Куди на Рівненщині відправили нові швидкі\n26 Жовтня, 10:33\nСьогодні підрозділи Рівненського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф отримали 10 автомобілів швидких. Медичні бригади виїжджатимуть на цих авто до хворих з підозрою на COVID-19.\n«Вже вдруге у цьому році нам вдалося закупити автомобілі швидкої допомоги. Цього разу їх 10, на загальну суму понад 19 мільйонів гривень. Такого оновлення автопарку вже не було упродовж останніх 6 років. Раніше за кошти НСЗУ було вже закуплено 5 авто. Також ми чекаємо поставку ще 5-ти карет швидкої допомоги. Тобто разом область матиме 20 таких автомобілів», – розповів в.о. голови Рівненської ОДА Сергій Подолін.\nЗа його словами, це стало можливим завдяки правильному визначеному алгоритму руху пацієнтів з COVID-19, який в цілодобовому режимі коригується. В результаті на Рівненщині вдалося зекономити кошти, які підуть на оновлення парку санітарних автомобілів екстреної медичної допомоги.\n«Машини вироблені на базі Сitroen jumper типу В з потужним дизельним двигуном стандарту EURO-6. «Швидкі» обладнані всім необхідним для надання якісної медичної допомоги й транспортування до лікарень пацієнтів з важкою формою перебігу Covid-19», – зазначив медичний директор центру екстреної медичної допомоги Олег Гикавчук.\nЗокрема, на «борту» автомобілів встановлені системи дихальної підтримки та подачі кисню, аспіратори, небулайзери, дефібрилятор, електрокардіограф, пульсоксиметр, глюкометер та інфузомат тощо.\nАвтомобілі поїдуть до Зарічненського, Рокитнівського, Володимерецького, Березнівського, Костопільського, Рівненського, Здолбунівського, Млинівського, Радивилівського та Демидівського районів.\n«Тепер ми зможемо ще якісніше надавати допомогу хворим, – розповіла старший фельдшер Здолбунівської підстанції Наталія Семенюк. – Сучасний транспорт дозволить швидше доїжджати до пацієнтів. До того ж він укомплектований новим та сучасним обладнанням».\nРівненщина швидка допомога


