорщина).\nСьоме найбільше місто України. У місті живе понад 800 тисяч мешканців.\nЛьвів перебував у складі восьми держав. Протягом свого становлення місто перебувало у складі Галицько-Волинського князівства, Австро-Угорської імперії, Польщі, Росії, під нацистською окупацією, Західноукраїнської Народної Республіки, Радянського Союзу та Незалежної України.\nМісто названо ім’ям сина короля. Місто було засновано у 1256 році королем Данилом Галицьким, який назвав його в честь свого сина - Лева.\nЛьвів - відкритий для світу, дружній до людей! Саме таким є гасло Львова, що символізує відкритість та привітність мешканців і неймовірну атмосферу.\nУ Львові — найбільша кількість пам’яток архітектури в Україні. Зокрема,у місті збережено 2500 пам'яток історії та архітектури. Окрім того, з 1998 року Львів внесено у світову спадщину ЮНЕСКО.\nПрограмне забезпечення до голівудських фільмів - роблять у Львові. Мало хто знає, що спецефекти для фільмів «Спайдермен», «Гаррі Поттер», «Халк» та багатьох інших створюються саме у Львові. Також, згідно з дослідженням компанії KPMG, Львів визначено одним з найбільш перспективних міст у світі щодо розвитку ІТ.\nЛьвів - місто студентів. Кожен п’ятий у Львові - студент. Зокрема, у місті налічується близько 170 тис. студентів. А також 26 університетів. Найбільшими є ЛНУ імені Івана Франка та “Львівська Політехніка”.\nЩороку у місті відбувається понад 100 фестивалів. Традиційними для Львова є фестивалі класичної музики, вуличного театру, свята кави, шоколаду, пампуха. Також протягом двох років саме у Львові відбувається один з найбільших у світі джазових фестивалів.\nУ Львові найбільша концентрація музеїв в країні. В місті налічується 60 музеїв епохи ренесанс, бароко та класицизм.\nРелігійний осередок. Львів є центром одного з найрелігійніших регіонів України. У місті функціонує 104 храми та представлено усі релігійні конфесії.\nУ Львові виступає 2 професійних футбольних клуби. ФК “Карпати” та ФК “Львів”. Також Львів є фартовим містом для збірної України з футболу, адже вона ще жодного разу тут не програвала.\nПерший футбольний матч в Україні та Польщі - відбувся у Львові. 14 липня 1894 року на території Стрийського парку відбулась гра між командами Львова та Кракова, яка стала офіційним матчем на території України та Польщі. Команда Львова здобула перемогу.\nЛьвів - нова туристична мекка Східної Європи. Щорічно кількість туристів зростає на 15-20%. Минулого року Львів відвідав 1 млн туристів. Найчастіше до Львова їдуть туристи з Польщі, Німеччини, Росії, Франції, Великобританії, США, Канади, Японіі.\nАеропорт імені короля Данила Галицького - один з найбільших у Східній Європі. Знаходиться 6 км від центру міста. У 2012 році відкрито новий термінал та продовжено злітно-посадкову смугу, яка дає змогу приймати великі літаки. Пропускна здатність аеропорту складає 2 тис пасажирів на годину.\nЛьвів - місто винаходів. Саме у Львові започатковано першу в Україні залізницю, відкрито перший в Україні готель, засновано професійний театр та першу українську школу. А також винайдено першу у світі гасову лампу та запущено повітряну кулю.\nЗнайомство з рослинами-символами України\nВерба — дерево цілюще. Настій із вербової кори знижує температуру. Відвар вербової кори вживають при грипі, вірусних інфекціях, ревматизмі.\nВерба була священною для наших предків, священною вона повинна залишатись і для нас.\nВерба-символ краси,безперервності життя.Вона живуча:встромиш у землю гілочку-і виросте дерево,засип ранку порошком меленої вербової кори-і кров зупиниться. З давніх –давен в Україні вербу вважали святим деревом. Перед Великоднем шостий тиждень посту називався «Вербним». На Вербному тижні,у неділю,святили вербу. У багатьох селах України садили гілочку свяченої верби. Вважалося, що така верба є особливо цілющою. У сирій землі вона швидко пустить корінчики і виросте гарне дерево. Не можна допустити, щоб зникли вербові насадження на нашій Україні. Незабутні слова В. Симоненка з вірша\n"Виростеш ти сину, вирушиш в дорогу..."\nОсвячені її гілочки служили оберегами полів від граду,під час грози їх викидали на двір,щоб,як казали, «град припинився», обкурювали хату від хвороб,клали у купіль немовляти. Діти хльостали один –одного освяченими гілочками,примовляючи:\nНе я б ‘ю-верба б’ є.\nСпаси і сохрани,Матір Божа,\nПід своїм покровом.\nНа це хльостання не можна було ображатись,оскільки верба давала силу і здоров ‘я.\nТому у нашого народу найбільш шанованим деревом є верба. „Без верби і калини – нема України”, – говориться в народній приказці. Важко уявити нашу землю без верби. Говорять: „Де вода, там і верба”. Вона своїми коренями скріплює береги, очищає воду. Коли копали криницю, то кидали шматок вербової колоди для очищення води. У відро з водою клали вербову дощечку, а на неї ставили кухлик для пиття води. Це була своєрідна народна гігієна.\nПро тиху, скромну вербу народ склав багато пісень. У багатьох творах згадує вербу Т.Г. Шевченко. Перебуваючи на засланні у пустелі біля Каспійського моря, Шевченко посадив вербову гілку. Він поливав, доглядав її і вирославона йому на втіху. Росте верба Шевченкова і досі. У нашій вербі живе і добра душа Левиної Мавки. Похилені вербові гілки викликають зажуру і смуток.\nВерба ранньою весною.\nПоет не випадково сказав : "Прийдуть з України верби і тополі". Тополя також є нашим народним символом. Зі стрункою тополею порівнювали гнучкий дівочий стан та нещасливу дівочу долю. Про тополю написано багато пісень, складено легенди. Т. Г. Шевченко написав поему "Тополя":\nГуляє по полю.\nІснує така легенда. В одному селі жила красива дівчина Поля і мужній хлопець на ім'я Стриба. Вони кохали одне одного. Одного разу старші люди попросили Стриба побігти у сусіднє село і довідатись, чи все там спокійно. Побіг Стриба, але, не добігаючи до села, побачив багато ворогів. Швидше вітру прибіг юнак додому, розповів людям про те, що бачив. Вирішили забрати худобу, пожитки і перечекати у горах, поки вороги залишать їхню землю. Бог блискавки і грому Перун побачив людей і вирішив дізнатися, чому вони тут. Спустившись на землю, Перун розпитав у людей, що сталось. Люди розповіли. І тут він побачив Полю. Вона йому дуже сподобалась, і він сказав: "Ця дівчина така гарна, що я візьму її собі за дружину".\nЛюди зраділи, бо мати такого Високого покровителя не всім дано. А Стриба, почувши, впав непритомний. Побачив це Перун і промовив: "Бачу я, що на чужому нещасті свого щастя не побудуєш. Тож нехай вона буде нічия". Вдарив палицею об землю і там, де стояла Поля, виросло струнке зелене деревце. Люди, котрі стояли ближче, бачили, що відбулося, а ті, які стояли далі, питають: "Де Поля?" Їм відповідають: „То Поля”. А Стриба Перун забрав з собою на небо і зробив Богом земних вітрів.\nСимволом рідної землі, символом дівочої вірності, краси є тополя.\nТополі на волі\nСтоять собі мов сторожа,\nІ все то те, вся країна\nТополя містить і виділяє фітонциди (речовини, які очищають повітря від пилу, бактерій). Під тополею легко дихати. Якщо людина хоче пити, треба посмоктати гілочку тополі і спрага мине. Тополя стійка проти сполук сірки, хлору. Тополя — прекрасний фільтр (затримує ЗО кг пилу і сажі за літній період). Бруньки тополі використовують як барвник для фарбування тканин. Мазі й відвари із бруньок мають цілющі властивості, їх використовують для лікування ран, ударів, опіків.\nСимволом сили, могутності, довголіття є дуб. Дуб живе довго. Відомий в Україні 1300-річний Дуб, який росте в урочищі Юзефін Рівненської області. У с. Верхня Хортиця росте 800-річний дуб, під яким, за переказами, відпочивали Т. Шевченко, І. Рєпін, М. Лисенко. Обхват його стовбура - 8м.\nПід час грози електричні розряди найбільше "притягує" дуб. Зі 100 ударів\nМатері своїм синам на сорочці вишивали листя дуба, щоб син був сильним, міцним. Спали на дубових меблях, які, за повір'ям, додавали під час сну сили. Дуб, як і інші наші народні символи, має лікувальні властивості. У дубовому лісі добре почувають себе люди, які страждають на серцеві захворювання.\nУ багатьох індоєвропейських традиціях існував культ дуба, який вважався священним деревом, оселею богів, небесними вратами, крізь які божество може з'явитися перед людьми. Як і усі дерева, дуб виступає в ролі світового дерева: він символізує світову вісь, з'єднуючу верхній та нижній світи, живих та померлих предків, знаменуючи центр Всесвіту. Дуб означав силу, мужність, витривалість, довголіття, родючість, шляхетність, вірність. Це дерево було присвячено верховним богам-громовержцям: у Греції— Зевсу, у Давньому Римі — Юпітеру, у Німеччині — Донару, у литовців — Перкунасу, у слов'ян — Перуну.\nА це калина-символ кохання,краси,щастя. Навесні калина вкривається білим цвітом і стоїть,як наречена у білому вбранні,а восени палахкотить гронами червоних плодів. Калиною уквітчують весільний коровай,оселю,печуть смачні пероги,лікуються.Народ склав про неї багато легенд та пісень.\nКалинова сопілка,калинова колиска,калиновий лист-говорять у народі. Дуже любив цей кущ Т.Г.Шевченко. Він опоетизував калину в своїх творах:\nСонце грії,вітер віє з поля на долину,\nНад водою гне з вербою червону калину.\nНа калині одиноке гніздечко гойдає,\nА де ж співає соловейко?-не питай,не знає.\nЙ лози зеленіють.\nНемає України без білої хати і чорнобривців, які милують око до сивих морозів.\nЧорнобривці — трав'яниста рослина. її є 20 видів, які у дикому вигляді зустрічаються в Америці. Є високі й низькі, зі своєрідним запахом і без нього. В Україні поширені декоративні чорнобривці.\nВважалося, що чорнобривці допомагають позбутися головного болю.\nДля українців чорнобривці символізують дитинство, рідну матір і батька, рідну оселю.