Мета: навчити учасників раціонально використовувати власний час; покращити особисту ефективність, що дозволить підвищити результативність своєї роботи і досягати значимих цілей при менших витратах часу та енергії; сприяти попередженню виникнення професійного вигорання педагогів. Про те, як знайти час для кар'єри, сім'ї та реалізації своїх бажань, а також про те, що таке «пожирачі часу» і як з ними можна впоратися.\n«ТАЙМ-МЕНЕДЖМЕНТ СУЧАСНОГО ПЕДАГОГІЧНОГО ПРАЦІВНИКА»\nтренінгове заняття для практичних психологів та педагогів\nЧас – найцінніший з наших активів,\nі незважаючи на це, ми марнуємо його,\nвбиваємо його і витрачаємо безглуздо.\nЗамість того, щоб витрачати з розумом.\nМета: навчити учасників раціонально використовувати власний час; покращити особисту ефективність, що дозволить підвищити результативність своєї роботи і досягати значимих цілей при менших витратах часу та енергії; сприяти попередженню виникнення професійного вигорання педагогів.\nВступне слово. (5 хвилин)\nЧас… Який він? Свій чи чужий? Трохи свій, частіше ми кажемо, що він наш … Він постійно кудись тікає, інколи збігає безслідно, але деколи тягнеться довго-предовго. Мабуть ніхто ніколи не чув стільки нарікань у свою сторону, як Час…\nЧас не може бути відстороненим від того, що вимірює. Мабуть тому, коли нам добре, коли весело, коли цікаво, Час також стає учасником нашої радості і починає, підстрибуючи, пришвидшувати крок… І напевне кожен помічав, що сумні та бездіяльні хвилини тягнуться нескінченно довго… Звичайно! Бо ніхто не хоче мати справу з понурістю, навіть Час проходить цей шлях неохоче…\nНайчастіше Час біжить. Нам може здаватися, що він іде в небуття і пропадає... Але час готовий подати нам свою руку, щоб разом мандрувати до мети. Він дбайливий і турботливий товариш – уміє сповільнити крок і допомогти в дорозі. Він добре орієнтується на місцевості і ніколи не зіб’ється зі шляху. Не потрібно його підганяти – він уже не вперше виконує свою місію, до нього потрібно прислухатись і просто йти, бо його ритм враховує наші потреби і можливості. Він є даром для нас.\nУривок з книги Проповідника 3.1-8. «Усьому час-пора, і на все слушна хвилина під небом: час народитись і час померти, час садити і час посаджене виривати. Час убивати й час лікувати, час руйнувати й час будувати. Час плакати й час сміятись, час сумувати й час танцювати. Час розкидати каміння й час його збирати, час обіймати і час обіймів уникати. Час шукати і час губити, час зберігати і час розкидати. Час роздирати і час зшивати, час мовчати і час говорити. Час любити і час ненавидіти, час на війну і час на мир.» - Це пересічний погляд на життя, що огортає такі контрастні речі. І позитивні події, і негативні. Бо життя — воно таке, неоднорідне і багатогранне. Дехто коментує цей уривок песимістично: неможливо зупинити час і затриматись лише на гарному та приємному. Інші вбачають тут промінь надії, бо все ж таки половина названого вказує на щось добре. Мабуть, це залежить від того моменту, в який живемо. Так, у житті є не лише втішні миті; час від часу ми плачемо і сумуємо. Однак усе це, у свій час, має сенс…\nПро те, як знайти час для кар'єри, сім'ї та реалізації своїх бажань, а також про те, що таке «пожирачі часу» і як з ними можна впоратися, ми і спробуємо сьогодні розібратися.\nПравила роботи в групі «Цитати = домовленості» (5 хвилин)\nМета: формулювання, обговорення та прийняття норм взаємодії в групі під час тренінгу.\nТренер. Колеги, для злагодженої спільної роботи групи пропоную ухвалити домовленості й дотримуватись їх. Об’єднайтеся у пари та виберіть наосліп одну цитату. Придумайте домовленість, яка б сприяла максимально комфортній та результативній роботі нашої групи (інвестиції свого часу в розвиток). Аргументуйте користь запропонованого. Список правил/домовленостей закріплюється на помітному місці, щоб можна було звертатися до нього за потреби.\nПриклади домовленостей і цитат\nНайбільша помилка, яку ви можете зробити в житті, ― це постійно боятися зробити помилку.\nМайбутнє тривожить, а минуле тримає. Ось чому теперішнє втікає від нас.\nМобільні телефони – беззвучний режим!\nТелефон – зручно, два телефони – розкішно, жодного телефону – блаженство.\nПорядок вчить час зберігати.\nНайкращий день – сьогодні.\nНе будь занадто солодким – тебе можуть з'їсти; не будь занадто гірким, щоб тебе не виплюнули.\nЕкспрес-самооцінка навичок ефективного використання часу. (5 хвилин)\nМета: самооцінка навичок ефективного використання часу.\nРесурси: малюнок «Циферблат годинника», стікери-смайлики.\nЗавдання: відповідно до своїх уявлень «оцінити» власні навички ефективного використання часу (від 1 до 12 ефективність зростає) і розмістити на «Циферблаті годинника» себе (стікер-смайлик).\nЛегко чи важко було знайти своє місце на циферблаті?\nЯкий рівень ефективності характерний для більшості з нас\nКоментар. Те, як ми «оцінили» власні навички ефективного використання часу, ще не вирок. Все це залежить від вас. Наприкінці тренінгу буде можливість проаналізувати свої навички.\nВправа «Відчуття часу» (10 хвилин)\nМета: проаналізувати, як кожен з нас використовує свій час.\nІнструкція. Напишіть продовження речення.\nУ мене достатньо часу для …\nУ мене замало часу для …\nЯ потребую більше часу для …\nЧас минає дуже повільно, коли …\nЧас летить дуже швидко, коли …\nЯ забуваю про час, коли …\nЯ дуже поспішаю, коли …\nЯ нудьгую, коли …\nЯ насолоджуюсь часом, коли …\nСправи, які я відкладаю на потім, - це …\nСправи, які я одразу вирішую, - це …\nКоли я думаю про своє минуле, то …\nКоли я думаю про своє майбутнє, то …\nКоли я думаю про своє теперішнє, то …\nЯ планую свій час …\nЧас, який я марную, - це передусім …\nЗараз саме час для …\nУ чому вам необхідний стимул?\nВправа «Мій час» (15 хвилин)\nМета: аналіз часу, який витрачається на різні сфери життя, пошук ресурсів.\nУчасникам пропонується заповнити кругову діаграму з такими секторами:\nПобутові (домашні) справи.\nДіаграма має відображати реальний розподіл часу людини. Далі пропонується заповнити таку саму діаграму, але вже не з реальним, а з бажаним розподілом часу.\nЧи є відмінності між першою та другою діаграмами?\nЧи влаштовує вас такий розподіл реального часу?\nЩо треба зробити, аби задовольнити своє невдоволення?\nВід кого/чого це залежить?\nКоментар тренера. Свого часу Ніцше сказав: «Людину, яка не може витратити понад 16 годин на добу особисто на себе, слід назвати рабом». Отже, потрібно зробити так, щоб побутова робота стала розвагою, а професійна діяльність приносила задоволення. Хтось із відомих людей сказав: «Правдива свобода волі – коли людина радісно робить те, що повинна».\nПритча «Цінуй час» (5 хвилин)\nОдин чоловік заробив величезні статки, що сягали мільйони доларів. Він вирішив, що нарешті візьме собі рік відпочинку і проживатиме в розкоші, яку може собі дозволити, займаючись улюбленим захопленням. Але не встиг він прийняти це рішення, як перед ним з’явився Янгол Смерті.\nЧоловік вирішив будь-яким чином умовити продати йому хоча б трохи часу:\nЯнгол не погоджувався.\nАле Янгол Смерті був невблаганним. Тоді чоловік став благати дати йому хоч би пару хвилин, щоб написати синові прощальну записку. Янгол Смерті погодився.\n«Цінуй свій час, – написав він. – За всі свої мільйони я не зміг купити і однієї години. Правильно використовуй час, який тобі відведено для життя. Проаналізуй, чи все, що тебе оточує, насправді має цінність».\nКоментар тренера. Усім відома крилата фраза «Час — це гроші», схоже, починає змінювати своє значення: час стає дорожчим за гроші. Адже час – сьогодні найнеобхідніший ресурс для досягнення життєвого успіху, який має особливу специфічну властивість: він є незворотним. Тобто якщо обладнання можна придбати чи виготовити, сировину і матеріали також не потрібно довго розшукувати, то згаяний час неможливо повернути, як неможливо повернути і втрачені можливості. При цьому специфічність часу полягає ще й у тому, що кожна людина наділена ним рівною мірою, а саме 24 години на добу – не більше і не менше. Проте комусь цього часу цілком вистачає для реалізації певних завдань чи задумів, а комусь – катастрофічно бракує. Зайвих хвилин у нас немає. Є тільки певна кількість, призначена саме нам. Тому ми повинні цінувати кожну хвилину у своєму житті.\nУявіть, що у вас є банківський рахунок, на який щоранку виплачують 1440 хвилин. Але цей баланс не переноситься на наступний день. Тобто, кожного вечора банк забирає з вашого ранку все те, що ви не змогли витратити за день. Що б ви робили? Використовували б кожен цент, правда?\nКожен з нас має такий банк. І це – ЧАС. Кожного ранку ви отримуєте 86 400 секунд. Перевищити баланс не можна, тож кожного ранку для вас відкривається новий рахунок. А кожної ночі все невикористане згоряє.\nЖивіть теперішнім і користуйтеся тим балансом, який маєте!\nРисунковий експрес-тест «Годинник» (15 хвилин)\nТренер. Наручні та настільні, настінні і кишенькові, камінні і «з зозулею», куранти і пісочні... Годинники роблять наше життя більш упорядкованим. У той же час, вони нагадують нам, що час не стоїть на місці, а значить потрібно поспішати, інакше все найцікавіше промайне, а ми і не помітимо. А ще за допомогою годинника можна визначити рівень нашої життєвої енергії. Це стверджують розробники графічного експрес-тесту, який так і називається «Годинник».\nКоментар тренера. Експрес-тест «Годинник» є показником того наскільки Ви енергійні, активні та життєрадісні, а значить – щасливі та задоволені життям.\nРухлива розминка «Поміняйтеся місцями ті, хто...» (5 хв.)\nТренер. Зараз поміняйтеся місцями всі, хто володіє загальною ознакою. Наприклад, я скажу: «Поміняйтеся місцями ті, хто любить прийти на зустріч заздалегідь». Тоді всі, хто любить прийти на зустріч заздалегідь, міняються місцями. Ведучий повинен постаратися встигнути зайняти одне з місць, що звільнилися, а хто залишиться в центрі без місця, продовжує гру і задає іншу ознаку учасникам, за якою вони будуть пересідати. Після оголошення інструкції і одного пробного «пересаджування», всім учасникам пропонується придумати критерій, щоб в подальшому темп гри був швидким. Бажано, щоб вправа тривала, поки не назвуть 8-10 варіантів. Після закінчення вправи можна запропонувати учасникам не пересідати на ті місця, які вони займали перед його початком. Тоді у них буде можливість краще познайомитися зі своїми новими сусідами.