Козацький спецназ – пластуни\nВони були відмінними розвідниками та стрільцями, витривалими воїнами та… гарними психологами.\nСьогодні бойове використання, що вже стало практично безперервним та збільшення значення сил спецназу у збройному протистоянні з сепаратизмом та екстремізмом усіх видів є об'єктивною реальністю. Однак в період Великої Кавказької війни XIX століття ефективно діяв свого роду козацький спецназ – пластуни ( від слова пласт, тобто лежачі пластом) – піші команди та частини Чорноморського, а потім і Кубанського козацького війська.\nГоловна задача пластунів була в тому, щоб зберегти станиці від неочікуваного нападу кавказьких горців. З цією метою вони були забов'язані вести постійний нагляд за кордонною лінією з таємних місць-схованок, лягати своєрідним живим капканом на дорозі можливого проникнення врага у козацькі земель.\nКОМАНДИ ОСОБЛИВОГО ПРИЗНАЧЕННЯ\nОднак одним наглядом зі стаціонарних пунктів задачі пластунів не обмежувалися. В спекотне літо та у сувору зиму вони здійснювали рейди по вражій землі, патрулювали по обом берегам Кубані, відкривали невідомі стежки в болотах та броди у прикордонній річці, позначали такі місця тільки їм одним відомими мітками, знаходили сліди, своєчасно виявляли підготовку до набігу. Обрав зручний момент, пластуни наносили, по теперішній термінології, "точкові" удари по невеликим групам горців, що хотіли здійснити розбійничий рейд, нищили їх вожаків, крали табуни коней, обмежуючи цим мобільність ворога.\nСпочатку пластуни розміщувались вздовж лінії невеликими групами, як тоді їх називали, "товариствами" або "батареями". Кожна батарея мала невелику сигнальну пушку, з якої робився вистріл тривоги при виявленні ворога, що йшов у набіг великими силами. В 1842 році в штатний розклад кінних полків та піших батальйонів Чорноморського козацького війська були добавлені пластунські команди чисельністю відповідно 60 та 96 чоловік кожна. Зброю вони мали більш сучасну, ніж інші козаки, в тому числі, першими отримали далекобійні штуцера з прикріпленими штиками. З розрахунком специфіки важкої та повної небезпек служби пластунам було призначено й підвищене порівняно з іншими козаками жалування.\nБойові традиції та тактика пластунів складалася століттями. У поході вони знаходились у передовому розвідницькому дозорі, на привалі - у засаді у бойовій охороні . У польовому укріпленні - у постійних пошуках по навколишнім лісам та ярам. При цьому пластуни ніччю групами від 3 до 10 людей проникали глибоко у місце перебування ворога, спостерігали за ними, підслуховували розмови.\nПластуни й одягались як горці, причому як самі бідні. Кожний пошук по густим лісам та болотам повністю псував одежу. Похідну одежу пластуна становили подерта, покрита різнобарвними латками черкеска,; потерта, руда від старості папаха, як правило, заломлена на затилок; чувяки з шкіри дикого кабана, щетиною назовні. У руках вірний штуцер з тесаком, на поясі - ніж та так названі причандали: порохівниця, мішечок для куль, жирник-масленка, шило з рога дикого козла, казанок. Брали з собою у пошук й ручні гранати (якщо притисне ворог, запалювали запали і завалювали його гранатами, а самі - давай Бог ноги). Інколи екіпіровку доповнювали балалайка чи скрипка - розважити себе та товаришів у рідкісні хвилини відпочинку.\nУ інтересах секретності ведення розвідки пластунам дозволялось носити навіть фарбовану бороду. Багато з них знали місцеві мови, погляди та традиції. У декотрих аулах у пластунів були приятелі - кунаки, які повідомляли їм плани ворога. Однак дані, отримані навіть від найбільш довірених друзів-кунаків, завжди підлягали перевірці.\nВикористовувались пластуни й для разблокування осаджених неприятелем козациких укріплень. Так було, наприклад, коли горці чисельністю приблизно трьох тисяч чоловік зробили спробу захвату Кримського укріплення, розташованого за кордонною лінією на річці Кубані. На допомогу гарнізону отаман Бабич відіслав 40 пластунів.\nКомандир групи козак Крижановський вирішив відтягнути на себе як можна більшу кількість нападників. Він розгрупував та сховав пластунів на березі річки за стовбурами дерев, що були принесені під час весняного повноводдя. Влучний вогонь стрільців наносив ворогу відчутні втрати. Намагання горців у кінному та пішому строю зім'яти горстку пластунів успіху не принесли. Після двохгодинного бою пластуни разом з гарнізоном укріплення примусили ворога відступити на свою територію.\nПри бойовому зіткненні у ході розвідницького рейду пластуну майже ніколи не давались в руки ворогам. Вважалось правилом, що пластун скоріше втратить життя, ніж свободу. Вміло обравши позицію й завчасно примітивши шляхи відступу, пластуни у випадку переслідування відстрілювались чи мовчки ховались на місцині. В обох випадках супротивник боявся негайно відкрито атакувати невелику групу розвідників, знаючи влучність пластунського вистрілу й небезпеку засади. Відбивши таким чином "кураж" у переслідників, пластуні відходили. Поранених у біді не кили, загиблих - хоронили на місце чи по змозі уносили з собою.\nДосвідчені пластуни були відмінними психологами. Наприклад, учили молодь, що у розвідці при зустрічі з ворогом один на один "навіть найхоробріший з горців не відмовиться трішки злякатися , якщо на нього ніхто не буде дивитись, якщо не буде свідків з довгими язиками. Коли річ не йде про здобич, горець полюбляє, щоб яскраве сонце світило на його подвиг, щоб на нього дивились якщо не сорок століть, так сорок земляків, у котрих, звісно, сорок язиків". Тому у такій ситуації, говорили ветерани, горець навряд чи з своєї ініціативі піде на конфлікт й скоріше за все ухилиться від сутички з озброєним й готовим до бою козаком.\nСклалась своєрідна система відбору в пластуни. В пластунські команди козаки не назначались, а вибиралися "стариками" з оточення надійних й перевірених на ділі воїнів. Намагались брати молоде покоління з перевірених й надійних пластунських династій, у котрих секрети бойового й мисливського діла передавались по наступництву від дідів й батьків. Пройти відбір могли тільки козаки, здатні на важку пластунську службу й маючі окрім природної вдачі й відваги ще й вірне око й тверду руку для пострілу без промаху.\nОсобливо жорсткі вимоги були до фізичної підготовки. Пластун повинен був бути здатним здійснювати довгі марші у горно-лісистій місцевості, у холод та спеку, ситий й голодний. Обов'язковими вважались такі якості, як холоднокровність та терплячість, щоб у прямій близькості до ворога пролежати багато годин у очереті, кущі та траві, нерідко у льодяній воді, на снігу чи влітку у хмарах набридливої мошкари, не розкривши при цьому своєї присутності необережним рухом.\nТактика дій пластунів в повній мірі відповідала поставленим їм задачам, характеру місцевості, особливостям ворога. Сучасники знали її як "вовчий рот та лисиці хвіст". У пошуку у тилу недруга головним вважалось забезпечити секретність власних пересувань, знайти неприятеля першими, вміло завести його у засаду. У пластунів не затримувались козаки, що не вміли убрати за собою свої сліди, не освоїли мистецтво безшумного пересування. Цінилися люди, здатні читати сліди й визначати по ним склад учасників набігу, що готується и напрямок їх руху.\nПерейшовши на сторону ворога, пластуни зникали. А коли по росистій траві чи сніжному настилу за ними тягнулись зрадницькі сліди, вміло їх заплутували, хитрували, як старі зайці: рухались вперед спиною, скакали на одній нозі, по різному приховували дійсний напрям руху й чисельності групи.\nПрироджені мисливці, пластуни вміло застосовували у протистоянні ворогом численні мисливські правила. Наприклад, "переслідуй з оглядкою".\nІ НЕ ТІЛЬКИ НА КАВКАЗІ\nВидатні якості пластунів послужили Вітчизні не тільки на Кавказі, але й на інших театрах воєнних дій. У Кримській війні (1853-1856 рр.) 2-й та 8-й козацькі пластунські батальйони відрізнились у боях під Балаклавою та при обороні Севастополя на легендарному четвертому бастіоні. Пластуни робили вилазки у окопи противника, з особою, притаманній тільки їм акуратністю знімали стійкових, знищували зброю, а одного разу захватили і з допомогою полонених французів донесли до себе три ворожі мортири. Знаходячись у дозорах, секретах, у розвідницьких пошуках, пластуни звертали увагу на часті малозначні на перший погляд деталі у діяльності ворога. Розкривали нові артилерійські позиції, знаходили ведення робіт по риттю тунелів з метою закладки мін під розташуванням руських військ.\nДивлячись на пластунів, командири армійських піхотних полків у Севастополі почали заводити у себе по їх прикладу особливі команди. Відбирали найхоробріших й кмітливих солдатів, видавали їм рідкісні на той час у регулярних військах штуцера й вислали в нічні дозори. Солдати переймали у бувалих пластунів їх хватки, звички та навіть стали повторювати в одежі.\nВідрізнились у Севастополі й були нагороджені пластуни Кравченко, Чиж, Білий, Онищенко, брати Сопельняки, Семак. 2-му Кубанському пластунському батальйону пожалували Георгіївське знамено з написом «За зразкову відмінність при обороні Севастополя 1854 и 1855 років», 8-му батальйону - Георгіївське знамено з надписом «За відмінність при взятті фортеці Анапи 12 червня 1828 року та зразкову мужність при обороні Севастополя 1854 и 1855 років».\nБрали участь пластунські частини у русько-турецьких, Русько-персидській, Русько-польській та Русько-японській війнах. Двадцять чотири пластунських батальйони бились на фронтах Першої світової війни. На Кавказькому фронті розвідувальні групи пластунів проникли в Месопотамію (на території теперішнього Іраку), де встановили контакт з передовими частинами союзних Росії британських військ. У цій війні у кінних козацьких полках змінилось два состави, у пластунських батальйонах - три...\nУ Великій Вітчизняній війні назву "пластунських" по традиції мали деякі козацькі батальйони, полки й Краснодарська пластунська стрілецька дивізія.\nОчевидно, у наші дні з ціллю наступництва традицій варто було б подумати про присвоєння частинам спецназу, що відрізнилися почесного іменування "пластунські".\nУ всі часи у всіх народів особливо почиталися воїни не тільки мужні і відважні на полі битви, але і такі, що володіють неабиякою хитрістю і кмітливістю. Про таких героїв, що пробиралися під покривом ночі в саме серце ворожого стану, оповідачі-кобзарі складали пісні і легенди, що передавалися з вуст у вуста не одне покоління. Були подібні молодці і серед запорожців, яких вороги називали "урус-шайтан", - "руськими дияволами", а самі козаки - пластунами...\nВиникнення пластунів втрачається в товщі століть і сходить до часів стародавніх, до епохи зародження самого козацтва в південноукраїнських степах.\nСеред тридцяти восьми куренів Запорізької Січі був і Пластунський курінь - факт сам по собі дивовижний, оскільки всі січові курені називалися або на честь отамана-засновника, як так: Васюрінський, Брюховецкий, Поповічевський, або по місцевості, звідки вийшли перші запорожці, як то: Уманський, Полтавський або Канівський. І лише Пластунський курінь називався за родом діяльності козаків, що його складали. І крім того, назви і чисельність всіх без виключення куренів було постійним з моменту заснування найпершої, Хортіцкой Січі ще славетним Байдою Вишневецьким у 2-ій половині XVI століття.\nТаким чином виходить, що пластуни, як окремий військовий підрозділ, з своїми бойовими прийомами існували вже у момент зародження самого запорізького козацтва, і тому питання про походження пластунів залишається відкритим.\nЦілком можливо, що традиція ця така стародавня, що йде своїм корінням в прийоми слов'янських воїнів, які, за словами візантійських і староруських літописів, уміли ворога "руками поясті".\nТаємниці покривали діяльність пластунів впродовж всієї запорізької історії. Ці невтомні розвідники були щупальцями козачого війська в походах, провідниками в безбережному морі сухих степів, де вдень правили шляхи під сонцем, по високих курганах, по скрутням трави, а вночі більше вухом та слухом. Без зусиль дізнаємося пластунів в наступних рядках "Історії запорізьких козаків" Д.І.Яворницького: "Ховаючись, ніби звіри, по тернах і очеретах, уміючи вити вовком, викрикувати перепелом, харчуючись всім, що тільки попадалося по шляху, запорізькі козаки гострозоро видивлялися ворогів, раптово нападали на них і з малими силами розбивали і перемагали безліч ворогів".\nПроте із-за незначності відомостей, що повідомляються хроніками, запорізьких пластунів легко сплутати як з козаками-могильниками, що влаштовували свої наглядові пости на високих "могилах" (курганах) і повідомляли про пересування татарської орди в степах, так і із знаменитими "характерниками", про яких ходили легенди. У народній пісні про Семена Палія, що вважався також «характерником», є слова, які в рівній мірі можна віднести і до всіх пластунів: "Хто в траві врівні з травою? Хто у воді врівні з водою? Хто у лісі врівень з лісом, Перевертень в лісі бісом? То Палій, то Палій..."\nВідносно невелику увагу, що приділяється пластунам істориками тієї епохи, легко пояснити подіями тих далеких часів, коли діяльність запорізьких розвідників була просто непомітною і незначною на тлі грандіозних по своїх масштабах козачих повстань і походів під керівництвом Сагайдачного, Хмельницького і Сірка.\nІ як це не покажеться дивним, завіса таємниці прочинилася над пластунами лише після руйнування Запорізької Січі в червні 1775 р. російською армією, що поверталася з кримського походу. Діючи згідно маніфесту Катерини II, наляканої розмахом Селянської війни на чолі з Омеляном Пугачовим і що б уникнути подібного в Малоросії, війська генерала Текелі оточили Січ, заарештували козачу старшину і роззброїли запорожців. Частина з них під покривом ночі зуміла тайком поплисти вниз по Дніпру на човнах, перебратися через море у володіння Оттоманської імперії і, прийнявши турецьке підданство, заснувати Задунайську Січ. Більшість же січовиків розсіялися по всій Україні, чекаючи кращих часів.\nВ кінці 80-х рр. XVIII століття, напередодні нової війни з Туреччиною, всесильний фаворит імператриці генерал-фельдмаршал Григорій Потемкін, світлий князь Таврійський, випробовуючи потребу в легкому флоті, вирішив відродити запорізьке військо, назване спершу "Військом вірних Козаков".\nЗапорожці хоробро проявили себе в російський-турецькій війні 1787-1791 рр., особливо відрізнившись при узятті Очакова і фортеці Березань. Саме тоді козаче військо і перейменували в Чорноморське. За заслуги у війні царський уряд відвів чорноморцям землі спершу в низинах Південного Буга і Дністра, а потім, з міркувань охорони рубежів на Північному Кавказі і на прохання самих запорожців, виділило їм указом від 30 червня 1792 р. територію "...так, щоб з одного боку річка Кубань, з іншою ж Азовське море до Ейського містечка служила межею військової землі".\nПереселившись в 1792-1793 рр. на Кубань, запорожці знайшли тут не тільки плавні і степи, що нагадували їм дніпровські, але і нових ворогів в особі численних гористих племен - бесленєєвцев, теміргоєвцев, шапсугов, абадзехов і інших, відомих під загальною назвою черкесів. Підбурюванні турецькими пашами і імамом, горці під зеленим прапором "газавату" (священної війни) стали здійснювати руйнівні набіги на козачі поселення, уганяючи стада і випалюючи поля з хлібом. Ця прикордонна партизанська війна, що тривала без малого півстоліття, породила з тією і з другого боку відчайдушних сміливців абсолютно особливого складу. Кубанські плавні представляли собою первозданний в своїй природній дикості світ, повний кипучих пристрастей і боротьби за життя. Ці надрічкові, злегка підтопленні низини, суцільно зарослі високим очеретом, а місцями і густим лісом, були справжнім раєм не тільки для різноманітної пернатої живності, але і для диких кіз, лисиць і вепрів. Часто вузькими звивистими стежинками пробиралися зовсім не мисливці, що висліджують дичину, а хитрі і нещадні "психадзе", що означає "водяні пси". На відміну від кінних "хиджретов" (від арабського "хиджра" - ухід Магомета з Мекки), про набіги яких говорили, що вони "підковами орють, свинцем засівають, шашками жнуть". Піші психадзе, виправдовуючи свою назву, діяли здебільшого вночі, підкрадаючись і таївшись, і при щонайменшій слушній нагоді поголовно вирізуючи козачі сторожові пікети. Маючи таких підступних супротивників, довелося запорожцям виставити з свого середовища воїнів, які ні в чому не поступалися їм по тямущості і знанню всіляких прийомів - такими і були чорноморські пластуни.\n"Вони вчилися бути розвідниками і були неперевершеними розвідниками; вони вчилися годинами без щонайменшого руху сидіти або лежати в засідці; вони вчилися без промаху стріляти з штуцера або з пістолета і володіти кинджалом, як міг би володіти їм тільки природний горець", - напише пізніше про ратну службу пластунів С.Н.Сергіев-Ценський, відомий історик і письменник.\nЧорноморські пластуни бродили в плавнях невеликими групами по три, п'ять або десять чоловік, влаштовуючи в хащах у стежок свої "засеки" або "застави" (засідки), в яких і сиділи вони навпочіпки, не ворухнувшись, деколи всю ніч, виставивши перед собою штуцер і прислухаючись до того, що всьому відбувається в плавнях. Проте, почувши небезпеку, пластун міг відреагувати на неї блискавично влучним пострілом "на хрускіт" навіть в повній темноті, оскільки посередніх стрільців в пластуни не брали. Сама специфіка їх служби з чергуванням довгої, томливої бездіяльності і постійної готовності до сутички породила особливий тип воїна. Пластунами були в більшості своїй люди середніх років, оскільки вважалося, що молоді дуже гарячі для цього, або "жваві", як говорили запорожці, а до старості чоловік вже стає "валкуватим", тобто важким на підйом, таким, що не володіє потрібною вправністю. Живописний був і сам зовнішній вигляд пластуна. Озутий в м'які постоли зі шкіри для тихої ходьби, одягнений в черкеський бешмет, подраний і залатаний трохи не в сорока місцях через довгі мандри по плавнях і "хмеречам" (чагарникам), пластун завжди носив з собою свій незмінний штуцер, кинджал і різні "причандали" – порохівницю , сумку-кулечницю, кресало і інші необхідні дрібниці.\nВся діяльність пластуна так чи інакше була пов'язана з поняттям "сакми". Само це слово в перекладі з татарського означає взагалі будь-який слід, залишений людиною або звіром, але у пластунів воно придбало ширше значення. Ще в часи Запоріжжя бувалі січовики "слухали сакму", притуливши вухо до землі - і якщо чутний був гул від татарської орди, то говорили, що "сакма гуде". Поволі пробираючись потайними стежками в кубанських плавнях, пластуни так само чуйно придивлялися до всіх слідів, залишених на м'якому заболоченому грунті. Часом пересування супротивника можна було визначити по зграях сполоханих появою людини птахів, а ворожу засідку з головою видавали хмари кровожерної мошкари, що клубочилася над цим місцем. Частенько чорноморці і самі переправлялися через Кубань і йшли далеко углиб ворожій території, підкрадаючись тайком до черкеських аулів і вивідуючи наміри горців. І коли вранці на вологій росяній траві залишався широкий слід нічного спостерігача, черкеси влаштовували гонитву. Але досвідчений пластун міг не тільки безшумно повзати "по-пластунськи", утискує тілом в землю і працюючи ліктями і колінами, але і з легкістю відірватись від переслідувачів. Тоді він починав "плутати сакму", застосовуючи різні хитрощі - довго петляти, стрибати на одній нозі або йти спиною вперед (по-козацьки: "задковать"), вводячи супротивника в оману. Саме за своєрідний спосіб пересування пластуни і отримали свою назву, оскільки українське слово "пластувати" і означає повзати на животі. Проте Ф.А.Щербина, автор "Історії Кубанського козачого війська", приводить щодо пластунів такі відомості: "За родом їх діяльності, в дозорі або в тилу супротивника, їм доводилося нерідко годинами, не ворухнувшись, лежати пластом на землі, злившись з навколишньою місцевістю, і вести спостереження. Звідти і пішла назва "пластуни".\nЗ пластунами часів Запоріжжя зв'язують і виникнення гопака. Ті, хто знайомий з цим козачим танцем, знають, що всі фігури в нім діляться на два рівні - стрибки в повітрі, або власне гопак, і так звані "повзунці", що виконуються сидячи навпочіпки, причому до наших днів збереглися народні назви більшості з них.\nМалюнок самого танцю дивовижним чином схожий на своєрідне тренування, у якій є як вправи (повзунці "гусак", "жабка", "колесо") розминок, так і фігури, що нагадують бойові прийоми, - "стрижак", "чепак", "млин", "коса", "садити гайдука" та інші. Це припущення цілком правдоподібно, особливо якщо врахувати, що пластун, сидячи навпочіпки в засідці і раптово оточений ворогами, що підкралися, деколи не мав часу звестися на ноги і йому доводилося відбиватися сидячи. Та і самі значення слів "повзунець" і "пластун" (тобто що повзає) дуже близькі, щоб бути простим збігом. Що ж до гопака, то швидше за все такі фігури як "розніжка", "пістоль", "голубець", "чорт" та інші, виконувані в стрибку, використовувалися для спішування вершників передових татарських роз'їздів, що пробиралися дніпровськими плавнями на своїх низькорослих степових конях.\nСамо собою зрозуміло, що така могутня військова традиція як пластування не могла довго залишатися в тіні. Ще в 30-х рр. XIX в. генерал-фельдмаршал князь А.И.Барятинський став заводити перші пластунські команди, поставлені на казенне постачання, а в 40-х рр. для стройових пластунських батальйонів була введена єдина військова форма чорного кольору. До початку XX в. команди пластунів отримали загальне визнання і широке розповсюдження в російській армії. Пластунські батальйони за чисельністю наближалися до кінних полків, маючи чотири-п'ять сотень по 180 чоловік кожна, 22 офіцери і 858 нижніх чинів. У одному тільки Кубанському козачому війську налічувалося 18 таких батальйонів, які по першому мобілізаційному заклику в липні 1914 р. тут же відправилися на фронт. На Кавказі вони билися у складі чотирьох Кубанських пластунських бригад і вже до квітня 1915 р. нагороджено було понад дев'ять тисяч (!) пластунів - факт сам по собі красномовний. Бурхливий 1917 рік і подальші за ним роки принесли немало горя кубанському козацтву. У це смутне кривавий період згинули безслідно полки Лінійний, Екатерінодарський, Чорноморський, Полтавський, Хоперський, Запорізький, Уманський, Кавказький, Таманський, Лабінський, а з ними і знамениті пластунські батальйони. Але не пропала сама традиція, прийоми якої перекочували в арсенал прикордонників і військової розвідки, служивши вірою і правдою рідній Вітчизні.\nАвтори:Олександр Бартош, Євген Пеньковський, Міскін Роман\nПерекладав з російської:Турбовець Тарас\nСіч поділилася на чотири частини, які називались "пиріями". Кожна пирія складалась з 10-ти куренів, і кожен курінь вміщав в собі тисячу чоловік. Курінь був просторою будовою. Все місто обнесене було валом; коло "брами" або воріт сторожа впускала лише відомих людей. У всякому курені залишалося до 200 чоловік, відомих під іменем "сіромах", і не маючи ніякої власності, вони отримували платню і провіант, і повинні були бути готові при першій потребі на службу, тому ці сіромахи називалися регулярними воїнами. Решта жили хуторами, які називалися зимівниками, де плодили худобу і коней, і мали, дивлячись на достаток інших волоцюг, по декілька людей для догляду за худобою. Цих прислужників нерідко господар зимівника озброював, садив на коней і відправляв грабувати Польщу, ділячись здобиччю з ними. Про такі побічні походи Кошовий і військо часто нічого не знали. Під час вже цього розпорядку ті ж, які жили на островах, всі залишилися при попередньому своєму найменуванні пластунів і крім полювання на звірів завели численні стада свиней, котрі відгодовувались і до того здичавіли, що коли приїжджали покупці їх купувати, то інакше не могли їх взяти, лише як застреливши. Декілька з цих пластунів завели великі заводи кішок, котрі розміщувалися у побудованих сараях і не лише приносили господарю прибуток від продажу їх шкірок, а ще й тим, що на деякій околиці не сміли з'являтися ні тхори, ні... (пропуск в оригіналі); вони все це душили і приносили для корму своїм дітям. Господар, знімаючи ці шкіри продавав, а м'ясо кидав кішкам" . Незважаючи на вкрай негативне упереджене ставлення автора до запорожців (він був поміщиком на загарбаних у них царським урядом землях) та до їх історії, у цих примітках є декілька цікавих для нас фактів.\nПо-перше, запорожці сверджували, що їх предки прийшли з Азовських земель, що перегукується з гіпотезою деяких вчених про Тмутараканське князівство, як своєрідну протоСіч, звідки князі набирали дружини. "Сей останній (Тмутараканський домен) став прибіжищем усіх молодих князів - ізгоїв, які вийшовши з хлоп'ячого віку (звичайно 16 літ), старалися скинути з себе опіку вихованців тим способом, що втікали на се Запорожжя XI в. Тут мріяли молоді княжичі про свої батьківщини, ідеалізували їх, конспірували, збирали ватаги, виглядали нагоди, щоби мольбою у київського князя собі випросити або силою здобути собі волость" . Як стверджує "Слово о полку Ігоревім", саме до Тмутаракані щоночі, перекинувшись вовком, бігав знаменитий князь-волхв Всеслав Полоцький:\nДо речі, багато істориків стверджують, що саме з Тмутаракані, а не з півночі, прийшов до Києва князь Олег Віщий. В Болгарії знайдений археологами прикордонний камінь, котрим болгарсько-руське військо позначило свої завоювання у Візантії: камінь з поміченим на ньому іменем Олега Тмутараканського - князя русів. Це й стало доказом, що Олег прийшов не з Новгорода Великого, якого тоді ще й не було (про це свідчить археологія, історик М. Артамонов), а з Новгорода Сколотського у Криму.\nПо-друге, як видно з цього переказу, самі запорожці вважали пластунів, поряд з рибалками-"плавниками", самобутньою споконвічою формацією, яка виникла ще до створення Запорізької Січі. Те, що мисливці і власники човнів здавна виділялися на Січі серед решти товариства і користувалися великим авторитетом серед козаків, підтверджує у своєму щоденнику й Еріх Лясота, котрий був присланий на Січ австрійським імператором Рудольфом II в 1594 році [7, с.105]. Папроцький, розповідаючи про похід гетьмана Самійла Зборовського в 1584 році, також згадує поряд з запорожцями таємничих річкових козаків, котрі живуть на річці Самарі та займаються полюванням і рибальством для забезпечення продовольством решти козаків. Про цих річкових козаків пише і козацький гетьман Гаврило Крутневич у своєму Універсалі, виданому в 1603 році.\nПо-третє, в даному переказі згадана старовинна назва неодружених козаків, котрі постійно жили на Січі, - "сіромахи", тобто вовки, що свідчить про її надзвичайну давність, адже в індоєвропейців військові союзи неодружених чоловіків, які ототожнювали себе з вовчими зграями, відомі ще з часів арійського розселення, тобто за три тисячі років до Христа. До тих же часів імовірно відноситься і розповідь, яку автор вважає фантастичною, про дівицю Харсію, котра царювала в тих землях над якимось таємничим народом, що може бути давнім відголоском спогадів про царство амазонок, котре було в тих краях. Те, що козаки вважали себе спадкоємцями амазонок згадував ще у 1708-1709 роках у своєму щоденнику словацький мандрівник і дипломат Даніел Крман: "Правдоподібно, що запорожці успадкували багато чого від амазонок - цих нечувано войовничих і шалено сміливих жінок, що рівнялися славою і перевищували відвагою мужів, та що, як кажуть, жили у Скитії біля Дніпра". Сліди перебування амазонок на Україні підтверджуються також іншими джерелами, про що ми будемо говорити пізніше.\nПластуни, як стверджується, жили в симбіозі з природою, займалися звірівництвом і полюванням, що було чудовим прикриттям для ведення таємної діяльності, а також важливим елементом тренування. Адже полювання як стрільба по рухомих мішенях є надзвичайно ефективним тренуванням козацьких стрільців. Крім того полювання вчить маскуватися, орієнтуватися на місцевості, знатися на слідах тварин і людей та ще багато іншого. Полювання ж на великого звіра або хижаків, особливо без вогнепальної зброї, розвиває сміливість, спритність та холоднокровність. Недаремно ж і київський князь Володимир Мономах у своєму Повчанні включає полювання в число найважливіших занять для воїна. В Карпатах гуцули, котрі славилися своєю хоробрістю, найбільше полюбляли полювати на великого звіра з холодною зброєю. Кубанський історик Іван Попко зазначав, що чорноморські козаки влучність і силу удару пікою виробляють, добуваючи рибу тризубцями.\nНезважаючи на всі намагання окупаційної історіографії замовчати, затерти, а то й зовсім викреслити пластунів з історії Запорожжя, їх сліди ми постійно знаходимо. В реєстрі кошових отаманів Запорізького війська згадується отаман Пластун, котрий був кошовим з 29 вересня 1666 по 18 червня 1667 рік. Історик А. Скальковський у своїй "Історії Нової Січі" згадує навіть кількісний склад Пластунівського куреня на Запорожжі ще до переселення на Кубань: так у 1755 році в курені був приписаний 441 пластун, в 1759 році - 541 пластун, в 1769 році - 269 пластунів . А Дмитро Яворницький у своїй знаменитій "Історії Запорізьких козаків" згадує Пластунівський курінь серед перших 38-ми куренів Запорізької Січі. При переселенні Чорноморців на Кубань у 1792-1793 роках у Пластунівському курені було 185 чоловіків і 75 жінок, при чому із Запорожжя було З старшини і не з Запорожжя - 1, із Запорожжя - 124 пластуни, 31 пластун з інших місцевостей України і 28 вільних людей, котрі пристали до куреня.\nБагато пластунів було учасниками гайдамацьких загонів, про що свідчать численні документи. Так Пластуни Семен Голомозий і Василь Сараджик в 1734 році, у складі гайдамацького загону розгромили поляків у Мотилеві . Харко з Пластунівського- куреня згадується при нападі гайдамаків на Паволоч та Погребища. Пластун Трохим Сірий згадується серед 32 гайдамаків, які в 1750 році здійснили втечу з Крилівської в'язниці. Пластун Василь Швець - учасник нападу загону гайдамаків на місто Радомишль в 1750 році. Гаврило Пластун - учасник загону Гната Марущака, який спільно з загоном опришківського ватажка Івана Бойчука, що прийшов на Січ з Карпат, діяли на Правобережній Україні в 1759 році. Того ж року пластун Андрій Твердоступ заарештований царською адміністрацією разом з іншими гайдамаками у Новій Сербії . Яким Пластун згадується серед заарештованих в 1768 році учасників Коліївщини. Але найцікавіше те, що й сам вождь цього знаменитого повстання Максим Залізняк, як свідчить протокол допиту запорожця Дмитра Чернявщенка, був козаком куреня Пластунівського.\nПро існування пластунства на самих початках свідчить опис пластунів, зроблений хорунжим Кубанського козацького війська В. Червінським: "Пластуни ж існували давно. Як тільки почав існувати козак, тут же з'явився і пластун, і починаючи від перших днів Запорожжя і до наших днів, частина козаків виконувала роль пластунів. В Запорізькій Січі був навіть окремий курінь Пластунівський. Слово пластун виникло від слова "пласт" і означало людину, котрій доводилось в більшості випадків працювати повзком, лежати пластом. Цю назву і призначення отримували найвідважніші і найспритніші козаки; вони були вухами і очима решти козацького товариства і під їх охороною козаки могли вільно займатися справою або бенкетувати, не побоюючись бути зненацька заскоченими ворогами. Повзком, притулившись до землі, прихований густою травою, прокрадався пластун до самого неприятеля, виглядав все, що йому було потрібно і відходив так само непомітно. По кілька годин лежав він ницьма, сховавшись за купиною або кущем, причікуючи непроханого гостя. В пластуни на Запоріжжі йшли по охоті, або за наказом Ради. Як тільки Запоріжжя закінчило своє існування і воскресло військо вірних козаків, на місце Запорізьких пластунів з'явилися пластуни вірних козаків, котрі працювали на березі Бугу, Дунаю, а пізніше, коли перейменовані в Чорноморське військо і переселені на Кавказ козаки поселилися на берегах Кубані, пластуни почали влаштовувати свої залоги на березі Кубані. Умови їх діяльності ніскільки не змінилися.".\nПро пластунську службу згадує й Еріх Лясота, який у 1594 році відвідав Запорізьку Січ з дипломатичною місією. Описуючи свою подорож через дніпровські пороги, він згадує, як запорожці несуть пластунську службу в засадах коло татарської переправи. "Біля цього порогу саме було близько чотирьох сотень козаків, які лежали на правому березі, поховавшись по кущах і заростях і витягши свої суденця, або човни на берег, їх послали сюди з табору, щоб перешкодити татарам, якби частина з них захотіла переправитися...".\nЦікавий історичний матеріал міститься і в атестаті, виданому запорозькому осавулу Григорію Пластуну, сину Якима Пластуна. Зокрема в ньому йдеться про те, що під час спільного походу козацько-московських військ на турків у 1739 році, більше відомого як Хотинський похід, Григорій Пластун "згідно виявленої хоробрості та проворності" був призначений командиром загону вибраних козаків - своєрідного загону спецпризначення, з яким зробив безпрецедентний розвідувальний рейд у тил ворога, дійшовши аж до турецької столиці Царгороду, де захопив в полон турецьких сановників найвищого рангу - "двох візирів і трьох султанів" і щасливо повернувся з полоненими назад. Безумовно, цей дивовижний рейд є унікальним в історії розвідувальних операцій. Подолати тисячі кілометрів в особливо складних умовах, в оточені ворогів, на незнайомих та мало прохідних теренах блискуче провести операцію і непоміченими повернутися назад, лише це вже свідчить про надзвичайно високий рівень військової підготовки наших козаків-розвідників, до якого і зараз не можуть дорівнятися кращі розвідки світу.\nПро те, що на самій Запорізькій Січі пластуни виконували функції своєрідної "служби безпеки", вишуковуючи підозрілий елемент та виловлюючи різного роду шпигунів, які засилалися на Січ з різних держав, засвідчує і письмовий наказ кошового отамана Петра Калнишевського від 9 серпня 1770 року, який приписував курінному отаману Пластунівського куреня Федору Третяку: "Про волоцюг та інших, що без паспортів вештаються, сумнівних людей... всіма силами намагатися переглядати і ловити.".\nДокладний і цікавий опис пластунства у своїй знаменитій розвідці "Пластуни" залишив нам нащадок знатного запорозького роду Яків Кухаренко- наказний отаман Азовського, з 1852 по 1856 рік Чорноморського козачого війська, а з 1861 року - начальник Нижньокубанської кордонної лінії. Пластунами, за його словами, на Запоріжжі були спеціальні мисливці-розвідники, які в Дніпровських плавнях полювали на дичину та висліджували ворога, що намагався непомітно проникнути в козацькі землі: "Пластуни стріляли дикий звір, якого тоді в Дніпрових плавнях було доволі. Пластунами, кажуть, звалися за те, що непосидячі були і все вештались по плавнях і як більше їм приходилося місить грязь, ніж ходити по сухому, сиріч пластати, то й прозвалися пластунами". "Цілу осінь і зиму, поки звір порошковий (хутряний - Т. К.), пластуни проводили в плавнях, а весною приходили в слободи і приносили свою здобич, звірячі смушки, продавали їх, купували порох, оливо, одежі, що треба.". Таке полювання в плавнях було надзвичайно складною і небезпечною справою. Адже в високому (вище людського зросту) очереті, який шумів і колихався від вітру, практично нічого не можна було розгледіти чи почути, тому орієнтуватися слід було майже виключно шостим відчуттям, яке в таких умовах надзвичайно розвивалося та відточувалося. Слід було досконало знати закони природи, норми поведінки тварин і людей, оскільки від цього залежало життя пластуна.\nАле все ж пластуни не були просто мисливцями, вони в першу чергу були розвідниками. Що пластуни виконували саме розвідувальну функцію підкреслює, описуючи побут запорожців у Чорноморії і П.П. Короленко: "...це були особливі команди, котрі виділялися і службою, і характером із загального складу стройових частин Чорноморського війська. Пластуни, котрі пройшли практично хорошу школу боротьби з горянами, відрізнялися від інших козаків вищим розвитком військової хитрості, сміливості, відваги і в критичні хвилини, незвичайною винахідливістю, їх завдання в боротьбі з горянами складала розвідувальна служба". Крім того саме слово пластати згадується ще в давніх билинах у значенні "рубати, різати ворога": Говорив татарин такії слова:\nХоче пластати груди білії",..\nА прості запорозькі мисливці, як свідчать історичні джерела, були виділені в особливий клас так званих "лисичників", які мали свого отамана і свою курінну організацію й знаходились у відомстві Буго-Гардівської паланки (Бузький Гард - спеціальна гребля-перегородка, зроблена козаками на Південному Бузі для покращення лову риби). Лисичники займалися полюванням в степах на лисиць, хутра яких відігравали важливу роль в торгівлі Запоріжжя. Крім того вони полювали на вовків, зайців, оленів на берегах Бугу.\nОсновним же завданням пластунів була розвідка і охорона кордонів Запорожжя від несподіваних нападів ворога. Особливо складно було боротися з ворогами, які через плавні непомітно прокрадалися на козацькі землі: "От сим - то пластунам вже не до охоти і їм охота випада вже на чоловіка з таким же розумом, як і вони". Це ж саме пише і Прокіп Короленко, описуючи подвиги пластунів на Кубані: "Чорноморські пластуни день і ніч рискали по болотах і плавнях в компанії диких звірів, кожної хвилини піддаючи небезпеці життя своє. Не раз безстрашні пластуни, заскочені хижаками, застосовували неймовірні хитрощі, щоб позбавитись від ворогів. І дотепер збереглися перекази про справді неймовірні подвиги цих оригінальних вояків і не менш неймовірні пригоди з ними [21, с.86]. Крім того для отримання необхідних відомостей чи проведення диверсій, пластуни нерідко самі прокрадалися в тил ворога, роблячи інколи рейди по 160 км і більше. В таких рейдах пластуни мусіли розраховувати виключно на власні сили, на власне воєнне мистецтво, адже допомоги чекати було нізвідки, оскільки інколи навіть січова старшина не мала уявлення про їхні походи.\nТому пластуни постійно розвивали і удосконалювали свою надзвичайну потужну систему бойового мистецтва, яка давала їм змогу ефективно перемагати будь-яку кількість ворогів: "...вони відзначаються неймовірною спритністю, швидкістю в своїх рухах і діях. Рушниця і підсох (короткий спис, котрий можна підлаштувати під рушницю при стрільбі) єдине їх озброєння, а майстерність в стрільбі, складає всю їх славу. Вірне око і тверда рука пластуна завжди згубні для неприятеля" .\nНайбільш відмінними їх рисами було військове мистецтво і побратимство. Побратимство було зумовлене самим способом життя пластуна, який часто мусив жити і боротися на чужій ворожій території з переважаючою силою ворога і надіятися міг лише на себе та лікоть товариша, який був поруч. Тому серед пластунів побратимство було надзвичайно поширеним явищем. Як зазначав Ф. Щербина, "пластуни обмінювались шийними хрестами, ставали як би братами і всюди підтримували один одного і стояли один за одного горою" .\nЦю сакральну священну функцію - охороняти кордони козацтва - пластуни продовжували виконувати і на Кубані. Тому серед козацтва пластуни користувались незвичайною пошаною та авторитетом. "От ми тут, бач, вареники їмо та горілочкою забавляємось. А там на кордонах саме жарка доба: Кубань стає, то так і дивись, що черкесня посуне через неї. Броду не шукать, скрізь по льоду перемахнеш. Тут уже уха не вішай, стережись і день, і ніч. Ні мороз, ніяка завірюха не спине. І чим гірша погода, тим більше берегтись треба. Що нещасні пластуни перетерплять за цієї доби в плавнях - і перемерзнуть, і виголодніються так, що, мабуть, і комишиний борщ медом покажеться. Гидко те, що і вогню розвести не можна, щоб біди не накликать на себе. Що нам? Нам все-таки хоч який-небудь захист є на постах, на кордонах, а от їм в таку хурделицю нишпорить по плавнях, та оглядаться кругом себе, щоб не наткнуться на якого-небудь розбійника!.. Та й якщо прийдеться прикурнуть як-небудь, то хіба тільки одним оком. Нещасний, прямо нещасний народ. А все для чого? Щоб нам жить без опаски; за нас, задля оціх всіх, страждують ці справді святі люди". Ось якими словами вшановувало козацтво своїх хоронителів, котрі скромно, не хизуючись, несли свою надзвичайно важливу для товариства службу.\nНа війні пластуни виконували роль розвідників-диверсантів, своєрідних спецназівців - "командос": "Коли відчувалась потреба в досвідчених людях для лави, коли потребувався таємний, прихований розшук, коли потрібно було розвідати сили і положення неприятеля, коли хід воєнних дій ставив на чергу завдання провести найризикованішу диверсію, коли в бою перед початком і кінцем потрібні були майстерні стрільці і т. д. і т. п., тоді запускався в діло пластун. Для цього пластуни мали свою бойову техніку, свій досвід і мистецтво" .\nА інтерес до книги, до освіти серед козаків був такий великий, що вони не обмежуючись читанням на Січі, брали книги з собою навіть на риболовні заводи . До речі, ця січова бібліотека зберігалася в архіві Кубанського козачого війська, і лише в 1925 році радянська влада наважилася відібрати її в козаків. Тому на цьому фоні не виглядає дивним факт складення при розвідці Кубанських земель, наданих запорожцям для переселення, пластунським старшиною Мокієм Гуликом, який в той час займав посаду Військового Осавула, статистичного опису Кубані у формі табличної "Відомості" з короткими, але цінними даними і для науки, і для практичних цілей війська.\nАж через півтора століття вчені із захопленням константували: "Знаменито, що цей розвідник-статистик дав у 1792 році документ, складений за прийомами описової школи статистиків, що існувала в Західній Європі у другій половині XVIІ століття, на 16 років раніше, ніж надрукований був у Росії перший науковий твір по статистиці академіка Германа, перероблене ним на російську мову "для вживання в училищах Російської імперії" із відомої на той час праці - "Теорії статистики" Шлепера, статистика названої школи і талановитого батька публіцистики".\nматеріал з "Історія бойових мистецтв України" (Каляндрук)