\nЧорнобривців у народі називають то жовтяки,то оксамитки,то бархатки,бо яскраві,виграють у промінні сонця всіма відтінками лимонних та золотистих,жовтих ,оранжевих,червонясто-коричневих барв. Але найбільш поширеною стала назва чорнобривці.\nЇх назва пов ‘язана зі стародавньою легендою про майстрів-чоботарів,які виготовляли особливо гарні,святкові жіночі чобітки,що мали яскраво-червоні халяви та чорні голівки-чорнобривці.\nБарвінок — теж символ України. Україну називають барвінковим краєм. Прекрасна, осяйна ця рослина. Квітневої пори на коротких пагонах розкриваються ніжні, кольору небесної блакитні, п'ятипелюсткові квіти барвінку. Чому так люблять і шанують люди барвінок?\nЧерез нев'янучу зелень і виняткову живучість у середні віки барвінкові приписували чудодійну силу і вважали його символом вічності й постійності. Ка зали, що він оберігає від влади диявола і всякої нечисті й через те вішали над дверима оселі та ніколи не викидали на смітник, а лише у воду.\nБарвінок — трав'яниста вічнозелена рослина, яка зустрічається у дикому вигляді на узліссі, на схилах, у лісах. Стебло стелиться по землі. Траву барвінку застосовують при туберкульозі, дизентерії, коліті, відвар п'ють при авітамінозі та зубному болю.\nБарвінок має багато символів: символізує віру у свої сили, несе переможність природи, символ кохання, вірної і взаємної любові, краси, пам'яті.\nІ ще лежав в низинах сніг,\nА вже барвінк стелиться\nЦю рослину назвали так на честь кохання юнака Бара і дівчини Вінки. Барвінком прикрашають весільний коровай, його садять біля хати. Барвінок вплітають дівчата у віночок. Він зеленіє навіть під снігом. Барвінок є символом кохання, і барвінок-символ вічності. Послухайте ще одну легенду: «Ця рослина,коли ще не мала своєї назви,дуже заздрила запашній фіалці, та була у великій шані серед людей. І тоді вона звернулась до богині Флори,щоб та подарувала їй аромат, красу і людську любов.\nОднак не всесильною була богиня квітів і весни, і не змогла вона нагородити рослину великою красою. Зате дала їй гучну назву «вікна», що означає «перемога».Що ж переможного вбачали люди у цій скромній, з такими ж скромними синіми квіточками рослині-вічнозеленій окрасі наших гаїв, садів? У ній прихована могутня цілюща сила перемагати тяжкі недуги. За це люди подарували барвінкові свою любов.\nСправжня народна мудрість захована в прислів’ ях , приказках та загадках.Цікаво було спостерігати , як народ пов ‘язав біологічні властивості рослин та характер, поведінку людини. Ми залюбки розшукували, виписували приклади улюбленого жанру народної творчості.\nПро Україну > Символіка > Тварини-символи\nБДЖОЛА – її ще називають «Божою комахою», а то й «Божою мухою», бо вона виконує Божі доручення. Віск, який бджола виробляє, вважається святим, а вогонь воскової свічки – то висока жертва Богові. Ні грім, ні блискавка не вдарять по вулику, який є «храмом» «Божої комахи».\nКОРОВА – це символ продуктивних сил Землі, материнського інстинкту, матері-годувальниці, добробуту і благополуччя; втілення тільки добрих начал і ні в яких ситуаціях не здатна на злоПродовжити читанняКорова”\nВиходячи зі свого барлогу, символізує оновлення життя, початок нового життєвого циклу.\nЙому приписували значну магічну силу: сам лісовик – то його брат, а чорт – йому навіть не рівня, бо боїться ведмедя, який, окрім чорта, може приборкати і водяника, і домовика; а серце ведмедя, якщо його з’їсти, порятує і вбереже від усіх хвороб.\nВедмідь – символ та традиції у народі\nВедмедя настільки шанують, що він має свої календарні дні: 27 вересня, на Воздвиження Чесного Хреста, лягає у барліг; 25 грудня, при народженні нового Сонця, та 6 лютого, в день Оксани Веснопровісниці, перевертається на інший бік.\n15 лютого на Стрітеня, виходить подивитися, як Зима з Весною зустрічається; а на «теплого» Олексія, що 3 26 по 30 березня, або, якщо холоди ще тримаються, 7 квітня, на Благовіщення, виходить з барлогу.\nЦе мудрий, сильний і незалежний звір, який, як правило, нікого не турбує, якщо не турбувати його.\nДітям про державні символи України\n«Державний Прапор України»\nПрапор виник ще за античних часів і поширився в Європі у добу Середньовіччя. Найдавніші прапорні полотнища були трикутно-клинові, потім з’явилися чотирикутні. Крім синього і жовтого (колір неба і сонця), найбільш поширеними кольорами були червоний і білий. Великого розквіту набуло українське прапорництво у героїчну козацьку добу. Тоді з’явився новий прапор – малинового кольору, який став основним у козаків. Сині і жовті барви використовувалися під час війни під проводом Б.Хмельницького. Потім їх почали використовувати Українські Січові стрільці та Українська Повстанська Армія. Вибір кольорів був умотивований такими міркуваннями.\nЖовтий колір - це колір пшеничної ниви, колір хліба, зерна, що дарує життя всьому сущому на землі, це колір жовтогарячого сонця, без лагідних променів якого не дозрів би, не заколосився б хліб. Це символ достатку українського народу. Блакитний, синій колір - це колір ясного, чистого, мирного неба. Це колір води, без якої не дозрів би хліб. І ще - це колір миру.\nСиній, як море, як день, золотий –\nГляньте, жита в ньому золото ллють\nГерб - це символ влади. Золотий тризуб на синьому тлі – дуже давній знак. Він зустрічається ще за часів Князівської України, зокрема на монетах київського князя Володимира Великого. Отже, нашому гербу – понад тисячу років!\nБагато істориків висловлюють свій погляд на історію походження тризуба. Одні вважають його зображенням церковного світильника або якоря; інші – голуба. Є думка, що князівський знак-тризуб символізує місто Київ, яке виникло на трьох пагорбах: Старокиївському, Щекавиці, Хоревиці.\nЄ й інші погляди. Число "три" завжди вважалося казковим, чарівним. У народних казках йдеться про трьох богатирів, три бажання, які виконують чарівники, три дороги, що лягають перед казковими героями. Отже, у тризубі відображено триєдність життя. Це Батько-Мати-Дитя. Вони символізують собою Силу-Мудрість-Любов.\nЯ країна Україна\nз козацького роду,\nМати вільних українців –\nТут мої міста і села –\nВід Дону до Сяну,\nнад Дніпром моя столиця\nМої гори, моє море,\nмоє небо чисте,\nтут мій прапор синьо-жовтий,\nСлово гімн грецького походження (похвальна пісня) – урочиста пісня, прийнята як символ державної національної єдності. Слова Національного Гімну «Ще не вмерла України…» написав у 60-х роках ХІХ століття відомий український поет Павло Чубинський. Музику написав західноукраїнський композитор Михайло Вербицький. Гімн - це хвалебна пісня своїй Батьківщині, в якій народ висловлює побажання бути вільним, щасливим, жити в достатку.\nЗ гімну починають урочисті збори, свята, надзвичайні масові події, гімном їх і закінчують. Слухають і виконують гімн стоячи.\nТекст Гімну України\nТут зібрани докупи українці, які за 18 років незалежності ставали найкращими в світі або в Європі.\nВсього за 18 років нашої Незалежності юна країна Україна вже багато чого досягла. Нехай в Україні поки що немає лауреатів Нобелівської премії, а наші вчені поки не винайшли ліки від раку. Нехай наші досягнення поки що в основному в сфері спорту та музики. Але це наші досягнення і наші перемоги. І це вже щось. Поки перемог і переможців, можливо, не дуже багато.\nАле нам-то всього 18 років. Все ще попереду!\n"ДИКІ ТАНЦІ" РУСЛАНА\nРуслана принесла Україні в 2004 році першу перемогу на "Євробаченні" у Стамбулі, виконавши хіт "Дикі танці". І завдяки цьому міжнародний пісенний конкурс у 2005-му вперше пройшов у Києві. Вона підкорила мільйони ефектним шоу: шкіряні вбрання, енергійні танці, гуркіт барабанів, піротехніка і заводні гуцульські мотиви. На Євробаченні-2007 Вєрка Сердючка зайняла друге місце, а в 2008 році - Ані Лорак.\nПерший незалежний космонавт\nДля половини світу слово "Україна" на зорі 90-х вперше прозвучало саме в зв'язку з цим ім'ям: Леонід Каденюк. Він перший і досі єдиний в незалежній Україні космонавт, що виходив в космос. Політ відбувся в 1997 році на американському кораблі Columbia. Каденюк отримав звання Героя України.\n"Шахтар" виграв Кубок УЄФА!\nНайвище досягнення українського футболу за роки незалежності - перемога "Шахтаря" в Кубку УЄФА. Фінал з "Вердером" подивилося 17,8 мільйона українців, що є рекордом для футбольних трансляцій в нашій країні. Вперше за Незалежність український клуб виграв єврокубок! Причому "Шахтар" назавжди залишиться останнім в історії переможцем Кубка УЄФА, з нового сезону цей турнір перетворився на Лігу Європи. Особлива пікантність - у півфіналі гірники обіграли київське "Динамо" ... 29 серпня у донеччан було відкриття "Донбас Арени", перша в Україні стадіону категорії "Еліт".\nБРАТИ КЛИЧКО - ТРІУМФ НА ДВОХ\nНаші боксери, поряд з Шевою і Бубкою - найупізнаваніші українці у світі. Володимир виграв олімпійське "золото" Атланти-1996 в суперважкій вазі. Унікальне досягнення для білого боксера! Після обидва брати пішли у професіонали, і в 1999 році Віталій першим з боксерів екс-СРСР став чемпіоном світу профібокса! Його досягнення повторив брат. А нещодавно Віталій та Володимир втілили мрію - вперше в історії два брати стали одночасними володарями чемпіонських поясів!\nШЕВЧЕНКО та його "Золотий м'яч"\nУ 2004-му Шева став першим і єдиним футболістом з території екс-СРСР, який удостоївся "Золотого м'яча" - найбільш значной індивідуальної нагороди у світовому футболі. На відміну від Олега Блохіна і Ігоря Бєланова, визнаних кращими гравцями Європи 1975 і 1986 років, виступаючи в київському "Динамо", Андрій домігся визнання у закордонному клубі, "Мілані". Причому якщо у Блохіна і Бєланова суперниками були виключно європейці, то в Шевченка - представники всіх країн, які виступали за клуби Старого Світу.\nЦі два богатирі повинні бути заклятими ворогами. Як же: титул найсильнішої людини в країні потрібно відвоювати! Але вони у відмінних відносинах і стверджують, що кожен сильний по-своєму - Василь Вірастюк та Дмитро Халаджі.