КОМЕНТАРІ :: Як запустити зміни в компанії і досягти успіху [Management.com.ua]\nКОМЕНТАРІ | Зміни 6 липня 2017 р.\nСистема завжди пручається змінам, і це природно. Завдання успішного управлінця — правильно управляти енергією опору: не боротися з ним, а направити в правильне русло. Як це робити, розповів заступник декана Києво-Могилянської бізнес-школи з питань міжнародного розвитку Володимир Павелко.\nЛюдина по своїй природі енергозбережуюча, — вона не хоче змінюватися. Як правило, всі думають, що з ними все гаразд, а змінюватись потрібно іншим. Людина ніколи не зміниться, поки їй комфортно, отже, цей комфорт треба порушити.\nЗнайомий професор розповідав мені про своє захоплення — акваріумних рибок. Аби запустити нову рибку в акваріум, потрібно витягти звідти всіх старожилів, перемішати камінці, переставити водорості і лише тоді запускати всіх рибок одразу. Інакше новеньку з’їдять. Кожна з них визначить свою територію і призвичаїться до нових умов. Така природа системи, в якій відбувається зміна.\nЯк створити дискомфорт? Є мільйон способів для цього: нові умови співпраці, створення соціальних взаємозв’язків. Хтось, можливо, називає це реорганізацією або реструктуризацією. При цьому важливо, щоб всі ці технічні речі працювали на обрану ідею змін. Просто заради форми це робити шкідливо.\nЗміни відбуваються тільки при взаємодії лідера і команди. Створені і погоджені між собою правила надають силу єдності, а команді — енергію чіткого руху вперед. Як це відбувається? Через візуальну диференціацію (дрес-код, логотип, символіку), таким чином ззовні показавши єдність в спільній дії. Часом багато вдаються до надто небезпечного інструменту: підсилення єдності через образ спільного ворога.\nЗміни відбуваються тільки при взаємодії лідера і команди\nМісія компанії Pepsi в 1970-х роках звучала приблизно так: «Побити Coca-Cola». 30 років це тримало компанію в тонусі, щоб перемогти, і вони це зробили — стали №1 по обсягам продажу у світі. Образ спільного ворога — це дуже небезпечна методика. Щойно він зникне, його треба буде знайти заново. Тоді і може трапиться маніпуляція свідомістю.\nДля управлінця, який починає зміни, потрібно чітко розуміти мету — навіщо все це робиться. Він має сформувати певний прообраз бажаного майбутнього в результаті змін.\nАле будь-яка геніальна ідея має великі шанси залишитись нереалізованою, якщо вона привнесена ззовні до персоналу, без "запрошення" до її спів-створення ключових гравців компаніі.\nЯкщо у нас є усвідомлена дисципліна і ми формуємо певну спільноту, ззовні починає виникати бажання творити спільну історію своєї компанії та досягати бажаних результатів. Як наслідок — у нас виникає гордість за свою компанію.\nЗа цими принципами побудована церква, бізнес і будь-яка соціальна організація. Єдине, що їх відрізняє — система цінностей, що дає поштовх думкам, перетворюючись в дії команди. Саме система цінностей рухає компанію до мети та визначає, яким чином, за якими принципами вона її досягне.


Готелі у місті Анталія: з кухнею\nАнталія: готелі з кухнями\nЯкщо ви бажаєте готувати їжу самостійно, коли перебуватимете в місті Анталія, готель із кухнею або міні-кухнею може бути саме тим, що вам потрібно. Навряд чи існує кращий спосіб почуватися як вдома, ніж приготування їжі за улюбленими рецептами на просторій кухні. Із Hotels.com легко дотримуватися здорового способу життя навіть під час подорожі — просто забронюйте номер в одному з наших готелів із кухнями в місті Анталія. Скуштуйте зранку апетитний домашній сніданок, а потім дізнайтеся про приховані скарби, які пропонує це місто. Гостей м. Анталія приваблюють історичні пам'ятки та пляжі, які можуть бути чудовою нагодою ліпше дізнатися про цей регіон. Пляж Коньяалти, Лара-Біч та Годинникова вежа — це лише деякі з місць, які обов’язково слід відвідати протягом вашої мандрівки.


Директора Бібліотеки літератури звинувачують в екстремізмі - новости Украины, Політика - LIGA.net\nДиректора Бібліотеки літератури звинувачують в екстремізмі\nСлідком РФ завів кримінальну справу на директора Бібліотеки української літератури в Москві Наталію Шаріну за статтею про екстремізм.\nНа думку слідчих московського ГСУ СК РФ, в 2011-2015 роках Шаріна пропонувала відвідувачам бібліотеки книжкові видання Дмитра Корчинського, визнані в Росії екстремістськими матеріалами і забороненими до використання. Про це повідомляють Ведомости з посиланням на заяву представника СК Росії Володимира Маркіна.\nШаріну підозрюють у порушенні національної ненависті і ворожнечі. Під час обшуку в бібліотеці була вилучена друкована продукція з антиросійською пропагандою, стверджує Маркін.\nСлідчий комітет Росії підтвердив затримання директора московської Бібліотеки української літератури Наталії Шаріної і повідомив, що клопотатиме про її арешт.\nУ Міністерстві закордонних справ України висловили рішучий протест у зв'язку з обшуками в українській бібліотеці в Москві.\n"Закликаємо російську владу припинити тиск на роботу бібліотеки - культурного центру багатотисячної української громади і покласти край цілеспрямованій політиці по знищенню всього українського", - йдеться в заяві зовнішньополітичного відомства.\n"Обшук у Бібліотеці української літератури в Москві є проявом російського шовінізму, намаганням знищити там основи української культури. Категорично засуджуємо", - написала прес-секретар українського МЗС Мар'яна Беца на своїй сторінці в Twitter.\n- Mariana Betsa (@Mariana_Betsa) 28 жовтня 2015\nУ МЗС України нагадали, що 23 грудня 2010 і 14 січня 2011 російська влада вже шукала в українській бібліотеці "екстремістську літературу".\nНагадаємо, 28 жовтня в будівлі Бібліотеки української літератури в Москві проходили обшуки. Співробітникам правоохоронних органів надійшла інформація про те, що в бібліотеці зберігаються екземпляри газети, в якій нібито спотворюються історичні факти.


Смертельна ДТП на Жидачівщині: «Хонда» врізалась у вантажівку » Львівські новини від "МБ"\n18 вер 11:02Новини Львів / Ситуації\nСмертельна ДТП на Жидачівщині: «Хонда» врізалась у вантажівку\nВчора, 17 вересня, близько 19:06 год, в смт. Журавно Жидачівського району автомобіль «Хонда» зіткнувся з КАМАЗом.\nЯк вдалося встановити, 36-річний мешканець Журавно, рухаючись на «Хонді» трасою Стрий – Калуш, зіткнувся з вантажівкою КАМАЗ, якою керував 59-річний мешканець Миколаєва.\nВід отриманих травм водій «Хонди» помер у реанімаційному відділені Жидачівської центральної райлікарні.\nНаразі всі причини події встановлюються.\nСмертельна ДТП поблизу Львова: «Хюндай» врізався у вантажівкуНа Львівщині водій на Mitsubishi влетів у дерево. Є постраждаліСмертельна ДТП у Самборі: чоловік не впорався з керуванням і влетів у вантажівкуНа Львівщині ВАЗ виїхав на зустрічну і врізався у вантажівку: загинула 20-річна дівчинаЖахлива ДТП на Львівщині: чоловіка збив автомобіль, а потім переїхав автобус (ОНОВЛЕНО)


Дівчина-поліцейська кинула службу і заробила мільйони продажем відвертих фото\n12 березня 2021 в 19:15\nФото: Instagram/CHARLIE ROSE | Відслуживши в поліції рівно рік, Шарлотта знайшла цікавіше заняття\nПублікуючи відверті фото і відео на закритій платформі, за кілька років колишня офіцер поліції зуміла заробити мільйонний статок.\n27-річна Шарлі Роуз з англійського графства Ессекс, що служила в місцевій поліції, вирішила, що захист правопорядку ніколи не зробить її багатою та знаменитою, і вирішила круто змінити своє життя, передає The Daily Mail.\nКоли їй було 19 років, вона влаштувалася в поліцію і збиралася працювати з собаками, щоб підтримати кінологічний відділ і робити кар'єру. Однак через рік Шарлотта пішла зі служби, оскільки їй було не комфортно працювати в колективі, де переважали чоловіки.\nВона недовго горювала щодо відсутності зайнятості і мріяла про власну справу. Дівчина для початку вирішила стати моделлю і рекламувати нижню білизну. Одного разу її друг запропонував їй прийти на пробну зйомку і позувати з елітними спорткарами, зокрема з Lamborghini, фанатом якого була Роуз. Вже незабаром її фото отримали величезну популярність, а машину розкупили.\nПотім дівчина зареєструвалася на спеціальній закритій платформі у 2016 році. До цього ресурсу користувачі отримують доступ за певну плату, а творці контенту пропонують підписникам фото і відео на свій розсуд. Це можуть бути як рольові ігри, так і уроки, бесіди або просто дружба.\nШарлотта стала однією зі 100 перших дівчат, яких запросили в платформу для спілкування з фанатами. У 2018 році портал став набирати популярність, і Роуз вирішила поставитися до свого контенту більш грунтовно, присвячуючи сайту від 14 до 16 годин на день. За її словами, відтоді вона забула, що таке відпочинок, проте зуміла заробити мільйони фунтів стерлінгів.\n"Я не можу згадати останній день, коли у мене був вихідний, і я працюю мінімум 10-12 годин в день, фотографуючи, відповідаючи на повідомлення, керуючи своїми обліковими записами у соціальних мережах і складаючи плани контенту. Якщо я візьму відпустку, гроші не надійдуть, тому я відчуваю необхідність працювати кожен день і досягати своїх власних цілей — це постійна боротьба з самим собою, щоб досягти більшого", — розповіла вона.\nДохід Роуз різко виріс після того, як протягом року вона заробляла 11 тисяч фунтів стерлінгів на місяць. Зараз ця сума багаторазово зросла і становить від 115 тисяч до 150 тисяч фунтів стерлінгів на місяць.\nПри цьому дівчина зізнається, що витрачає не більше п'яти відсотків від доходу, а решту грошей вона інвестує в нерухомість і в свій бренд біодобавок. Крім того, вона здійснила давню мрію і купила собі фіолетовий Lamborghini за 265 тисяч фунтів стерлінгів.\nНа зароблені гроші дівчина здійснила мрію, купивши фіолетовий Lamborghini\nФото: Instagram/CHARLIE ROSE\nЗараз Шарлотта входить в 0,09% кращих творців даної платформи. Ключем до свого успіху вона вважає те, що зміст її профілю є менш ризикованим на відміну від інших, в ньому немає грубого контенту, а на сторінці яскраво представлена її індивідуальність.\n"Я буду розігрувати рольові ігри і розмовляти з камерою, ніби це хлопець, і висвітлювати деякі фантазії, але переважно я говорю з ними. Це особисте для мене, і я побудувала відносини з жменькою моїх шанувальників, з якими я спілкуюся кожен день і знаю їх від душі. Я знаю імена їхніх дітей, їх посади, і, якщо у них буде поганий день, я пришлю голосову замітку і кілька фотографій моїх собак, щоб підбадьорити їх", — розповідає Шарлотта про специфіку свого спілкування з підписниками.\nЗа її словами, інших дівчат шокують суми, які вона заробляє, оскільки їм доводиться виробляти на камеру набагато більш відверті речі, ніж просто розмови. Відчуваючи постійну конкуренцію, Роуз намагається зробити свій контент ще більш цікавим і нішевим.\nПри цьому вона активно розвиває бізнес із просуванню харчових добавок, і за минулий рік оборот її компанії склав мільйон фунтів стерлінгів. Незабаром вона сподівається подвоїти цю суму.\nНагадаємо, настоятелька євангелістської церкви Андресса Урич покинула релігійну громаду після шести років служби, щоб взяти участь в конкурсі найкрасивіших сідниць Miss BumBum Brazil, який відбудеться в Сан-Паулу у липні 2021 року.