Потреба у вітамінах і мінералах стосується як жінок, так і чоловіків. Однак потреба в сексі, безумовно, відрізняє один від одного. У чому підбір вітамінів та біологічно активних добавок залежить від ваги тіла, темпу життя або режиму роботи.\nОднак є вітаміни, які підходять до кожного чоловіка. Перевірте, які інгредієнти потрібні саме вашому організму для правильної роботи.Природне доповнення приносить результатыГотовые харчові добавки,можна придбати в аптеці.\nТакож Ви можете замінити їх натуральними рослинними екстрактами з таким же ефектом, але це більш затратно. Якщо збої в правильній роботі серця та серцево-судинної системи, то ви можете застосовувати екстракт кісточок винограду. Втома легко перемогти за допомогою імбиру та женьшеню.\nЦікаво, що два останніх продукту впливають позитивно на Вашу сексуальну функцію.Стрес під контролемОчень часто чоловіки, з огляду на займану посаду, піддаються тривалого стресу, який негативно впливає на функціонування організму. В таких випадках відповідні добавки це основа.\nЗі стресом, а також перевтомою чудово впораються магній і калій. Також необхідний вітамін С, який зміцнить ослаблений імунітет і запобігти розвитку інфекції.Допомога в чоловічих делахЕсли разом з партнером намагаєтеся завести дитину, варто застосовувати відповідні компоненти, що підтримують організм.\nНасамперед, селен і цинк, які вплинуть на поліпшення Вашої сексуальної функції. Також потрібно більше вживати їжу, багату вітаміном B. В аптеках можна придбати спеціальні харчові добавки, що містять у своєму складі всі необхідні елементи.\nДобавка для запобігання облысенияПроблема багатьох чоловіків залисини або облисіння центральній частині голови. Це явище часто має генетичний аспект. Однак, ви можете запобігти процеси втрати волосся.\nЯкщо помічаєте, що ця проблема Вас стосується – купуйте харчові добавки збагачені міддю. Таким чином, ви подбаєте про правильної пігментації волосся і замаскируете їх витончення. Це, однак, не просто.\nПотрібна комплексна підтримка організму. Вибирайте продукти, які містять залізо, цинк, фолієву кислоту і біотин. Для прискорення росту волосся відмінно працює і вітамін А.\nВикористовуючи ці поживні речовини, ви можете відкласти процес облисіння на кілька років – звичайно, все залежить індивідуально від кожної людини.Харчові добавки для активних людей физическиПомимо мінеральних речовин, які будуть підтримувати здоров’я і правильне функціонування організму, можна застосовувати препарати, які підходять під час фізичної активності. Якщо ви кілька годин на тиждень проводите в тренажерному залі, то слід подбати про правильне відновлення.\nУ цьому випадку вибирайте харчові добавки, багаті натрієм і калієм. На ринку ви знайдете безліч комплексних препаратів. Вибираючи перевірених виробників, ви можете отримати всі ці вітаміни і мінерали в одній таблетці – це, безумовно, зручне рішення.\nКоментар диетологаВсе добавки вимагають ретельної перевірки і рекомендацій лікаря. Їх не слід приймати самостійно без морфологічних досліджень. Добавки не варто застосовувати більш 6-8 тижнів.\nДля тих, хто займається спортом (більше 10 годин тренування в тиждень), добавки повинні бути адаптовані до періоду відповідних тренувань.