\nВасиль Вірастюк в 2004 р. отримав титул "Найсильніша людина у світі", а в 2007 р. став чемпіоном світу з силового екстриму IFSA. Протягнув ланцюг з п'яти трамвайних вагонів вагою 101,5 тонни на 18 метрів і 20-тонний літак Ан-32 П на 15 метрів за 25,5 секунди. А в 2003 році поставив світовий рекорд, простягнувши п'ять трамвайних вагонів на десять метрів і 10 зчеплених між собою машин майже на 20 метрів.\nА ось досягнення Дмитра Халаджі зафіксовано в Книзі рекордів України і Книзі рекордів Гіннесса. Він ламає телеграфні стовпи і згинає рейки, розгинає підкови, розриває на 4 частини колоди карт і сковорідки, піднімає мізинцем 150 кг.\nСАМИЙ ВИСОКИЙ УКРАЇНЕЦЬ\nЖитель села Подолянці Житомирської області Леонід Стадник зараз найвища людина на землі. Його зріст 259 см 6 мм, вага - 200 кг. І, ймовірно, самий скромний: щоб не піднімати галасу навколо свого імені, поступився місцем в Книзі рекордів Гіннесса китайцеві, який на цілих 30 см нижче! Хоча в період з 2007 по 2008 рік найвищою людиною він все ж таки був, але потім відмовився вимірювати зріст і вагу, як того вимагали представники книги.\nЛЕБІДЬ-Баюл змусила світ плакати\nНаше перше олімпійське "золото" виграла фігуристка Оксана Баюл в Ліллехаммері-1994. Після "Білого лебедя" Баюл зал плакав разом з 16-річною дівчинкою з України. Напередодні на розминці німкеня Таня Шевченко врізалася ковзанами в ногу Оксани. Були кров, сльози, уколи ... А потім сльози радості на верхньої сходинки п'єдесталу. Щоправда, з церемонією нагородження довелося затриматися на 40 хвилин: організатори ніяк не могли знайти запис гімну нової країни. А потім підняли прапор, переплутавши верх і низ.\nЯна Клочкова - Чотири рази "ЗОЛОТА РИБКА"\nЧотири олімпійських "золота" в Україні - таким уловом ніхто, крім плавчихи Яни Клочкової, не може похвалитися. Вже в 18 років на честь Яни двічі грав український гімн на Олімпіаді-2000 в Сіднеї. Через чотири роки в Афінах - знову два "золота". Клочкової присудили звання Героя України, причому Яна стала першою жінкою, кого за спортивні подвиги удостоїли рідкісного навіть для чоловіків відзнаки - Золотої Зірки Героя (зазвичай вручають орден Держави). Також плавчиха отримала погони майора і в 22 роки стала наймолодшим майором міліції в країні.\nНАШІ ТУРИ Хейердалом\nБатько і син Теодор і Павло Рєзвой - "українські Тури Хейердалом". Художник за першою освітою і матрос першого класу - з другого, в 2001 році одесит Теодор поодинці перетнув на весловому човні Атлантичний океан (4678 км). Мрія Теодора - перейти всі океани планети на веслах. Схожу мрію виношує і батько мореплавця, уродженець Львова Павло Рєзвой, який переплив Атлантичний та Індійський океани на весловому човні (у світі лише три таких людини, і Павло в їх числі).\nПОНОМАРЬОВ - ЮНИЙ ЧЕМПІОН СВІТУ\nХаос в шахах, який розпочався в 90-і роки, дозволив вперше в історії українцеві виграти світову "корону". У 2002 році в Москві у вирішальному матчі зійшлися двоє наших - Василь Іванчук і Руслан Пономарьов. Мало хто сумнівався, що переможе досвідчений Іванчук. Але Пономарьов обіграв співвітчизника і став наймолодшим чемпіоном світу ФІДЕ. Руслану було лише 18! До цього рекорд належав Гаррі Каспарову (22 роки).\nТРІУМФ в Каннах Ігор Стрембіцький\nЄдиний і поки неперевершений тріумф України на одному з найпрестижніших кінофестивалів - Каннському - стався 23 травня 2005. Тоді рішення журі, яке оцінює конкурс короткометражок, стало сенсацією - вони присудили "Золоту пальмову гілку" українському режисерові-дебютантові Ігорю Стрембіцькому за фільм "Путники". Десятихвилинна документальна чорно-біла стрічка на російській і українській мовах була лише ... дипломною роботою Стрембицького, знятої всього за 15 тисяч гривень.\nРЕКОРДИ: УКРАЇНЦІ В КНИЗІ ГИННЕСА\nЗа свою кар'єру Сергій Бубка переписав 35 світових рекордів у стрибках з жердиною. Сім з них - за часів незалежності України. За 15 років до досягнення українського спортсмена - 6,14 метра - ніхто не підійшов ближче, ніж на дев'ять сантиметрів.\nУ 1995 році Інеса Кравець додала 41 сантиметр до світового рекорду в потрійному стрибку. З тих пір її 15,50 м мов зачаровані. Хоча сама Інеса запевняє, що її рекорд невічний, адже в тому історичному стрибку вона недоступила 28 сантиметрів!\nСвітовий рекорд по штанзі у ваговій категорії 76 кілограмів встановив Руслан Савченко, ривком підняв 170 кг. Це було 16 листопада 1993 в австралійському Мельбурні.\nТимур Таймазов 26 листопада 1994 в Стамбулі ривком підняв 200 кілограмів, встановивши світовий рекорд зі штанги у ваговій категорії 108 кілограмів. Тоді ж сумарна вага в підйомі штанги Тимуром - 435 кг, став черговим світовим рекордом. Ще один світовий рекорд зі штанги встановлений Таймазовим два роки по тому, в 1996 році в американській Атланті, - поштовх 236 кг!\nНайбільша АЕС у світі - Запорізька. Вона - шестіреакторная, з продуктивністю 6000 МВт.\nНайбільший у світі український літак Ан-225 "Мрія" перевіз найважчий в історії авіації моновантажі - генератор вагою 174 тонни.\nДітям про свято" Трійця"\nУлітку до нас приходить одне з найбільших християнських свят — Трійця. Його відзначають на 50-й день після Воскресіння Ісуса Христа. Згадайте, коли цього року святкували Великдень, і полічіть, на яку дату припаде Трійця. А ми у Християнській школі розповімо вам про це свято.\nЧОМУ СВЯТО НАЗИВАЄТЬСЯ ТРІЙЦЯ?\nЦього дня християни прославляють Святу Трійцю, тобто триєдність Бога Отця, Бога Сина і Бога Святого Духа. Коли Син Божий Ісус Христос воскрес, він упродовж 40 днів являвся своїм учням — апостолам. Перед тим як вознестися на небо, Він пообіцяв прислати їм на підтримку Святого Духа від Бога Отця. Апостоли не знали, що це означає, але чекали, коли здійсниться Ісусове слово. Це сталося через десять днів після вознесіння Христа.\nАпостоли разом з іншими учнями Ісуса Христа саме перебували в будиночку на горі Сіон у Єрусалимі. Вони молилися й читали Святе Письмо. Раптом здійнявся великий шум, як під час бурі. У повітрі з’явилися яскраві язики полум’я й осіли (“спочили”, як пише про це Євангеліє) на кожному з апостолів. І диво — полум’я не обпікало, а приємно зігрівало, сповнювало серця світлою радістю. Це був вогонь Святого Духа, який очищує душі від гріха, дарує тепло любові, надихає творити добро.\nКоли Святий Дух зійшов на апостолів, вони й Богородиця відчули на собі його благодатну силу — стали розмовляти мовами, яких доти не знали. Цей великий дар був необхідний для того, щоб розповісти про життя й учення Христа іншим народам. У той час до Єрусалима на свято прибули люди з різних країн. Апостоли, сповнені Святим Духом, говорячи різними мовами, проповідували віру в Христа, і цього дня три тисячі людей охрестилися. Крім того, святі апостоли відчули, що вміння розмовляти різними мовами — це тільки частина дару від Бога. Вони трималися за руки і відчували присутність самого Господа, єднання зі Святою Трійцею.\nВОГНИК У КОЖНОМУ З НАС\nБлагодатний вогник Святого Духа палає в душі кожної людини. Ви відчуваєте його, коли радієте життю, звертаєтеся до Творця, допомагаєте іншим, робите добро… Він зігріває вас у тяжкі хвилини й дарує віру в краще. Тож підтримуйте в собі цей вогник, відганяйте негідні думки, здійснюйте добрі вчинки, діліться своїм теплом з ближніми. Хай у кожному з нас яскраво сяє полум’я Добра й Любові.\nДень вишиванки 2017 в Україні: традиції та особливості свята\nВишиванка в культурі України займає особливе місце. Здавна вважалося, що сорочка, вишита кольоровими нитками та прикрашена візерунками, приносила успіх та служила оберегом для господині чи господаря. Цей національний одяг носять чоловіки, жінки та діти. В наш час вишиванка вийшла з повсякденної форми одягу, проте її надягають на свята або визначні дати. Коли у 2017 році «День вишиванки» в Україні? Які традиції святкування «Дня вишиванки»? Про це – у нашому матеріалі.\nЧитайте також: Як з’явилася вишиванка? Історія до Дня вишиванки 2017\nТрадиція вишивати сорочки різнокольоровими нитками та візерунками має багатовікову історію. В основному вишивали дівчата, готуючи собі придане до весілля. Кількість зібраних вишиванок говорила про матеріальний добробут нареченої. Якщо у дівчини було від 30 до 40 сорочок, то вона вважалася з бідної сім’ї, а у якої було від 100 й більше – вважалася завидною нареченою.\nВізерунки на вишиванках були прикрасою одягу й несли в собі магічний сенс. Не секрет, що магія завжди була, є і буде частиною культури українського народу. Це видно з пісень, у яких є слова «кого любила – причарувала».\n«Вишиванка була для наших предків не просто одягом, а свого роду сакральним оберегом, який захищав від бід, хвороб, заздрості та всякого роду негативної енергетики», – розповіла карпатська мольфарка Магдалена Мачіовськи.\n«День вишиванки» прийнято відзначати третього четверга травня. У 2017 році цей день припадає на 18 травня.\nНадзвичайні ситуації природного і техногенного характеру, причини їх виникнення. Правила поведінки під час надзвичайних ситуацій.\nТема: Надзвичайні ситуації природного і техногенного характеру, причини їх виникнення. Правила поведінки під час надзвичайних ситуацій.\nСформувати поняття «надзвичайна ситуація», «аварія», «катастрофа», уявлення про причини виникнення та наслідки надзвичайних ситуацій, про правила поведінки під час надзвичайних ситуацій.\nРозвивати вміння поводити себе в надзвичайних ситуаціях; виробляти вольові якості, розвивати здоров`язберігаючу компетентність; запобігати проявам паніки; розвивати логічне мислення.\nВиховувати пильність, уважність, дисциплінованість.