Google виходить на ринок е-книжок в кінці року – Література. Сучасна українська література. Всеохопний літературний портал\nGoogle виходить на ринок е-книжок в кінці року\nПрограма Google Editions, яка дозволить людям купувати електронні книги, що можна читати на будь-якому пристрої, що підтримує веб-браузер, стартує ще до кінця року.\nПопри затримки зі старту, на який очікували до кінця літа, це стане великим кроком пошукової системи у конкуренції з Amazon і Apple, які будували свої конкуруючі платформи, відповідно, під Kindle та IPAD.\nGoogle Editioins дозволить людям купувати книги від Google або з веб-сайтів незалежних книжкових магазинів, які все ще намагаються конкурувати на ринку з гігантами.\nКлієнти зможуть налаштувати облікові записи для купівлі книг, які будуть зберігатися в Інтернеті “Бібліотека”, ймовірно, на власних серверах Google, і читати їх на пристроях, що підключені до мережі, таких як смартфони або планшетні комп’ютери. Мільйони книг будуть доступні безкоштовно.\nGoogle також вжив заходів щодо запобігання піратству книг, пов’язуючи їх із рахунками покупців і поділяючи їх на дрібні частини, які буде дуже важко зібрати в книзі.


Місяць ''тиші'' на Донбасі. Що відбувається на фронті\nТетяна Катриченко — Понеділок, 7 вересня 2020, 05:30\nЗ 27 липня на Донбасі діє режим припинення вогню.\nОфіс президента звітує: на фронті від початку перемир'я немає пострілів на ураження та бойових втрат. Військові переконують: тихо було лише шість днів.\nАле й те крихке перемир'я, яке нібито встановилося на Донбасі, було порушено 6 вересня, коли терористи двічі за день обстріляли позиції ЗСУ. Один військовий загинув, інший був поранений. Ба більше, ватажок бойовиків ОРДО Денис Пушилін офіційно пообіцяв, що 7 вересня так звана "міліція" відкриє вогонь по українських позиціях поблизу Горлівки.\nМісцеві жителі у перемир'я також не вірять, у страху жити втомились.\n"Тихо, аж від тієї тиші у вухах дзвенить. Аби зрозуміти, як це, треба жити тут", – говорить Марина Данилкіна, мешканка Золотого, що на Луганщині.\nВона називає мир дуже крихким і переконана, обстріли, від яких нещодавно підстрибував її будинок, можуть розпочатися у будь-який момент.\n"Від моїх дверей до лінії фронту, якщо навпростець – трохи більше кілометра. Страшно та неспокійно. З того ж боку терористи укріплюють позиції та чатують снайпери. Не вірю у перемир'я: Росія – підступний ворог. Мир настане лише тоді, коли він залишить нашу землю".\nУ липні у Мінську сторони домовилися про 29-те за рахунком перемир'я. До того були "великоднє", "весняне", "шкільне" та "новорічне", а ще "хлібне" та "різдвяне".\nАле жодне, на відміну від нинішнього, не тривало понад два тижні – зазвичай бойовики порушували домовленості першими.\n"У військових "республік", яких ми називаємо "м’ясо", боєприпаси дійсно забрали. Вони отримали команду не стріляти, але всі залишаються на своїх позиціях", – говорить людина, яка живе на окупованій території Донецької області.\nУкраїнським військовим, як і раніше, також заборонено застосовувати вогонь, зокрема, снайперський, розміщувати важке озброєння на околицях населених пунктів. Під заборону потрапили і наступальні та розвідувально-диверсійні дії, використання літальних апаратів.\nЗа порушення режиму тиші мають застосовуватися дисциплінарні заходи. Вогонь у відповідь допускається лише у разі наступальних дій бойовиків – при спробі змінити позиційне розміщення та загрози життю українських військовослужбовців.\nАле вдарити у відповідь може дозволити лише керівництво Збройних сил після безуспішної спроби домовитися з терористами.\nВолонтер благодійної організації "Восток SOS" Євген Васильєв був на лінії фронту в перші дні перемир'я. Говорить, що сторони дійсно "замовчали" ще 27 липня, але траплялись винятки.\n"Приміром, у Мар’янці 27 липня син з матір’ю були на дачі, яка розташована на лінії фронту, їх обстріляли з підствольного гранатомету, хлопцю залетів уламок у руку. В ОБСЄ зафіксували цей випадок", – говорить він.\nВипадки порушень фіксує ОБСЄ – за липень-серпень зареєстровано 829 таких, з них 667 черг та пострів, 148 вибухів. У прес-центрі РНБО говорять: перемир'я у цілому виконується, а поодинокі випадки його порушення не мають системного характеру.\nНе минулось і без людських втрат. У липні були три небойові. 28 та 29 липня через різке погіршення здоров'я померли два українських солдата – Артур Бахнар та Сергій Вергун, а 30-го – старший сержант Володимир Перекрестов. Останній загинув внаслідок гострої серцево-судинної недостатності.\nЦих смертей у зведеннях штабу ООС не знайти.\nУ прес-центрі пояснюють: таку інформацію і раніше ніколи не надавали. "Говорити про небойові втрати публічно – це визнавати певні свої помилки, цього ніхто не хоче", – пояснює дії штабу один з військовослужбовців, адже серед причин є ще й необережне поводження зі зброєю.\nСаме через це у серпні загинули двоє з одинадцяти військовослужбовців. Ще один – старший сержант 42-го ОМПБ 57-ї окремої мотопіхотної бригади Сергій Похович – внаслідок підриву на невідомому вибуховому пристрої. 13 серпня машина, у якій пересувався військовий, відхилилась від маршруту та підірвалась біля села Водяне Ясинуватського району Донецької області.\n"Але не у всіх бойовиків нема зброї. На передку діють групи, які влаштовують провокації. Наприклад, скидають гранати з безпілотників та проводять з них мінування. І це відбувається під час перемир’я, адже важко довести, чий це був апарат", – говорить волонтер Васильєв.\nЙмовірною провокацією називає волонтер й масштабні пожежі у Луганській області. Якщо подивитися на карту, помітно: Лопаскине, Лобачеве, Кримське, частково Станиця Луганська – на лінії фронту, тож можна припустити, що бойовики навмисно підпалили траву.\n"Саме так було на початку липня, коли на Луганщині у Новоайдарському районі спалахнула масштабна лісова пожежа, – переконаний Васильєв. – Вже не секрет – то був підпал. Офіційно навряд чи хтось скаже про це, але ми розмовляли з лісниками, поліцейськими – вони кажуть, пожежа почалась після ворожого обстрілу, вогонь пішов з замінованої території.\nКілька діб рятувальники не могли дістатися місця події, адже не мали карт замінованих територій. Літаки не піднімалися у повітря, бо не було гарантій режиму тиші".\nТаким чином бойовики "викурюють" українських військових з позицій.\n"До того ж так відбувається "розмінування", адже міни, які були встановлені, детонують від температури", – говорить представник "Восток SOS" та зауважує, що "всі намагаються дотримуватися режиму тиші, але підпал – це ж не обстріл".\nВід підпалу також гинуть люди. Під час ліквідації останньої пожежі загинув старшина Артем Бондаренко. Його колеги розповідають – поки гасили вогонь, що стрімко наближався до позицій, він евакуював майно, а згодом зник.\nПо ту лінію фронту супротивник нарощує сили.\n"За інформацією української розвідки, нещодавно на окуповану територію залізницею доставлено 700 тон паливно-мастильних матеріалів і шість вагонів з боєприпасами.\nЯкщо говорити про серйозне загострення, то це дуже мала кількість. Але ж це лише те, про що стало відомо, посилення може бути значнішим", – говорить колишній розвідник, волонтер благодійного фонду "Повернись живим" Андрій Римарук.\nЧитайте також: Андрій Римарук про перемир'я: у тих, хто пише про зраду в Facebook, немає повного розуміння, що відбувається насправді\nВін звертає увагу, що у звітах місії ОБСЕ з періодичною активністю фіксується присутність великої кількості важкого озброєння вздовж лінії розмежування. А ще прибуття військового транспорту автошляхами через неконтрольований україно-російський державний кордон.\nДо того ж, користуючись режимом тиші, ворог потужно укріпив свою передню лінію та другу лінію оборони. Зокрема, представники незаконних збройних формувань вирили окопи біля Золотого-5 та Ужівки та провели інженерні роботи неподалік хутора Вільного та Мар'їнки.\nПідтвердження цьому є у звітах ОБСЄ. Так, 28 серпня спостерігачі бачили 15 робітників, які за допомогою трьох екскаваторів та однієї вантажівки проводили земляні роботи вздовж автодороги Т1316. Тобто бойовики зараз швидко наближаються до лінії розведення.\n"Деякі позиції просто нахабно позаливали бетоном, і потім викурити там терористів буде дуже важко. А ще проводять регулярні тренування, заміновують територію.\nНаприкінці серпня ми маємо двоє поранених у 35-й бригаді – ворог застосував протипіхотну міну ПОМ-2: пролунав гранатометний постріл і вона полетіла у нашому напрямку. Ця міна зазвичай розривається або при падінні на землю, або самоліквідовується за 72-90 годин.\nСпілкуючись з нашими розвідниками, розумієш: та сторона постійно готується і чекає, коли надійде команда почати. Тож коли буде зірване перемир'я – питання часу", – додає Римарук.\nЗагострення на фронті цілком можливе на локальній ділянці. Якій саме – передбачити важко, лінія фронту – велика, але зважаючи на те, що у Мінську домовилися про відкриття нових КПВВ у Луганській області, то епіцентр подій може перенестися на Донеччину.\nПриміром, на початку вересня бойовики випробовували на міцність нерви ВСУ у районі Мар'їнки та Водяного – лунали поодинокі неприцільні постріли зі стрілецької зброї та підствольних гранатометів.\nЗа даними міжнародної розвідувальної спільноти InformNapalm, біля Ясинуватої та Горлівки зараз тримають позиції 100-а окрема бригада "Республиканская гвардия", мотострілецький полк "Восток" та 3-а мотострілецька бригада "Беркут" гібридних збройних формувань. Всі воюють на Донбасі з 2014 року.\nАле, як розповідають у Донецьку, найманці нервують.\nЗазвичай вони отримують високу зарплату, а нині "гонорари на війну" стали скромніші. І не лише тому, що позбавлені "бойових", а тому що Росія витрачає менше грошей на "республіки".\nДо того ж у лавах бойовиків некомплект – воювати серед місцевих нема кому. Люди насправді втомились. "Туристів", тобто громадян РФ, надсилають не найкращих. Але окупаційна влада розуміє, що для них важливо втриматися: ватажкам терористів подітися нема куди – політичних перспектив в Україні вони не мають, а в Росії їх не чекають.\n"Пушилін (ватажок терористів Денис Пушилін – УП) забрав будинок з саунами та фонтанами, що належить бізнесмену Сергію Хановичу, виженуть його звідти – де жити буде?", – говорить у розмові з УП житель Донецька.\nТим часом у Донецьку та Луганську бойовики, також посилаючись на дані спостерігачів ОБСЄ, погрожують Україні нападом. Мовляв, у звітах зазначено: ВСУ нарощує свої сили, зокрема, 53-я окрема бригада посилюється у районі Богданівки.\n"По телебаченню у Донецьку весь час повідомляють: Пушилін попередив: якщо українські військові не припинять облаштовувати позиції, його сили завдадуть удару", – продовжує житель Донецька.\nНа подібні заяви українські військові реагують спокійно: "Ми готові 24 години на добу. Всі підрозділи на місцях. Кількість особового складу не зменшується".\nПереконують, що дотримуються режиму тиші, на відміну від проросійських бойовиків.\nІнше питання, що за час умовного перемир'я українські бійці трохи розслабилися.\n"До тиші звикаємо потроху, підготовка деяких мала би бути кращою. Старі командири не дають розвиватися молоді", – говорить військовий на передовій.\n"У моєму житті вже було подібне перемир’я – я пережив таке у 2015-му, коли підписали другий Мінськ, – говорить Римарук. – Тоді ми виконали всі умови: розвідгрупи відійшли, припинили облаштовувати позиції. Протягом кількох тижнів мовчки дивились, як ворог посилюється.\nЗвісно, це морально важко. Але нині хлопці застосовують максимум дозволених технічних засобів, аби знати про ворога все – чути його і при першій же загрозі життю нанести адекватний удар у відповідь.\nЗараз не 2015 рік – техніка та озброєння змінилися, тактика війни теж. А деяка розслабленість дійсно є. Відчувши себе більш розкутими, наражаються на ворожі кулі снайперів. А таких у Донецьк приїхала нова партія – вони вже знають, де їм потрібно лежати і куди стріляти".\nЧитайте також: Танкіст Богдан Пантюшенко про життя після полону, війну і мир, мову, Майдан та владу та зрадників\nЗрештою наразі ситуація така, що Україна всіма силами намагається зберегти хитке перемир'я, а Росія провокаціями як на фронті, так і на дипломатичному рівні, прагне змусити виконувати свої вимоги й посадити Україну за стіл перемовин з бойовиками. Наразі для них головна тема – вибори на Донбасі.\nНедарма ж представник РФ у Мінську Дмитро Козак намагається скасувати зустріч політичних радників учасників "Нормандського формату", а Росія у Мінську навіть відмовляється проводити обмін полоненими через невирішене питання виборів.\nУ Москві, Донецьку та Луганську синхронно заявляють: Україна просила тишу, під час якої обіцяла поговорити, але розмови все ще немає. Тож у будь-який момент навіть найдовше в історії війни на Донбасі перемир'я може скінчитися.