Японське економічне диво деякі факти / Міста і країни | Цікаві факти, корисні поради, статті про виживання в непередбачених ситуаціях, мистецтво магії, ворожіння і багато іншого.\nГоловна » Міста і країни » Японське економічне диво деякі факти\nЯпонське економічне диво деякі факти\n"Японське економічне диво" - це словосполучення в зв'язку з Японією кожен, навіть далекий від економіки, хоча б раз та чув. Але як багато хто собі це пояснюють? "У японців усе найкраще, тому що вони багато працюють і бездоганно ввічливі". Примітивне пояснення. Подивимося на феномен японського економічного дива пильніше - і виявимо чимало цікавих фактів.\nДо моменту підписання капітуляції у Другій світовій війні Японія перебувала в занепаді і руйнуванні. Її економічна інфраструктура була зруйнована, міста розбомблені, причому два з них - атомними бомбами. І що ж? До середини 1960-х років японська економіка показувала стійкий наростаючий підйом. До кінця 1970-х понад дві третини ділових американців забили тривогу з приводу економічного навали Японії. Нарешті, рівень виробництва цієї країни до середини 1980-х поступався тільки США.\nТаке зростання було б неможливим, якби кожен робочий день кожного службовця японської фірми, компанії і підприємства не підкріплювався б надією. Стійкої надією на майбутнє. Ця надія грунтується на особливій психології японського суспільства. І ось характерна його риса, що забезпечується високою і заслуженою заробітною платою. Середня японська сім'я щомісяця розміщує в банку приблизно п'яту частину свого бюджету. Ось який потужний важіль економічного розвитку Японії має в своїх руках уряд в Токіо!\nОбразно можна сказати так: японські хмарочоси стоять на рисових полях. Одним із наріжних каменів класичного японського менеджменту є колективізм. Як в ті часи, коли обробка рисового поля була настільки трудомістка, що одній сім'ї це було не під силу. На допомогу приходила вся село. Традиція селянської групової згуртованості зберігається до цих пір в робочих колективах - це насправді єдина сім'я. Що підкріплюється неформальними контактами між співробітниками.\nЧастина японських компаній середніх розмірів і деякі великі корпорації застосовують так звану практику "довічного найму". Молода людина наймається прямо з університету, після чого навчається, перекваліфікується і розвивається в рамках його обрала компанії - аж до досягнення ним пенсійного віку. Людина знає, що свою роботу він ні в якому разі не втратить, і його впевненість у завтрашньому дні непохитна. Звідси глибока вдячність "своєї" компанії і висока продуктивність праці.\n"Довічний найм" плюс сімейні відносини народжують міцний патерналізм. Це дуже природно для японців, оскільки повага, виявляв старшому за віком, і підпорядкування йому, - в крові, це національна традиція. Борг старших співробітників - опіка і допомога у всьому молодшим. Так забезпечується і просування по кар'єрних сходах, і передача досвіду, і спадкоємність поколінь.\nНарешті, четвертий наріжний камінь японського менеджменту - тотальний контроль якості продукції, що випускається на всіх стадіях виробництва. Знову ж таки, "сім'я" як робочий колектив означає також, що якщо один робочий допустив шлюб, відповідальність несуть всі. І, щоб цього не сталося, кожен співробітник працює максимально сумлінно і вважає себе єдиним, хто відповідає за свою роботу. Адже підвести "сім'ю" - неприпустимо.\nЦікаво подивитися на те, як організована типова японська фірма. Це, по суті, трирівнева конструкція у вигляді піраміди. В її основі - рядові працівники (Іппан). Над ними - середнє управлінська ланка (канри), що розділяється на завідуючих відділами (буті), завідуючих секторами (кате) і співробітників нижчої управлінської ланки (какари). Вінчає піраміду вища адміністрація (кейей). Японські економісти вважають таку структуру максимально мобільного і найменш схильною до обюрокрачіваніе.\nорганізація в фірмі\nЯк відомо, Японія дуже обмежена в природних ресурсах. Це наклало міцний відбиток на всю економіку країни. Він, зокрема, виражається в думці, що фірма, яка працює без прибутку, скоює злочин перед суспільством. Адже це означає, що громадський капітал, вклади людей і матеріали, які могли б бути ефективно використані де-небудь ще, витрачаються даремно.\nробота в компаніі_Японія\nДовгострокова економічна стратегія, якої постійно дотримуються японська влада, базується на дбайливому ставленні до енергетичних ресурсів, підтримці високого рівня конкурентоспроможності, розвитку у японців потреби йти в ногу з науково-технічним прогресом, постійному упорі на наукові дослідження і розробки. І ця стратегія теж одна з основних рис того, що називають у всьому світі "японським економічним дивом".\nЯрило - бог сонця і присвячений йому свято Ярилин день\nЯскраві риси інтровертного типу особистості\nЯпонський самурай покарав американського бійця всього за 9 секунд\nНайяскравіше тисячі сонць катастрофи і падіння космічних ракет\nЯпонський турист пізнає загадкову російську душу, купаючись в -60 ° C