\nФорма проведення: урок-презентація\nОбладнання: мультимедійне обладнання, предмети для проведення ігор, мультимедійна презентація учнівських проектів, малюнки, буклети з правилами поведінки під час надзвичайних ситуацій, бюлетень «Надзвичайні ситуації. Правила поведінки в надзвичайних ситуаціях»\nХід уроку:І. Організаційний моментЛюбі діти, у наш класЗавітали люди щирі.Привітайте в добрий часГостей посмішкою й миром- А тепер поверніться один до одного, посміхніться і побажайте успіхів у навчанні. Увага! Увага!Всім! Всім! Всім!Завітав день незвичайнийУ наш шкільний веселий дім!Бо цивільна оборона –Це не жарти, діти!Треба вам багато знати,А ще більше вміти.Тож без зайвої морокиЗапам’ятаємо девіз уроку:«Думати швидко – діяти чітко!»\nII. Оголошення теми і мети урокуСлово вчителя:- Сьогодні на уроці ми будемо говорити про надзвичайні ситуації. З'ясуємо, чому вони виникають і як треба себе поводити під час надзвичайних ситуацій.\nIII. Актуалізація опорних знаньБесіда.- Що таке здоров'я?(Здоров`я - одне з основних джерел радості, щасливогоповноцінного життя. Це стан життя і діяльності людини за умови відсутності хвороб.)- А як ви гадаєте чи впливає екологія на здоров'я людини?( Ми - частина природи. Тому відчуваємо її вплив і щоразу пристосовуємося до змін у природному середовищі. Щоб легше і швидше переносити зміни погоди, слід загартовуватися. Для цього нам треба дихати свіжим і чистим повітрям, вживати чисту воду і корисні продукти.)- Скажіть будь ласка що таке екологічна небезпека?(Екологічна небезпека це - вірогідність руйнування середовища проживання людини, рослин і тварин у результаті неконтрольованого розвитку економіки, природних та антропогенних аварій і катастроф, у наслідок чого порушується пристосування живих систем до умов існування.)- Які можливі наслідки екологічної небезпеки?(Екологічна небезпека призводить до порушення нормальних умов життя і може перерости в надзвичайні ситуації.)- Дякую вам за відповіді.IV. Вивчення нового матеріалу\nСлово вчителя:- Отже, ми з'ясували, що багато факторів впливає на здоров'я людини, серед яких і надзвичайні ситуації, про які ми будемо говорити на уроці. Зверніть увагу на слайд.- Давайте з'ясуємо, що таке надзвичайна ситуація?\nНадзвичайна ситуація це - порушення нормальних умов життя і діяльності людей на об'єкті або території, спричинене аварією, катастрофою,стихійним лихом абоіншою небезпечною ситуацією, щопризвела або може призвести до загибелі людей та матеріальних втрат.2. За походженням розрізняють 4 групи надзвичайних ситуацій: • природні • соціально-політичні\n• воєнного характеру\n• надзвичайні ситуації спричинені діяльністю людей\nСлово вчителя:- Сьогодні ми поговоримо про два види надзвичайних ситуацій: природні і надзвичайні ситуації, спричинені діяльністю людей. На попередньому уроці я запропонувала вам дізнатися про землетруси,наводнення, снігові замети, які є надзвичайними ситуаціями природного характеру та надзвичайні ситуації, спричинені діяльністю людини. Ви за власним бажанням розділилися на групи і підготували презентації цих надзвичайних ситуацій. Слово вчителя:- Спочатку ми з вами розглянемо надзвичайні ситуації природного характеру. Давайте попросимо наше довідкове бюро повідомити нам, що таке надзвичайні ситуації природного характеру.\n3. Надзвичайні ситуації природного характеру - це наслідки небезпечних природних явищ, змін стану навколишнього середовища, інфекційних захворювань людей,сільськогосподарських тварин, масового ураження сільськогосподарських рослин хворобами чи шкідниками.Слово вчителя:- Надамо слово експертам, які вивчали - землетруси. Вони представлять свій проект, зверніть увагу на малюнки, які виконали експерти.Землетруси:1.Ми дізналися, що землетрус - це сильні коливання земної кори, які призводять до руйнування будівель, споруд, пожеж та людських жертв. Область землі, з якої виходять хвилі землетрусу, називають центром. Інтенсивність землетрусу вимірюється в балах за шкалою Ріхтера.\n2. Землетруси захоплюють великі території і характеризуються: • руйнуванням будівель і споруд,\n• затопленням населених пунктів;\n• отруєнням газами ;\n• ураженням людей;\n• провалом населених пунктів;\n• розладом психіки;\n• руйнуванням і змиванням населених пунктів хвилями цунамі;\nСлово вчителя:- У 1988 році у Вірменії під час землетрусу загинуло 25 тисяч чоловік; 21 червня 1990 року від землетрусу інтенсивністю 8 балів за шкалою Ріхтера на півночі Ірану загинуло більше 50 тисяч чоловік і 1 мільйон чоловік отримали травми і залишилися без житла. У квітні 2009 року в Італії під час потужного землетрусу загинуло близько 40 тисяч чоловік. 11 березня в Японії землетрус 9,0 балів викликав цунамі.Загинули близько 29 тисяч людей, були пошкоджені деякі ядерні реактори. Цей землетрус став найбільшим за всю історію Японії. Україна також вважається сейсмічною територією. Найбільш небезпечними областями є Закарпатська, Івано-Франківська, Чернівецька, Одеська та Автономна Республіка Крим. На території Кримського півострова зафіксовано понад 30 давніх землетрусів інтенсивністю до 9 балів, а за останні два століття майже 200 землетрусів від 4 до 7 балів.Слово вчителя:- Діти ми вже знаємо що таке землетрус, а тепер ознайомтес з правилами поведінки під час землетрусів.3. Під час землетрусів треба: Діяти спокійно, не панікувати. Якщо про землетрус сповістили ЗМІ, виконуй їхні рекомендації. Якщо повідомлень не було і ти відчув поштовхи в одноповерховому будинку, негайно з усіма присутніми вийди з дому вимкнувши газ, світло й воду, взявши радіо, що працює на батарейках (може передаватися повідомлення про ситуацію) - можуть бути повторні поштовхи. Потурбуйся про тварин. Відчини хлів. Якщо ти опинився на вулиці, відійди від будов і споруд на відстань не менше 1/3 їх висоти. Прямуй до широких вулиць, майданів, скверів. Присядь, накрий голову одягом, нерухайся. Не торкайся обірваного проводу, він може бути під напругою.\nЯкщо ви не можете вивільнитися з-під уламків - зберігайте спокій, зробіть якомога більше галасу, щоб привернути до себе увагу.\nЗемлетрус - це небезпечне природне явище, яке призводить до руйнування, пожеж і може викликати у людей розлад психіки, травми через паніку і несвідомі дії потерпілих.Слово вчителя:- Діти, які ж основні правила поведінки під час землетрусів?( Діяти спокійно, не панікувати. Відійти від споруд. Виконувати рекомендації дорослих.)- Тепер надамо слово експертам з повеней. Повінь - це значне затоплення місцевості, спричинене зливами, весняним таненням снігу, вітровим нагоном води, руйнуванням дамб, гребель.\n2. Наслідками повеней є: затоплення значної площі землі;\nруйнування обладнання та комунікацій;\nпсування та нищення сировини, палива, продуктів харчування;\n- Сильне наводнення було у липні 2008 року на Західній Україні через яке було пошкоджено сільськогосподарські угіддя, дороги, мости, дамби, житлові та господарські будівлі.- У березні 2009 року в США через проливні дощі вийшли з берегів кілька річок. У результаті цієї повені пошкоджено будівлі, автотраси.Найвірогідніші зони можливих повеней на території України:- у північному регіоні - басейни річок Прип'ять, Десна та їх притоки. Площа повені лише в басейні р. Прип'яті може досягти 600-800 тис. га;- у західному регіоні - басейни верхнього Дністра (площа може досягати 100-130 тис. га), Тиси, Прута, Західного Бугу (площа можливих затоплень 20- 25 тис. га) та їх приток;- у східному регіоні - басейни Сіверського Донця з притоками, річок Псла, Ворскли, Сули та інших приток Дніпра;- у південному і південно-західному регіонах - басейни приток Нижнього Дунаю, річки Південний Буг та її притоки.\n- Як треба поводити себе під час повені?\n3. Під час повені треба: Зберігати спокій, уникати паніки; Швидко зберіть необхідні документи, цінності, ліки, продукти та інші необхідні речі;\nНегайно залиште зону затоплення; Перед виходом з будинку, вимкніть електро- та газопостачання, загасіть вогонь у грубках;\nВідчиніть хлів - дайте худобі можливість врятуватися; Підніміться на верхні поверхи. Залишайтеся на верхніх поверхах, дахах, деревах чи інших підвищеннях до прибуття допомоги. Сигналізуйте рятувальникам, щоб вони мализмогу швидко вас знайти. Потрапивши у воду, зніміть з себе важкий одяг і взуття, відшукайте поблизу предмети, які допоможуть втриматися на плаву до прибуття допомоги. Перевірте, чи немає поблизу постраждалих, надайте їм по можливості допомогу.\n4. Повінь - це небезпечне природне явище, яке завдає великої матеріальної шкоди та призводить до людських жертв, бо вода за короткий час заливає вулиці, підвальні приміщення будинків, підмиває і руйнує будівлі, розмиває залізничні і автомобільні магістралі, затоплює лісові масиви, знищує посіви.Слово вчителя:- Давайте тепер повторимо, що ж таке повінь? ( Повінь - це небезпечне природне явище, яке завдає великої шкоди, руйнує і затоплює будівлі.)Фізкультхвилинка.Слово вчителя:\n1. Ми дізналися, що взимку надзвичайні ситуації виникають у наслідок снігопадів і хуртовин. Снігопади, що тривають добу, дві, завдають велику шкоду людям.2. Снігові замети приводять до таких наслідків:\n• Різко погіршується видимість.\n• Переривається транспортне сполучення.\n• Випадання снігу з дощем створює умови для зледеніння.Слово вчителя:- Цікаво, де ж останнім часом відбулися найбільші снігопади?\n- Десятки людей загинули й одержали поранення в результаті сильного снігопаду, який обрушився на Тегеран та інші райони Ісламської Республіки у січні 2008 року.- У січні 2008 року на Івано - Франківщині в районі Малої Говерли під час хуртовини загинуло двоє туристів.- У 2013 році потужні снігопади охопили всю територію України, рух на дорогах було зупинено.\nСлово вчителя:- А тепер познайомимося з надзвичайними ситуаціями спричиненими діяльністю людей. Але спочатку давайте з'ясуємо, які надзвичайні ситуації спричинені діяльністю людей. Звернемося до довідкового бюро.