\nхто користується наручним годинником;\nхто знайомий з «хронофагами»;\nкому до вподоби функція «повтор» у будильнику;\nхто встигають відпочити у вихідні;\nхто використовує в роботі пісочний годинник;\nкому до вподоби користуватися функцією «нагадування» у смартфоні;\nхто терпіти не може будильники;\nкому до вподоби неквапливі прогулянки;\nхто знає, що таке прокрастинація?\nхто терпіти не може очікувати;\nхто планують свій день заздалегідь;\nхто за біоритмами «сова»;\nхто за біоритмами «жайворонок»;\nхто прокидається без будильника;\nхто відчуває брак часу;\nхто не економить часу для того, щоб прийняти ванну (замість душу);\nкому до вподоби балачки «про моду і погоду» з колегами;\nхто щодня виділяє собі годинку часу для підтримування краси;\nкому подобається ранкова кава;\nхто любить прийти на зустріч заздалегідь;\nкому до вподоби вечірній чай;\nхто не шкодує часу для хорошого фільму;\nхто не помічає, як швидко летить час;\nкому до вподоби поєднувати хатні справи зі слуханням аудіокниги;\nхто просто любить проводити час з близькими і дорогими людьми.\nЯкий критерій був несподіваним для вас?\nЧи багато людей зі схожими ознаками?\nЩо ви відчували, коли вам не було з ким помінятися місцями?\nВправа «Хронофаги – пожирачі/ поглиначі часу» (20 хвилин)\nМета: виявлення поглиначів часу; продумати методи боротьби з поглиначами часу.\nТренер. Якщо у вас є потреба більше встигати на роботі, приділяти час рідним, та й себе в повсякденних справах не втратити, а здається, що часу стає все менше і менше, – варто проаналізувати свій розпорядок дня. Можливо, десь причаїлися хронофаги. Давайте розберемося, що це і як з ними боротися, та й чи потрібно.\nХронофаги - це «пожирачі часу», те, що відволікає від вирішення завдань. Ними можуть бути ваші повсякденні дії, які заважають досягати поставлених цілей, а часу на них іде чимало.\nМожна виділити чимало факторів, що призводять до втрати часу. Частина з цих факторів є наслідком негармонійних дій самої людини, деякі не залежать від неї. Розглянемо ці групи факторів.\nКонтрольовані. До них відносяться ранкові збори на роботу, шкідливі звички (наприклад, часті перерви на каву або перегляд телевізора, соціальні мережі, бачки з колегами, веб-серфінг) і все інше, що залежить від самої людини. Як правило, більшу частину поглиначів часу складають саме контрольовані хронофаги. У цьому є як негативна так і позитивна сторона. Негативна полягає в тому, що ми самі є причиною втрати значної частини часу. Позитивна - ми можемо це виправити. Візьміть їх під контроль, і ви будете здивовані, скільки вільного часу у вас з'явиться!\nНеконтрольовані. До них відносяться дорожні пробки, очікування в чергах, та інші затримки, незалежні від вас. Також дуже важливим є той факт, що неконтрольовані поглиначі часу в тайм-менеджменті ділять на: прогнозовані (наприклад, щоденні пробки по дорозі на роботу) та непрогнозовані (наприклад, несподівана поломка автомобіля, несправності з комп’ютером і доступом до Інтернету). Якщо брати в розрахунок незалежні від вас хронофаги, але які можна спрогнозувати, то ви зможете на цей час запланувати інші дії.\nРобота в групах «Методи боротьби з хронофагами» або «Де ховається вільний час?»\nУчасники об’єднуються у три групи, кожна з яких отримує таблицю для заповнення ідеями. Потрібно продумати методи боротьби з поглиначами часу. Далі групи презентують свої напрацювання.\nМетоди боротьби з поглиначами часу:\nХронометраж. Перше і головне – зрозуміти, куди йде час. Іншими словами, усвідомити які конкретно дії його забирають. Провести хронометраж можна як за допомогою наручного годинника і листка паперу, так і за допомогою спеціальних програм або мобільних додатків. Все, що потрібно – протягом деякого періоду заміряти час, який витрачається на різні дії. Але при цьому важливо фіксувати всі дії. Це буде не тільки наочна демонстрація того, як витрачаються дорогоцінні хвилини і години, а й спосіб тренування самодисципліни. А крім цього хронометраж ще й посприяє розвитку звички планувати.\nПланування та пріоритети. Завдяки звичці планувати і виділяти пріоритети ви зможете домогтися оптимального розподілу ресурсів та зосередження на важливих справах. Не тримайте список в голові – запишіть. Не плануйте на день більше 2-3 важливих справ. Склали список – дійте відповідно йому. Надавайте перевагу справам важливим та терміновим, а не терміновими і не важливими. В цілому планування і підтримка допоможуть: конкретизувати мету, отримати чіткий план, почати діяти. Саме план, а не його відсутність, дає більшу свободу для маневрування – ви точно знаєте, що працює, а що ні, і при необхідності скоригувати.\nОрганізованість. Тут мова йде не про педантичність, що межує з пунктуальністю, а саме про організованість, яка надзвичайно важлива для сучасної людини. Концентрація на поточній діяльності, правильно організоване робоче місце допоможуть боротися з хронофагами.\nРаціональне використання «тимчасових ям». Як би детально не було продумано і сплановано, наскільки організованими ви б не були абсолютною захисту від пасток часу це не гарантує. Ви повинні бути готові до «тимчасових ям» – діркам у вашому розпорядку. Вони з’являються, коли ваш партнер запізнюється на зустріч, коли довше звичайного йде нарада, коли ваша робота залежить від інших. Їх слід враховувати і використовувати такі моменти з користю для себе. Стоїте в пробці? Зателефонуйте батькам/друзям або з’ясуйте деталі щодо майбутніх справ з колегами, послухайте аудіокнигу або лекцію в стилі TED. Одним словом, зробіть щось корисне.\nКоментар тренера. Неконтрольоване використання соціальних мереж -– також, хронофаги. Якщо робота безпосередньо не залежить від соціальних мереж, варто відвести для них певний час, наприклад, годину вранці і/або ввечері. Вирішувати вам, головне – контролювати час і якість свого перебування в Інтернеті.\nЄ ще такі неприємні пожирачі часу, як проблеми, що викликають прокрастинацію і відкладання справ на потім. До них можна віднести нечітку постановку цілей, невміння делегувати, спроби занадто багато зробити за один раз. Тут теж немає універсального вирішення питання. Якщо накопичилися невирішені робочі завдання, то виконуйте їх за пріоритетністю, складіть план і дійте згідно з ним.\nПсихологічне селфі. Коко-тест «Горнятко кави» (5 хвилин)\nТренер. Перш ніж інвентаризувати весь свій вільний час і виключати або оптимізувати частину постійно здійснюваних дій, варто розуміти, що те, що з одного боку можна прийняти за хронофаги, може бути джерелом вашого ресурсного стану, в якому вам легше досягати бажаного. Тож не поспішайте прибирати з життя приємні для вас дії. Також варто спокійно прийняти той факт, що в добі всього 24 години. І чарівного заклинання, щоб їх розтягнути, немає.\nВи працюєте натхненно і активно, але без відпочинку і саме тому заслуговуєте на невелику паузу. Вам хочеться відволіктися від справ і турбот. Чим ви себе побалуєте? Чашечкою міцної та запашної кави? А може вам до смаку гарячий шоколад чи зелений чай з лимоном? Хрусткою булочкою, смачним тістечком, шоколадною цукеркою чи іншим смаколиком? Не обмежуйте себе. Ви, цього варті.\nСьогодні один із тих днів, коли ви вирішуєте присвятити трохи часу собі і вирушаєте до своєї улюбленої кав’ярні. Уявіть атмосферу і обстановку обраного вами закладу.\nВи замовляєте каву. Що ви робите, очікуючи, доки вам принесуть замовлення?\nОфіціант ставить перед вами чашку кави, і ви робите перший ковток. Яка вона на смак? Гарячий ваш напій чи холодний?\nЗа вашими відповідями на питання цього тесту можна зробити висновок про те, як на вас діє стрес і як ви справляєтеся з ним там, де це стосується ваших взаємин з людьми.\nОписана вами атмосфера – це насправді ваша ідеальна робоча обстановка. Хтось відчуває себе комфортно в жвавій атмосфері, в оточенні багатьох однодумців. Інші цінують усамітнення і тишу. Є і такі, кому атмосфера як така абсолютно байдужа.\nТе, що ви робили під час очікування замовлення, вказує на головне джерело стресу або переживання у вашому житті.\nВи просто сиділи і спостерігали за відвідувачами кав’ярні? Це говорить про те, що Вас надто хвилює, що роблять, говорять або думають інші. Розслабтесь і просто приділіть час собі і своїм думкам.\nВи дістали журнал чи свій гаджет і заглибились в читання, а може почали вивчати меню? Це свідчить про те, що Вам варто хоча б іноді відриватися від книг і паперів. Приділяйте більше часу фізичній активності.\nВи просто сиділи і чекали склавши руки? Це знак того, що ваше життя недостатньо насичене і Вам варто знайти собі заняття до душі.\nВам сподобалась ваша кава? Чим більше вам сподобалась ваша кава, тим менше безладу ви вносите в своє життя. Якщо ви вирішили, що ваша кава була ненасичена, ледь тепла, занадто гірка або навпаки, обпікаючи гаряча, значить час від часу, Ви схильні створювати проблеми на пустому місті.\nВ мріях, звичайно ж, можна дозволити собі що завгодно, але й в реальному житті не відмовляйте собі в маленьких радощах – побалуйте себе горнятком запашної кави.\nУ своєму житті треба залишати місце і для свого життя. Ніби така проста істина, а можна вік прожити і не знати. А секунди летять. Отак можна вмерти й нічого не встигнути. Встигаєш тільки втомитися. Інколи мені здається, що я не живу, а одбуваю життя. У нас всі так живуть. Сьогодні абияк, в надії, що завтра буде краще. А воно завтра та й завтра, і все уже позавчора. А життя як не було, так і нема.\nПритча про двох лісорубів. (5 хвилин)\nЩорічний міжнародний чемпіонат по вирубуванню лісу... Фіналістами стали канадець і норвежець. Завдання наступне: Кожному з них відводили певну ділянку лісу. Переможцем ставав той, хто зміг повалити більшу кількість дерев з 8 ранку до четвертої години дня.\n– Як це сталося? – запитав він норвежця. – Щогодини я чув, як ти на десять хвилин припиняєш роботу. Як, хай тобі чорт, ти примудрився нарубати більше деревини, ніж я? Це неможливо\nКоментар тренера. Ця притча прекрасно підходить, щоб змалювати типовий день людини, яку затягнула буденність, і вона вже не хоче ставати ефективнішою і кращою. Такій людині зручно рубати тупою сокирою – робити так, як вона звикла.