Будинок «Вороняче гніздо» в Англії — Проекты домов\nБудинок «Вороняче гніздо» в Англії\nПриватний будинок для заміського відпочинку «Гніздо ворона» в невеликому містечку Лайм-Ріджіс, що на західному узбережжі Дорсет, Англія, побудований в 2016 році за проектом архітектурної компанії AR Design Studio. Він з’явився на місці катастрофічно зруйнованого будинку, побудованого в 1972 році на місці попереднього постраждалого будинку. Ці місця є активною зоною зсувів. За одну ніч в результаті величезного зсуву будівля розламалося навпіл і стало непридатне для проживання. З огляду на складність рельєфу і сейсмічну небезпеку зони, архітектори працювали в тісній співпраці з інженерної фірмою Eckersley O’Callaghan.\nТакже посмотреть отличный Строительный журнал вы можете на сайте farbenliebe.ru.\nДля того щоб захистити будинок від можливих природних катаклізм, в землю була вбудована бетонна плита з невеликими стінами, на які покладена плаваюча несуча рама зі сталі з серією стратегічно розташованих стін. В розташовані під рамою області встановлені механічні домкрати, здатні вирівнювати положення будівлі, захищаючи від руйнувань. У разі зсувів, плаваюча каркасна конструкція буде виступати в якості регульованого плоту. Будівля складається з 4 різних блоків, кожен з яких має самостійне кріплення і не залежить від сусідніх блоків.\nВони встановлені на дерев’яну палубу. Дах кожного блоку має різний ухил. Фасади будівлі оброблені вертикальним сайдингом з деревини модрини. Загальна площа будинку складає 180 квадратних метрів. Сучасний затишний інтер’єр і приголомшливі панорамні види на Ла-Манш забезпечать прекрасний відпочинок далеко від міської суєти.


Матеріали за 17.12.2017 » Новини Голої Пристані\nНовини Голої Пристані » Матеріали за 17.12.2017\nАвтор: Владислав Юрьевич від 17-12-2017, 19:53\n15 грудня, під час 37-го засідання Ради міністрів ОЧЕС, було презентовано звіт щодо діяльності Парламентської асамблеї Організації Чорноморського економічного співробітництва (ПАЧЕС) у другому півріччі 2017 року, коли в організації головувала Україна. Звіт мав увійти до підсумкового документу Ради міністрів. Однак представники Російської Федерації намагалися заблокувати його схвалення.\nНа Херсонщині за один день згоріли чотири автівки\nАвтор: Владислав Юрьевич від 17-12-2017, 18:38\nЧотири автівки згоріли на Херсонщині упродовж п'ятниці, 15 грудня.\nДві автівки горіли у Дніпровському районі обласного центру. Ще дві спалахнули у місті Нова Каховка. Загоряння вдалося швидко ліквідувати, проте автівки зазнали суттєвих пошкоджень, збитки нині встановлюються.\nПричини усіх чотирьох загорянь поки невідомі, ведеться розслідування.\nЗагалом, упродовж минулого тижня рятувальники десять разів виїжджали на гасіння автотранспорту.


on понеділок, 23 лютого 2015 р.\nНалякані українські аспіранти, які прагнуть отримати публікацію у виданнях інших держав, але до цього бачили лише свій кафедральний збірник, мають всі шанси стати легкою здобиччю хижих «видавців». Спритники почали створювати сайти нібито наукових журналів та конференцій, вішають на них різноманітні брязкальця, а нерозбещені аспіранти клюють на них і платять. Одне з таких брязкалець – ідентифікатор ISSN (International Standard Serial Number). Унікальний номер ISSN незамінна річ для ідентифікації періодичних видань, однак сама лише його наявність не робить видання науковим, чи міжнародним. Давайте поглянемо як його можна легко отримати. Слиним пальця...\nБібліотека – науковцям: допомога у написані та публікації наукових досліджень Створив\non четвер, 19 лютого 2015 р.\nМедична бібліотека Єльського університету пропонує своїм користувачам повний пакет допомоги у процесі публікації наукових досліджень. Бібліотекарі обіцяють супорт з пошуку літератури, створення сповіщень на сайтах видавництв та БД (щоб регулярно отримувати повідомлення про новинки в обраній галузі), готові навчити користуватися інформаційними веб-ресурсами та основам роботи з бібліографічними менеджерами, представлять препринт в електронному архіві, допоможуть обрати журнал і подати статтю (відформатують документ відповідно до вимог обраного видання). Також, читачі можуть замовити підтримку кваліфікованих позаштатних редакторів, але це вже не безкоштовно. Слиним пальця...\nORCID для DSpace 5.x Створив\non субота, 14 лютого 2015 р.\non четвер, 12 лютого 2015 р.\nЗабезпечивши DOI для статей журналу, видавець може отримати не лише гарантію того, що читач завжди знайде запитувану статтю. Реєстраційна агенція CrossRef безкоштовно пропонує видавництвам взяти участь у програмі Cited by Linking, яка дозволить оперативно отримувати дані про цитування статей журналу (приклад). Механізм доволі простий – видавництва, що підтримали програму, повинні надсилати у CrossRef ще й пристатейні списки літератури. Попри те, що участь у програмі необов’язкова, до Cited by Linking вже долучилося купа видавництв. Слиним пальця...\non неділя, 8 лютого 2015 р.\nУкраїнські бібліотекарі навчились робити буктрейлери, але справа ця клопітка і потребує багато часу. Ті колеги, що не в силах відмовитися від використання відеоконтенту, але не хочуть марудитись зі створенням повноцінного буктрейлеру, просто зобов’язані спробувати погратися з Vine – мобільний додаток, що дозволяє створювати короткі (тривалістю до 6 секунд) відео кліпи та ділитися ними зі світом. Для створення відео потрібно лише натиснути та утримувати палець на екрані мобільного. Додаток дозволяє записувати звук робити простенький монтаж, змінювати швидкість та додавати зображення у відеоряд. Слиним пальця...\non субота, 7 лютого 2015 р.\nЯкось журналісти Science викрили процвітаючий академічний чорний ринок у Китаї – сумнівні видавничі агентства спільно з корумпованими вченими безстрашно підторговували статтями в журналах, що індексуються у провідних наукометричних базах даних. Серед особливо успішних ділків на цьому поприщі називали сервіс Sciedit, який ніби обіцяв, що клієнтам достатньо просто замовити публікацію, а все решта зроблять за них. Щоправда, й коштувала така послуга чимало – подекуди ціна за статтю досягала £13,000. Нечесним китайським авторам наукові статті потрібні для досягнення різних кар’єрних висот, і навіть не знаю, що це за посада, яка дозволяє повернути такі шалені гроші за публікацію. Слиним пальця...\non середа, 4 лютого 2015 р.\nOn minnows, sticks, and library schools\n© 2009-2014 ПАН БІБЛІОТЕКАР


Аналіз (критика) та характеристика образів новели “Три зозулі з поклоном” Григіра Тютюнника ❤ | Шкільні твори\nГоловна ⇒ 📌Твори з літератури ⇒ Аналіз (критика) та характеристика образів новели “Три зозулі з поклоном” Григіра Тютюнника\nПронизлива новела “Три зозулі з поклоном” має автобіографічний підтекст: серед головних героїв твору впізнаються сам автор і його засланий на Сибір батько. Ця новела присвячена “Любові всевишній”. А це кохання дійсно було неземне: безнадійно закохалася у свого сусіда Михайла, батька оповідача, молода жінка Марфа Яркова. Вона жила лише тим, що могла зрідка його бачити.\nАле тридцятитрьохрічний Михайло був репресований і опинився в сибірських концтаборах. Тепер Марфу тримали на світі лише листи Михайла, які він писав до своєї родини.\nМарфа крадькома просила листоношу хоча б потримати листа від Михайла у руках: “Сльози рясно котяться їй по щоках, – пригортає його до грудей, цілує зворотну адресу…” Розповідаючи про чотирьох знедолених через репресії людей, – Михайла, оповідача з матір’ю та Марфу, – Григір Тютюнник розповідав про знедолений народ.\nЦю новелу письменник тривалий час не міг опублікувати – у застійні роки не допускали навіть натяку на жахіття сталінщини, хоча в творі прямо про це ніде і не сказано. Зрештою новела “Три зозулі з поклоном” була надрукована в журналі “Ранок”, проте з однією правкою.\nВ останньому передсмертному листі Михайло просить дружину: “Не суди мене гірко. Але я ніколи нікому не казав неправди і зараз не скажу: я чую щодня, що десь тут коло мене ходить Марфина душа нещасна.\nСоню, сходи до неї і скажи, що я послав їй, як співав на ярмарках Зіньківських бандуристочка сліпенький, три зозулі з поклоном, та не знаю, чи перелетять вони Сибір неісходиму, а чи впадуть од морозу”. Так от слова “Сибір наісходиму” переправили на “цей світ неісходимий”. Новела “Три золулі з поклоном” – про людські долі, скалічені тоталітарною системою, про високий духовний світ звичайної людини. І про весь уклад життя довоєнного і повоєнного села (виснажливу працю жінок на полі, відсутність культурних розваг, окрім вечорниць по сусідах, брак чоловіків – одні інваліди, студентські злидні). Через увесь твір проходить одна наскрізна деталь – “татова сосна”, що є і конкретною (Михайло дійсно посадив на піску перед хатою сосну і згадує про неї в листі), і символічною: вона є пам’яттю про Михайла для тих, хто його любив – для сина, дружини, люблячої жінки; для односельців вона є спогадом про безневинно загублене життя; для самого Михайла – символом рідного дому (“Сю ніч снилась мені моя сосна. Це вона вже досі в коліно, а може й вища.\nСосна – а за нею річки синє крило…”). Хоча твір є невеликим за обсягом, проте має складну композиційну будову. Письменник використовує прийом обрамлення, щоб через безпосередню розповідь ліричного героя на початку і в кінці твору добитися більшої емоційної проникливості у зображенні трагедії як окремої людини (Марфи, Софії, Михайла, оповідача), так і цілого народу.\n“Останній лист від тата” є своєрідною новелою і новелі, яка розкриває образ Михайла. Михайло працьовитий, люблячий, тактовний, чесний і має поетичну душу (“три зозулі з поклоном”, “синок мій колосок”, “річки синє крило”). В його листі розкривається цілий світ почуттів: тут сум за родиною, свободою, величезна любов до дружини й сина, до батьківщини, улюбленої роботи столяра, милосердя та співчуття до страждань іншої людини.\nВін намагається вберегти від додаткових страждань свою люблячу дружину і не розповідає про жахіття концтабору, натомість пише, як добре годують та вдягають ув’язнених: “Ти питаєш, як нас годують, як одягають на зиму. Годують такою смачною юшкою, що навіть Карпо Ярковий п’ятнадцять мисок умолотив би, ще й добавки попросив! Вдягачка звичайна, селянам до неї не звикати”. Образи жінок – Марфи і Софії – змальовані дуже лаконічно, проте повно.\nОбидві вони передчасно постаріли від горя і важкої колгоспоної праці. Хоча жінки ще не старі, проте Марфа вже сива, а Софія має “сині губи”. Марфа колись була “тонесенька, тендітна у благенькій вишиваній сорочці” і з жовтими кучерями, що вибивалися з-під червоної хустки.\nОдружившись з Карпом Ярковим у дев’ятнадцять років, вона “два годочки прожила з Карпом своїм і нажилася за сто”. Карпо був товстопиким, рудим, товстоногим, ненажерливим. Коли сусіди співали на посиденьках, він дивився у стелю або вуса розпушував. Тому і не дивує, що молода Марфа покохала сусіда Михайла, який як “сокіл був, ставний такий, смуглий, очі так і печуть, чорнющі”.\nГероїні схожі своєю важкою працею у колгоспі, своєю гіркою долею, але різні за характером. Софія спокійна і врівноважена, співчутлива. Вона впевнена у коханні чоловіка, тому навіть сказала йому якось: “Ти, Михаиле… хоч би разочок на неї глянув.\nБачиш, як вона до тебе світиться”. Та й потім, з роками, не мала Софія злості на Марфу. Розповідаючи сину історію кохання Марфи до Михайла, вона говорить: “У горі, сину, ні на кого серця немає.\n« Тема честі й безчестя у творчості Пушкіна\nМіркування про любов, дружбу, військовому обов’язку на основі роману “Біла гвардія” »