Вершини СТОВ “Мусіївське” | Зоря Полтавщини. Громадсько-політична газета\nВершини СТОВ “Мусіївське”\nЗберігаючи накопичені традиції господарювання, тут завжди йдуть у ногу з часом – не цураються чужого досвіду, різних новацій. Ось і нещодавно сільгосппідприємству надано статус племінного заводу.\n– Звичайно, гордимося цим, – розповідає директор СТОВ "Мусіївське" Михайло Стеценко. – Бо зуміли зберегти стійкий племінний генофонд. Будемо нарощувати поголів'я. Вважаю, необхідний баланс слід утримувати не за рахунок придбання, а завдяки відтворенню стада.\n– Михайле Васильовичу, на Вашу думку, які головні завдання сьогодні стоять перед аграріями?\n– Передусім ефективно використовувати землі, впроваджувати передові, сучасні технології виробництва, своєчасно виплачувати людям заробітну плату, робити відрахування до бюджету. Ми сіємо 1565 гектарів цукрових буряків. Вели цю роботу в полі новітньою технікою, за найсучаснішими технологіями. Дивує, що з інших господарств району ніхто не приїхав поцікавитись, як працює ця техніка, як упроваджуються технології, котрі вкрай необхідні району. Мені пригадується поїздка до Чехії. Там на власні очі бачив, як агрофірми проводять виставки, на які звозять передову техніку, високопродуктивну худобу. З'їжджається багато людей, у тому числі й дітвора, щоб усе це побачити. Не дивно, що чеське сільське господарство значно випереджає українське. Ми побували на 12 місцевих молочних комплексах, де вивчали, як там на практиці впроваджують новітні технології. У кожному з них в середньому утримується по 800–1000 корів. Надій на фуражну корову становить близько 12 тисяч кілограмів молока на рік. Таких високих показників вдається досягати завдяки пільговому кредитуванню, суттєвій підтримці з боку держави. Чого у нас, на жаль, поки що немає. Товаровиробник нерідко залишається у програші. Приміром, один літр молока у магазині коштує більше 7 гривень. Молокопереробні ж підприємства купують у нас його по 3 гривні, а у населення – взагалі по 1 гривні 70 копійок. Доки держава не почне серйозно дбати про вітчизняних товаровиробників, суттєвих зрушень в аграрній галузі годі чекати.\n– Яких здобутків останнім часом вдалося досягти у СТОВ "Мусіївське"?\n– За минулий рік рентабельність господарства склала близько 30 відсотків. Рентабельними були молоко, а також цукрові буряки, інші сільськогосподарські культури. Торік, працюючи ще без Вишняківського відділка та без Левко-Ромоданівського, ми обробляли 5,5 тисячі гектарів землі, й фонд заробітної плати становив у нас 6,5 мільйона гривень, сума дивідендів на земельні паї – близько 3 мільйонів гривень. А на сьогодні ріллі обробляємо 7279 гектарів. Фонд заробітної плати значно зріс. Зароблені гроші видаємо людям двічі на місяць.\nТакож, до речі, за кожен орендований гектар, крім орендної плати, СТОВ "Мусіївське", згідно з договором про соціальне партнерство, платить сільським радам по 20 гривень. У рік це становить майже 150 тисяч гривень додаткових коштів до бюджетів сільських рад. Завдяки цим фінансам можна вирішувати низку соціальних питань. Допомагаємо школі, дитсадку, сприяли проведенню опалення в сільський будинок культури та облаштуванню місцевого стоматологічного кабінету, підтримуємо спортивну галузь.\nНа залізничній станції Хорол наша компанія має бурякоприймальний пункт. У цьому році придбано Петракіївський комбікормовий завод, де зберігатиметься та перероблятиметься зерно й у перспективі виготовлятимуться комбікорм і борошно. На станції діятимуть два пункти відвантаження зерна у вагони для відправки його за місцем призначення. Один – комбікормового заводу і другий – побудований нами. Не виключено, що незабаром і цукросировина буде прийматись у Хоролі на нашому бурякопункті, куди також потрібні будуть працівники. Наступного року буряки вирощуватимемо вже на двох тисячах гектарів.\nЧерез систему GPS ми здатні в будь-який час знайти земельну ділянку кожного нашого орендодавця. Запровадили це першими в районі.\n– Як у господарстві виплачують дивіденди за паї?\n– Переконаний, що не треба скупитись на виплату дивідендів за паї. З трьох відсотків потрібно переходити на більше, щоб у орендодавців зростали доходи. Тому й платимо ми по 5 процентів вартості паю. З переходом із трьох на п'ять відсотків для одного орендодавця сума виплати зросла на 767,5 гривні. А помножте цю цифру на кількість наших пайовиків – загальна сума зростання виплат буде вражаючою. То – додаткові гроші орендодавців, причому зароблені чесно, прозоро. І – додаткові гроші до бюджету в частині податку з доходів фізичних осіб.\n– Ваша оцінка діяльності інвесторів на Полтавщині й, зокрема, у Хорольському районі?\n– Мені прикро, що деякі інвестори знищують тваринництво, розпродують не ними надбане майно, навіть не збирають посіяного та ще й ускладнюють людям можливість розірвати з ними укладені договори оренди землі. Така позиція є, м'яко кажучи, незрозумілою. Наша ж холдингова компанія "Астарта-Київ" є надійним, перевіреним за час співпраці з товариством "Мусіївське" і багатьма іншими господарствами інвестором. Вона потужна, має 8 цукрових заводів, співпрацює зі світовими банками, впроваджує в рослинництві й тваринництві передові технології, не обділяє увагою соціальну сферу на селі. Тож і тягнуться люди до нас, до "Астарти-Київ", до товариства "Мусіївське".\nУ СТОВ "Мусіївське" завжди готові поділитися досвідом із колегами-аграріями, адже тут є що показати й розповісти. Мусіївка стала прикладом того, як колись неперспективне село завдяки мудрому й далекоглядному господарю, яким є Михайло Стеценко, відродилося, розквітло й впевнено дивиться в майбутнє. Поєднання любові до людей, турботами яких він опікується, і до землі, котра за дбайливе ставлення віддячує сторицею, виплекало цей симбіоз благополуччя, впевненості у власних силах і віри у завтрашній день.\nЛіміт часу вичерпаний. Будь-ласка, перезавантажте CAPTCHA. − 2 = п'ять