\n- Довідкове бюро:- Надзвичайні ситуації спричинені діяльністю людей - це наслідок транспортних аварій, катастроф, пожеж, неспровокованих вибухів чи їх загроза, аварій з викидом небезпечних хімічних, радіоактивних, біологічних речовин.\nПричинами виникнення таких надзвичайних ситуацій є : аварії, катастрофи на виробництві;\nнераціональне використання енергоносіїв, корисних копалин;\nпомилки, допущені в технічних проектах;\nнизький рівень кваліфікації робітників, службовців.Слово вчителя:- Діти, ви почули два нових поняття - аварія і катастрофа. Як ви можете пояснити що таке аварія?Діти:- Аварія - це подія яка створює загрозу для життя.\n- Слово вчителя:Аварія - це небезпечна подія техногенного характеру, що створює на об'єкті, території або акваторії загрозу для життя і здоров'я людей і призводить до руйнування будівель, споруд, обладнання і транспортних засобів, порушення виробничого процесу чи завдає шкоди довкіллю.Слово вчителя:- Де можуть виникати аварії?Діти:- На дорогах під час зіткнення машин. На заводах та фабриках. На електростанціях. На залізниці. Аварії виникають під час падіння літаків.Великомасштабна аварія, яка призводить до важких наслідків і значних людських жертв називається – катастрофою.\nАварії і катострофи:\nБудь-який транспортний засіб - це джерело підвищеної небезпеки. Людина, що скористалася послугами транспорту, знаходиться в зоні підвищеної небезпеки. Це зумовлюється можливістю ДТП, катастрофами та аваріями, травмами.\nАварії з витоком сильнодіючих отруйних речовин і зараженням навколишнього середовища виникають на підприємствах:\nводопровідних і очисних спорудах;\n2.Найнебезпечнішими за наслідками є аварії на атомних електростанціях з викидом в атмосферу радіоактивних речовин, в наслідок яких має місце довгострокове радіоактивне забруднення місцевості на величезних площах. Одною з таких аварій є вибух наЧорнобильській АЕС, який стався 26 квітня 1986 року. Загальна кількість жертв та потерпілих складає 500 тисяч чоловік.3.Вибухи та їх наслідки пожежі, виникають на об'єктах, які виробляють вибухонебезпечні та хімічні речовини. При горінні багатьох матеріалів утворюються високотоксичні речовини від дії яких люди гинуть частіше, ніж від вогню. В нашому місті працюють такі підприємства.\n4.Вогонь – друг і ворог людини. Від нас залежить, яким він буде: добрим чи злим. Коли з вогнем поводиться необережно, може статися пожежа. Під час пожежі небезпеку для життя людей становить вогонь і дим. Вогонь спричиняє опіки тіла, а від диму можна учадіти.\n5.Пожежа — неконтрольоване горіння поза спеціальним вогнищем, яке призводить до матеріальної шкоди. А також до загибелі людей. Причинами виникнення пожеж є недбала поведінка людей з вогнем, порушення правил пожежної безпеки, природні явища (блискавка, посуха). Відомо, що 90% пожеж виникає з вини людини.Правила поведінки під час пожежі: Якщо у квартирі або будинку почалася пожежа, найголовніше - не панікувати! Необхідно негайно повідомити про це пожежну частину: телефонуй за номером 101 – чітко і ясно назви адресу і місце виникнення пожежі. Повідом сусідів. Якщо є можливість, то спробуй погасити вогонь засобами, що є під рукою. Невеликі джерела пожежі можна гасити мокрою ганчіркою (ударами зверху) або мокрим віником (розмазуючи воду по палаючій поверхні); якщо вогонь розростається, необхідно відкрутити усі крани з водою на повну потужність. Нехай вода переливається у ванну: зачерпувати воду відром з ванни швидше, ніж чекати, поки відро наповниться з крану; якщо у кімнаті є вазони з квітами, то землю з них можна використати для гасіння вогню; не витягай з вогню предмети, що горять – це сприяє поширенню пожежі. Гаси вогонь (водою або піском) із країв до центру; при гасінні пожежі намагайся не відчиняти вікна і двері, бо доступ повітря підсилить вогонь. Якщо погасити пожежу до прибуття пожежників неможливо, необхідно з іншими мешканцями будинку, не створюючи паніки, вийти на вулицю. Покидай приміщення, пригнувшись якнайнижче, адже дим направляється вгору. При пожежі не спускайся у ліфті, бо може відключитися електрика. По можливості змочи якусь тканину, прикрий нею ніс і рот. Під час переходів через задимлені ділянки затримуй дихання. Варто 2-3 рази вдихнути дим - і можна знепритомніти через отруєння чадним газом, що призведе до загибелі.Слово вчителя:- Такі аварії призводять до необхідності евакуації людей. Давайте з’ясуємо зміст слова «евакуація».Довідкове бюро:Евакуація - це організований вихід або вивіз населення з місць і районів аварії, катастрофи в заміську зону для проживання до особливого розпорядження.Слово вчителя:- Діти, ви тепер знаєте, що таке евакуація, а тепер давайте з’ясуємо, як треба діяти під час евакуації.Слово вчителяОтже, якого висновку дійшли наші експерти? 5.Надзвичайні ситуації, спричинені діяльністю людей дуже небезпечне явище , яке призводить: до зараження навколишнього середовища; руйнування будівель; загибелі людей.Слово вчителя:- З метою життєзабезпечення населення і захисту територій від НСстворено Міністерство з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (МНС України)\n- Але під час НС задіяні не лише працівники МНС. Для створення безпеки і усунення наслідків НС- задіяно ряд служб, які виконують певні функції.\nСлово вчителя:- Як ви гадаєте для чого необхідні всі ці служби?- Зверніть увагу на номери за якими треба телефонувати до цих служб.Гра «Зателефонуй у службу з НС»- А зараз ми з вами трохи пограємо. У вас на столах лежать таблички із номерами рятувальних служб. Я запропоную вам декілька ситуацій, а ви обговоривши їх у групі піднімете номер тієї рятувальної служби до якої треба зателефонувати.V. Систематизація вивченого матеріалу.Слово вчителя:- Ми познайомилися з презентаціями-проектами, що підготували групи експертів. Діти, які ж ситуації називаються надзвичайними.(НС - це порушення нормальних умов життя і діяльності людини.)- До чого призводять усі ці надзвичайні ситуації? Травмування або загибель людей; Руйнування будівель, шляхів сполучення; Зараження місцевості; Затоплення, пожежі.\nГра «Слово – надзвичайна ситуація»- Я пропоную вам ще одну гру. Я буду називати слово, а ви скажете до якої надзвичайної ситуації воно може призвести. ( Вогонь, багато води, зруйновані будинки, сніг)\n1. «Мікрофон»- Діти, про які надзвичайні ситуації ми з вами сьогодні говорили?\n«Ніхто не знає, що таке Чорнобиль"\nВ.1 Двадцять шість років тому , 26 квітня о першій годині 26 хвилин на Четвертому енергоблоці Чорнобильської атомної електростанції сталася катастрофа, яка з острахом сколихнула всю планету. Чорнобиль нагадав цілому світу, що в самому серці Європи живе великий народ. Світ спочатку почув слово “Чорнобиль”, а потім таке незвичне – “Україна”. А для багатовікової історії України – Чорнобиль став ще однією трагедією в хронології духовного і фізичного знищення нації.\nВ.2 1986 рік – аварія на Чорнобильській АЕС назавжди залишиться в наших серцях вічним болем. Наслідки аварії страшні. Це мільйони людей, які постраждали від радіації. Виведена з господарського обігу частина території України під назвою “зона відчуження” – це сільськогосподарські землі , лісові масиви та водоймища . Зона відчуження – злочинна, мертва зона, яка охоплює 2712 кв. кілометрів .\nВ.1 Для когось це можливо і “зона відчуження ”, а для нас це Батьківщина. Це відірваний від України і змордований край Батьківщини. Це наша зона Національної трагедії.\nВ.2 Згори, з вертольота страшно дивитися на зону – це наша поліська атомна Атлантида – це як моторошні візерунки смерті . Колись це був благодатний край, які тут були села старовинні… Як вони гарно називались: Крива Гора, Змолище, Красно, Залісся, Стоганівка, Товстий Ліс – усіх їх багато, зона велика. Це десятки колись квітучих поліських сіл, а тепер на картах зони біля кожних з них в дужках “Не жил. Не жил. Не жил ” Вони ж не напишуть мертві.\nВ.1 Але, мабуть, мало хто знає , що у мертвому місті є діючий храм єдине пристанище для тих змучених душ, які жевріють ще по тих приречених селах – це Свято-Ільїнська церква. Вже вкотре врятована Чорнобильськими людьми. І у війну, і після війни, і тепер до церкви сходяться прихожани і приїжджають з навколишніх сіл. Це самотні старі люди , яких так бездумно обізвали самоселами на їхній власній землі. Це аборигени ядерних реакцій.\nВ.2 Стікають яблука, як слоьзи, як жалі. А поруч… Там… Радіаційна зона – Тавро синів поганих в мами на чолі. Дерева молять від імені народу, Який забув на рідній мові молитви. Хвалились ми: ”Не буде в роду переводу!” А діждалися, бачиш! Яничар нових.\nВ.1 Ніхто не знає, що таке Чорнобиль – Свідома дія це чи несвідома. Та свідчить, що у себе ми не вдома. Й що нікому у нас кричати: ”Пробі!” Ніхто не знає, що таке Чорнобиль.\nВ.2 Чорнобиль. Це земля, стежки якої заросли травами, якими ніхто не ходить. Це слово сьогодні є символом горя, страждань, розорених людських осель.\nВ.1 А 26 років тому це було прекрасне українське містечко, як і сотні інших. Навесні все потопало в яблуневому цвіті, а влітку тут любили відпочивати кияни: збирати в лісах гриби і ягоди. Це було місто – сад . Іноді його ще називали Прип’ять – за назвою річки, що тут протікала.\nВ.2 Йшов 1971 рік, почалось будівництво АЕС. Місто швидко розбудовувалось, відкривались школи, нові садки. А які сквери, парки, квіти були тут! Наче у казці. Минали роки…\nВ.1 Стояла тиха весняна ніч. Ніщо не віщувало біди. Та саме в таку погожу ніч 26 квітня 1986 року над Чорнобилем нависла страшна небезпека…\nВ.2 Ті, хто не спав тієї ночі, бачили, що над одним із блоків АЕС спалахнуло дивне сяйво. Та ніхто й не міг подумати, що це і є смертельна небезпека.\nВ.1 Зупинився плин мирного часу над Чорнобилем. Почалися страшні секунди, хвилини, години. Усе змішалося: страх, і гнів, і горе. Не було часу шукати винних, потрібно було рятувати живих. Адже наш народ вперше зітнувся зі страшною ядерною енергією, яка вийшла з-під контролю.