\nІмітуючи бурхливу діяльність, люди часто не помічають, як стомилися і виснажилися, а їх ефективність фактично на нулі. Замість того, щоб зробити паузу, озирнутися навколо та нагострити свою сокиру , тобто стати кращим і більш дієвим, проаналізувати результат своїх дій, луди продовжують орудувати давно непридатними інструментами.\nА якою сокирою рубаєте ви? Перевірити це дуже просто. Проаналізуйте, якщо ви втомлюєтеся під час роботи і ваша робота перестала вас радувати і приносити вам задоволення, то вам саме час нагострити свою сокиру…\n!!! Не забувайте час від часу брати паузу в роботі і «гострити свою сокиру»: набиратися сил, знань, завзяття та натхнення для того, щоб продовжувати свою справу ефективно.\nТест «Визначте ефективність планування» (5 хвилин)\n16 – 20 балів – середній рівень. Ваша система планування часу працює, але може працювати ще краще. Вам слід звернути увагу на те, як Ви розставляєте власні пріоритети, справляєтеся з недоречними обставинами та ситуаціями, або на те, як саме Ви складаєте свій план на день.\nМатриця Ейзенхауера. (25 хвилин)\nМатриця Ейзенхауера використовується для короткотермінового планування. На один або кілька днів. Використання матриці допомагає не просто розібратися в справах, але і знизити емоційне навантаження. Суть цього методу полягає в розстановці пріоритетів за ступенем важливості і терміновості. Тобто всі завдання, які є на поточний період, поділяються за категоріями в залежності від їх важливості і терміновості виконання. Засвоївши принципи цієї концепції, можна навчитися легко і швидко визначати різницю між важливим, терміновим, другорядним і непотрібним.\nДуайт Девід Ейзенхауер відомий, перш за все, як 34-й президент США (1953-1961). До того, як стати президентом, він був генералом і командував союзними військами під час Другої світової війни. У 1950-му році Ейзенхауер став першим верховним головнокомандувачем об’єднаних збройних сил НАТО в Європі.\nСпецифічна професійна діяльність постійно змушувала Ейзенхауера приймати жорсткі рішення і щодня фокусуватися на різних завданнях. Щоб оптимізувати процес, він створив свій метод, який став широко відомий як матриця Ейзенхауера. Сьогодні нею можуть користуватися не лише генерали, а й звичайні люди — вона допомагає розставляти пріоритети в поточних завданнях і наводити порядок у справах.\nКвадрант I (А) — «Зробіть це негайно» (термінові і важливі). Сюди потрапляють пріоритетні завдання, що вимагають негайної уваги. Вони мають жорсткі терміни і повинні виконуватися перш за все і особисто.\nКвадрант II (В) — «Вирішіть, коли ви це зробите» (важливі, але не термінові). Цей квадрант — стратегічна частина матриці, яка ідеально підходить для довгострокового розвитку. Елементи, які він включає, важливі, але не вимагають негайного втручання. При цьому завдання мають певний дедлайн і теж виконуються особисто.\nКвадрант III (С) — «Делегуйте кому-небудь» (термінові, але не важливі). У цей квадрант потрапляють телефонні дзвінки, електронні листи, планування зустрічей і заходів. Ці типи завдань зазвичай не вимагають особистої уваги, тому що не мають на увазі вимірний результат. Квадрант III допомагає мінімізувати те, що відволікає від важливої роботи. Завдяки делегуванню ви можете зосередити увагу на більш серйозні речі.\nКвадрант IV (D)— «Зробіть це пізніше» (не важливі, не термінові). Дії, що потрапляють у квадрант IV, — це супутні справи, які не приносять ніякої цінності. Простіше кажучи, це те, що завжди можна відкласти, не боячись будь-яких наслідків. Ці справи забирають час і заважають виконувати більш важливі завдання, які ви вносите в перші два квадранта.\nПризначте кожному з квадрантів матриці колір і поєднайте його з рівнем пріоритету. Наприклад:\nЧервоний = терміново і важливо.\n(Робите в першу чергу, своїми руками. Відкладати не можна.)\n(Робите спокійно, не поспішаючи)\nНЕ ВАЖЛИВО, АЛЕ ТЕРМІНОВО.\n(Делегуйте, якщо, звичайно, є кому. Інакше – теж своїми руками, але тільки після пункту А.)\n(А ви все ще впевнені, що це взагалі потрібно робити?)\nТільки ви можете визначити рівень пріоритету елементів у своєму списку. Щоранку починайте з реєстру справ із матриці, і вже до кінця тижня ви побачите результат/\nАлгоритм роботи за матрицею Ейзенхауера\nНаписати список всіх завдань на день\nОб'єднати ці завдання в чотири групи на ступенем важливості і терміновості, A, B, C, D.\nЗаписати ці завдання в бланк, розділений на 4 квадранти (A, B, C, D)\nТримати бланк постійно в полі зору і звірятися з ним протягом дня\nУ процесі використання матриці для професійних цілей ви побачите, що більшість завдань потрапляють у квадранти А і С. Найбільш значимий результат приносять дії з квадранта В, тому що це бізнес-цілі, які впливають на довгостроковий успіх ваших справ, але при цьому вони рідко класифікуються як термінові.\nВарто пам’ятати про те, що іноді завдання з одного квадранта несподівано потрапляють в інший. Якщо виникне надзвичайна ситуація, ваші пріоритети зміняться.\nЯ – твій постійний супутник. Я – твій найкращий помічник і найважчий тягар. Я штовхатиму тебе вперед або, навпаки, стримуватиму, щоб у тебе нічого не вийшло. Я цілковито в твоєму розпорядженні. Ти можеш запросто доручити мені половину того, що робиш, і я все виконаю швидко і точно.\nМною легко керувати – просто треба поводитись зі мною твердо. Покажи мені точно, як ти хочеш щось робити, і вже за кілька разів я робитиму це на автоматі. Я слуга всіх великих людей; але на жаль, також і всіх невдах. Це завдяки мені великі люди стали великими. Це через мене невдахи стали невдахами.\nЯ не машина, але працюю з машинною точністю – і з людською тямущістю. Можеш налаштувати мене на щось творче, можеш на щось руйнівне. Мені однаково.\nПрибереш мене до рук, навчиш мене, поводитимешся зі мною твердо – покладу тобі до ніг весь світ. Даватимеш мені волю – я тебе знищу.\nВправа «Сила звички» (10 хвилин)\nСпочатку ми формуємо звички,\nпотім звички формують нас.\nТренер. П’ятсот років тому німецький гуманіст Еразм сказав «Ми сіємо наші думки і пожинаємо наші вчинки; ми сіємо вчинки і пожинаємо характер; ми сіємо характер і пожинаємо долю». Ви можете обирати свою подальшу долю, коли обираєте, які звички в собі виховувати, а з якими боротися. Деякі люди можуть бути зв’язані фатальними звичками. Знаходячи виправдання своїм згубним звичкам, а не борячись з ними, вони самі обирають своє майбутнє.\nЯ прошу вийти одного охочого з групи і стати перед учасниками, склавши руки по швах.\nТренер обв’язує його однією ниткою (десь на рівні ліктів), зав’язує вузлик і просить його розірвати нитку, просто розвівши руки в сторони. Це учасник зробить досить легко.\nДля того щоб проілюструвати сказане тренер обв’язує учасника ниткою 21 раз (так щоб утворилася міцна мотузка) та просить його розірвати мотузку (навіть якщо йому це вдасться, то доведеться дуже постаратися, аби вивільнитися).\nІснують звички, які можуть завдати нам багато шкоди за короткий проміжок часу. Ці шкідливі звички більше схожі на ланцюг, ніж на нитку (піднімає в гору міцний ланцюг).\nЯ прошу вас обрати одну позитивну звичку, яку ви хотіли б виховати в собі за наступні 21 день; звичку, що допоможе вам досягти вашої мрії/мети.\nТренер. Формування звичок можна порівняти з роботою в саду або на городі. Існують три закони отримання врожаю:\nЩо людина сіє, те й пожинає.\n(Якщо ви посіяли моркву, то й збирати будете моркву).\nВрожай отримують не одразу, а через деякий час.\n(Врожаю не буде на наступний день, не через декілька днів після того, як посіємо – потрібно почекати).\nПожинають більше, ніж сіють.\n(З декількох насінин отримують кілограми врожаю).\nЯкщо ви хочете, щоб часу на все вистачало, які звички мусимо розвивати в собі?\nЯк в майбутньому нам стануть у пригоді корисні звички?\nБібліотерапія та кінотерапія про час (10 хв.)\nМета: формувати позитивну світоглядну позицію.\nТренер. Пропоную вам, при нагоді прочитати книгу та переглянути наступні фільми, вони мені здаються одними з тих, що можна назвати ресурсними:\n«Казка про втрачений час» Євгенія Шварца – одна з тих історій, які запам’ятовуються дуже надовго, адже вона по-справжньому добра, із закрученим сюжетом, і є її гарна екранізація.. Розповідь про дітей, які часто втрачали час даремно, погано вчилися і вважали, що вони все встигнуть, які ставилися до свого часу зневажливо, і майже втратили його – варто читати учням обов’язково. Це добра казка зі щасливим завершенням, хоча і з більш ніж серйозними піднятими темами. Прочитавши її, є над чим подумати; вона як ніколи актуальна (кіно, соціальні мережі, комп’ютерні ігри …), незважаючи на те, що написана в минулому тисячолітті (Шварц написав п’єсу ще в 1940 році).\n«Казка про втрачений час» – це дитячий підручник по тайм-менеджменту і прокрастинації. Адже сьогодні чимало дітей втрачає час дарма, а потім і в дорослому житті страждають через це. Після її прочитання приходить усвідомлення цінності дружньої підтримки, віра в те, що навіть в останню секунду можна все виправити, якщо захотіти … Дуже багато людей, не тільки діти, навіть не уявляють, наскільки легко згаяти даремно час, що складається в дні, тижні, роки … У книзі є хороша фраза: «людина, яка даремно втрачає час, сама не помічає, як старіє…». Головний сенс «Казки про втрачений час» полягає в тому, що приходить усвідомлення – в реальному житті втрачений час повернути неможливо і треба правильно розпоряджатися своїм часом. Казка вчить цінувати кожну мить життя, щоб потім не довелося шкодувати про втрачений час.\nШон Кові – американський письменник, всесвітньовідомий мотиваційний тренер. Його книга «7 звичок високоефективних підлітків» стала для мільйонів підлітків школою самоповаги та успіху. Я впевнена у тому, що його поради варто взяти до уваги не тільки підліткам, а й дорослим. У книзі є поради від Шона Кові про те, як навчитися розпоряджатися власним часом та розставляти пріоритети. Це покроковий путівник для підлітків, який допоможе їм дійти із того місця, де вони є зараз, туди, де хочуть опинитися в майбутньому. Їхні цілі, мрії, плани – усе це здійсненне й досяжне. Просто потрібно знати, що допоможе правильно рухатися обраним шляхом. І ця книга Шона Кові стала для мільйонів підлітків школою самоповаги та успіху.