Гальмування на велосипеді\nНормальна ситуація. Звичайно все через це проходять і, зрештою , на власних шишках більш-менш освоюють це непросту науку називану гальмування. Але, як говориться, на своїх помилках нехай учаться інші, а ми спробуємо повчитися на чужих, або хоча б підготуємося морально й теоретично (на жаль, без шишок, синців і саден однаково не обійтися), хоча в цьому випадку кількість , а головне й розмір шишок і синців істотно може зменшиться).\nУ цій статті я не претендую на те, що Ви одержите відповіді на абсолютно всі питання, які може поставити перед Вами дорога. Але сподіваюся, що досить повний огляд варіантів гальмування буде Вам корисний.\nНаписав я це й задумався ... Гальмування, що це таке? Здавалося б все понятно. Заглянь в енциклопедію, наприклад Кирила й Методія, і одержи відповідь - "гальмувати - Сповільнювати рух за допомогою гальма". Але адже вся штука полягає в тім, що звичайно всіх не дуже цікавить чим сповільнювати (хоча й про цьому треба б згадати), а цікавить, як сповільнювати, цей самий рух у тій конкретній ситуації, у якій нас поставила дорога. Звичайно можна спробувати "надавати" рад на всі випадки життя, але однаково рано або пізно Ви виявіться в ситуації коли рад не вистачить, а саме головне - гальмування повинне бути доведене до автоматизму й думати в екстрених випадках просто ніколи. Рятує лише те, що в гальмуванні є кілька правил, застосування яких, у більшості випадків, допомагає прийняти правильне рішення.\nНу а тепер поговоримо про основи стійкості велосипеда. Якщо хтось не зрозумів чому саме про неї, то поспішаю нагадати, що саме втрата стійкості приводить до падінь при неправильному гальмуванні.\nВелосипедист подібний до циркача й управляє своїм велосипедом, використовуючи закони фізики (хоча й не завжди про це догадується). І якщо досить легко догадатися, що обертові колеса наділяють наш засіб приємною перевагою зберігати стійкість, а з ним і напрямок прямолінійного руху при обертанні коліс, хоча при нормальних режимах і менше, ніж хотілося. Ну а те, що в поздовжньому напрямку, велосипед зі своїм сідоком подібний до важеля з передньою опорою, мало хто догадується. Ну, почнемо з найпростішого , але, на жаль часто ігнорованого (особливо при гальмуванні) властивості - гіроскопічного ефекту обертових коліс (найбільш наочна дія гіроскопічного ефекту проявляється в дитячій іграшці дзиґа). На малій швидкості ефект майже не помітний, а повною мірою проявляється при великій швидкості. Перевірити його дія можна, проїхавши кілька метрів на мінімальній швидкості. Ви відразу відчуєте, що велосипед стає нестійким. Сподіваюся, ушибиться Ви не ушиблись, але запам'ятали, і це Вам придасться для поняття деяких з рад у цій статті - обертання коліс підвищує стійкість велосипеда й чим більше швидкість обертання, тим більше стійкість (точніше підвищується курсова стійкість).\nІ якщо не влазити в теоретичні нетрі, можна цілком зробити правильні висновки про поводження велосипеда в процесі гальмування.\nВага системи велосипед- велосипедист і розподіл тиску коліс велосипеда на землю (асфальт, пісок, ґрунтовка - без різниці). Ці сили виділені чорним кольором. Велосипед з велосипедом на мал. 2 замінений віртуальним центром ваги й системою важелів з точкою опори в місці торкання переднього колеса. При гальмуванні основна діюча сила - сила інерції. Її місце додатка центр ваги. На малюнку вона, як і всі сили при гальмуванні намальовані синім.\nА тепер, подивимося, що змінилося в картинці при гальмуванні? А змінилося багато чого. Поява нової сили спрямованої вперед по напрямку руху, перерозподілили сили тиску коліс на ґрунт. І тепер вийшла ситуація, що начебто центр ваги перемістився вперед. Звичайно заднє колесо трохи більше завантажене під час рівномірного руху (сідло зрушене ближче до заднього колеса). При гальмуванні виходить, начебто віртуальний цент ваги перемістився вперед, і в деяких випадках може вийти вперед за точку опори переднього колеса (тому що напрямок результуючих сил ваги й сили інерції спрямовані не долілиць, а долілиць- уперед). Звичайно, картина реальних сил трохи спрощена, але однаково переміщення віртуального центра ваги за точку опори переднього колеса приведе не до спрощеного, а до самого натурального перевороту через переднє колесо. Про більше очевидний факт, що чим вище перебуває центр ваги (для нас це збільшення відстані F - E), тим легше можна перевернутися через крапку обертання (для велосипеда це точка опори переднього колеса об землю), я згадувати не буду.\nВиходячи із цього, можна зробити висновок, що чим нижче й далі назад при гальмуванні ми перенесемо центр ваги (а для нас єдина можливість виконати це - перенести, так сказати "найважчу частину тіла") за сідло, тим сильніше можна гальмувати без погрози перевороту.\nА справді переворот через переднє колесо - переворот "неправильний" і в 95% випадків (на гладкій дорозі) при гальмуванні велосипедист виявляється в положенні "нижнього" щодо велосипеда не через переворот через кермо, а при бічному падінні. Більше того, стійкість губиться ще до того моменту, коли велосипед починає задирати своє сідло. Пояснення цього факту буде наведено в наступній главі.\nА поки я сподіваюся, що у Вас відклалася інформація об впливи положення центра ваги системи велосипед- велосипедист на стійкість до переворотів через кермо, і поняття об перерозподіл сили тиску на землю переднім і заднім колісьми при гальмуванні. І сподіваюся, що Ви зрозуміли, що правильна посадка в процесі гальмування одне зі складових позволяющих не перейти гальмуванню в падіння.


«Лице брата залило кров'ю, осколки застрягли у лобі»: на Жовківщині п'яний військовий побив водія «Лади» | Львівська мануфактура новин\n«Лице брата залило кров’ю, осколки застрягли у лобі»: на Жовківщині п’яний військовий побив водія «Лади»\nУ ніч на неділю на трасі біля Жовкви нетверезий водій Ford Galaxy спричинив зіткнення з ВАЗ 2115. У Ford Galaxy їхала компанія п’яних молодих чоловіків, зокрема троє військовослужбовців з 58-ї бригади, яка проходить навчання на Яворівському полігоні. Після аварії один з військових Андрій Шувалов побив водія ВАЗ 2115 – 21-річного мешканця села Пили Віталія Мачіху, який не був винуватцем ДТП. За цим фактом поліція відкрила кримінальне провадження, – пише Захід.нет.\nДТП сталася близько опівночі 19 грудня на об’їзній Жовкви. Зі слів родичів потерпілого Віталій їхав на автомобілі ВАЗ 2115 у сторону Рави-Руської. Натомість Ford Galaxy, який їхав з боку Червонограда, не надав перевагу у русі автомобілю, що рухався на головній дорозі, та вилетів на перехрестя, спричинивши ДТП. Згодом з’ясувалося, що за кермом Ford сидів 35-річний мешканець Яворівського району Богдан Стародубцев, який був у стані алкогольного сп’яніння. Цю інформацію підтвердили в поліції Львівщини.\n«Герою» Андрію Шувалову було цього мало, він вирішив розібратись по пацанячому. Підійшовши до авто мого брата зі словами «Що ти наробив?…відкрий двері!» почав кулаками вибивати бокове скло водія. У цей час брат заблокував усі двері, після чого Андрій Шувалов наніс удар ногою у бокове вікно водія, тим самим завдав тілесні пошкодження моєму брату. Лице брата залило кров’ю, осколки застрягли у лобі, скронях та руках брата. Виявилось і цього було мало, Андрій Шувалов почав діставати брата з авто зі словами «Тебе добити треба!», – розповіла сестра постраждалого водія ВАЗ 2115 Ірина.\nУ ситуацію втрутилися інші водії, які проїжджали повз і викликали «швидку» та поліцію. У результаті постраждалого водія ВАЗ 2115 – 21-річного Віталія Мачіху госпіталізували до лікарні. Зараз на сьогодні його стан задовільний, він перебуває під наглядом лікарів з підозрою на струс мозку. Також у нього пошкоджене обличчя та руки. Хлопцеві проводитимуть додаткові обстеження, аби встановити точний діагноз.\nЗа цим фактом поліція відкрила кримінальне провадження. Поліцейські встановили особи усіх учасників інциденту, призначили екпертизи та вивчають усі обставини.\nДо слова, учасник інциденту 19-річний військовослужбовець Андрій Шувалов та двоє його колег, які їхали в Ford Galaxy, проходять строкову службу у 58 бригаді (в/ч А1376), яка дислокується у місті Конотоп Сумської області, однак зараз перебуває на навчаннях на Яворівському полігоні на Львівщині. Цієї ночі Андрій Шувалов повертався від родичів з Сокальщини у військову частину. У військові частині пообіцяли з’ясувати обставини інциденту та надати коментар пізніше.