\nВ.2 Жорстоку боротьбу з вогнем першими почали пожежники. Нечутна радіація косила людей. Лікарі, рятуючи потерпілих, падали разом з ними.\nВ.1 Нарешті вогонь вдалося погасити. Та зостався страшніший ворог для усього живого – радіація. А боротися з нею не так вже й просто.\nВ.2 Коли вчені оцінили масштаби катастрофи, то дійшли висновку, що потрібно виселяти усіх із найбільш небезпечної зони – 30 км навколо станції. В.1 Люди назавжди покидали свої домівки. Місце, де вони народилися, виросли, все, що надбали, потрібно було покинути. Та деякі так і не змогли цього зробити і всупереч усьому, залишилися там жити.\nВ.2 Метушня, сльози, розпач… Усі збиралися від’їжджати, забувши, що завтра – Великдень… Маруся з Прип’яті, До Прип’яті, Ми поіменно припнуті Руками наших рік. До Київського моря Росте горою горе Марусин крик “Рятуйте!” і грому грізний крик. Несла сльозу пекучу, а думала, що воду… Куди ж ти? Проти смерті – з відеречком води? …А я ще сплю, не чую людини і народу, а іще не бачу підступної біди. Журбо моя! Зажуро. Ти сива, сиза, біла.. Ти чорний біль, ти у мої крові … А як Маруся бігла – і падала, і бігла, Бо там її синочки – живі чи не живі? Пливла мала сльозина високою водою, кривавилося небо край дужки із відра… Коли із дому бігла – була ще молодою, Верталася додому – була уже стара.\nВ.1 Дехто біг до могил рідних, щоб попрощатися. У вухах кожного билися дзвони страшної Чорнобильської біди.\nВ.2 І повисла тиша в хаті - Немає тут уже жильців. Уже не буде більше свята, Бабуся не спече млинців.\nВ.1 Вічність… Мертві села і живі кладовища. Парадокс для звичайного людського життя та норма для вічності.Хто ж винен в цій трагедії? Одним словом не відповісти. Напевно, це нелюди, які втратили пам’ять, які стали безвідповідальними повелителями Землі. Прилетіли птиці навесні , Натомили у польоті крила, Знову чути щебет і пісні, А тривоги втримати несила. Чи безпечні кущі і ліси, Чи немає для життя загрози? Слухаю пташині голоси, А на очі напливають сльози. Чорнобиль…Мертва земля… Трагедія усього людства. Стогін Чорнобиля Чуєте, люди?! Лунає над світом стогін Чорнобиля дзвоном страшним… В муках страждають дорослі і діти, Мертвих забути нелегко живим! Бог Наш Великий дав право всім людям – Хрест Свій Святий крізь життя пронести. Дзвони Чорнобиля стогоном будять, щоб від нещастя весь світ вберегти.\nВ.1 Переживши Чорнобиль, ми усвідомили, що щастя – це коли можна лягти в пахучу траву, не боячись радіації; це чиста річка, у якій можна скупатися, це усміхнені дитячі обличчя.\nВ.2 Мертва чорнобильська земля. Мертві і спустошені села. Вони нас насторожують своїм мовчанням. Земля залишилась без своїх господарів і винні в цьому самі люди. Залишились самотні подвір’я, стара груша, стежка, хвіртка, якою безжалісно колихає вітер. Поскрипуючи, вона ніби промовляє вже ніколи сюди не прийдуть господарі, не почуєш ти їхніх веселих голосів. Тільки виє сумовита тиша і біль… Стоїть такий рідний дім, та живе в ньому тільки відлуння людських голосів. Допоки не сталось біди, Допоки й річки були чисті, Не вміли повітря і води В селі шанувати і в місті В минуле нема вороття, Чорнобиль в страшній круговерті Підтвердив: ціна їм – життя ! Всього що живе на планеті. Уже ніхто не тішиться дощем, Спішать прикрити голову і душу. Бринить вода над золотим кущем, А переляк струсне тебе, мов грушу. Сміється вітер: Це іще не все! Ще він нам явить не одну загадку! А серце шепче: може, пронесе? А може, ще врятуємо хоч грядку, Хоч клаптик від отих страшенних кіл. Від чорних зон, від попелу, руїни Для трав, дітей, для білих рушників, Та й назвемося знову – Україна!\nВ.2 Кажуть , час лікує рани. Хіба це правда? Просто біль відходить глибоко в серце, освоюється там – і нікуди уже від нього не дінешся… Прийди сама і стань … Постій но біля мене, Послухай мовчанку мою і – помовчи, Із літом обміняйся поглядом зеленим – І зрозумієш, чом душа моя кричить. Постій лише … Я вслухаюсь в твій подих. Холодною рукою доторкнусь плечей: Озветься трепетом гарячим дотик І болі ще лютіше німо закричать. Бо ми ще є, ще не старі – розумні й дужі, Хоча давно притуплений в нас протестант… Прийди і спонукай гукнути: - Не байдуже, Яким народиться чорнобильський мутант! Який? Який? - луна вже у селі безлюднім, - Фізичний виродок? Чи богатир на зріст ? Бо вже зросли на підлості та на облуді Духовні покручі… Прийди , як благовість…\nВ.2 Спалах над Чорнобилем ніби висвітив своїм сяйвом добро і зло, розум і дурість, щирість і фарисейство, співчутливість , і злорадство, правду І брехню.\nВ.1 Відзначення річниці Чорнобильської трагедії – це не свято, 26 квітня це день, коли кожна людина повинна поставити перед собою питання : «Хто я? Для чого живу на цьому світі ? Як живу ? Чим можу допомогти іншим людям?» Думайте, люди! Думайте серцем й душею! Нам і Хмельницьких АЕС не потрібно, ні Кримських. Може ще мало калік на руках материнських? То ж за яку наші діти страждають ідею? Думайте, люди ! Думайте серцем й душею! Хай не лінуються звивини нашого мозку! Наше життя як краплини гарячого воску, Тихо стікає в роззявлену чорну пащеку. Сонце розбрату дійшло до свого апогею. Думайте, люди! Думайте серцем й душею! Лунають дзвони Чорнобиля. Діти запалюють свічки і звертаються зі словами\n- Б’ють тривожно Чорнобильські дзвони.\n- Вони нагадують нам про страшнеє лихо.\n- Хай не повториться це ніколи.\n- Нехай земля зацвітає навесні буйним цвітом.\n- Нехай пахнуть трави співають пташки\n- Нехай повертаються журавлі до рідної землі.\n- Нехай кожен прийдешній день наповнює наші серця миром і спокоєм.\nМасляна дітям або перше свято весни для вашої родини\nВесняні свята — радісні і дуже світлі: наближається літо, дні стають довшими, природа прокидається і оживає. Саме тому святкування весняних свят проходить на вулиці, на свіжому повітрі, що дуже корисно для дітей. Використовують «атрибути» весни — талий сніг, сонечко, квіти.\nТакі свята, як Великдень, Масниця прийшли до нм із старовини, передалися нам у спадок від наших предків. Ми з радістю і захватом слідуємо цим традиціям, долучаючи наших дітей до звичаїв російського народу.\nМасляна вважається в Росії головним весняним святом — вона «закриває» зимові гуляння. Традиційно відзначають Масляну за сім тижнів до Великодня. Це або кінець лютого або початок березня.\nВ давнину Масляну святкували так: робили з соломи ляльку Масляну, наряджали в жіночий одяг і з піснями носили по селі. Через тиждень, так само з піснями, танцями везли в поле і розвіювали на вітрі. Вважалося, що таким чином розлітаються і труднощі і біди і печалі. Іноді солом'яну ляльку спалювали, щоб божественний вогонь злився з земним вогнем, а заодно знищив старе, непотрібне, нещасне. Спалюванню Масляної, як кульмінаційного моменту передувала ціла тиждень святкування. Кожен день мав свою назву і зміст.\nПонеділок — зустріч Масляної. У цей день ходили в гості, дарували подарунки, але млинці з будинку не виносили, щоб не винести багатство. У цей день масниця дітям і тільки дітям дозволяє обходити будинки і випрошувати млинці: «Подайте, подаруйте широкої Масниці!»\nВівторок — загравання. По хатах ходили ряджені. Молодь каталася з гірок і знайомилася. Хлопці доглядали дівчину для створення пари.\nСереда — ласунка. У цей день прийнято ходити до бабусі або тещі «на млинці».\nЧетвер — розгуляй. Вулицями возили опудало Масляної. Співали пісні, заходили в гості, дарували подарунки дітям.\nП'ятниця — до тещі на млинці! У цей день відбувалося примирення всіх тещ і зятів.\nСубота — посиденьки зовиці. Ходили в гості, співали частівки, затівали ігри, дарували подарунки. Найбільші відчайдухи — купалися в ополонці.\nНеділя — Прощений день. Сім'ї йшли до храму і просили у всього «світу» пробачення. Спалювали Масницю.\nУ наші дні люди з радістю збираються на урочисті «Проводи російської зими».\nМасляна дітям і дорослим дарує радісний настрій, очікування дива. У це свято проводяться ярмарки з галасливим карнавалом, катанням на санях, з різними атракціонами, спалювання опудала Масляної. Особливо дітям подобаються катання з гірки, атракціони і звичайно ж карнавал, переодягання в костюми, носіння масок. Як і в старовину, в наші дні всією сім'єю прийнято брати участь в «потісі». Головною особливістю Масляної завжди був багатий стіл, за яким збиралися гості і поїдали величезна кількість млинців.\nПро Свято Святого Валентина для дітей\nНе за горами вже і низка новорічних свят, першим і одним з найулюбленіших у дітей, безумовно, є День Святого Миколая. Це християнське свято, яке здавна відзначають католики 6 грудня і православні 19 грудня. Що це за такий особливий день і як розповісти про нього своєму малюку?\nДень шанування Святого Миколая Чудотворця – одне з найсвітліших, найдобріших і найчарівніших свят у році. Кажуть, якщо щиро попросити прощення за всі свої гріхи і загадати найпотаємніше бажання, Миколай його обов'язково виконає. Не важливо, чи вірите ви в чудеса, чи відзначаєте церковні свята, чи ходите постійно в церкву, цей день – прекрасний привід принести трохи казки та чарівництва в життя ваших дітей і рідних.\nЩо варто розповісти дитині про Миколая? Святий Миколай Чудотворець, за стародавніми переказами, жив у Малій Азії багато століть тому, в III-IV століття нашої ери. Народився він в сім'ї благочестивих батьків, і з народження відрізнявся своєю добротою, співчуттям і безкорисливістю. Він завжди допомагав усім, кому може і чим може – це унікальний приклад чесноти в чистому вигляді, якої варто повчиться кожному.