\n«Клік: З пультом по життю» - 2006 р.\nУ головних ролях: Адам Сендлер, Кейт Бекінсейл, Крістофер Вокен, Девід Хассельхофф\nКороткий опис: Головний герой стрічки - успішний архітектор, кар'єра якого на першому місці і не залишає часу для його коханої дружини і двох дітей. Коли він здобуває універсальний пульт, що дозволяє йому «швидко вперед» прокручувати неприємні або безпосередньо нудні деталі свого життя, він незабаром дізнається, що ці, здавалося б, погані моменти насправді є надзвичайно важливими частинами уроків життя.\n«Час» - 2011 р.\nУ головних ролях: Джастін Тімберлейк, Аманда Сейфрід, Кілліан Мерфі, Олівія Уайлд...\nКороткий опис: В недалекому майбутньому буде світ, в якому ген старіння переможено, а заради профілактики перенаселенння час життя став валютою і платою за розкіш і задоволення своїх потреб. Багачі можуть жити вічно, а біднякам доводиться боротися за безсмертя.\nПланування часу за системою Франкліна. (15 хвилин)\nВи любите життя?\nТоді не витрачайте марно часу,\nбо це матеріал, із якого зроблене життя.\nТренер. Піраміда Франкліна (її іще називають пірамідою ефективності) — це більше, ніж управління часом. Це комплексна система постановки і досягнення цілей, яка розрахована на все життя. Відмінність піраміди Франкліна від інших методик в тому, що вона планує не тільки час, але і зайнятість, шляхи досягнення глобальної мети.\nЦя техніка «спрямована в майбутнє» – визначає те, що повинно бути зроблено, а не концентрується на перегляді поточної діяльності, щоб організувати її ефективніше. Придумав її Бенджамін Франклін — впливовий американський політик, дипломат, вчений, винахідник, журналіст, бізнесмен, один з засновників США та авторів Конституції. Його вважають національним героєм США. Портрет Франкліна бачив кожен, хто хоч раз тримав у руках 100-доларову купюру. Саме він став автором крилатої фрази: «Час — це гроші».\nФранклін ще в юності склав план досягнень і намагався його виконувати. Суть полягала в наступному: глобальне завдання розбивалося на більш дрібні, а ті, в свою чергу, на підзадачі. Це — основна ідея піраміди Франкліна.\nГлобальна мета – це наступний блок піраміди Франкліна. Він тримається на основі визначених раніше життєвих цінностей і являє собою максимально бажаний результат, мету усього життя. Якщо перша сходинка – це сенс, який проявляється у відповіді на питання: заради чого я живу? – то глобальна мета повинна давати розуміння того, коли цей сенс буде досягнутий. (Для футболіста-початківця — це, наприклад, виграти Лігу Чемпіонів.)\nГенеральний план – покрокова інструкція, план того, як буде досягнута глобальна мета. На даній сходинці піраміди Франкліна він великий і узагальнений. (У випадку з футболістом, щоб потрапити в сильну команду і бути викликаним до збірної, йому потрібно досягти успіху спочатку у складі молодіжної збірної. Наприклад, виграти трофей у другій лізі, пройти кваліфікаційний раунд і т. д. )\nДовгостроковий план – план на 3-5 наступних років для досягнення конкретних цілей. Він повинен відповідати одному з пунктів генерального плану, наближаючи таким чином глобальну мету. (Для футболіста довгостроковий план може полягати у переході в команду більш відомого тренера з метою прогресу під його керівництвом і перемоги в молодіжних змаганнях, з подальшим підписанням контракту з професійним клубом.)\nКороткостроковий план – план на кілька тижнів або місяців. Він досить конкретний. (Молодому футболісту, охочому перейти на навчання до досвідченішого тренера, потрібно попрацювати над витривалістю і реалізацією моментів.)\nПлан на день (тиждень) – це найменша одиниця в досягненні глобальної мети, яка на крок наближає до неї. (У контексті обраних прикладів це може бути тренування ударів з обох ніг, з різних дистанцій і різних ділянок поля для футболіста.)\nКороткострокові плани варто переглядати і коригувати кожні 1-2 тижні.\nДовгострокові плани перевіряються і, при необхідності, коригуються не рідше одного разу в 4-6 місяців.\nГенеральний план переглядається один раз на рік. Тоді ж можна критично подивитися і на глобальну ціль і навіть спробувати переосмислити життєві цінності.\nМетод «П'ять пальців» (10 хвилин)\nНабувайте позитивного досвіду з усього,\nщо відбувається навколо.\nТренер. Одна з найважливіших якостей успішної і щасливої людини – це вміння бути в контакті з собою, слухати і чути себе. Сьогодні хочу поділитися з вами одним цікавим і дуже корисним методом «П'ять пальців». Він розвиває уважність, а також здатність слухати і чути себе. А ще цей метод збільшує мотивацію й допомагає зрозуміти, що саме не працює і як отримати інші результати. Чим більше ви з собою в контакті, тим кращі отримуєте результати!\nМетод «П'ять пальців» дуже простий. Його суть полягає в тому, щоб поставити собі певні питання щовечора, закриваючи прожитий день. Дуже важливо самому собі відповідати щиро і чесно. Адже це ваше життя. Це забере всього 10-15 хвилин вечора, але така звичка здатна збільшити вашу результативність в рази!\nПравильні питання – дуже ефективний інструмент. Наш розум постійно працює в форматі запитання/відповідь. Ось тільки які питання ми собі задаємо? ...\nЧому метод називається «П'ять пальців»? Відповідь проста. Ми прив'язуємо питання до п’яти пальців однієї руки. Дивіться на свої пальці – п'ять пальців, п'ять питань.\nВЕЛИКИЙ ПАЛЕЦЬ – ВДЯЧНІСТЬ. За що ви вдячні долі сьогодні/взагалі? Хто вам сьогодні допоміг? Перерахуйте подумки, кому і чому ви можете бути вдячні. Це можуть бути люди, перешкоди, різні ситуації. Подякуйте Вищим силам (Всесвіт, Всевишній, Бог). Називайте, як бажаєте, головне дякувати це від серця. Ну і, обов’язково, подякуйте собі.\nВКАЗІВНИЙ ПАЛЕЦЬ – ВТІХА І ВІДРАДА. Згадайте, від чого ви отримували задоволення і радість сьогодні? Це можуть бути абсолютно різні події. І маленькі. І великі. Наприклад, почули музику, яка наповнила натхненням. Спробували нову страву. Порадували себе якоюсь дрібничкою. Зробили подарунок близькій людині. Або заробили більше, ніж планували. Важливо фіксувати такі моменти. Адже з них і складається щастя ...\nСЕРЕДНІЙ ПАЛЕЦЬ – САМОПОЧУТТЯ. Яке було самопочуття? Чому так? Що я сьогодні зробила для свого тіла? Найчастіше ми згадуємо про своє тіло, коли воно починає хворіти і «кричати». Адже наше тіло – це колосальне джерело енергії. Спробуйте щось зробити путнє без енергії. Навряд чи вийде. Які тілесні реакції спостерігали? Що зробили сьогодні для підтримки власного здоров’я (психічного і фізичного)? Всі ми знаємо, що потрібно для нашого тіла. Але «залишаємо» це на потім. Поки не припекло ... Все просто. Ніхто не зробить зарядку за вас. Ми повинні розуміти, що найкраще лікування – це профілактика. Робіть висновки.\nБЕЗІМЕННИЙ – БЛИЗЬКІ ЛЮДИ. Що я сьогодні зробила доброго для своїх рідних і близьких? Мова йде не про кількість, а якість. Не для «галочки», а від душі, щиро. Це стосується важливих і значимих для вас людей... Ми весь час кудись біжимо та поспішаємо і залишаємо на потім справи для близьких. А потім з подивом помічаємо, що діти вже якось непомітно виросли, батьки постаріли, час пролетів ...\nМІЗИНЕЦЬ – МІЙ ДОСВІД, МОЇ ДУМКИ. Що було зроблено добре? Чого я сьогодні навчився? Зосереджуємося на своїх успіхах та досягненнях. Навіть невеликих. Це важливо для нашої самооцінки і впевненості. Хваліть себе щиро. Що можна було зробити краще? Які висновки я зробила? (Замість фокусу на помилках, ми фокусуємося на пошуку рішення. Всі роблять помилки. Питання в тому, як їх сприймати і що потім робити.) Що корисного сьогодні дізналися? Який досвід придбали? Які нові ідеї виникли у вас, що цікавого почули від інших? У чому зросла ваша майстерність? Як плануєте застосувати отриману інформацію та досвід?\nКоментар тренера. Ось і весь метод. Є ще нюанс. Коли відповісте на всі ці питання, подивіться на свою долоню. І задайте собі ще одне головне питання: Яка одна найголовніша думка, теза дня? або Яка кардинальна (вагома) подія сьогоднішнього дня?\nЗа день може статися багато важливого. Але вибрати треба тільки одне. І подією дня для вас може бути абсолютно непомітне або неважливе для інших людей явище. Встали вранці на годину раніше. Дочитали книгу. Щось усвідомили. Допомогли людині. Нагодували бездомне кошеня. Вам і тільки вам вирішувати, що важливого сталося сьогодні для вас!\nВ ідеалі ця відповідь щодня записується в щоденник. В кінці року ви можете погортати щоденник і побачити, яке цікаве, наповнене і дивовижне життя було у вас!\nСпробуйте практикувати цей метод всього 21 день (не пропускаючи жодного). А потім зробите висновки ...\nПоглиблюйте контакт з собою. Досліджуйте себе. Будьте в гармонії з собою. Подружіться з собою! Вчіться вчитися у самого життя. Всі відповіді на найважливіші питання – всередині нас! А наша зовнішня результативність – це всього лише віддзеркалення знайдених відповідей ...\nРефлексія «Тут і тепер» (5 хвилин)\nМета: надання учасниками зворотного зв’язку наприкінці тренінгу, підведення підсумків участі у тренінгу.\nТренер пропонує учасникам пригадати все, що вони робили впродовж тренінгу, у зворотній хронології, починаючи з цього моменту. Намагайтеся пригадати якомога детальніше все, що відбувалося. Висловіть свої переживання, почуття, думки, що виникали у процесі групової роботи.\nЯкі загальні враження про тренінг? Що запам’яталося найбільше?\nЩо було корисним/цікавим для вас на тренінгу?\nЩо давалося легко/важко?\nЩо нового для себе дізналися під час тренінгу?\nЩо нового довідалися про інших?\nЯкі інструменти, техніки, прийоми «берете з собою»?\nЩо хотіли б змінити в собі за підсумками роботи в групі? Яким чином?\nЯк будете застосовувати отриманий на тренінгу досвід у життєвому просторі?\nНаскільки ефективно використано тренінговий час?\n↓Завантажити документ Отримати свідоцтво XH400326\nІнформаційний буклет "На шляху вибору професії" (для учнів випускних класів)\nТренінгове заняття "На шляху вибору професії"\nПрезентація "Жорстокість, злочин, кара..."