Як очистити унітаз від вапняного і сечового каменю | Ванна кімната\nЯк очистити унітаз від вапняного і сечового каменю\nГоловна › Ремонт › Ванна кімната › Як очистити унітаз від вапняного і сечового каменю\nЗагальноприйнятими нормами в кожному житловому будинку є, як правило, це правила дотримання чистоти та гігієни. Тим не менш, для кожного вона також є індивідуальною. Як говориться, унітаз – обличчя господині, бо хороші господині з моменту придбання підтримують санітарний прилад в чистоті, але якщо вам пощастило придбати квартиру з не зовсім чистим і охайним унітазом, необхідно домогтися його максимальної чистоти і дезінфекції. Тому, як очистити унітаз до білого – це один з найбільш актуальних у всі часи завдання кожної господині.\nЗвичайно ж, вдаватися до способів і засобів з очищення унітазу залежать від строку користування, стану, а також ступеня його забруднення. Одним з поширених питань серед господинь — чим і як очистити унітаз від сечового каменю своїми руками. Але перед тим, як дізнатися методи очищення сантехніки з конкретного випадку, необхідно дізнатися всі варіанти і способи чищення поверхонь.\nЯкщо говорити про камені на санітарному виробі, то його появі сприяють вапняні відкладення. Це не значить, що причиною є артезіанські води з свердловин або річкові водозабори. Сеча також супроводжує фактору виникнення і нашарування каменю.\nЗвідки виникають проблеми\nПопереджаємо освіта каменю та іржі\nВикористання побутової хімії в чищенні\nЯкщо розбиратися в структурі води, то в ній міститься частина розчинених мінералів. Відсоток осілого вапна відповідає відсотку води по своїй кількості, яка проходить через нього. Ну а якщо ще й бачок протікає, то вапняний наліт затримується вдвічі швидше, тижні в процесі користування бачком за призначенням.\nЯкщо використовувати сантехніку з поверхнею, яка характеризується пористістю і шорсткістю, то камінь буде накопичуватися і осідати значно швидше. Нерівні поверхні самі по собі передбачають затримку каменю і осідання на поверхні нальоту. Крім водного каменю нерівні поверхні припускають осідання сечового каменю, іржі і водного нальоту.\nЯк правильно очистити унітаз народними засобами\nЯкщо ви купуєте унітаз, варто розуміти, що глазуровані поверхні унітазів з санфаянса є більш гладкими. А це говорить про те, що поверхня буде забруднюватися рідше, і до чищення ви будете вдаватися, відповідно, рідше.\nУнітази з порцеляни є ідеальним рішенням для установки в квартирі. У них гладка поверхня, до чищення ви будете вдаватися рідше, але і на ціні це також позначається.\nНеправильна експлуатація сантехобладнання безпосередньо залежить від подальшого утворення сечового каменю й вапняного нальотам. Але сам наліт утворюється не відразу. Його можна помітити лише по закінченні певного періоду часу за певним відкладів на обідку унітазу і на зливному отворі. Що ж стосується сечового каменю, то його поява пов’язана з рідкісним зливом, нечастою гігієнічної прибиранням, а також некоректною експлуатацією унітазу.\nЧистимо унітаз від нальоту\nСлід розуміти, що в сечі міститься певний відсоток миниралов, і якщо нерегулярно змивати за собою, мінерали будуть утворювати наліт на поверхні унітазу, на стінках отвору зливу, який згодом може збільшитися по щільності, і згодом вже погано буде піддаватися чищенню.\nТе ж саме стосується і утворенню вапняного нальоту. Але його утворенню сприяє не тільки шорстка поверхня сантехпрібора, але і жорсткістю води, її химсоставом. Якщо вчасно попереджати утворення нальоту є можливість, то з сечовим каменем буде все набагато складніше.\nЯкщо поверхню унітазу має наліт, який супроводжується неприємним запахом, то це є результатом поганої або рідкісної чищення. Що можна зробити для чищення без використання дорогих засобів?\nОчищення унітазу від нальоту народними засобами\nУсунення протікання води з бачка унітазу. Для цього ідеально буде правильно відрегулювати поплавок. Бувають випадки (вкрай складні), які передбачають або ремонт, або заміну арматури.\nМожна купувати спеціальні таблетки для бачка, які можуть перешкоджати появі нальоту, а також сприяють розчиненню наявного нальоту.\nСлід також раз на тиждень очищати унітаз спеціальними засобами. Достатньо всього лише нанести його на поверхню, ну а потім просто змити.\nПам’ятайте про профілактику унітазу, так як це боротьба з мікробами і підтримання унітазу в чистоті. В іншому випадку ви можете запустити чистоту, перетворивши її в унітаз з каменем або іржею певної товщини. Якщо ж така проблема вже існує, слід придбати жорсткі засоби по позбавленню від сечового, водного каменю та іржі.\nЯкщо ви в здогадах, чим і як очистити унітаз від вапняного нальоту, пропонуємо звернутися до використання високоякісних хімічних засобів.\nПорошки з абразивами. Приміром, «Пемолюкс». Його використання досить просте. Надіньте рукавички, вычерпайте всю воду з унітазу, нанесіть на поверхню порошок і починайте терти його по поверхні до утворення білосніжній поверхні. Звичайно, цей процес очищення досить виснажливий, так і після такої чистки велика ймовірність того, що поверхня виробу стане шорсткою, так як абразивні частки на глазурованої поверхні або фаянсі утворюють мікроподряпини, сприяють швидкому накопиченню бруду.\nЧищення унітазу від нальоту спеціальними засобами\nЛужні засоби для чищення. Прекрасним рішенням для очищення сантехніки є наша вітчизняна «Білизна», ну або нині всіма улюбленого «Доместос». Їх основою часто служить розчин їдкого натрію, який може розчиняти сечовий камінь, ну а відкладення та їх залишки вичищаються йоржиком.\nЧим очистити унітаз від жовтого нальоту? Звичайно ж, слід вдатися до використання лугу. Видалити воду з унітазу, нанесіть луг на поверхню із забрудненою ділянкою і змийте через 30 хвилин. Якщо є необхідність, цей процес повторюється кілька разів, ну а «Білизну» через свою дешевизну можна залити замість води.\nЯкщо ваш бачок тече, перед початком очищення вам потрібно перекрити надходження води в нього, змити бачок, почекати, поки вся вода витече, в іншому випадку луг вода вимиємо, не розчинивши відкладення, жовтизну, камінь.\nКислотні миючі засоби. Використання при чищенні і позбавлення від водного каменю «Силита» — ідеальне рішення для позбавлення від каменю і жовтизни. По своїй дії він схожий з лужними засобами, але усунення каменю здійснюється значно швидше.\nЯк очистити унітаз від вапняного каменю народними засобами? Це питання також є однією з найактуальніших. Звичайно, до появи в магазинах відомих і якісних чистячих імпортних засобів, усі господині користувалися народними речовинами з очищення забруднених поверхонь унітазів. Достатньо було використовувати концентрат якої-небудь кислоти.\nЯк очистити унітаз від нальоту народними засобами\nЩавлева кислота. Використовується найчастіше у хімпромисловості, очищаючи поверхню виробів перед нанесенням емалі. Певна частина цього кошти чудово справляється з усуненням сечового каменю в унітазі, не даючи йому з’являтися. Щоб очистити унітаз щавлевої кислотою, необхідно на зволожену губку нанести кислоту і протерти ним поверхню або розчинити деяку частину її прямо в унітазі. Після цього засіб змивають водою, поверхня очищається губкою або йоржиком.\nЕлектроліт. Речовина, що використовується для акумуляторів. Теж відноситься до кислотних. Його наносять на поверхню і змивають водою через 15 хвилин. Якщо є необхідність, можна повторити процес.\nОцет. Ідеальне рішення для позбавлення від вапняного нальоту. Але оцет використовують тільки тоді, коли забруднення існує на поверхні вже кілька років. Щоб позбутися від нальоту, необхідно взяти склянку 9% оцту в ємність, підігріти до 40 градусів і відразу вилити в чашу унітазу. Сюди також можна додати трохи соди, але відразу змивати не варто, необхідно почекати кілька годин. В ідеалі – вилити на ніч, а вранці змити. Процес можна повторювати, якщо є необхідність, ну і повторювати неодноразово. Можна використовувати оцет 70%, додаючи в нього така ж кількість йоду. Процедура виконується неодноразово.\nЛимонна кислота. Це чудовий засіб, ефективно бореться з каменем і вапняним нальотом. Щоб досягти повного блиску і чистоти поверхонь унітазу, в його чашу необхідно висипати кілька пакетиків кошти і закрити кришку. Після закінчення декількох годин змивається. Процедура може повторюватися кілька разів, поки наліт не зникне.\n«Кока-кола», «Спрайт». Прекрасний варіант чищення, яке стало відоме зовсім недавно. Щоб позбутися від нальоту, в унітаз наливається кілька пляшок рідини. Яка в ньому міститься кислота, чудово роз’їсть відкладення.\nЯк очистити унітаз від нальоту кока-колою\nЩоб уникнути появу іржі та каменю, потрібно раз на тиждень чистити унітаз. Прекрасним рішенням у профілактиці чистоти – це подкрашивающие таблетки, які кидаються в бачок унітазу, підфарбовуючи, дезинфікуючи і ароматизируя воду. Крім цього, використовуються різні ароматичні та дезінфікуючі засоби, що прикріпляються до обідку унітазу. Чистота і приємний запах вам забезпечений. А що може бути краще?\nЯк правильно очистити унітаз за допомогою народних засобів


UkrUP “Органік” VS “Класика” | AgroONE\nкогда 9–10 сентября\nАгрокалендарь Украина UkrUP “Органік” VS “Класика”\nUkrUP “Органік” VS “Класика”\nТОВ «СП «УкрАП» запрошує всіх учасників плодоовочевого ринку на Третій часниковий форум UkrUP “Органік” VS “Класика”\nФорум відбудеться 9-10 вересня у Києві на базі київського аграрного ВУЗу — Національний університет біоресурсів і природокористування за адресою: вул. Героїв Оборони, 15.\nЧасниковий ринок в Україні не розвинений і не стабільний. Однак це не означає що ми не повинні прагнути конкурувати на світовому ринку. У світі домінують усього дві країни Китай та Іспанія.\nКитай це дешево. Іспанія це якість. Україна має потенціал зайняти середню нішу — гідне якість при більш низькій ніж у іспанців ціною. За рахунок більш низьких витрат при вирощуванні часнику.\nОднак низькі витрати це не завжди низька собівартість — адже на собівартість безпосередньо впливає врожайність з гектара. А іспанці в цьому досягли більш значних показників (в середньому ніж українці). Однак навіть в Іспанії (не кажучи вже про Китай) абсолютно не розвинене вирощування часнику по еко стандарту. А попит на таку продукцію є. Ось по суті і шлях для українських виробників часнику — підвищувати врожайність по класичній системі вирощування (мета -12-14 тон з гектара) і освоювати вирощування часнику без застосування пестицидів.\nУ рамках дводенного заходу будуть розглянуті наступні питання:\nОбговорення стану і перспектив галузі, успіхи у просуванні на міжнародні ринку та шляхи об’єднання зусиль виробників часнику для загальної вигоди через кооперативи. Окремо підніметься тема системи харчування і захисту часнику на основі агрохімічного аналізу грунту і рослин а також тема мікорізації як способу природної біостимуляції. В дискусія приймуть участь вчені провідних аграрних вузів країни і обговорять шляхи підвищення ефективності вирощування часнику, сортимент часнику, ризики вирощування. Не оминемо питання класичного вирощування часнику 9системи захисту) і окремо подивимося на систему вирощування еко- часнику. Обговоримо потенціал експорту органічної продукції з України та огляд трендів.\nЗ усіх питань щодо участі зв’язуйтеся з оргкомітетом форуму: + 380 (50) 657 74 75 Ганна Морозова\nТелефон: + 380 (50) 657 74 75 Ганна Морозова\nвулиця Героїв Оборони 15, Киев, город Киев, Украина


ЯК ПОЧАТИ РОЗМОВУ І ВИРІШИТИ СПІРНЕ ПИТАННЯ? » "Www.studua.org" - студентське самоуправління\nПортал студентських самоврядувань » Життя » ЯК ПОЧАТИ РОЗМОВУ І ВИРІШИТИ СПІРНЕ ПИТАННЯ?\n21 2015 15:13 Переглядів: 1126 Комментарів: 0\nІноді так важко виносити деякі теми на обговорення. Як сказати підлеглому про те, що він погано справляється зі своїми обов'язками? Відпроситися на кілька днів з роботи? Сказати своєму клієнтові, що Ви допустили помилку? Що нам заважає завести таку розмову? Напевно, ми боїмося наслідків. А що, якщо великий клієнт відмовить у подальшій співпраці і пояснить причину відмови Вашому керівнику? Ваш підлеглий сприйме критику як особисту образу? А, відпросившись з роботи на пару днів, даєте привід босові подумати, що Ви непрацездатний, лінивий працівник? Кожному з нас доведеться зіткнутися з такого роду проблемою. Тому, до того, як почати переговори, радимо Вам:\nВизначити мету переговорів\nЧому Ви хочете почати цю розмову? Чи піде це на користь Вам, Вашій компанії, відділу, кому-небудь із співробітників? Спочатку чітко сформулюйте причину виниклої проблеми. На основі цього розробіть стратегію розмови. Тільки після цього починайте обговорення проблеми. Вас розлютили? Не поспішайте вступати в гарячу дискусію. Ви можете піти на приводу негативних емоцій і забути справжню мету розмови. Продумайте кілька шляхів вирішення проблеми. Спробуйте інші шляхи, щоб досягти поставленої мети.\nУсвідомити всю складність ситуації\nЦілком можливо, що Ви дуже довго уникали цієї розмови. Що Вас зупиняє? Чого Ви боїтеся? Подумайте, що найжахливіше може статися, якщо Ви зможете доторкнутися цю тему? Чи Можете Ви уникнути негативних наслідків, і яким чином? Це допоможе Вам швидше приступити до вирішення проблеми. Потім подумайте, що може статися, якщо взагалі не будете починати цю розмову, а залишити все як є. У більшості випадків такий поворот справи Вам не допоможе, а навпаки ускладнить ситуацію.\nЗабезпечити приємну атмосферу розмови\nПодумайте, як зробити розмову приємним для обох сторін. Запитайте, як Вашому співрозмовнику найзручніше вести переговори. Будьте готові до того, що Вас попросять почати обговорення проблеми, як тільки Ви про це згадаєте. Якщо Ви ще не готові, скажіть, що Вам треба трохи часу для підготовки, щоб більш чітко сформулювати всі пункти проблеми і не займати дорогоцінний час співрозмовника даремно. Подумайте, де Ви хочете провести зустріч: в окремому приміщенні або в ресторані, кафе під час ланчу. Запитайте співрозмовника: коли і де ми могли б обговорити з Вами таку-то проблему?' Зіставте відповідь зі своїми побажаннями і графіком роботи.\nРетельно підготуватися до переговорів\nЯкщо Ви збираєтеся торкнутися 'хвору' проблему, подумайте, як це може позначитися на Вас в емоційному плані. Слухайте свій розум, будьте раціональні, не йдіть на поводу у емоцій. Продумайте, яка може бути реакція у співрозмовника на Ваші зауваження, побажання, прохання. Під час розмови дайте йому висловити і свою думку – не перебивайте, намагаючись довести свою точку зору. Заздалегідь перевірте, чи можете Ви оперувати якимись законами, які допоможуть Вам досягти мети. Можете навіть репетирувати свою промову з близькою Вам людиною, з тим, кому Ви повністю довіряєте. Бажано, щоб ця людина не був співробітником Вашої ж компанії.\nПодивіться на проблему з іншого боку\nЇї рішення може поліпшити Ваше становище в компанії, стосунки з іншими членами команди або Вашими клієнтами. Усвідомивши всі плюси ситуації, Вам буде легше почати розмову на цікаву для Вас тему.