нижньої та верхньої деталей; П1, П2 - відповідно значення пористості матеріалів нижньої та верхньої деталей.\nЗапропоновано коефіцієнт, що врахує час заповнення капіляра рідиною КЗ, який визначається за формулою:\nде - в'язкість рідини; - час заповнення капіляру; - зовнішній тиск на рідину.\nУ наступному підрозділі розглядалась поведінка пакету деталей при його транспортуванні на позицію зшивання. На отриманий двошаровий пакет деталей верху взуття при його переміщенні діють зовнішні сили, які можуть призвести до відносного зміщення деталей у пакеті, що неприпустимо. З цією метою було розроблено математичну модель, яка моделює процес переміщення двошарового пакету попередньо скріплених між собою деталей. При цьому приймалися такі припущення: вся вага шару деталей сконцентрована в одній точці, і деталь являє собою точечне тіло; шар рідини, що знаходиться між деталями є пружним тілом, доки зовнішні сили не виведуть її зі стани рівноваги і вона не почне рухатись; нижній шар деталей зафіксований у фіксуючій рамці і рухається згідно попередньо заданого закону руху; нижній шар деталей, при миттєвому значенні часу, нерухомий і виконує функції опорної поверхні.\nЦе дозволило визначити величину сили фіксації двох деталей при переміщенні пакету:\nде - поверхневий натяг рідини; Gp – модуль пружності рідини, - крайовий кут змочування поверхні деталі рідиною.\nДопустиме значення максимальної швидкості для двошарового пакету деталей, при якому не відбувається відносного зміщення його деталей, знаходимо із виразу:\nде mі - маса верхньої деталі; - допустиме напруження в рідині.\nРозглянуто процес транспортування тришарового пакету, як найбільш поширеного при виготовленні реальних ЗВВ. В процесі транспортування на систему, яка створена з пакету деталей та фіксуючого пристрою, діють певні сили. Розглянемо модель тришарового пакету, використавши при цьому припущення викладені вище.\nЗгідно з запропонованою моделлю (рис.2) базова деталь зафіксована силою . Тому для подальших розрахунків ми вважали нижню деталь одним цілим з фіксуючими рамками. Відстань інерційного запізнення руху деталей можна визначити: для другої деталі: ; для третьої деталі: .\nАналіз показує, що для багатошарового пакету загальне зміщення верхньої деталі буде дорівнювати сумі всіх зміщень і становитиме:\nде n – кількість шарів адгезиву. m - кількість сил інерції деталей, які знаходиться зверху даного шару адгезиву; - момент інерції деталі; - сили інерції деталей; - товщина j-го шару рідини.\nРис.2. Розрахункова схема для визначення відносного зсуву деталей тришарового пакету при його транспортуванні: а) положення деталей до початку руху; б) положення деталей під час руху. 1- фіксуючі рамки; 2 – нижня деталь; 3 - друга деталь; 4 - верхня деталь; 5,6 - шар рідини\nУ третьому розділі наведено результати експериментальних досліджень процесів пресування, та транспортування попередньо складеного пакету деталей ЗВВ. Задачею цього етапу роботи була перевірка адекватності запропонованих математичних моделей та правомірності прийнятих припущень. З цією метою були спроектовані та виготовлені спеціальні лабораторні установки (рис.3, 4) , що дозволяли моделювати процеси, які вивчаються, а також виміряти і реєструвати параметри та одночасно обробляти результати досліджень. Комплексність такого підходу забезпечувалась використанням сучасної вимірювальної системи спроектованої на основі персонального комп'ютера типу Pentium III та спеціально розробленого програмного забезпечення. Для зменшення обсягу робіт в обох випадках використовувалось рототабельне планування другого порядку.\nНа першому етапі вивчалось процеси фіксації пакету деталей ЗВВ при їх пресуванні. Для системи "деталь-вода-деталь" при проведенні експериментальних досліджень ефективність фіксації пакету визначалась за наступними показниками:\n- величиною тиску пресування пакету деталей;\n- часом пресування;\n- кількістю рідини, що наноситься.\nПри цьому розглядалась поведінка різних пакетів деталей: 1) натуральна-натуральна шкіра, 2) штучна-натуральна шкіра, 3) натуральна-штучна шкіра, 4) натуральна шкіра-текстиль, 5) штучна шкіра-текстиль. Окрім пакетів, які моделювали реальні ЗВВ, досліджувались інші варіації згаданих матеріалів (лице, бахтарма), що дало можливість розширити область пошуку для всебічної перевірки адекватності запропонованої математичної моделі. Одержані результати дозволяють стверджувати про прийнятність обраного шляху, найбільша невідповідність аналітичних та експериментальних значень спостерігалась для пакету натуральна-штучна шкіра і не перевищувала 19%. Графічні залежності наведено на рис. 5, 6.\nНа другому етапі досліджувався процес транспортування попередньо складеного пакету деталей ЗВВ. В якості перемінних параметрів розглядались:\n- прискорення транспортування пакету;\n- вага деталей над шаром рідини.\nЕксперименти також проводились для різних пакетів деталей. При цьому максимальна похибка для пакету натуральна-натуральна шкіра у порівнянні з аналітичними даними не перевищувала 17% (рис.7). Це дозволяє стверджувати про правомірність запропонованого підходу до аналітичного опису згаданого процесу. Однак під час експериментальних досліджень було помічено, що при швидкості руху пакету V=0,28 м/с і прискорені a=3 м/с2 на етапі його гальмування виникало руйнування останнього, що недопустимо.\nРис.3. Експериментальна установка для дослідження сили фіксації в залежності від параметрів пресування.\nРис.4. Експериментальна установка для дослідження динамічних параметрів транспортування пакету верху взуття.\nРис. 5. Графіки залежностей сили фіксації пакету деталей ЗВВ від тиску пресування при об'ємі рідини - 10-7м3 та часі - 45 c., з матеріалів деталей:\nштучна – натуральна шкіра: 1 – теоретична ; 2 – експериментальна; натуральна-штучна шкіра: 3 – теоретична; 4 – експериментальна; натуральна-натуральна шкіра: 5 – теоретична; 6 – експериментальна; штучна шкіра – тканина: 7 - теоретична; 8 – експериментальна; натуральна шкіра – тканина: 9 – теоретична; 10 – експериментальна\nРис. 6. Графіки залежностей сили фіксації пакету деталей ЗВВ від часу пресування при об'ємі рідини 10-7м3 та тиску - 128 кПа,


Мінкульт і нардепи видумують способи відімстити росіянам за Вакарчука [відео]\nУкраїнські колеги «Океану Ельзи» обурені поведінкою російських чиновників. Кажуть, у музикантів не могло бути проблем із документами, бо у північного сусіда гурт Святослава Вакарчука гастролює чи не частіше, ніж в Україні. Тим часом, скаржаться, що на рідних теренах українським виконавцям важче працювати, ніж тим же росіянам.\nСергій Фоменко, лідер гурту «Мандри»: «Кожний російський артист середньої або вище середньої ланки, він щорічно об'їжджає по два, по три рази Україну, щорічно! А українські артисти, дай Бог, щоб раз на десять років зробили тур по Україні».\nОлександр Ярмола, лідер гурту «Гайдамаки»: «Це просто там якісь такі відносини між Україною і Росією, і це якийсь такий чисто “наїзд”».\nМіграційна служба України може зацікавитися російськими виконавцями лише тоді, якщо московські «зірки» гастролюють довше трьох місяців поспіль.\nСергій Гунько, речник Державної міграційної служби України: «Якщо термін перебування іноземця на території України перевищує, скажімо, ті ж 90 днів, якщо мова йде про безвізовий режим, то він звертається до органів міграційної служби і надає всі документи, які підтверджують його підстави до перебування на території України».\nУ Міністерстві культури наголошують: із російськими артистами у нас не лише безвізовий, а й режим максимального сприяння. Три роки тому в Україні скасували 3-відсотковий податок, який платили закордонні музиканти. Ці гроші надходили до спецфонду на фінансування української культури.\nМихайло Швед, заступник директора департаменту Міністерства культури та туризму України: «Податковим кодексом новим було гастрольний збір скасовано. Відповідно, як і скасовано спецфонд, і тому склалася така ситуація, що чинний закон «Про гастрольні заходи в Україні» – з 2011 року, я би сказав, він є фігуративно-декоративним».\nВітчизняні організатори концертів не настільки оптимістичні. Зокрема, в Україні досі збирають ПДВ, якого в Росії немає. Крім того, в кулуарах Верховної Ради вже обговорюють законопроект про 17-відсоткове оподаткування закордонних виконавців.\nПредставник концертних організацій: «Конечно, наша ассоциация будет бороться с этим. Потому что, понятно, что это будет удорожать стоимость билета, концертов в стране станет меньше, огромное количество людей потеряет в связи с этим работу».\nЛідер гурту Святослав Вакарчук інцидент із російськими чиновниками досі не прокоментував. Обмежився лише лаконічним записом у «Твіттері», де реакцію на події у Саратові порадив шукати у піснях «Океану Ельзи».\nДмитро Мороз, Ольга Петрів, 5 канал\nУ Львові організували збір вживаних речей для нужденних [відео]\nЛуценко: Янукович передумав підписувати асоціацію


На Житомирщині чоловік через ревнощі облив дружину бензином і підпалив | ВолиньPost\nУ Хорошівському районі на Житомирщині поліцейські затримали чоловіка за підпал дружини.\nТак, 29 липня до поліції надішло повідомлення про госпіталізацію з опіками 41-річної жительки Давидівки, - пише відділ комунікації поліції Житомирської області.\nПід час перевірки поліцейські встановили, що співмешканець потерпілої облив її легкозаймистою речовиною та підпалив. Нині жінка – у лікарні, а чоловіка поліцейські затримали.\nПід час з’ясування обставин встановили, що увечері між цивільним подружжям виник раптовий конфлікт на грунті ревнощів. У розпалі емоцій 50-річний чоловік облив, ймовірно, бензином, дружину, яка у цей момент лежала, не очікуючи такого розвитку ситуації. Зрозумівши серйозність його намірів, жінка схопилась втікати, однак одяг на ній спалахнув через кинутий співмешканцем в її сторону запалений сірник.\nЗа цим фактом розпочали кримінальне провадження за статтями 15 (Замах на злочин), 115 (Умисне вбивство) Кримінального кодексу України. Чоловік затриманий у порядку ст. 208 (Затримання уповноваженою службовою особою) Кримінального процесуального кодексу України.\nНаразі встановлють усі обставини події.\nТеги: ревнощі, бензин, жінка, підпал\n30 липень, 2020, 13:26\nНа території Гнідавського цукрового заводу знищують коноплю. ФОТО\n30 липень, 2020, 12:58\n08 жовтень, 2020, 16:33


Як Кант представляв вроджені ідеї?\nЩо таке майевтика?\nЯкі витоки майевтики?\nЩо таке метод Сократа?\nЯкі витоки методу Сократа?\nУ чому суть методу Сократа?\nЯкі витоки евристичного навчання?\nЩо таке зврістіческій метод навчання?\nЯкі принципи евристичного навчання?\nУ чому суть евристичного навчання?\nУ чому різниця між ерудитом і освіченою людиною?\nХто такий ерудит?\nРефлексія (Від пізньолат. Reflexio - звернення назад) - принцип людського мислення, що направляє його на осмислення і усвідомлення власних форм і предпосилок- предметне розгляд самого знання, крітічекій аналіз його змісту і методів пізнання-діяльність самопізнання, що розкриває внутрішню будову і специфіку духовного світу людини.\nРозрізняють три види рефлексії:\n- елементарна, приводить до розгляду та аналізу знань і вчинків, до роздумів про їх межах і значенні;\n- наукова - критика та аналіз теоритического знання, що проводяться на основі застосування і з'ясування тих методів і прийомів, які властиві даній області наукового дослідження;\n- філософська - усвідомлення і осмислення граничних підстав буття і мислення, людської культури в цілому. Як форма пізнання рефлексія є не тільки критичний, але і евристичний принцип: вона виступає як джерело нового знання. Рефлексія вважає в якості свого предмета саме знання про нього.\nЯк особлива проблема рефлексія стала предметом обговорення ще в давньогрецькій філософії. Сократ висунув на перший план завдання самопізнання, предмет якого - духовна активність в її пізнавальної функції.\nУ Платона і Аристотеля мислення і рефлексія тлумачаться як атрибути, спочатку властиві божественному розуму, в якому можна знайти єдність мислимого і думки. Подібне трактування рефлексії перейшла через неоплатонізм в середньо-вікову філософію, де головним чином толковалась, як відображена в логосі миротворча активність божества. У новий час трактування рефлексії пов'язана з проблемами філософського обгрунтування наукового знання.\nУ Декарта рефлексія виступає як способу осягнення безпосередньо достовірних основоположний свідомості.\nКант трактував справжню рефлексію як віднесення знань і уявлень до відповідних пізнавальним здібностям: рефлексія визначає джерела пізнання (розум або чуттєве споглядання), які формують поняття або уявлення.\nУ Гегеля рефлексія світового духу виступає рушійною силою його розвитку, внутрішньою формою історичної самосвідомості та саморозвитку культури.\nЗвідки прийшло слово ерудиція?\nЯка мета евристичного навчання?\n«Що таке рефлексія?»\ngenomUKR.ru » Відносини і емоції » Що таке рефлексія?