Україну визнали найгіршою в ЄС за умовами ведення бізнесу | Вежа\nЗ сусідів України в рейтингу «Кращі європейські країни для бізнесу» в поточному році знову вище всіх виявилася Польща, щоправда, погіршила свої показники – тепер вона займає 19-е місце. Словаччина залишилася на 25-ій сходинці, Румунія опустилася на 27-у позицію, Білорусь піднялася на 31-е місце, Угорщина – впала на 32-е. Водночас Росія поліпшила свої показники до рівня Молдови – дві країни ділять між собою 42-у позицію.\nЯк і в минулому році, перше місце в рейтингу займає Данія, Норвегія піднялася на друге місце, третю позицію займає Фінляндія.\nУ Туреччині заявили про будівництво найбільшого інфраструктурного проекту


Кожний вид документа повинен мати визначений комплекс реквізитів і стабільний порядок їх розміщення.\nДо кожного документа, що друкується на папері формату А4, незалежно від його призначення, складається заголовок, який повинен бути максимально стислим, точно відображати зміст документа та відповідати на запитання "Про що документ".\nПоштова адреса кореспондента вказується повністю після назви установи, якій надсилається документ.\nПри адресуванні документа громадянину спочатку зазначається поштова адреса, а потім ініціали та прізвище одержувача.\nДопускається також така послідовність написання дати: рік, потім місяць і число місяця. У текстах документів, що містять відомості фінансового характеру, допускається застосування словесно-цифрового способу оформлення дат: 15 січня 1994 р. Якщо документ складено не на бланку, дата проставляється нижче підпису, ліворуч.\nДо складу підпису входять: найменування посади особи, яка підписує документ (повне, якщо документ оформлено не на бланку, і скорочене - на документі, складеному на бланку), особистий підпис та його розшифровка.\nВідбиток печатки проставляється таким чином, щоб він охоплював частину найменування посади особи, яка підписала документ.\nЯкщо документ має додатки, які не згадуються в тексті, то їх найменування необхідно перерахувати після тексту із зазначенням кількості аркушів у кожному додатку та кількості примірників, наприклад: "Додаток: дублікат договору-купівлі продажу на 2 арк. У 1 прим. " При відповіді на запит необхідно робити посилання на номер документа-запиту.\nНа документах, що виконані, проставляється відмітка про виконання, яка розміщується на нижньому полі першого аркуша або на звороті першого аркуша документа і включає в себе коротку довідку про виконання (якщо відсутній документ, що свідчить про виконання), а також слова "До справи" і номер справи (наряду), в яку повинен бути підшитий виконаний документ.\nНа вихідному документі проставляється номер, що відповідає порядковому номеру по журналу реєстрації вихідних документів і номеру справи (наряду), в якій буде зберігатися примірник вихідного документа.


Ікона Святий Анатолій , купити в магазині церковних товарів ✩✩✩✩✩ | Київ, Львів ☎ (095) 153-25-45 | краща ціна\nСвятий Анатолій був народжений язичником, він виконував всі церемонії, які були запропоновані його віруванням. З ранніх років Анатолій обрав шлях воїна і був хоробрим під час боїв. Реальним ударом для нього була зустріч з християнами, які були готові жертвувати житіє за свою віру. З відкритим серцем він прийняв вчення Господа, і коли настав час для випробувань, він не побоявся страшного покарання і не відмовився від своєї віри.\nНайчастіше цю ікону купують в ролі іменної для чоловіків, які носять ім'я Анатолій. Але святий великомученик є захисником не тільки людей, яких так звуть. Він прожив безліч часу, і переніс і перетерпів велику кількість страждань. Все це показало святому Анатолію як розуміти людей і всіма силами намагатися сприяти будь-кому, хто потрібен в його підтримці і захисті. День вшанування святого 23 квітня.\nВисота, мм: 33 см\nШирина, мм: 30 см\nМатеріал: мідь, срібло, золото, емаль, камні Swarovski\nЗображення - Ікона "Святий Анатолій"


ВІД ГЕРОЯ РАДЯНСЬКОГО СОЮЗУ – ДО ВОЯКА УПА І ВОЖДЯ ІРОКЕЗІВ – Стрий.net\nЩо приховують спецслужби в історії Івана Даценка?\nЧому ж Есамбаєв з 1967 року мовчав про цю неймовірну історію? Відповідь на це питання можна знайти в «Труді», у зізнанні самого вождя, які відтворив танцівник: «Я б пішки пішов через океан на батьківщину. Та не можна було».\nОчевидно, вже ніхто не довідається, про що тоді у вігвамі говорив віч-на-віч із вождем визначний артист: вхід охороняли індіанські воїни, і навіть чекістів, котрі супроводжували радянську делегацію, туди не пустили. «Мовчанку» Есамбаєв витримав 30 років. Чому ж її порушив? Можливо, вважав, що минув значний час. А мо’, до відвертості спонукало гарне товариство та чарка, бо ця розмова з Есамбаєвим відбувалася в ресторані. Журналіст навіть записав її на магнітофон. Це вже згодом танцівник чомусь став відмовлятися від своїх слів, а знічений і навіть обурений журналіст божився Ользі Василівні Рубан, небозі Івана Івановича Даценка, що ані слова «відсебеньок» до цієї історії не доточив, і на підтвердження був готовий надати магнітофонні записи тої розмови.\nПісля смерті Махмуда Есамбаєва залишився величезний архів. Але з ним трапилося лихо: під час однієї з ракетних атак Росії на Грозний ракета влучила в квартиру Есамбаєвих. Журналістка Ірина Ліханова, кореспондент телепроекту «Ищу тебя», згодом зустрілася з удовою танцівника: сподівалася на диво. Але жінка розвіяла останні сподівання: весь Махмудів грозненський архів знищено дотла. Під кінець зустрічі дружина Есамбаєва довірливо повідала журналістці: «Якби він був трохи стриманішим та менше говорив, то, можливо б, і не пішов так рано з життя».\nЩо бентежило вдову? Може, те ж саме, що змусило відмовитися від того несподіваного ресторанного зізнання на магнітофон і її чоловіка? Втім, від дружини Есамбаєва стало відомо, що Махмуд довго листувався з Іваном Даценком, а в його архіві було багато світлин, які присилав вождь з Канади.\nВперше радянські спецслужби проявили себе невдовзі після виставки ЕКСПО-67. Леонід Тарасенко пригадав, як його батька в 70-ті роки запрошували в КДБ на бесіду. Їх цікавило, чи той нічого не знає про повоєнну долю Івана Даценка. Покійний батько Леоніда Миколайовича дружив з Іваном Івановичем, разом вони і воювали. Органи безпеки, вочевидь, тоді шукали людей, яким Даценко міг би надіслати про себе звістку, але Тарасенко, як і багато інших, вважав, що його побратим загинув, про що тоді й заявив у КДБ.\nУже 2003 року Ольга Рубан зверталася в Полтавське СБУ, щоб довідатись хоч щось нове про свого дядька. Довідалася приблизно таке: у ворогах він не значиться, а позаяк ця історія, мовляв, набула грандіозного розголосу, то вважайте, що вам вдалося і так надто багато довідатися. На що Ольга Василівна відповіла: багато – не багато, а має зробити головне: виконати мамин заповіт, повезти в Канаду на могилу дядька землю з Чернечого Яру. «Звісно, тепер ви можете поїхати в Канаду, – відповів співробітник СБУ – Але чи зможете повернутися додому?» Що цим хотів сказати офіцер безпеки? Таємниця, покрита мороком.\nУ 1997 році Ольга Рубан звернулася до Товариства канадсько-української дружби в Києві, попросила адреси відповідних інстанцій в Канаді, які б допомогли знайти сліди її дядька. За цими адресами надіслала 67 листів. Були там листи «на замовлення» та «з повідомленням», але жодної відповіді не дочекалася. Тоді небога написала ще п’ять листів, але передала їх «з оказією», через чоловіка, який туди летів. І сталося «диво»: на кожен лист отримала відповідь, а один, з помилкою в адресі, навіть повернувся до Полтави.\nУ червні 1999 року Ольга Василівна отримала від Товариства канадсько-української дружби канадську газету з великою статтею колишнього англійського розвідника українського походження Віктора Роєнка, який після відставки поселився в Канаді. І одного разу, заблукавши на полюванні, завдяки дітям Івана Даценка познайомився з самим вождем. Рубан листом попросила, щоб Роєнко детально розповів про зустріч з її дядьком. В Товаристві запевняли, що Роєнко надіслав їй листа. Але до адресатки він так і не дійшов. А незабаром після від’їзду з України Роєнко тяжко захворів і помер. Так і не повідавши у деталях про свою фантастичну зустріч з індіанським вождем та його червоношкірими дітками, які розмовляли українською мовою.\nУ червні 2008 року в Полтаву приїхала кореспондентка газети «Московский комсомолец» Катерина Бєляєва, начебто щоб зібрати матеріали для статті про Івана Даценка. «Журналістка» не мала з собою ні диктофона, ні фотоапарата, ні навіть аркуша паперу й олівця. Це мене насторожило, я вирішив перевірити свої сумніви, підкинувши пані Бєляєвій свіжий і геть невідомий факт. Познайомив її з двоюрідним братом Героя Василем Іванченком, який добре пам’ятав приїзд Даценка в Чернечий Яр у вересні 1943 року. Зацікавленість була млявою, навіть формальною. Жваво допитувалася лише про одне: чи нам відомо, яким чином Даценко потрапив до Канади? З московською гостею провели цілий день, і в розмові вона випадково пробалакалася: її батько працює дипломатом. Сумнівів уже не було, який із Бєляєвої кореспондент. І, вочевидь, не випадково саме цього дня Ользі Рубан зателефонував із Москви Володимир Сємьонов, в далекім 1967 році – дипломат в Канаді. Добре знався на цій історії і на звичаях ірокезів, запевняв: особа вождя для них священна, вони ніколи не визнають, що їхнім вождем був «інородець», а тому, мовляв, слід відмовитися від поїздки в Канаду, бо цей вояж нічого не дасть.\nБєляєва все-таки сотворила виправдання своєму полтавському вояжеві, надрукувавши 14 липня 2008 року в «Московском комсомольце» свій матеріал. Щоправда, щоб викласти його сентенції, аж геть не варто було тратити час і редакційні гроші на сей 700-кілометровий вояж.