✔ Лосини короткі Принт, яскраві зручні лосини на літо, рожеві, зелені.\nЛосини короткі Принт.\nКолір: принт рожеві квіти, принт тропіки.\nПараметри: довжина по боковому шву - 95см, для всіх розмірів. Зріст моделі на фото - 171см, на моделі розмір S.\nЛосини короткі Принт. Ref.: MA0853GL3065\nНеймовірно стильні та зручні вкорочені лосини. Яскравий принт розфарбує Ваш день! В таких лосинах просто неможливо бути не в гуморі! Внизу зібрані на куліску. Зверху зручний пояс-резинка. Стійка до зношення тканина, не затягується. Легко вдягати та зручно носити!\n⚠ Перше прання ручне при температурі до 40 градусів.\nШтани Наомі Нова.\nКружка "Сурікати" матова


Турецький суд засудив суддю ООН до 7,5 років позбавлення волі — OTO Inform - Оперативно та Об'єктивно\nТурецький суд засудив суддю ООН до 7,5 років позбавлення волі\nТурецький суд засудив суддю Міжнародного трибуналу ООН у Гаазі Айдина Сефу Акая до 7,5 років позбавлення волі. Про це повідомляє Радіо Свобода з посиланням на державне інформаційне агентство Туреччини Anadolu.\nЯк повідомляється, заарештований у вересні минулого року Акай звинувачується у членстві в терористичній організації FETO, яку очолює проповідник Фетхуллах Гюлен, що живе у вигнанні в США. У свою чергу, суд ООН 15 червня заявив, що Акай проходив по справі, в якій звинувачуються члени FETO.\nТуреччина звинувачує Гюлена в організації держперевороту у липні 2016 року, причому ці звинувачення сам Гюлен заперечує. Гаазький суд зазначив, що затримання Акая і судові розгляди проти нього порушили міжнародне право, так як він повинен мати дипломатичний імунітет.


Новость 3 | Ланнівська\n39541, Україна, Полтавська область, Карлівський район, с. Ланна, вул. Миру, 5\n+38 (05346) 2-49-75\nПП «Ланна агро»\nПродаж б/у техніки та обладнання\nцукор з добірних буряків вирощених полтавськими агрономами\nСвітовий досвід. Сучасні технології\nДобірні ягоди та фрукти нашого саду\nСучасне виробництво цукру зі збереженням корисних властивостей\nЗастосування нових ефективних, екологічних технологій,налагоджені цикли виробництва якісної продукції вирощеної з любов’ю.\nВирощування зернових,бобових,маслянистих і технічних культур\nСвіжий хліб з хрусткою скоринкою найвищої якості зі збереженням традицій хлібопечення від справжніх митців смакоти.\nКоли я почав тут працювати, — починає свою розповідь Олександр Тимоха, генеральний директор ПП «Ланна-Агро», — тваринництво вже було одним із бізнесів. А коли в країні настали нестабільні часи, то ми були єдині в регіоні, хто зміг зберегти й розширити цей напрям роботи».\nНині в Полтавській області крім цього підприємства є ще декілька так само потужних господарств, котрі мають розвинене тваринництво. Проте, що примітно, у ПП «Ланна-Агро» у загальній структурі рентабельності молочному тваринництву належить половина. Як наголошують у самому господарстві, це важлива бюджетоутворювана галузь, котра в останні два роки часто рятувала підприємство в складні моменти його існування.\nПП «Ланна-Агро» входить до складу бізнес-групи, де також представлені ТОВ «Ланнівський МТС», ТОВ «Промінь» і ПП «Ланнівський цукровий завод». Кожне із цих підприємств має кількалітню успішну історію, а окремі з них ведуть її ще з початку ХХ ст. Крім того, ТОВ «Промінь» забезпечує молочну ферму кормами, бо основний напрям його роботи — рослинництво.\nУ ПП «Ланна-Агро» утримують 2840 голів ВРХ української червоно-рябої молочної породи. Нарощували стадо за рахунок саморемонту. «На початку роботи, вже як у приватного підприємства, у нас було 800 дійних корів, — розповідає Олександр Федорович. — За два роки ми наростили ще 150, завдяки чому збільшили дійне стадо до 950 голів. Це, в принципі, непоганий показник. Особливо зважаючи на недосконалу організацію технологічного процесу на молочній фермі».\nІз приходом розуміння того, як вести молочний бізнес і як працювати з молочними коровами, було вирішено провести масштабну модернізацію. Зокрема, за рахунок власних коштів було відремонтовано корівники з прив’язним утриманням корів, обладнано літні вигульні табори з установленими просто надворі під навісами молокопроводами вітчизняного виробництва, молоко з якого, до речі, відразу прямує в танки-охолоджувачі.\nКрім того, поділився своїми думками головний зоотехнік підприємства Борис Гук, почали активніше працювати з незалежними консультантами, оновили персонал, що обслуговує молочну ферму, змінили підходи в закладанні консервованих кормів на зберігання.\n«Кормам тепер приділяємо особливу увагу. Нас навчили заготовляти якісно сінаж і силос. Не просто так, як вийде, а відповідно до технології, у належний період бутонізації рослини. Цього року отримали сінаж з умістом протеїну 18,4%. Це хороший показник».\nРаніше в господарстві погано працювала система водопостачання, корови часом навіть відчували спрагу. Сьогодні все по-іншому: організовано вільний доступ тварин до води, що позначилося на надоях, адже високоудійні корови повинні багато пити.\nКрім того, до модернізації в господарстві не було родильного відділення, тож корови й телята перебували в одному приміщенні. Тепер же корови, які щойно отелилися, знаходяться в одному приміщенні, а новонароджені телята — в іншому. Утримують молодняк у клітках, які сконструйовані умільцями господарства й зроблені самостійно зі звичайної арматури.\nОтже, усіх тварин на фермі поділено на окремі групи: нетелі, новотільні, сухостій 1, сухостій 2, корови після отелення, телята тощо. Кожна група тварин має своє приміщення та свої раціони.\nЯкщо раніше для проведення штучного осіменіння запрошували сільського ветеринарного спеціаліста, який із самою процедурою часто був знайомий тільки за картинками підручника, то сьогодні підприємство взяло на роботу на постійній основі власного техніка ШО, що має належну освіту й потрібний багаж знань.\nУпровадили систему мотивації персоналу: наприклад, якщо показники приросту й здоров’я телят належні, то за кожну голову такого теляти працівник отримує 60 гривень.\nІнновації в зоотехнії\nНа ПП «Ланна-Агро» всі технологічні процеси зав’язані на особливостях фізіології молочних корів. Наприклад, доїння тут дво- й триразове для кожної окремої групи тварин. «Якщо корова не дає 25 кг молока на добу, не потрібно її в такому разі доїти тричі, — переконаний Борис Михайлович. — А от на роздоюванні ми доїмо своїх корів тричі, бо тоді молоковіддача є максимальною й великий ризик виникнення маститу. У літніх таборах доїння дворазове, бо спека не сприяє молокоутворенню та молоковіддачі. Я ще зі студентських років пам’ятаю, що потрібно витримувати певні проміжки часу між доїннями. Наприклад, між ранковим, обіднім і вечірнім доїнням мають бути проміжки у 8 годин. Тоді доїння буде фізіологічним. Тому, щоб серед ночі не починати доїння, доїмо корів не тричі, а двічі — о 6-й ранку та о 18-й вечора. Однак новорозтелених корів у літні табори не переводимо й доїмо навіть улітку тричі на добу».\nТелиць у літні табори випускають на початку квітня й утримують там до грудня. Дійне стадо переводять у літній табір із початку травня, а в кінці вересня повертають у приміщення. Бо коровам для вимені потрібно, щоб нічна температура була хоча б +15 ˚С, а от телиці не такі вибагливі до умов навколишнього середовища. Якщо розпочинається період дощів, то тварин часто забирають у корівники, щоб вони не місили в загонах грязюку. Однак за гарної погоди тварини знову прямують надвір.\nОсіменіння корів у ПП «Ланна-Агро» повністю штучне, ректо-цервікальним методом у віці 16 місяців. Покривають корів сіменем канадського голштина практично без застосування системи синхронізації гормональними препаратами. Виняток становлять ті тварини, що довго не приходять в охоту, а це десь 15% усього стада. Результат такого покращення стада очевидний: за останні два роки продуктивність корів досягла 7 тисяч літрів на корову за лактацію та 30 літрів на добу від тварини на старті.\nТелят після народження примусово випоюють молозивом, а далі годують молозивним молоком, яке зберігається в спеціальному банку молозива. На п’яту добу в телят беруть аналіз крові на імуноглобулін. Якщо показник більше ніж 6 г/л, значить ця тварина своєчасно була випоєна молозивом. Випоювання відбувається із соски до восьмої доби, а потім ще два дні зі спеціального відра-соски. На цьому етапі оцінюють кондицію молодняку: якщо теля досягло 65–70 кг ваги — кондиція слабка; 70–80 кг — середня, понад 80 кг — добра. Потім тваринам перестають випоювати молоко й протягом 2–3 тижнів, щоб зняти післямолочний стрес, згодовують тільки сіно та воду. Із 21 дня життя телятам згодовують ще й подрібнену солому, щоб розвинути рубець. У шестимісячному віці телята споживають уже все. Воду температурою +40…+42 ˚С їм дають із першого дня — згідно з новими технологіями.\nНа сьогодні підприємство здає вироблене молоко вищим сортом на ТОВ «Злагода». «Коли всі вирізали поголів’я, то ми своїх корів на м’ясокомбінат не здали й не шкодуємо про це. Тим більше сьогодні, коли ситуація на ринку молока така, що попит перевищує пропозицію — принаймні в нашому регіоні. Усі молочні заводи хочуть молока. Нещодавно до нас приїздив представник компанії «Данон», який пропонував співпрацю з нашим підприємством. Однак я тоді конкретно йому поставив йому запитання, де він був, коли влітку ціни не було, а молока було аж занадто багато, коли Росія давила нас своїми ембарго, коли ринок Криму було втрачено, як і ринок сходу України?», — ділиться своїми міркуваннями генеральний директор ПП «Ланна-Агро». — Як товаровиробник я вважаю, що сьогоднішня ціна на молоко нормальна. Їй більше нікуди й не потрібно підніматися. Якщо пару гривень прибутку є, то чого ще більшого чекати? Усе залежить від собівартості, а над нею потрібно невпинно працювати. У нас, наприклад, собівартість літра молока становить 2,8–3 гривні. Взагалі, у собівартості молока є моменти, на які ти можеш вплинути та які є можливість оптимізувати. А є ті, які, як і погода в агрономії, від тебе не залежать. Наприклад, ціна палива, електроенергії, газу, ветпрепаратів, вакцин, заробітна плата персоналу, що обслуговує тварин, тощо».\nДо речі, вирощених бичків господарство продає населенню. А крім того, часто реалізує теличок на інші молочні господарства переважно Черкащини та Полтавщини.\nНе робіть мені нерви, як кажуть в Одесі\nКоли розмова торкнулася державної підтримки, генеральний директор передового молочного підприємства Полтавщини різко змінився на обличчі, із чого стало зрозумілим, що тема ця гостра й непроста.\n«Навіщо ми закуповуємо для потреб внутрішнього ринку сухе молоко й інші продукти — у перерахунку на сире молоко на мільйони тонн щорічно? А потім говоримо про підтримку вітчизняного виробника. Українським виробникам потрібно, щоб у критичні моменти держава проявляла якусь турботу про нас. Наприклад, тільки цього літа, коли закупівельні ціни поповзли вниз, нова команда аграрного міністерства підписала меморандум із переробниками, яких зобов’язала не знижувати ціни, а вироблену продукцію закупила у Держрезерв. Тобто за рахунок цього було втримано ціну й ніхто не втратив прибутку», — підкреслює Олександр Федорович.\nУ господарстві кажуть і про те, що не бояться старту торгівлі з Європейським Союзом, бо впевнені у своєму молоці. Єдине, що дивує тутешніх виробників, — чого вони повинні проходити прискіпливі перевірки єврокомісарами, коли сьогодні потрібно зосередитися насамперед на насиченні внутрішнього ринку молока та продуктів із нього. А переробникам спрямувати свої погляди не на закритий ринок ЄС, а й на інші також.\nКрім того, керівництво ПП «Ланна-Агро» обурює те, що в Україні все ще заробляє не виробник, а посередник чи торгівля. «Коли переважно влітку суттєво знижуються закупівельні ціни на сире молоко, то чи так само падають вони в торгових мережах? Ні! Я жодного разу не бачив, щоб тоді, коли виробники продають молоко собі в збиток, мережі хоча б на пару копійок знижували ціни на готові продукти з нього для українських споживачів. І де тут справедливість? Треба, щоб усі робили й заробляли», — ділитися наболілим Олександр Федорович.\nжурнал The Ukrainian Farmer, листопад 2014 року\n← Новина 2\tЛАННІВСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД – 112 РОКІВ УСПІХУ →\nСертифікати відповідності та якості товару видаються виключно на вимогу Покупця. Якщо у вас з'явились запитання, будь ласка, звертайтесь за телефонами, вказаними в розділі "Контакти".\nЯкщо у Вас залишилися питання, Ви можете написати нам через форму зворотнього зв'язку, або зателефонувати за цими номерами.\n+38 (050) 404-10-61\n2016 © ПП «Ланнівський цукровий завод»