Poly. Дистриб'ютор обладнання Poly в Україні. ІТ планета\nIT Планета > Poly\nКомпанія Poly. У 1969 році наші клієнти вирушили у відрядження. Ніл Армстронг та Базз Олдрін за підтримки команди з НАСА здійснили політ… на Місяць. І вони взяли із собою наші гарнітури. Це було більше 50 років тому, і тепер ви можете побачити, що ми займаємося зараз. Від поїздки на Virgin Hyperloop для першого успішного випробування з пасажирами до організації нового домашнього офісу – Poly допоможе вам відкрити нові горизонти.\nКомпанія Poly з’явилася в результаті злиття Plantronics та Polycom, і ми, як і раніше, допомагаємо здійснювати гігантські стрибки для всього людства. Ми створюємо високотехнологічні та стильні пристрої аудіо- та відеозв’язку, які забезпечують неймовірну чіткість зображення та звуку, де б вам не доводилося працювати. А програмне забезпечення, технології штучного інтелекту та аналітичні інструменти, що надаються разом з ними, дозволять вам вийти далеко за межі простих можливостей підключення.\nДокладніше про Poly\nМи називаємо Сан-Хосе та Санта-Круз, штат Каліфорнія, своїм домом. Ми, безумовно, є громадянами світу: понад 6500 наших співробітників працюють у 75 офісах по всьому світу. І часто навіть зовсім не в офісах.\nCOVID-19 став важливим каталізатором змін звичних підходів до організації роботи та потужним стимулом цифрової трансформації, яка вже змінює діловий світ.\nТепер робота – це не просто місце, це те, що ви робите та як ви це робите.\nPoly є першопрохідником у вирішенні питання, пов’язаного з організацією віддаленої роботи. Займається забезпеченням рівних можливостей для тих, хто є у приміщенні, і тих, хто немає. Чи це офісне приміщення, віддалений центр або ваш домашній кабінет, ми надамо вам все необхідне. Poly оснащує офісні приміщення та ваші персональні простори, навіть ті, що знаходяться у відкритому космосі, обладнанням, яке необхідне для забезпечення чудової якості зображення та звуку.\nЗрештою, 90% компаній зі списку Fortune 500 використовують наші продукти та послуги на суму, що забезпечує річний дохід у розмірі 2 млрд. доларів. Цього виразно вистачить для того, щоб здійснити політ на Місяць і назад кілька разів.\nТому, якщо ваша компанія відкрита всьому новому. Здатна виконати будь-яке поставлене перед собою завдання і не розглядає невдачу як можливого результату, ми безперечно повинні поговорити. Не має значення, з якої ви планети.\nPoly – це просто. Існує дуже багато сценаріїв гарнітури: від відкритих офісів, до мобільної роботи, до спокійних чатів, до масштабних розгортань, і це не один розмір, який відповідає всій ситуації. І фоновий шум, або поганий контроль, теж можуть перешкодити. Не з Полі. Вони пропонують неперевершений модельний ряд, що використовує 50+ років досвіду роботи, з дивовижним звуком та зручним дизайном, побудованим для всіх сучасних потреб.\nСлухати кожне слово чітко під час робочого дзвінка – це не просто приємно. Це обов’язково. За допомогою гарнітури Plantronics Savi серії 8200 кожен може випромінювати шум і залишатися зосередженими. Виглядати стильно і відчувати себе комфортно неминуче. Наявність свободи блукати та довго розмовляти на одній зарядці (або необмежений час із гарячою заміною батареї *) означає роботу. Навіть подалі від письмового столу.


СИГНІФОР розчин для ін'єкцій (SIGNIFOR) | Мед портал\nСИГНІФОР розчин для ін’єкцій (SIGNIFOR)\nПасиреотид — циклогексапептид, ін’єкційний аналог соматостатину. Подібно до природних пептидних гормонів соматостатину-14 та соматостатину-28 (також відомих як фактор, що гальмує виділення соматотропіну [SRIF]) та інших аналогів соматостатину, пасиреотид реалізує свою фармакологічну дію шляхом зв’язування з рецепторами соматостатину. Відомі п’ять підтипів людських рецепторів соматостатину: hsst1, 2, 3, 4 та 5. За нормальних фізіологічних умов ці підтипи рецепторів експресуються в різних тканинах. Аналоги соматостатину з різною потужністю зв’язуються з рецепторами hsst (див. таблицю). Пасиреотид з високою афінністю зв’язується з чотирма із п’яти рецепторів hsst.\nАфінність зв’язування соматостатину (SRIF-14), пасиреотиду, октреотиду та ланреотиду з п’ятьма людськими підтипами рецепторів sst (hsst1–5)\n(SRIF-14) 0,93+0,12 0,15+0,02 0,56+0,17 1,5+0,4 0,29+0,04\nПасиреотид 9,3±0,1 1,0±0,1 1,5±0,3 1000 0,16±0,01\nОктреотид 280±80 0,38±0,08 7,1±1,4 1000 6,3±1,0\nУ здорових добровольців пасиреотид швидко всмоктувався, досягаючи максимальної плазмової концентрації Cmax протягом 0,25–0,5 години. Cmax та AUC були приблизно пропорційними дозі після одноразового та багаторазового введення препарату.\nУ здорових добровольців пасиреотид широко розподілявся з великим видимим об’ємом розподілу (Vz/F > 100 літрів). Розподіл між клітинами крові та плазмою не залежить від концентрації і показує, що пасиреотид локалізується переважно у плазмі крові (91%). Зв’язування з білками плазми є помірним (88%) і не залежить від концентрації.\nНа основі даних досліджень in vitro пасиреотид є субстратом ефлюксного транспортера Р-глікопротеїну. На основі даних досліджень in vitro пасиреотид не є субстратом ефлюксного транспортера BCRP (протеїн, резистентний до терапії раку молочної залози) та інфлюксних транспортерів ОСТ1 (транспортер органічних катіонів 1), ОАТР (поліпептид, що транспортуює органічні аніони) 1В1, 1В3 або 2В1. У терапевтичних дозах пасиреотид також не є інгібітором UGT1A1, OATP, 1B1 або 1B3, P-gp, BCRP, MRP2 та BSEP.\nПасиреотид виводиться переважно шляхом печінкового кліренсу (біліарна екскреція) з незначною участю ниркового шляху виведення. У дослідженні ADME (всмоктування, розподіл, метаболізм, виведення) у людей 55,9±6,63% радіоактивної дози відновлювалось протягом перших 10 днів після введення, включаючи 48,3±8,16% радіоактивності у калі та 7,63±2,03% у сечі.\nУ пацієнтів із хворобою Кушинга пасиреотид демонструє лінійну та незалежну від часу фармакокінетику в діапазоні доз від 0,3 мг до 1,2 мг 2 рази на добу. Популяційний фармакокінетичний аналіз припускає, що 90% рівноважний стан у пацієнтів з хворобою Кушинга за показниками Cmax та AUC досягається через 1,5 та 15 днів відповідно.\nУ клінічному дослідженні за участю пацієнтів з порушенням функції печінки (класи А, В та С за Чайлдом — П’ю) статистично значущу відмінність було виявлено у пацієнтів з помірним та тяжким порушенням функції печінки (клас В та С за Чайлдом — П’ю). У пацієнтів з помірним та тяжким порушенням функції печінки AUCinf зростала на 60% та 79%, Cmax – на 67% та 69%, а CL/F знижувався на 37% та 44% відповідно.\nВстановлено, що вік був коваріатою в популяційному фармакокінетичному аналізі в пацієнтів із хворобою Кушинга. Зі збільшенням віку спостерігалось зменшення загального кліренсу та зростання фармакокінетичної експозиції. При дослідженні вікового діапазону 18–73 роки очікується, що площа під кривою у стані рівноваги для одного дозового інтервалу 12 годин (AUCss) коливається з 86% до 111% від такої для типового пацієнта віком 41 рік. Така зміна є помірною і розглядається як така, що має мінімальне значення з огляду на широкий віковий діапазон, в рамках якого спостерігався ефект.\nВстановлено, що маса тіла була коваріатою у популяційному фармакокінетичному аналізі у пацієнтів із хворобою Кушинга. Прогнозується, що для діапазону 60–100 кг зменшення AUCss зі збільшенням ваги становитиме приблизно 27%, що оцінюється як помірне і має мінімальне клінічне значення.\nПідвищена чутливість до діючої речовини, до лактози або до будь-якої з допоміжних речовин. Тяжке порушення функції печінки (клас С за Чайлдом — П’ю).\nПід час прийому пасиреотиду у здорових добровольців та пацієнтів часто спостерігались зміни рівня глюкози в крові (гіперглікемія, рідше — гіпоглікемії).\nСтан глікемії (глюкоза плазми крові натщесерце/гемоглобін А1с [ГПН/НА1с]) слід оцінити до початку лікування пасиреотидом. Моніторинг ГПН/А1с протягом лікування слід проводити згідно наявних рекомендацій. Самомоніторинг глюкози крові та/або оцінку ГПН слід виконувати кожен тиждень протягом перших 2–3 місяців та періодично потому, відповідно до клінічної практики. Крім того, слід виконати моніторинг ГПН через 4 тижні та гемоглобіну А1с через 3 місяці після закінчення лікування.\nПацієнти з хворобою Кушинга та поганим глікемічним контролем (визначеним за значенням HbA1c >8% на тлі протидіабетичної терапії) можуть мати підвищений ризик розвитку тяжкої гіперглікемії та супутніх ускладнень. У пацієнтів з поганим глікемічним контролем контроль діабету та моніторинг слід посилити до початку та протягом терапії пасиреотидом.\nПовідомлялося про випадки брадикардії при застосуванні пасиреотиду. Ретельний моніторинг рекомендується у пацієнтів з серцевими захворюваннями та/або факторами ризику брадикардії, такими як клінічно значуща брадикардія або гострий інфаркт міокарда в анамнезі, серцеві блокади високого ступеня, застійна серцева недостатність (клас III або IV за класифікацією Нью-Йоркської кардіологічної асоціації — NYHA), нестабільна стенокардія, стійка шлуночкова тахікардія, фібриляція шлуночків. Може виникнути потреба у корекції дози лікарських засобів, наприклад, бета-блокаторів, блокаторів кальцієвих каналів або лікарських засобів, призначених для контролю електролітного балансу.\nКорекція дози у пацієнтів з легким порушенням функції печінки не потрібна (клас А за Чайлд-П’ю). Рекомендована початкова доза для пацієнтів з помірним порушенням функції печінки (клас В за Чайлдом — П’ю) становить 0,3 мг двічі на добу. Максимальна рекомендована доза для цих пацієнтів становить 0,6 мг двічі на добу. Сигніфор не слід застосовувати пацієнтам з тяжким порушенням функції печінки (клас С за Чайлдом — П’ю).\nПерш ніж перейти до Кроку 1, протріть обране місце ін’єкції тампоном, змоченим спиртом. Крок 1\nНаведені нижче дані отримані під час застосування Сигніфору 162 пацієнтам із хворобою Кушинга в рамках дослідження фази ІІІ. Пацієнти на момент включення у дослідження були рандомізовані в групу прийому 0,6 мг або 0,9 мг препарату Сигніфор двічі на добу. Середній вік пацієнтів становив приблизно 40 років, а більшість пацієнтів (77,8%) були жінками.\nБільшість (83,3%) пацієнтів мали персистувальну форму або рецидив хвороби Кушинга і декільком (≤ 5%) пацієнтам у кожній групі лікування попередньо проводили опромінення гіпофіза. Медіана експозиції препарату до дати завершення збору даних первинного аналізу ефективності та безпеки становила 10,37 місяця (0,03 — 37,8), при цьому щонайменше шестимісячна експозиція відзначалась у 66,0% пацієнтів.\nНебажані реакції ступеня 1 та 2 відзначались у 57,4% пацієнтів. Небажані реакції ступеня 3 спостерігались у 35,8% пацієнтів, а небажані реакції ступеня 4 — у 2,5% пацієнтів. Небажані реакції ступеня 3 та 4 найчастіше були пов’язані з гіперглікемією. Найбільш частими небажаними реакціями (частота ≥10%) були діарея, нудота, болі в животі, холелітіаз, реакції у місці ін’єкції, гіперглікемія, цукровий діабет, втомлюваність та підвищення рівня глікозильованого гемоглобіну.\nПобічні реакції наведено відповідно до основних класів систем органів за Медичним словником для нормативно-правової діяльності (MedDRA). У межах кожного класу систем органів НР розподілено за частотою. У межах кожної групи за частотою НР представлені у порядку зменшення серйозності.\nЧасті: підвищення рівня гамма-глутаматтрансферази, підвищення рівня аланінамінотрансферази, підвищення рівня ліпази, підвищення рівня глюкози крові, підвищення рівня амілази крові, подовження протромбінового часу.\nНайбільш частим відхиленням від норми лабораторних показників ступеня 3 (23,2% пацієнтів) у пацієнтів з хворобою Кушинга, які брали участь у дослідженні фази ІІІ, було підвищення рівня глюкози. Середній рівень глюкози в плазмі крові натще часто зростав протягом першого місяця лікування, а в наступні місяці знижувався і стабілізувався. Показники рівня глюкози в плазмі крові натще та HbA1c звичайно знижувалися протягом 28 діб після припинення лікування пасиреотидом, але залишалися вище вихідних значень. Дані тривалого спостереження відсутні. Протягом застосування Сигніфору повідомлялося про один випадок кетозу та один випадок кетоацидозу.\nПовідомлялося про реакції у місці ін’єкції у 13,6% пацієнтів, які брали участь у дослідженні фази ІІІ при хворобі Кушинга. Явища, які спостерігались найчастіше, були місцевий біль, еритема, гематома, крововилив та свербіж. Ці явища спонтанно минали, не вимагаючи втручання.\n← ЕРГОФЕРОН (ERGOFERON)\nМЕЛОКСИКАМ-НОВОФАРМ (MELOXICAM NOVOPHARM) →\nНАТРІЮ ХЛОРИД-ДАРНИЦЯ — інструкція, склад, застосування, дозування, показання, протипоказання, відгуки\nГЕПАЛЕКС: инструкция, отзывы, аналоги, цена в аптеках