\nНова хвиля ажіотажу і суперечок здійнялася, коли стало відомо, що відомий український кінорежисер Михайло Іллєнко знімає фільм «ТойЩоПройшовКрізьВогонь». Прототипом головного героя став Іван Даценко. В одній з полтавських газет тоді з’явилася публікація радянського генерала Рєшетнікова під назвою «Не тривожте славного ім’я героя». Обуренню автора немає меж: уся ця історія, мовляв, вигадка, бо насправді Іван Даценко загинув. Як аргумент – та ж таки відмова наляканого Махмуда Есамбаєва від власних слів. Для генерала Рєшетнікова головне – заперечити сам факт того, що Іван Даценко вийшов живим із вогню. Мертвий герой безпечніший. Та й до другої нісенітниці дописався наш бравий радянський генерал: заявивши, Даценко, мовляв, був російськомовним. Сміх та й годі: ніби тоді в Радянській армії можна було на російськомовні команди відповідати українською. Втім Рєшетніков, можливо, не міг (чи й уперто не хотів) знати листування Івана Даценка з ріднею: навіть останнього свого листа в Чернечий Яр той писав українською мовою.\nДва роки тому трапилася щаслива нагода відвідати Канаду. Завдяки допомозі друзів з діаспори я знайшов резервацію ірокезів під Монреалем. Мій супроводжувач Симон Куклівський пам’ятав тут старий музей ірокезів, багату експозицію про вождя Джона Маккомбера. Та виявилося, що у 80-ті роки музей… хтось підпалив. Знайшли магазин Маккомберів, що належить онукові і правнучці вождя. Онук Томас заперечував українське походження свого діда, хоча й зізнався, що про це вже чув раніше. Та коли я запитав, чи знав його дід українську мову, відповів: за своїм статусом він мав знати багато мов. Запитали Томаса і про час смерті діда. Не пригадав: мовляв, десь у 80-тих роках. Зате день і рік народження згадав одразу, як по писаному. Ясна річ, вона не збігалася з датою народження Івана Даценка. На цвинтарі ірокезів про день і рік смерті вождя теж не вдалося довідатись. На могилі – жодних написів. Хоча всі пам’ятники, як і скрізь у людей, пойменовано.\nПозначки:війна, Герой Радянського Союзу, Іван Даценко, ірокези, мова, ОУН-УПА, Україна


Про годування птахів взимку розповів директор парку «Ялівщина» – Літописець\nПро годування птахів взимку розповів директор парку «Ялівщина»\nПтахи, які залишилися зимувати у Чернігові, і, зокрема, на території Регіонального ландшафтного парку «Ялівщина», весь короткий день шукають їжу. Одні споживають свої запаси, інші – живляться плодами, ягоди та насінням рослин (горобина, калина, омела, сосна, ялина).\nНайбільше птахи, які зимують, бояться не холоду, а голоду, бо тих запасів, що були зроблені восени їм не вистачає. У сильні морози та зимову негоду гине значна кількість птахів.\nТому в наших силах, друзі, врятувати птахів, які зимують на території РЛП «Ялівщина» та міста Чернігова від загибелі шляхом розвішування годівничок і всю зиму підгодовувати їх насінням, зернами та крихтами білого хліба.\nА тому допомогти птахам взимку – це важливо та потрібно. Чим же можна годувати птахів взимку:\n1. Не смаженим насінням соняшника, яке дуже люблять синиці, повзики та снігурі;\n2. Зерна вівсу їдять вівсянки, чубаті жайворонки (посмітюхи) та польові горобці;\n3. Насіння проса та пшоно – найулюбленіша їжа вівсянок, жайворонків, куріпок, синиць та горобців;\n4, Сире гарбузове насіння кавунів, динь є трапезою для синичок, повзиків;\n5. Крихти сухого білого хліба (чорний хліб шкідливий для всього птаства!) – чудовий корм для багатьох птахів;\n6. Плоди горобини, бузини, калини зібрані в кетяги й розвішані на деревах – найліпший подарунок дроздам;\n7. Насіння бур’янів (лобода, кропива, лопух, кінський щавель) – це найдешевший і дуже корисний корм для зерноїдних птахів.\nНашу територію однозначно вимушені на зиму покидати птахи, в живленні яких комахи є принциповою складовою. Залишається у нас на зимівлю значна частина зерноїдних видів птахів, серед комахоїдних залишаються ті, які здатні хоча б частину часу харчуватися насінням або ягодами.\nЗ настанням пізньої осені та зими видовий склад птахів території регіонального ландшафтного парку «Ялівщина», суттєво змінюється.\nУ межах Чернігова створюються особливі кліматичні умови, коли температура на один-два градуси більша, ніж на навколишніх територіях, а завдяки теплими викидам значні ділянки міських водойм можуть взагалі не замерзати взимку.\nНайбільш помітними зимовими птахами в міських умовах «чорні птахи воронячого племені» — це граки та галки, рідше сороки, сірі ворони, круки. Граки, які колись були вісниками весни та мешканцями сільськогосподарських угідь, у ХХ столітті перетворились на міських птахів.\nСорока у Ялівщині\nВзаємодія з іншими птахами свого виду грає важливу роль в житті галок та граків. Вони часто тримаються зграями, мають чіткі маршрути перельоту між місцями ночівлі та живлення. Ночівля – взагалі окрема історія. Зграйні види воронових птахів утворюють великі ночівельні скупчення, на які злітаються птахи з великих територій, ці скупчення з року в рік розташовані в одних й тих же місцях. Місця ночівлі зазвичай розташовані в міських скверах, або на околицях промислових зон.\nЗначною кількістю птахів, які зимують у нашому парку, вирізняються представники ряду горобцеподібних. Серед них є велика синиця, це один з найбільш чисельних гніздових птахів наших зелених зон, в тому числі і території «Ялівщини». Також часто тут можна зустріти і синицю блакитну.\nСиниці збираються в зграйки та починають кочувати у пошуках облаштованих місць, багатих поживою, насамперед біля годівничок.\nОдним з найбільш поширеніших птахів «Ялівщини» є повзик звичайний, птах який здатен пересуватися по стовбуру дерева згори донизу. Він часто прилітає до годівничок, де намагається навіть відганяти синичок або птахів інших видів.\nЗвичайна пищуха – птах, який цілими днями по спіралі перемішується по стовбурах дерев у пошуках комах або їхніх личинок, Взимку меню пищухи поповнюється за рахунок деяких видів насіння, в основному — насіння хвойних дерев, але вона прилітає і до годівничок.\nГоробці – «товариські, компанійські птахи» є частиною пташиного царства зимової «Ялівщини», біля годівничок можна побачити представників 2 видів — горобця хатнього та горобця польового. Горобці живляться квітковими бруньками, ягодами, злаками, насінням дикорослих трав і сільськогосподарських культур, залишками продуктів харчування людей, іноді — комахами. А також вони легко приживаються до будь-яких погодних умов, при наявності достатньої кількості їжі.\nСеред основних санітарів зелених насаджень «Ялівщини» слід виділити великого та малого строкатих дятлів, жовну чорну та рідко жовну зелену.\nСеред зимуючих птахів середнього розміру ( птахи, розміром удвічі менші за галку, але удвічі більші горобця) є дрозди, які живуть у лісах з будь-яких деревних порід. Так, чорний дрізд та дрізд чикотень є одними з найпоширеніших видів дроздів. Взимку дрозди харчується плодами горобини, шипшини, калини, глоду й бузини, а восени птах із задоволенням ласує яблуками, грушами та іншими фруктами.\nУ холодні зими дрозди погано переносять відсутність корму, тому, якщо їжі небагато, птахи кочують у південному напрямку.\nУ межах території РЛП «Ялівщина» взимку найбільшу чисельність птахів можна спостерігати там, де деревна та чагарникова рослинність межує з відкритими просторами. Тут птахи знаходять різноманітну поживу та сховища від хижаків.\nВ січні-лютому на території РЛП «Ялівщина» можна зустріти найбільш 2 види відомих гостей з півночі. Серед них — снігур, які пізно восени об’єднуються в зграйки, перелітають південніше, де вони живляться насінням ясена, липи, горобини та трав’янистих рослин.\nІншим гостем з півночі є омелюх, їх місця гніздування розташовані у лісах північної тайги та лісотундри. Омелюхи живляться ягодами, на нашій територій найбільш популярною є омела. Чисельність омелюхів суттєво коливається з року в рік, бо до нас вони долітають тільки у тому разі, коли врожай ягід на півночі недостатній.\nСеред дрібних зерноїдних птахів зимують яскраві червоно-чорно-жовті пташки — щиглики, які іноді утворюють великі зграї. Також зросла і чисельність зимуючих костогризів.\nОдин з найбільш чисельних гніздових птахів території парку є зяблик, взагалі який виступає перелітним птахом, але у невеликій кількості зяблики залишаються і на зимівлю.\nНа горобцеподібних та інших дрібних птахів полюють і хижаки – великий та малий яструб.\nдиректор КЗ РЛП «Ялівщина», спеціально для видання Біла хата\n« Любов до смерті: дружинa сокирою вбилa свого чоловікa\nНa Вінниччині проживaє мaйже 3 000 ВІЛ-інфіковaних громaдян »


08 грудня 2021 06:51\nОднією з найтрагічніших сторінок української історії ХХ століття були голодомори. Їх було три. Найстрашнішим був голод 1932-1933 років - «штучно» створений сталінським тоталітарним режимом та в усьому світі визнається як Геноцид українського народу.\nШановні земляки! Пам’ятаймо болючу українську історичну правду. Ту правду, що пролягла чорною трагічною стрічкою через долю українського народу, який боровся за справедливість та волю в нерівних умовах з радянською владою. Відповідною постановою Верховної Ради Голодомор українського народу визнано геноцидом.\n22 листопада напередодні Дня пам'яті жертв голодоморів та 85-х роковин Голодомору 1932-1933 років в Україні, у холі облдержадміністрації розпочалось експонування історичної виставки «Україна 1932-1933. Геноцид голодом».\nВідбулася чергова 50 сесія районної ради 7 скликання\n22 листопада відбулася чергова 50 сесія Вінницької районної ради 7 скликання. В роботі взяли участь: голова райдержадміністрації Михайло Демченко, голова районної ради Сергій Сітарський...\nСвято кобзарського мистецтва ім. Володимира Перепелюка «Струни вічності»\nЦими днями у виставковому залі Вороновицького музею історії авіації, відбулось свято вшанування видатного земляка Володимира Максимовича Перепелюка.