\nОдин з численних переказів свідчить, що одного разу Святий Миколай дізнався про сім'ю одного бідняка, у якого було три доньки. Це була настільки бідна сім'я, що вони ледве зводили кінці з кінцями, і в батька абсолютно не було грошей для того щоб видати своїх дочок заміж, а без цього на дівчат чекала б дуже непроста доля. Миколай, який на передодні отримав у спадок всі заощадження своїх батьків, вирішив допомогти їм – вночі, накинувши старий плащ, він відправився до будинку бідняка. Побачивши розкрите вікно, він підкинув три мішечки із золотими монетами – по одному для кожної доньки. На ранок, помітивши «подарунок долі», дівчата вирішили, що це вірно Господь послав до них ангела, щоб врятувати їх.\nСвятого Миколая вважають захисником бідняків і стражденних, він завжди готовий прийти на допомогу і принести трохи чарівництва в життя кожного. Але, допомагає він тільки тим, хто чистий душею, чиї помисли безкорисливі й відкриті, хто істинно вірить в добро і живе зі світлом в душі.\nА ще, Миколай Чудотворець протегує всім дітям. Малюки ж просто обожнюють це свято і завжди чекають з нетерпінням, адже Святий Миколай завжди приносить солодощі тим, хто добре поводився. А неслухняним дітям замість солодощів він дарує сушені гілочки різки, нагадуючи про те, яке покарання їх може чекати за погану поведінку.\nУ Західній Європі Святий Миколай приносить подаруночки в носочки, які діти заздалегідь вішають на камін, у нас же вважається, що якщо дитина добре поводилася, то Миколйа обов'язково порадує її улюбленими солодощами, залишивши їх під подушкою. А ще Святий Миколай обожнює домашнє печиво і молоко, тому якщо хочете порадувати його, напередодні обов'язково приготуйте разом з дитиною смачне частування Миколаю і залиште на ніч на столі разом зі склянкою свіжого молока.\nНіч на передодні свята чарівна – перед сном потрібно обов'язково загадати бажання Святому Миколаю, і з цією думкою постаратися заснути, тоді воно обов'язково збудеться. Послухавши добрі історії про Святого Миколая Чудотворця і неодмінно загадавши бажання, діти засинають солодким сном, і хочеться вірити, що в цю ніч кожному малюку присниться найдивовижніший і найчарівніший сон!\nКоляд, коляд, коляда у віконце загляда\nДруже, відчуваєш, яка особлива, магічна атмосфера панує навколо? Ще б пак, адже сьогодні, 7 січня, найсвітліше та найочікуваніше свято року — День народження Сина Божого, Ісуса — Різдво Христове.\nДо речі, чи знаєш Ти, що ім’я Ісус у перекладі з єврейської мови означає «спасіння»? Саме Ісуса Христа Бог послав на Землю, аби врятувати людство, спокутувати його гріхи.\nСвяткування Різдва починається 6 січня. Тихо на Землю спускається вечір, все поринає в глибокі обійми зимових сутінок. Ось і перша зірочка мерехтливим вогником засіяла на небі. Час починати святкову трапезу…\nГоловною окрасою Різдвяного столу є, звичайно ж, кутя — пшенична чи рисова каша з медом, ізюмом та маком, і узвар із сухофруктів. Серед 12 пісних страв, які неодмінно мають бути на святковому столі, українські господині здавна готувалиборщ з грибами, рибу, вареники з капустою, пироги та голубці.\nОдним з найцікавіших різдвяних звичаїв є підкидання куті до стелі. Якщо підкинута з ложки пшениця прилипала до стелі, то селянин-скотар вірив,що наступного року гарно плодитиметься худоба, а землероб радів — не поляже врожай.\nОсобливе значення мав обряд ховатися за столом, на якому знаходились «дідух», обрядовий хліб та усілякі наїдки. Батько пригинався та запитував дітей, чи бачать вони його за пшеницею та стравами. Ті відповідали: «Ні! Не бачимо!». Тоді господар вдоволено промовляв: «Дай, Боже, щоб і на той рік не бачили».\nАби захистити родину від «злих душ», вхід до хати закривали якнайщільніше, і ніхто з домашніх до закінчення трапези не смів виходити з дому.\nПовечерявши, родина залишала частування для предків, які, за віруваннями, цієї ночі приходили «на різдвяну кутю».\nА рано-вранці, на Різдво, господарі йшли по свіжу воду, прагнучи набрати її раніше від інших. Цю воду вважалицілющою, нею вмивалася вся родина, а решту відливали, щоб замісити тісто. Не дай Боже, щоб господиня, готуючи хліб, з ким-небудь заговорила! Руками, вимащеними тістом, вона торкалася ікон, обіймала фруктові дерева в саду — щоб родили рясно.\nТрішки різдвяного щастя перепадало і свійським тваринам. Господарі, заходячи в хлів, вітали худобу зі святом та пригощали її обрядовою їжею.\nСпоконвіків на українській землі існувала гарна традиція вітати господарів з Різдвом, бажаючи їм щастя, здоров’я, миру, довгих літ і достатку. На Покутті колядували вже у Святвечір, в Слобідській Україні — першого дня Різдва після Богослужіння, на Західному Поділлі — вранці другого дня свят.\nЗазвичай колядувати ходили тільки хлопчики, адже вважалося, що саме вони мають першими завітати в дім на свята. Чим більше маленьких колядників прийде до оселі, тим щедрішим та врожайнішим буде наступний рік, вірили у народі.\nПроте і юнаки та дорослі теж охоче співали колядок та щедрівок. Парубоцькі ватаги в коричневих кожушках та яскравих чоботах, з восьмикутною зіркою та масками кози і ведмедя ходили від хати до хати, вітаючи господарів зі світлим святом Різдва Христового.\nЯк правило, гурт колядників складався з 5 осіб: берези, звіздоноші, дзвонаря, міхоноші та запасного, помічника міхоноші.\n— Пане господарю, благословіть Христа славити! — гукав під вікном береза.\n— Просимо! — відповідав хазяїн, відкриваючи двері до хати.\nПід дзеленькання дзвонаря «гості» враз заводили гучну пісню з побажаннями господарям усіляких благ та гараздів. А ті, в свою чергу, щедро частували колядників солодкими гостинцями: яблуками, горіхами, медівниками та бубликами, а старших, бувало, й до столу запросять.\nДівчата ж колядували пізно ввечері, коли геть темніло. З ліхтарем у вигляді зірки або місяця обходили вони усі довколишні домівки — від найбагатшої до найбіднішої, співаючи пісень…\nХай обходить вас біда.\nІ нехай на ваш поріг\nПрийде радість в Новий рік.\nЩоб в добробуті цвіли,\nЩоб щасливо ви жили,\nІ щоб рік цей молодий\nВам був кращий за старий.\nДрузів зичимо багато;\nЩоб у будні та на свято\nВаші гнулися столи.\nЩоб здорові всі були!\nЗа Різдвяним днем мудрий український народ судив про врожай та погоду в новому році:\n— Сніг на Різдво — озимина добра буде;\n— На Різдво заметіль — бджоли добре роїтимуться;\n— Зелене Різдво — білий Великдень;\n— Ясне небо на Святвечір — влітку буде багато грибів.\nОдна з найбільших трагедій ХХ сторіччя – СНІД.\nЦе синдром набутого імунодефіциту – кінцева стадія інфекційного захворювання, викликаного синдромом імунодефіциту людини.\nВірус цей вражає спеціальні клітини в крові, які стають на захист організму людини від різних мікробів та пухлин, і поступово вбиває ці клітини.\nСНІД – невиліковна хвороба, яка передається під час незахищеного статевого контакту. Через кров: коли у кров хдорового організму потрапляє кров з ВІЛ.\nВід інфікованої матері – дитині.\nВнаслідок використання для ін’єкцій нестерильних шприців або голок в лікарнях.\nІ при вживанні наркотиків.\nІ як результат: кожного дня 7000 молодих людей в усьому світі заражується ВІЛ.\nБільшість хворих - це наркомани, які заражаються ВІЛ через шприци і самі допомагають вірусу розповсюджуватися. Часто при введенні наркотику одним шприцом користується декілька наркоманів, які можуть мати в крові ВІЛ або хворіють на СНІД. Від хворої, людини до здорової він передається при контакті з кров'ю. Більшість наркоманів не знають про таку небезпеку. Тому вони хворіють на СНІД. У більшості наркоманів існують проблеми з житлом, роботою (її відсутність), а відповідно з грошима і законом. ВІЛ-інфікування стає для них ще однією проблемою.\nПокинуті наркоманами шприци є небезпекою для людей. Ними можна випадково вколотися, граючись в піску або гуляючи парком. Якщо це трапилось, негайно звернутися потрібно до лікаря. Якщо ввести противірусну вакцину в організм людини в перші години зараження, вона може не захворіти на СНІД.\nТолерантність - здатність поважати право іншої людини на власне, відмінне від твого. Це ключове слово, яке має бути в ставленні до інфікованих та хворих.\nВІЛ-інфікований чи хворий на СНІД - це, насамперед, людина, наділена такими ж почуттями, бажаннями, надіями, як і ми всі. Не нам бути суддями тим, хто став інфікованим ВІЛ.\nПерша і основна допомога таким людям полягає в психологічній підтримці, розумінні та переконанні, близьких і рідних, їхнього піклування.\nЯк правило. Люди, дізнавшись, що вони - інфіковані ВІЛ, відчувають потребу поділитися з кимсь своїми переживаннями, знайти розуміння та дружнє плече, відчути себе не самотніми у боротьбі з цією недугою.\nНосієм ВІЛ може стати і дитина, що народилась від ВІЛ-інфікованої матері. Хтось може постраждати через недбалість медиків. Тож слід пам’ятати, що кожна людина може інфікуватися цим вірусом.\nЯкщо ж людина дізналася, що вона ВІЛ-інфікована, вона повинна сприймати себе такою, якою вона є. Не шукати винних у своєму зараженні. Краще звернутися до лікаря, щоб він порекомендував як діяти далі.\nДорогі діти !!! Ви багато навчилися на наших з вами уроках. Але іноді щось трішки призабули, щось не зрозуміли. Для того, щоб ви ставали з кожним днем ще розумнішими, грамотнішими, пропоную вам таку корисну сторіночку!\nПравильний підпис зошитів.\nучениці (учня) 2 – В класу\nдля робіт з математики\nучня (учениці) 2– В класу\nШосткинської СШ 1 ст.№13\nПравильний запис дати та виду роботи.У письмовій роботі з мови або математики треба зазначати дату виконання роботи (класна чи домашня), вид завдання (вправа, задача, приклади, тощо).\nУ кінці заголовків крапка не ставиться.\nВиправлення помилки.Щоб виправити неправильно написану літеру чи цифру, треба помилку закреслити навскіс (справа наліво), користуючись ручкою, а не олівцем, і зверху написати потрібну літеру (цифру), теж ручкою.Якщо треба замінити слово, словосполучення, речення чи приклад, його закреслюють тонкою горизонтальною лінією, а в дужки не беруть, оскільки дужки є пунктуаційним знаком.