Натщесерце не вживати»( Витяг з Інструкції) Художник мусить бути голодним\n«Натщесерце не вживати»\n( Витяг з Інструкції)\nХудожник мусить бути голодним... обов'язково... до обіду. А по обіді він має спати. Усі звірі після їжі сплять. Художник, що кинув своєю творчістю виклик суспільству, має на це право. Після сну він мусить гуляти вулицями, наповненими свіжим морським повітрям, і думати про написане. Щось додавати, щось закреслювати. Повернувшись додому, записати те, що не забулось за час прогулянки. Лягаючи спати, він мусить думати про приємне. Приємні думки заколисують, як мамина рука на плечі. А вранці... Вранці художник знову мусить бути голодним...\nПогодьтесь, художник — це не тільки живописець або гравер, а й той, чиї дії не може повторити більшість братів по розуму, інакше ця більшість не помітить кинутого їм виклику.\nМені іноді вдається доладньо придумувати. Звідки я знаю? Багато критиків дочитують мене до кінця. А потім довго і люто лають. Звіра відчувають, голодного. Для кого художник, у даному випадку автор, мусить бути голодним? Не має значення для кого, суттєво те, що він обіцяв! Тому в мене дієта, а сьогодні ще й розвантажувальний день. Вода, вода, увечері дозволю собі кілька яблук. Щоб уникнути спокуси - холодильник порожній, як каса після пограбування. За яблуками сходжу до магазину ввечері, а зараз — за стіл.\nПам`ятаєте, були короткометражки «Кіно нашого дитинства», «Футбол нашого дитинства»? Я теж хочу написати про дитинство, про його смак, точніше, про смаки. Але не про ті, що визначали схильність до жанру чи стилю, а про смаки в їхньому первісному значенні, як про реакцію пухирців нашого язика на вміст ротової порожнини.\nТема гарна. По-перше, дитинство. Не всі читачі були пілотами і шахтарями, але повз дитинство ніхто з дорослих не проскочив. По-друге, вічна історія. Багато станів душі, не лише кохання, з`являються і зникають, а їсти хочеться... Особливо сьогодні.\nТепер треба сюжет, події, до того ж драматургічні, коли стосунки героїв до події одні, а після — інші. Драйв має бути, енергетика по-нашому. Ще Хічкок радив: «Добре, коли фільм розпочинається із землетрусу, а далі напруга зростає». Ось це зростання і є драйв. У сюжеті потрібна зав'язка, розв'язка і фінал, обов'язково щасливий. Інакше грошей на картину-трагедію в наш ринковий час ніхто не дасть. Добре, що в плановий встигли зняти «Ліра» і «Гамлета». Та, до біса жарти.\nСюжет. Якщо про бублики за п'ять копійок з ковбасою за двадцять дві кіно вигадати?\nВаріант перший. Приїздить до рідного міста людина, яка років з тридцять як закінчила школу і виїхала вчитися до Москви або й ще далі, у Томськ. Там пройти було легше. Потім до нього батьки переїхали і жили вони там довго і щасливо. Один раз надійшов йому лист від однокласників, що мають вони намір відзначити 30-річчя закінчення школи. Наш герой зібрався, приїхав на день раніше, щоб вулицями на самоті прогулятись, дитинство згадати. Речі на вокзалі до камери схову поклав, вийшов у місто, а гаманця немає… Загубив або ще гірше... І блукає він містом голодний, як я зараз, і згадує. І ми разом з ним бачимо ці спогади через кінохроніку або кадри старих фільмів. І ще час від часу він кудись телефонує по мобільному, а там не відповідають. Це буде не текст, а підтекст. Можливо, він у своє дитинство телефонує... Мобільник обов'язково потрібний, тому що в щасливому фіналі йому зателефонує чесний перехожий, який знайшов гаманець, а в ньому лежали його візитівки. Разом з чесним перехожим вони йдуть до ресторану і там замовляють... стільки смачного. Стоп-кадр.\nВаріант другий. Навчався хлопчик у школі у величезній і щасливій країні, а батьки його так від цього щастя стомилися, що виїхали за океан і його із собою прихопили. Пройшло тридцять років, він прилетів до рідного міста у справах фірми, де працює, а багаж його загубився, тимчасово, до щасливого завершення. Але наш герой цього не знає і дуже стурбований, тому що, поспішаючи, він до валізи поклав також портмоне з грішми і кредитками. І гуляє він містом, голодний, як я зараз, і згадує, телефонує кудись. У дитинство, напевно. А потім йому телефонують, що багаж знайшовся. Він відразу до аеропортівського ресторану і там замовляє... стільки смачного. Стоп-кадр.\nВаріант третій. Жив-був хлопчик, потрапив до поганої компанії, і щось вони з друзями накоїли. А коли він вийшов, знову щось накоїв, потім вийшов і знову накоїв. Словом, повернувся він у рідне місто років через тридцять. Зупинився у товариша, з яким разом сидів. Той пішов на роботу, а наш герой вийшов на площадку, що на поверсі, черевики почистити, а двері зачинилися, — добре, що це було влітку. І він у начищених черевиках гуляє рідним містом і згадує, голодний, як я зараз. А щасливий кінець? Він свого товариша на вулиці зустрів до настання шлункових кольок, і вони разом пішли до ресторану і там замовили... стільки смачного. Стоп-кадр.\nСюжет практично є. Як говорили колись на партзборах, візьмемо за основу. Варіанти можна комбінувати, зараз їх треба наповнити змістом, епізодами.\nОсь він заходить до казино, до залу гральних автоматів, крутяться на барабанах яблучка, вершки, грушки, а там колись був овочевий магазин. І на тому місці, де стоїть стіл під зеленим сукном, і струнка панянка-дилер карти роздає, стояла пишногруда продавщиця невизначеного віку і торгувала соками...\nВ обов'язковому асортименті були томатний, виноградний і яблучний. У конусоподібних тубах, як три богатирі, вони прикрашали майже всі гастрономи у великих містах. До томатного обов'язково додавалося дві склянки. Одна із сіллю, як правило, крупною, з «кривавими» слідами соку, друга з мутно-червоною сумішшю соку і проточної води. У ній стирчали одна, рідше дві алюмінієві ложечки, якими розмішували сіль. Сік на очах у покупців продавщиця переливала з трилітрових сулій у туби з краниками у вузькій нижній частині. Поверне продавщиця краник — і пінливий напій наповнює грановану склянку, щойно вимиту на твоїх очах мийкою-фонтанчиком… Ось таке собі біде. Розбавляли соки рідко, більше заробляли на недоливі, наливаючи їх у 150-грамові склянки, куди належним двомстам грамам вміститися не вдавалось. Потім туби випускати перестали. Їх замінили графини, з яких наповнювали все ті ж грановані склянки. Приблизно тоді ж вітамінний трикутник перетворився на квадрат — на прилавках з'явився березовий сік — прозора водичка зі смаком свіжонарубаних дров.\nМоїм улюбленим був томатний, обов'язково із сіллю, яка розмішувалась довго в склянці, але так і не розчинялася до кінця. Вона осідала сизими кристаликами на дні і перетворювала останній ковток соку на ковток морської води. Ніхто не ніс тоді в маси інформацію про шкідливість варених томатів. Ніхто не писав на трилітрових суліях, що їхній вміст шкодить вашому здоров'ю, веде до облисіння, імпотенції, падіння худоби та індексу Доу-Джонса... Втім, і сьогодні цього ніхто не пише...\nЗазвичай, я випивав три склянки в день, смакуючи, пив по склянці в різних магазинах, пропиваючи тридцять копійок, що їх видавали мені на сніданок. Батьки до рідкісної форми алкоголізму ставились поблажливо насторожено.\nА які смачні були з томатним соком пиріжки і їхні старші брати — чебуреки. Пиріжки, почорнілі від багаторазово пересмаженої олії, були з м'ясом, лівером (тобто з печінкою), бутером (тобто з іншими нутрощами), картоплею, капустою і, нарешті, з горохом. Були ще пиріжки з повидлом, але з томатним соком вони не смакували. Стоп-кадр.\nДосить про улюблений сік на голодний шлунок. Я пішов на кухню, випив літр мінералки. Почуття голоду захлинулося й опустилося на дно. Йдемо далі.\nВиходить наш герой з казино і заходить до магазину, що торгує золотом. А колись на цьому місці було кафе-морозиво. Перед ним на вулиці стояла будка, де продавали загорнені в бляклу обгортку стаканчики з пломбіром і молочним. Молочне коштувало дев'ять копійок, дешевше було тільки фруктове на паличці, за шість. Це була заморожена солодка водичка, тепер вона називається «сорбет» і подається в дорогих ресторанах між стравами, щоб смак попередньої не заважав смакувати наступну. Пломбір був різним: і за 15 копійок, і за 19. Лінії по виробництву «ескімо» за 11 копійок у нашому місті не було, зате було «ленінградське» у шоколаді на паличці за 22, а найдорожчим було морозиво за 28 копійок, з горішками. Але це на вулиці. А в кафе в залізні вазочки морозиво відпускали на вагу. Двісті грамів — чотири різнобарвних кульки. Триста — кульки ледь вміщувалися у вазочці. Як правило, ця доза закінчувалася ангіною для тих, у кого ще були гланди, або фарингітом, у тих, хто з ними розлучився. Іноді це робилося навмисне, щоб з тиждень порозкошувати вдома і не писати контрольну з математики. Вберегтись від застуди мала сприяти тепла газировка, якою треба було запивати з'їдену кульку.\nСтоячи в черзі, багато хто, не відриваючись, дивився на ополоник, що опускався в теплу воду, перед тим як добути з залізної банки чергову кульку полуничного, шоколадного або ванільного пломбіру. Багатьом стомлені від ангін і ГРЗ батьки забороняли їсти морозиво на вулиці і в кафе, пропонуючи натомість підігріте вдома, «смажене», як ми його називали. Жалюгідна подоба. В деяких місцях продавали м'яке морозиво. Воно, красиве, витонченими струмками на ваших очах наповнювало вафельні стаканчики, але було водянисто-несмачним. Чи то не все в ці апарати закладали, чи то не все, що красиво, — смачно. Багато хто з нас потім переконалися в цьому на інших прикладах...\nПоруч з ювелірним розміщується офіс мобільного зв'язку, а колись там був найсмачніший магазин — кондитерський. Розпочнемо з тістечок. Тістечка, як і люди, були різними, а коштували однаково. Соціалізм. Рівність. Тістечка — 22 копійки, люди — дорожче. Найпопулярнішими були «трубочки». Гострі на язик жартували: «Чесна дитина любить не маму з татом, а трубочки з кремом». Ще любили «кошик», «слойку» і те, що робилося з кондитерських залишків, — «картоплю». У нашому місті була лінія з виробництва шоколадно-вафельних тістечок. Теж за 22 копійки. А в Москві таких ліній не було. Напевне, для того щоб там теж чогось не було, як у інших. Соціалізм. Рівність. Тому відряджені до столиці обов'язково везли перев'язані паперовими канатиками коробки. Зараз їх замінили різнобарвними стрічечками. Паперові канатики залишилися в дитинстві разом з паперовими солдатиками Окуджави...\nДо сусіднього відділу завжди стояла черга. За цукерками. У цьому була якась своя педагогіка. Потім все життя «за цукерками» доведеться стояти в черзі...\nІз шоколадних, дорогих, найсмачніші були «Білочка», «Ведмедик на Півночі». З дешевих — льодяники, соєві батончики, іриски «Золотий ключик». Великою популярністю користувалися карамельки з грузлим-нудотним наповнювачем із загадковою, принаймні, для мене, назвою «Ракові шийки». Яке вони мали відношення до приреченого на мученицьку смерть підвиду членистоногих, я так і не зрозумів, проживши добру, тому що першу, половину життя... На липкій обгортці зображувалися веселі раки, про які одна кулінарна книга писала: «Раки люблять, щоб їх варили живими».\nРаків ми їли рідко. В ті роки з вуст у вуста передавалося правило: раків можна вживати тільки в ті місяці, у назві яких є буква «Р». Оскільки більшість таких місяців (у російській орфографії) припадала на холоди, то хто ж знав, де раки зимують? А зараз правило змінилося: якщо є гроші, то можна все.\nТак, вистачить про кондитерський, пішли до ковбасного. Зараз тут магазин модного одягу, а раніше був гастроном, а в ньому - ковбасний відділ. Асортимент у ньому, по мірі наближення перемоги розвиненого соціалізму, скорочувався. Нас, дітей, це не дуже хвилювало, тому що наша улюблениця «лікарська» залишалася в ньому аж до соціалістичного кінця. За що ми її любили? Напевне, за відсутність вкраплень сала і жиру. Ціна всі роки залишалася незмінною — 22 копійки за сто грамів. Правда, м'яса в ній ставало все менше і менше. Зараз щось схоже відбувається з цінами за квадратний метр нерухомості. Обіцяють, що вони рости не будуть, але багато хто боїться, що метр буде зменшуватись і зменшуватись.\nПоряд з «лікарською» лежали «любительська», «окрема», «шинкорублена» і — неодмінна складова шкільних обідів — «молочна» та сосиски в целофані. Стоп-кадр.\nТреба знову пити воду, щоб не захлинутися слюною від спогадів про попередників хот-догів. До речі, чому я пишу тільки про те, що їли, а що пили...\nЗа бутиком, що був гастрономом, — «Цигарковий будинок», тут продають сигари, цигарки і супутні їм предмети. Попільниці, напевне. А тоді тут був заклад громадського харчування. Їжа поза домом була їжею громадською і вживалася в закладах громадського харчування. У цьому закладі на величезній сковороді смажили шашлики. Запахи чути було по всьому кварталу. Порція складалася з рівного числа пісних і жирних шматочків м'яса, политих червоним соусом. Їх укладали в тарілочку з металевої фольги. Товщина фольги досягала товщини металу сучасного автомобіля, але це був одноразовий посуд! Правда, я не пам'ятаю, щоб ці тарілочки валялися в урнах. Може, вони були багаторазовими?.. У ті часи в багатьох квартирах у буфетах-гірках поруч з чеським кришталем гордо стояли красиві порожні пляшки «з-під імпортного пива» і, повірте, порожні пивні банки.\nЇли шашлики, стоячи біля високих столиків. Жирні шматочки залишали, пісні з'їдали. Тоді багато їдалень і кафешок були стоячими. Партія й уряд готували народ до фуршетів. На столиках стояла сіль, а в пельменних, бувало, — ще й пляшечка оцту. Я ще застав час на початку шістдесятих, коли, виконуючи рішення партії й уряду, громадське харчування тримало на столах безкоштовний хліб, гірчицю, перець із сіллю. Це було після проголошення Хрущовим, що «комунізм не за горами». Як з'ясувалося, проголосити комунізм можна, побудувати не можна. Безкоштовний хліб зник зі столиків разом зі знятим Хрущовим, незабаром за ним пішли гірчиця і перець, а в багатьох містах і сіль. Зниклим з магазинів перцем стали торгувати цигани, вихідці з країни походження пряностей. «Перець, перець, тіні, тіні, кали, кали!» — кричали вони в підземних і надземних переходах, перетворюючи їх у прообрази сучасних супермаркетів, що торгують і косметикою, і квітами, і пряностями.