"Церква дала життя університету, а університет живить Церкву"- владика Борис Ґудзяк отримав нагороду Університету Нотр-Дам (США) - УКУ\n“Церква дала життя університету, а університет живить Церкву”-…\n“Церква дала життя університету, а університет живить Церкву”- владика Борис Ґудзяк отримав нагороду Університету Нотр-Дам (США)\nОдразу після випускних урочистостей стіни університету прийняли делегацію з Університету Нотр-Дам, яка приїхали, щоб вручити нагороду митрополиту й архієпископу, Президенту УКУ, владиці Борису Ґудзяку. Під час урочистого ланчу провідний американський та український виші також підписали меморандум про співпрацю та обговорили, як міжрелігійний діалог може зміцнити громадянське суспільство на симпозіумі “Faith and Freedom: strengthening civil society through inter-religious dialoge”. У тексті розповідаємо детальніше.\nПеред урочистим ланчем, який УКУ організував для делегації з Нотр-Даму, друзів та медіа, до присутніх із вітальним словом звернувся Декан факультету суспільних наук УКУ Володимир Турчиновський. Він запросив до перегляду двохвилинної стрічки, яку у вересні 2017 року підготував Університет Нотр Даму під час візиту до УКУ на конференцію католицьких університетів. Назва стрічки «Fighting for the freedom of thought» відсилає до України часів Революції Гідності. У двох хвилинах відео розповідає не лише про події в країні у 2013–2014 роках, а і про іншу історію — солідарності, взаємопідтримки та невтомної праці для того, щоби зміни не пройшли безслідно. Дякуючи Університету Нотр-Дам за підтримку, Володимир Турчиновський запросив до слова президента Університету Нотр-Дам, о. Джона Дженкінса.\nПрезидент одного з провідних католицьких вишів світу зауважив, що відзначити самовіддане та вірне служіння владики Бориса є для нього честю. «В умовах численних викликів архиєпископ Борис Ґудзяк зробив Український католицький університет центром культурної думки та християнського свідчення, а також майданчиком для формування покоління українців, спроможних своїми цінностями та служіннями змінити країну на краще. Разом із цим він рішуче та віддано провадив пастирську опіку для вірних Української католицької церкви» — сказав він.\n«Місяць тому в американському посольстві в Києві ми слухали від одного дипломата, як швидко та потужно розвивається Український католицький університет. Ви не лише побудували нові споруди, не лише звели прекрасну церкву тапривабили до себе найталановитіших студентів. Найважливіше — що митрополит Борис Ґудзяк наповнив УКУ моральною доброчесністю: тут немає місця для корупції, тут не можна купити собі місце — його потрібно заслужити. Архиєпископ Борис Ґудзяк збудував шанований університет, де забезпечено середовище довіри. За те, що архиєпископ збудував університет, який надихає світ історіями про мучеників віри, який підштовхує людей прислуховуватися до осіб з особливими потребами та який допомагає зцілювати суспільство, за віддачу й самовідданість», — заявив президент Університету Нотр-Дам, отець Джон Дженкінс.\nПісля отримання нагороди, зі словами подяки звернувся до присутніх і владика Борис Ґудзяк. Він наголосив, що цю нагороду отримує не лише він, а й усі його попередники, які зробили величезний внесок своєю працею в те, щоб Український католицький університет з’явився та розвивався: «Я такий щасливий бути членом Тіла Христового, і я такий щасливий бути членом universitas profesorum et studiorum! Тому що знаєте, у сучасній історії не існує такої інституції, такої спільноти, яка б мала довшу безперервність, ніж Католицька Церква. Жодна інституція не доклалася більше до соціальної справедливості, рівності, освіченості, винайдення абеток, ніж Католицька Церква. Подумайте про це. Подумайте про інституції, які ви знаєте та поважаєте. Дві тисячі років — промовляти до кожної культури, побувати в кожній країні. Це може бути найбільш зворушливим аспектом цієї нагороди, що одним із попередніх лауреатів цієї нагороди була Мати Тереза. Як вона зійшла вниз, як вона зійшла до вбогих, вмираючих, гинучих — і вона зробила це, як католицька монахиня. Це прекрасно — бути членом цієї Церкви».\nІ водночас сьогодні у світі немає більш шанованої інституції, ніж університет, — зауважив він. Кожен хоче, щоби їхні діти навчались в університетах. Люди жертвують багато чим щоби їхні діти могли навчатися в університетах. Численні мільйони українців покинули свої домівки, свою країну, своїх дітей, щоби працювати у важких обставинах, щоби їхні діти могли навчатися в університетах. І я думаю, що тепер є цей час для Католицької Церкви, яка винайшла університет таким, яким ми його знаємо — час узяти повне право власності над своєю інституцією, над своїм винаходом, яким вона ділиться так щедро, і йти разом з університетом туди, де люди так потребують звістки про спасіння в Христі. Великим непорозумінням є, коли існує конфлікт між Церквою та університетом, тому що саме Церква дала життя університету, а університет дає Церкві багато поживи»\nПісля вручення нагороди Президент Університету Нотр-Дам о. Джон Дженкінс та Президент УКУ Борис Ґудзяк підписали меморандум про дружбу та партнерство між університетами. На подяку Університету Нотр-Дам ректор о. Богдан Прах та Президент Борис Ґудзяк подарували копію ікони 15 століття, написану учнями іконописної школи та збірку історій більше ніж 200 мучеників греко-католицької церкви часів залізної завіси. За допомогою фотографій, документів та фрагментів мемуарів та інтерв’ю цей альбом дозволяє дізнатися про трагічний, та героїчний шлях Української Греко-Католицької Церкви в ХХ столітті.\nЛауреатами Університету Нотр-Дам раніше були також президент США Джиммі Картер і його дружина Розалін, Мати Тереза, північноірландський політик Джон Г’юм, архиєпископ Сараєва, кардинал Вінко Пуліч, засновник спільноти «Лярш-Ковчег» Жан Ваньє.\nЗа словами отця Юрія Аввакумова, у минулому – декана Гуманітарного факультету УКУ, а сьогодні – викладача Університету Нотр-Дам, вручення нагороди та підписання меморандуму свідчать не лише про міжнародне визнання та захоплення стрімким розвитком УКУ, а й про ще один великий крок на шляху до майбутніх досягнень.\nУ рамках урочистого вручення премії в університеті також організували симпозіум про те, як міжрелігійний діалог впливає на згуртованість у суспільстві. Під час події виступили Мирослав Маринович, Олег Турій, Володимир Турчиновський та Дмитро Шеренговський. Подивитися відео із симпозіуму можна тут.