\nСкільки рядків треба залишати між класною і домашньою роботою?Між заключним рядком тексту однієї роботи і початком наступної слід пропускати один робочий рядок у зошитах в косу лінію.\nДе починати робити записи на новій сторінці?Записи на новій сторінці треба починати робити з першого рядка у зошитах в косу лінію.\nМіж датою і назвою роботи, між назвою та видом роботи, між видом роботи і заголовком рядок у зошитах в косу лінію не пропускають. Початок запису тексту і його заголовок виконують на одній сторінці.\nне розриваємо, запис робимо на одній сторінці зошита.\nЗапис дати і виду роботи розміщують посередині робочого рядка.\nМіж класною і домашньою роботою у зошиті в клітинку слід пропускати чотири клітинки.\nЗапис математичних завдань слід розпочинати на другій повній клітинці зверху та на першій клітинці від поля чи згину сторінки зошита.\nМіж записами дати, назви роботи пропускають одну клітинку.\nЦифри і літери треба писати похило. Кожну цифру, математичний знак записують в окремій клітинці.\nВисота цифр - одна клітинка. Малі літери у 1-2 класах пишуть заввишки одна клітинка, а у 3 – 4 класах – 2/3 клітинки. Великі літери треба писати заввишки півтори клітинки.\nМіж виразами відстань 4 клітинки.\nПісля чисел найменування пишуть скорочено:- без крапки: 2 мм, 3 см, 4 дм, 4 м, 6 кг, 7 г, 8 кг, 9 ц, 10 т, 12 с, 13 хв, 14 год, 15 грн;- крапка ставиться після скороченого запису найменування грошової одиниці - копійки: 35 к.\nНазви предметів біля цифри записують скорочено, за правилами скорочень:\n35 з. (зошитів) – до першої голосної;\n23 гр. (груші) - до першої голосної;\n17 ол. (олівців) – до другої голосної.\nУ відповіді до задачі назву предмета пишуть повністю:\nВідповідь: купили 24 олівці.\nУ складеній задачі після кожної дії, окрім останньої, коротко записується пояснення, наприклад:\n1) 18 + 9 = 27 (кг ) – зібрали яблук.\n2) 27 : 3 = 9 (кг)\nВідповідь: в один ящик умістилось 9 кг яблук.\nВ Україні сьогодні відзначають День пам'яті та примирення, присвячений жертвам Другої світової війни\nВерховна Рада у 2015 році встановила 8 травня Днем пам'яті і примирення. Дата приурочена до річниці капітуляції нацистської Німеччини 8 травня 1945 року.\nПри цьому було прийнято рішення відзначати 9 травня як День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні замість встановленого за радянських часів Дня Перемоги у Великій Вітчизняній війні.\nПід час вшанування пам'яті полеглих скасовується використання радянської символіки. Відтепер символом пам'яті є червоний мак.\nНагадаємо, що США і більшість країн Європейського Союзу відзначають День Перемоги в Другій світовій війні саме 8 травня.\nДО ДНЯ ЦИВІЛЬНОЇ ОБОРОНИ\nДітям про Світле свято Великодня\nВ усіх народів світу існує повір»я, що той, хто забув звичаї своїх батьків,карається людьми і Богом. Він блукає світом, як блудний син і ніде не може знайти собі притулку, бо він загублений для свого народу.\nВдягла весна мережану сорочку,\nУмившись і звільнившись від турбот,\nІ підіймає волошкові очі\nДо вищих ,до церковних позолот.\nДуша стає в цю днину молодою,\nЗабувши, що слова бувають злі,\nІ повняться старання добротою\nНа ранньому, скоромному столі.\nІ крашанку, як усмішку, підносить.\nМи – українці, - нація дуже давня. Великдень святкується в Україні ще з Х століття. Існує чимало прикмет, пов'язаних із цим святом.\n1. Коли на Великдень іде дощ або хмарно, буде врожай. 2. Моя бабуся розповідала, що писанки не лише захищають людину від зла, а й приносять добробут. Пасічники кладуть їх під вулики, щоб роїлися бджоли.\n3. А моя бабуся вчила мене, що шкаралупи від писанок зберігають, а потім вивішують на городі на палицях, щоб у землі не заводилися черв'яки.\n4. На Великдень опівночі тварини говорять людським голосом.\n5. А я від своєї бабусі чув, що коли садять часник, то шкаралупи прикріплюють\nДо двох устромлених у землю палиць, сподіваючись, що часник буде круглий, як яйце.\n6. Цього дня якось особливо світить сонце, люди кажуть : «Сонце грає».\n7. Зі свяченою паскою поспішають із церкви додому. Хто першим повернеться\nДодому після Пасхальної служби, тому Бог допомагатиме в усіх справах.\n8. Повернувшись із церкви додому, освячене яйце їдять першим.\n9. Розписували писанки дівчата. Кожна потай купала кожне яйце в трав'яних\nфарбах, наносила візерунки. Найкращу писанку дарувала нареченому.\n10. А ще, за дуже давньою легендою, найперше яйце мало всередині не жовток із білком, а цілий світ. Тож з яйця утворився світ.\nНа Великдень після обіду дівчата і парубки йшли до церкви – там вони водили хороводи, що називалися " гаївками", "маївками".\nСеред нашого народу побутує багато легенд, переказів про день Воскресіння Христового, про крашанки, про писанки. Прочитайте легенду про крашанку:\nКоли Ісус Христос ішов на Голгофу, то його мати Марія принесла Йому сніданок – яєчка. Коли Ісуса розіп»яли, вона поклала їх внизу під хрестом. Кров стікала на них, і вони стали червоними. Вона забрала їх, коли Ісуса зняли з хреста. А в неділю вранці, дізнавшись. Що Ісус Христос Воскрес, вона дала кожному червоне яйце зі словами: «Христос Воскрес!»\nЩе є легенда про писанки:\nЯк Христа вели на муки,\nХрест дали йому у руки.\nІ, зітхаючи о Бозі,\nХрест той ніс він по дорозі.\nКаплі поту ,мов намиста,\nНа Ісусовім чолі.\nТак ступав Він у напрузі –\nДесь його поділись друзі,\nА сторожа навкруги –\nВсе кати і вороги.\nАле ось прийшов гостинцем\nЗ своїм хлопчиком- мізинцем\nЧоловік марний, убогий\nТа й вступається з дороги.\nВін узяв яєць в ту днинку,\nНаскладав у кошелинку,\nНіс до міста їх продати,\nЩоб на сіль і хлібець мати.\nА хлопчина каже : «Тату,\nВ Бога матимеш заплату.\nІ на рай заслужиш ти,\nЯк поможеш хрест нести».\nІ послухав він дитину –\nВзяв, поніс той хрест на спині.\nОблегшив Христові біль,\nА синок поніс кошіль,\nНа Голгофі хрест лишає\nІ до міста повертає.\nХоче яйця ті продати,\nА в кошик глянув...\n... Рідна мати!\nЗамість яєчок біленьких\nСотня писанок пишненьких.\nВсі радіють – чудо! Диво!\nІ купують радо й живо.\nЗа хвилину розкупили\nЙ дуже гарно заплатили.\nА син каже: « Це дав Бог,\nБо Христові ти поміг».\nІ пішли ці дивні вісті\nНа ввесь світ.\nВ селі і в місті\nЛюди писанки писали,\nПисанка – мініатюрний символ народного живопису. Фарбоване, розмальоване яйце вважається оберегом. Його намагаються зберегти хоча б один рік, до наступного Великодня. Розписують писанки тонкою металевою трубочкою писачком. По черзі занурюють яйце у різні фарби, дають їм висохнути, так утворюється справжнє диво – Великодня писанка.\nВиводить мама дивним писачком\nПо білому яйцю воскові взори.\nІ писанка оранжево горить,\nІ видно там поля, лани і гори.\nТо вже вона, як дивовижний світ,\nТо вже дзвенить вона, як згусток сонця.\nБуяють буйно квіти у росі,\nОлені бродять на березневім сонці.\nОрнамент писанки пов'язаний оспівуванням землі, небесних світил, води, зі звичаями та обрядами.\nА що означають різні кольори на писанці?\nЧервоний – колір життя, колір крові, радості життя і любові.\nЖовтий – уособлює місяць і зорі, хлібний лан.\nЗелений – колір весни, пробудження природи.\nЧорний із білим – символізують дух померлих , пам»ять про них, про своє коріння.\n1. Яєчко – розмальоване, барвисте,\nНим тішиться і старець, і дитя –\nТворіння людських рук святе і чисте\n2. Вкраїнська писанка проміниться\nВеликдень ставить перед цілим\nСпівзвучно до весни серцебиття\n3. Котилася писаночка з гори на долину,\nДо нас у хатину,\n4. Дзвонить в дзвони, розсипає\nРадощі і ласку,\nГостей ми вітаймо.\n« Христос Воскрес!»-\nРазом з ним усі заспіваємо!\nНарешті всі втихомирились, і зараз можемо нести наш кошик до церкви.Цілу ніч горять свічки. У Великодню ніч не лягали спати, бо Бог роздає щастя тільки тим, хто не спить. Повернувшись додому зі свяченою паскою, тричі промовляють: «Свята паска у хату ,вся нечисть із хати».\nГості хороші, гості дорогі! Дякуємо, що завітали до нас на гостину святкової та щедрої днини. В Україні кажуть: «Гість у дім – радість у нім». А на Великдень гостей приймати – традиції народні шанувати.\nПокуштуйте святу паску,\nБуде вдомі радість, ласка,\nІ достаток, і добро.\nХай відступить всяке зло.\nНа Великдень люди вітають одне одного: «Христос Воскрес!» і тричі цілуються,\nроздають писанки. Уперше цей звичай запровадила Марія Магдалина. І за цією доброю традицією в добрий час ми даруємо вам писанки.\nНастане час і ви, діти, станете на поріг самостійного життя.\nВізміть із собою в життєву дорогу мамині поради і перестороги,\nучительські настанови і побажання, та найголовніше – заповіді Господні.\nДві тисячі років живуть вони серед людей: у кого в душі, у кого – на сторінках\nБіблії, а для декого їх зовсім не існує. Ці наймудріші слова у світі кожна людина\nМає пронести у своєму серці через усе життя. Тоді вона впевнено може сказати, що прожила його праведно. Віра у краще врятує цей світ. Я напевно знаю, що красиве і вічне надихає на створення такого ж . Весна пробуджує природу, весна пробуджує й серця.\n1. Світить сонечко яскраве наді мною,\nІ душа моя бринить, немов струна.\n2. У повітрі пахне радістю й весною,\nІ в душі моїй буяє теж весна.\n3. Я щаслива, бо в душі розквітли квіти,\nЯ дарую людям радість і добро.\n4. Так, я хочу, щоб у мирі жили діти,\nІ війни ніколи в світі не було.\n5. Щоб дитина що прокинулась раненько,\nУсміхнулась небу, сонцю і птахам.\n6. Щоб всі люди поважали рідну неньку,\nІ тоді життя щораз всміхнеться нам.\n7. Дуже хочу я, щоб всі жили ми з Богом,\nЩоб Христу відкрили двері у серцях.\n8. Бо до Бога нам в житті одна Дорога,\nІ колись постане рай – не в небесах.\n9. На землі настане рай, і поміж нами\nЗапанує мир і радісне життя,\nА всі люди стануть рідними братами,\nІ старому вже не буде вороття.