\nПісля шашликів хочеться пити. Тепер про те, що пили, тим більше, коли пишеш про питво, їсти не так хочеться.\nКрім згаданих соків, іноді в продажу з'являлися дорогі, імпортні, — наприклад, сік манго індійського походження. Склянка коштувала тридцять копійок. Апельсиновий і мандариновий коштували приблизно стільки ж, але виробництва були грузинського. На смак соки були гірко-солодкими, як життя Грузії в споєній родині...\nПоруч із соками продавали «прохолодні напої», як правило, теплі. «Освіжаючий», «Оживляючий», «Літо», «Ситро», «Крюшон» — газировка із сиропом, розлита в півлітрові пляшки. Виокремлено тримався кавовий напій невиразного смаку «Мокко» — наша відповідь «Пепсі-» і «Кока-колам», разом узятим.\nВід спеки тоді рятували тінь, вентилятор і газировка. «Брудна» була із сиропом і коштувала чотири копійки. «Чиста» коштувала копійку, ще за копійку можна було купити коробку сірників, їх часто давали замість здачі. Більше за копійку нічого не можна було купити. Продавали газировку в будочках, що стояли по всьому місту. У них же заправляли сифони. Заправка маленького коштувала 6 копійок, великого — 12. Іноді в них додавали сироп. Тоді зі слонячого носика з'являлася рожева піна. Говорили, що заправка сифонів було справою вигідною. Заощаджували не на воді, а як і сьогодні, на газі, що у великих балонах стояв, притиснутий до дерев'яних стінок будочок-поїлиць.\nВипиваючи залпом склянку холодної газировки, що била в ніс, в очі, навіть у вуха, ми уявляли себе дорослими, які випивають залпом склянку горілки і з посмішкою заявляють, що після першої не закушують. Як герой Сергія Бондарчука у фільмі «Доля людини».\nСмачніше газировки був тільки квас. На розлив з величезних бочок на колесах, що розвозили містом щоранку і збирали на заправку щовечера. Вони весело гриміли, зчеплені, як вагони трамвайчика, по кілька штук відразу. Також розвозили по місту і бочки з пивом, але це вже смаки нашої юності.\nЗа квасом завжди стояла черга з бідонами і суліями, що звільнилися від заготовлених на зиму огірків. А багато хто бажав пити його на місці, хто з маленького кухля за три копійки, хто з півлітрового— за шість. Квасно-пивні кухлі деякі члени черги називали келихами. І хоча в їхньому вигляді не вгадувалися дворянські предки і навчання в пажеському корпусі, назва кухля келихом додавала їм легкої чарівності, що швидко зникала, коли ті починали з цих кухлів пити. Правило «вимагайте долива після відстою» вступало в протиріччя з бажаннями черги, прагнучої квасу, тому заробляли продавці на піні. А в перебудову правило перетворилося на жарт: «Вимагайте долива після застою».\nТоді, у дитинстві, нас не хвилював ні відстій, ні застій, хоча запам'ятався один анекдот сімдесятих. В Єлисеєвський магазин заходить дідок і бурмоче собі під ніс: «Ось тут до революції, лежали осетри, тут ікра стояла в бочках, а тут кошики з ананасами, і кому це все заважало?». Сміялися. Щоб розсмішити сьогодні, треба розповідати по-іншому. Той же дідок, той же магазин. «Тут раніше продавали газировку за копійку, квас за три, морозиво за дев'ят і ковбасу за карбованець за кілограм — і кому це все заважало?». Цікаво, чим буде смішити дідок років через тридцять?\nУ продавців квасу, пива, соків, газировки, крім основних обов'язків, було ще одне завдання: стежити, щоб склянки і гуртки-келихи не віднесли бажаючі ними покористуватись як тимчасово, так і постійно. Тимчасово — цюхвилинні компанії, що розпивають на вулиці те, що пити на вулиці не можна. А постійно — студенти та інші мешканці численних міських гуртожитків.\nВідсутність цієї функції була слабким місцем автоматів з газводою, пивом і соками. Гроші автомат брав, іноді наливав за них оплачену рідину в кількості, що відповідала регулюванню, але стежити і перешкоджати розкраданню склянок він був конструкторами не навчений. Часто замість склянок під отвором, з якого з'являлася живальна волога, роїлося трохи ос у чеканні прагнучих, котрі приходили до автомата зі своєю тарою, як правило, порожніми баночками з-під майонезу.\nГоворять, була пропозиція замінити склянки залізними кружками на ланцюзі, але воно не втілилося. Напевно, боялися, що кружки будуть красти разом з автоматами.\nЯкось за морем друзі запросили мене до російської лазні. Біля виходу з парної біля бочки з холодною водою висів черпак. На товстому колодязьному ланцюзі... У піонерських таборах кухлі біля бачків з питною водою теж були на ланцюжках, але ті були тонкіші. Діти — вони адже не дуже сильні, поки не виростуть...\nКухлі і склянки милися на очах покупців. Про СНІД ще ніхто не знав, так само як і про всякі гепатити. Герпес називали лихоманкою, що з'являється після поцілунків на протязі. А як миють склянки зараз? Ми цього навіть не бачимо.\nАле не будемо про страшне... А про що будемо? Про смачний теплий хліб з булочної, що приносився додому пощипаним. Був білий за 28 копійок з беретиком-окрайцем, а був за 26 копійок — без беретика. Часто куплений за 28 додому попадав за 26. Беретик зникав по дорозі. А булочки? А сайки? А кукурудзяні пластівці — предтеча поп-корну?\nА ще про що? Про смачне згущене молоко. Якщо банку поварити години дві, молоко в ній перетворювалося у велику іриску. Про печиво, про вафлі з варенням... Стоп-кадр. Треба ще води попити.\nВзагалі, виходить не сценарій, а сумбурний фізіологічний нарис, тільки не 19-го, а вже 21-го століття. Як швидко летить час...\nТреба смаки систематизувати. Якими вони були? Як і люди, вони були різними.\nБули смаки буденні і були святкові. Були сезонні і були заборонні. Були навіть примусові. Які? Ну, наприклад, смак риб'ячого жиру, на якому виросло наше покоління, як австрійці на вальсах. Вони на вальсах, а ми на риб'ячому жирі. Або смак теплого молока з пінкою. У школі в перших класах треба було пити молоко. Іноді його заміняли киселем з концентрату, і це було свято. До молока додавалася маленька біла булочка. Тоді з білим хлібом у країні була напруга, а дітям ці булочки видавалися в обов'язковому порядку. Часто в шкільному дворі ними грали у футбол. За це лаяли. Чи знали ті, хто лаяли, що те, що дається безкоштовно, — не цінується і дорослими людьми?\nТепер про смаки сезонні. Це сьогодні у фруктів з овочами розпався зв'язок часів, а тоді перші кавуни були в серпні, перший виноград — у вересні, перша полуниця — у травні, перші помідори — у червні. Апельсини були в авоськах, тих хто прилетів з Москви, лимони з Грузії надходили регулярно, а мандарини тільки узимку. Загалом, улітку варили варення, а взимку пили з ним чай.\nРазом із соціалізмом пішла радість від перших огірків і динь. Залишилася — тільки від прожитих років...\nТепер про смаки святкові. Чи міг бути святковий стіл без холодцю? Його приготування завжди супроводжувала інтрига «застигне — не застигне». Ранком ми прибігали на кухню, відкривали холодильник і радісно кричали: «Застиг, застиг!». Варили його по-різному, але найсмачнішим він був з півня.\nПостійним сусідою холодцю на святковому столі був салат олівье. Московський ресторатор і кулінар Люсьен Оливье, який дав йому своє ім'я, не міг знати, що цей салат стане символом розвинутого соціалізму так само, як вінегрет, був символом недорозвиненого. Майонез і горошок купували задовго до свят, тому що бували вони в продажу рідко. У заможніших домах в салат клали куряче м'ясо або язик, у домахах побідніше — варену ковбасу, але жодне святкове застілля без нього не обходилося.\nДефіцитні рибні консерви зберігали до свят. Шпроти, наприклад. Багато хто думав, що так зветься маленька рибка, що плаває в Балтійському морі, а виявилось, що це спосіб її приготування. Часто сусідкою шпротів виявлялася рибка сайра. Іноді на святковому столі з'являлися бутерброди з ікрою. До речі, у ті роки всі іменини поділялися, як риба, на дві категорії: з ікрою і без ікри. За кількістю ікринок і, відповідно, їхній відстані одна від одної на бутерброді можна було з точністю до десятки визначити зарплату господарів.\nНайпопулярнішим десертом був «Наполеон». «Наполеони» поділялися на «сухі» — з масляним кремом — і «мокрі», із заварним. Рідше зустрічався торт «Кутузов».\nСмачно було їсти в гостях і смачно було доїдати святкову їжу протягом кількох днів після їхнього відходу. Готували завжди з розмахом і запасом.\nВистачить про смаки святкові, так можна і слюною ненароком захлинутися. Переходимо до забороненого. Стоп-кадр.\nНайсмачніші смаки — смаки заборонені. Хто не знайомий з виразом щодо насолоди забороненого плоду?\nРізним дітям забороняли різне. Переважній більшості забороняли їсти насіннячко. Велика склянка — десять копійок, маленька — п'ять. Бабусі, що їх продавали, загортали насіннячка в газети — коли в передовицю «Правди», коли в некролог на останній сторінці. Але найчастіше насіннячка загортали в листочки зі шкільних зошитів і, відлузгавши кульочок, можна було познайомитися з думками автора про подвиг молодогвардійців або образ Печоріна.\nЛускати насіння вдома вважалося непристойним, на вулиці — тим більше. Єдиним винятком був стадіон, до радості його трибун. Батьки часто говорили: «З'їсти склянку насіння — це випити півсклянки соняшникової олії і вилизати язиком квадратний метр асфальту», — не допомагало. Іноді бабусі продавали білі насіння, кабакові. Вони були дорожчі і солодші. Чорні, соняшникові, підсолені при смаженні, ми любили більше. І хоча ціна на них була картельною, нижче п'яти копійок за маленьку склянку вона не опускалася, деякі бабусі демпінгували, відсипаючи нам насіннячок і на три, і навіть на дві копійки. До речі, бабусі першими приймали на себе удари борців з нетрудовими доходами.\nПродукт переробки насіннячок — козінакі — продавався в підземних переходах з рук, як тоді говорили, не завжди чистих. Для їхнього вживання потрібні були ще здорові зуби, здатні розгризти спресоване в солодкому сиропі насіння, а такі були не в кожного.\nЗ заборонного минулого малосольні огірочки, що лежать поруч з кошиками, наповненими насіннячками, на газетці і жадібно всмоктують в себе свинцеву типографську фарбу. Вони були набагато смачніші за своїх побратимів розміром з м'яч для регбі, що їх продавали в магазинах.\nЩо стосується газетної свинцевої фарби, то вона стикалася з людським організмом не тільки через бутерброди, що загорталися в газети, і насіння. До масового поширення серветок різного призначення було ще далеко. Але ми про смаки, а не про післясмак нашого дитинства.\nВзагалі, найсмачніше в магазинах не продавали. Ознакою статку була мимохідь кинута фраза: «Ми харчуємося з базару». Зараз навпаки. Тоді на ринках все було свіже, дорожче і смачніше. Коли вся економіка стає ринковою, можна обійтися без базарів. Напевне. Але ми про смачне, про те, що продавалося з рук на базарах і вулицях. Наприклад, про кукурудзу, про зварені качани молодої кукурудзи, таємно обламані на колгоспних полях. Іноді продавці самі посипали їх сіллю, вручаючи покупцям, іноді надавали це право останнім. З`їдалась кукурудза до останнього зернятка на качані. Скільки приступів апендициту було спровоковано смаком молодої кукурудзи, знають тільки хірурги.\nА ще був заморський смак жувальної гумки, що її привозили моряки і нечасті загранвідряджувальники. Найчастіше це була жуйка «Wrіеglеу's», відома в народі як «чорна стрілка». У школі про повернення з рейса тата- моряка вчителі дізнавалися по дружно жуючим на уроках друзям щасливого власника декількох пачок жуйки. Кожну пластинку розривали на кілька частин і голосно жували, уже бачачи себе на обкладинках ще не бачених західних журналів. «Хто носить майку «Адідас», той завтра Батьківщину продасть», ну а хто жуйку жує, той і до завтра чекати не стане. Офіційно жуйка потрапляла в країну тільки як призи за виграш у чеських Луна-парках. Але соціалістичні цукерки-жуйки були не рівня за смаком капіталістичним пластинкам і подушечкам. Ой, як жувати хочеться, до того ж не жуйку.\nЯ підійшов до вікна і відчинив його. Вітер з моря наповнював місто свіжим повітрям, захотілось на вулицю. Ні, треба працювати.\nЩо ще згадати? А може, вистачить про їжу? І чому я свої спогади називаю нашими? Може, іншим подобалося зовсім інше. Зефіри, мармелад «лимонні часточки», приміром, а не огірки на газетці... Хто я такий, щоб про мої смаки кіно знімати? Краще напишу сценарій про щось сучасне. Про пробку. Машин все більшає і більшає, напевне тому, що жити все важче і важче. Отож, сидить людина у своїй машині в пробці. У когось щось сталося — і всі стоять. Годину стоять, дві стоять, машину кинути не можна, а їсти хочеться, і водій починає згадувати... Так, стоп-кадр...\nВід цієї дієти творчість швидше перейде в голодні галюцинації, а є в домі щось. Один приятель розповідав, як давним-давно він випросив у товариша ключі від квартири, що пустувала. Уночі вони з дівчиною так зголодніли, що стали шукати в шафках їстівне. Знайшли залишки макаронів, пачку панірувальних сухарів і пляшку соняшникової олії. Макарони зварили, а потім обсмажили в сухарях — і смачнішого вони нічого в житті не їли. Звідки я про це знаю? Тому що, коли вони запрошують на річницю свого весілля, щоразу неодмінно пригощають гостей макаронами «по-грецьки». Так, забув згадати, що квартира була на Грецькій вулиці.\nНу, а мені що робити? Холодильник порожній, а шафки? Я заглянув в усі відділи. В одному знайшов тертку з залишками сиру для спагетті, але їх було замало, та й злизувати з тертки було боляче. В іншому стояла пляшка із соняшниковою олією на денці. Я заглянув під шафку. Удача. Туди закотилися і встигли прорости декілька картоплин. Байдуже. Якими смачними вони були з ледь гіркою, але такою ароматною смаженою олією, посипані хрусталиками великої повареної солі!\nПоїм і ляжу спати, думав я. Маю право. А після сну піду гуляти по наповнених свіжим морським повітрям вулицях і буду думати про написане. Увечері повернусь і допишу про молочні коктейлі, про компот на дачі і про багато чого іншого, що залишилося в дитинстві і пам'яті.\nДоївши картоплю, я вимив тарілку і ліг на канапу. Заснув швидко, ніби мамина рука лежала на моєму плечі...\nтел. автора в м.Одеса: +38(048)718-06-03, 786-91-60


де купити юридичну адресу - Юридична адреса\nІснує три варіанти у виборі юрадреси :\n1. Реєстрація підприємства на домашню адресу одного із учасників. Це може бути квартира, в якій тимчасово проживає засновник майбутнього підприємства, або яка належить йому на законній підставі. Мінусом сама цього варіанту є те, що контролюючі органи отримують право завітати з перевіркою до Вашої оселі.\n2. Держреєстрація за реальною адресою. Ви реально берете в оренду придатне приміщення або воно Вам належить. Це був би ідеальний варіант, але - не всі новостворені компанії можливість дозволити собі взяти в оренду пристойне приміщення, особливо при вартості оренди у Печерському р-ні.\n3. По-третє, це реєстрація підприємства за юридичною адресою у Печерському р-ні. Тут укладається угода на надання Вашої компанії приміщення, зокрема у спільне користування. Реально Ви там не знаходитесь, але за цією адресою здійснюється майже все поштове обслуговування Вашої компанії, а також підтвердження місцезнаходження будь-яким особам і т.д.. Слід зазначити, що ці договори повністью влаштовую податкові і т.д. органи та проходять при акредитації на митниці.\nде купити юридичну адресу, автор — juraddress.com.ua\nРейтинг статьи: 97% из 100 возможных. Голосов всего: 365. Отзывов пользователей: 170.