Слідчі встановлюють причини потрійного ДТП у Запоріжжі » Слово і Діло\nУ Запоріжжі сталося потрійне ДТП\n9 листопада 2017, 21:09\nНа набережній Запоріжжя сталася потрійна ДТП, жінку-водія одного з авто госпіталізували.\nЯк інформує «Слово і Діло», про це повідомили в прес-службі патрульної поліції Запоріжжя.\nЯк з'ясувалося, водій «Audi Q5» 1970 р.н. зіткнувся з рухомим по вулиці Фортечний автомобілем «Mitsubishi Outlender», за кермом якого перебувала жінка 1981 р.н. Від удару позашляховик змінив напрямок руху і вискочив через розділову смугу на зустрічну, де врізався в «Daewoo Lanos», під керуванням водія 1953 р.н., який стояв на червоний знак світлофора.\nЖінку-водія позашляховика госпіталізували в 5-у міську лікарню.\nНа даний момент слідчі встановлюють причини і обставини автомобільної аварії.\nЯк повідомлялося, масштабне дорожньо-транспортна пригода сталася в Києві на вулиці Чорновола. Через ДТП зіткнулися п'ять автомобілів.\nНагадаємо, суд виніс рішення про обрання запобіжного заходу другому підозрюваному в смертельному ДТП в центрі Харкова Геннадію Дронову.\nДТП на Шулявці: одна людина загинула 8 листопада 2017, 10:43


Віктор ЮЩЕНКО: НА ПОРОЗІ СОЛОВКІВ\nПрезидент України Віктор Ющенко біля стін Соловецького монастиря\nСоловки - це спершу страшно. Потім боляче. А потім приходить відчуття святості. Можна багато чути, читати про Соловки, розглядати фото. І лише коли ступиш на ту землю, починаєш чітко розуміти, чому ці далекі острови, де містився «мозок ГУЛАГу», для багатьох народів стали символом розкритої правди.\nА чи потрібна та правда нам сьогодні? Можливо, дивною виглядає підтримка на державному рівні наукових досліджень, відновлення святинь, дбайливе ставлення до місць пам’яті, коли економіка не в порядку, є значні проблеми з освітою і медициною. Але ж людина дбатиме про добру сучасність своєї національної спільноти лише тоді, коли зрозуміє цінність історичної самобутності народу і збагне, через що вона свого часу перестала цінувати своє. Польща, Литва, Угорщина, Східна Німеччина, Латвія, Естонія, вийшовши з «соціалістичного раю», досконало його вивчили, описали у книгах, зафіксували у документальних і художніх фільмах, створили музеї тоталітаризму. І - диво! Сьогодні в них непогано (хоча й не ідеально) функціонують економіка, освіта, культура. Утім у них були зовсім інші, ніж у нас, 1920-30-ті роки. І це спонукає нас ще ретельніше дослідити й осмислити нашу спадщину «земного раю». Україна має це пройти.\nУ далекій стороні\nСоловки - це біль і мій особистий, і всього народу. Ми близькі в цьому болю, бо немає в Україні жодної родини, яку в ХХ столітті не зачепило б чорне крило насилля й ненависті. Утім «Соловки» почалися задовго до встановлення влади більшовиків. Упродовж кількох століть у підвалах Соловецького монастиря містилася тюрма для інакомислячих. І завжди тут було багато українців. Соловки - це символ неволі і віри, що пронизує товщу пам’яті нашого народу.\nУ 1989 році, під час першої дослідницької експедиції петербурзького «Меморіалу» на Соловки, було знайдено невідправлені листи в’язнів 1930-х. Серед них - аркуш з уривком поеми Тараса Шевченка «Неофіти», де поет порівнює царську Росію з Римом часів імператора Нерона і звертається до матері схопленого сатрапами юнака:\nА ти, прескорбная, не знаєш,\nДе він конає, пропадає!\nІдеш шукать його в Сибір\nЧи теє... в Скіфію... І ти...\nІ чи одна ти? Божа Мати,\nІ заступи вас і укрий!\nНема сім’ї, немає хати,\nНемає брата, ні сестри,\nЩоб незаплакані ходили,\nНе катувалися в тюрмі\nАбо в далекій стороні...\nУ цих рядках - пам’ять. Шевченко карався, мучився і не каявся перед державою насильства у казахському степу, однак знав про Соловки. І до нього, і після нього саме соловецька тюрма вважалася місцем, звідки не вертаються.\nСьогодні ми вже вільні. І можемо відвідувати соловецькі острови не як в’язні, а як прочани. У червні, коли українська делегація прибула на Соловки літаком, найперше подумалось: як же далеко ці острови від України, як довго етапами, товарними вагонами, пішки і в трюмах кораблів переправляли сюди каторжан. Водночас це місце надзвичайно близьке нам.\nВід Києва до Соловків\nВінок від Президента України в’язням Соловків\nТак історично склалося, що ці острови у Білому морі, віддалені від нас на тисячі кілометрів, упродовж майже тисячі літ дивним чином пов’язані з Києвом. Про це варто згадати у дні святкування 1020-ліття Хрещення Київської Русі. Соловецький монастир засновано на землях Новгородської феодальної республіки. З літописів відомо, що Великий Новгород після Києва охрестив Добриня - найближчий соратник Великого Київського князя Володимира. Сам же Володимир Великий спершу княжив у Новгороді. За переказами, на новгородських землях побував після Києва апостол Андрій Первозванний і там навчав людей віри і хрестив.\nСоловецький монастир заснували святі Зосим і Саватій у 1430-х. Утім лише перші 100 років у монастирі не було тюрми. Тоді в цій скромній північній обителі були три дерев’яні церковці і невеличке чернече господарство. Однак події у світі вплинули і на віддалені молитовні острови. У 1448 році Москва перенесла до себе Київську митрополичу кафедру і вперше обрала митрополита без згоди Вселенського патріарха. У 1453 році Османська імперія завоювала столицю Візантії Константинополь, і московські правителі проголосили себе спадкоємцями римських і візантійських імператорів. Утверджується теорія «Москва - Третій Рим». Невдовзі московського князя стали іменувати царем і утворили Московський патріархат. Нове царство поступово завойовує землі Київської держави.\nУ 1478 році Москва завоювала Новгородську республіку, отже, підкорила й Соловки. У 1533-му московським князем став Іван Грозний і відразу на Соловках розпочинається грандіозне кам’яне будівництво, щоб перетворити монастир на військову твердиню прикордонних північних земель. Фортецю будували впродовж дванадцяти років сотні «чорноробів» з тамтешніх народів. 1554 роком датується перша звістка про ув’язнення на Соловках.\nЗа Петра Першого, який взявся реформувати православ’я, Соловки повстали. У 1676-му твердиню було підкорено: чернець-зрадник виказав потаємний хід, через який царські стрільці пробралися всередину і винищили всіх ченців і духовне керівництво. Як ця трагедія перегукується з Батуринською, яку відзначатимемо у листопаді цього року...\nОстанній отаман Січі\nПісля загибелі Батурина і Полтавської битви на Соловках\nув’язнили кількох соратників Івана Мазепи. Згодом сюди були заслані архімандрит Гедеон Одорський, лохвицький протоієрей Рогачевський. Відомо, що в 1731 році тут загинув отець Филимон, звинувачений у користуванні «малоросійськими», а не новими московськими церковними книгами і в тому, що «непотребнимі словесамі московскія печаті кнігі хуліл і на государя хулу возлагал». У соловецьких казематах «перевиховували» також учасників повстань Степана Разіна й Омеляна Пугачова, яким, до речі, як і Іванові Мазепі, було виголошено анафему.\nТут же з 1775 по 1801 рік у темній кам’яниці пробув останній кошовий Запорозької Січі Петро Калнишевський після зруйнування козацької вольниці за наказом цариці Катерини ІІ. Колишній соловецький в’язень Семен Підгайний свідчив: «Кожен українець, коли судила йому доля опинитися на цьому острові, передусім намагався вклонитися прахові того, хто колись був на сторожі вольностей запорозьких, на сторожі української незалежності». Прийшов час, і 5 червня цього року вклонилася кошовому делегація Української держави, яку я очолював. Гнітюче враження справляє напівпідземна келія з малесеньким загратованим віконцем, де Калнишевський провів 26 років. Йому було заборонено будь з ким спілкуватися. Лише тричі на рік - на Різдво, Великдень, Преображення Господнє - його під конвоєм виводили до церкви причаститися. Звільнившись, 110-річний запорожець, який на той час осліп, постригся в ченці і прожив ще два роки. Місце його могили достеменно не відоме. Є лише брила мармуру з чавунною плитою і написом: «3десь покоится прах раба Божія Петра Кальнишевского, кошевого атамана некогда Сечи Запорожской, сосланного в сію обитель по указу Ея Императорского Величества Императрици Екатерини II-ой на смиреніе. Смирился и почил іюля 26 дня 1803 года».\nЗа деякими свідченнями, на могилі Калнишевського побував у 1873 році автор Гімну України Павло Чубинський, засланий царатом до сусіднього Архангельська.\nНевідомо, чи так уже «змирився» кошовий за наказом цариці. А побожним був завжди. Він, родом з подільської шляхти, у рідному селі Пустовійтівка (нині Сумщина) збудував власним коштом церкву Святої Трійці, що вважалася шедевром української архітектури (сьогодні вона перенесена до заповідника на острові Хортиця). У Межигірському монастирі під Києвом два собори також збудовані коштом Калнишевського (на жаль, їх знищили у 1930-ті роки). При 16 церквах, що діяли на Січі за останнього отамана, були школи й притулки для немічних. 11 липня цього року Українська православна церква Київського патріархату канонізувала Петра Калнишевського як святого праведного.\nНомер замість імені\nСоловецький монастир - наш біль і наша пам’ять\nЄ на Великому Соловецькому острові камінь зі скромним написом «Соловецьким в’язням». Українська делегація поклала до нього квіти. Неподалік височить цегляний будинок. Розповідають, що саме на тому місці було закопано тіла 200 загиблих у час повстання початку 1920-х років. Тоді соловецькі «політичні», вже радянські, очолені офіцерами армії Української Народної Республіки, повстали проти концтабірних жахіть. Та братська могила розрослася за кільканадцять років.\nУшановуючи пам’ять жертв Великого голоду, згадаймо і про тисячі працьовитих селян, яких перед цим «розкуркулили» й переправили у концтабір на Соловки. Згадаймо цвіт української науки й мистецтва, що навіки залишився по багатьох ямах у соловецькій землі і в урочищі Сандармох. Кожен десятий соловецький в’язень був з України.\nІсторики переконані, що це була перша у світі система промислового знищення людей. Тут гинули не лише від розстрілів, а й від виснаження на різних роботах на величезних теренах довкола монастиря-тюрми. На будівництві Біломор-Балтійського каналу полягло близько 100 тисяч невільників, надісланих з Соловецького табору особливого призначення. На тому будівництві у 1930-х довелося працювати і моєму батькові. Його заарештували і відправили на Північ за те, що їздив у пошуках хліба без посвідки.\nУ музеї соловецького заповідника відтворено монастир у мініатюрі. Екскурсовод розповідає, де в концтабірні часи містилися ті чи інші бараки, адміністративні відділення. Важко уявити, що загалом по темних задушливих келіях тримали постійно до 800 осіб. Хтось помирав - присилали натомість іншого. У Троїцькому соборі розміщувалася карантинна рота, одночасно до 700 людей. Усі етапи, які потрапляли на Соловки, відразу направляли туди. Там - безкінечні побої, постійний холод і голод, фізичне виснаження, психологічна обробка. Людей намагалися морально зламати. Кожній людині тут давали номер. У новоприбулих відбирали всі особисті речі і видавали заношені роби, часто залиті кров’ю - зняті з розстріляних з метою економії. Тут вперше було уведено в практику ідею «хліб - за виробіток!». За нею, право на їжу отримували лише ті, хто мав силу виробити важку норму. Виснажені, хворі, постарілі ставали зайвими. Отже, відпрацьовувалася методика нетрудомісткого знищення великих потоків людей і масового захоронення трупів, ішлося навіть про застосування отруйних газів. Ці методи «перевиховання» і знищення згодом поширилися на всю систему концтаборів на обширних теренах СРСР.\nСправа цивілізованого світу\nКримінальників у концтаборі комуністична влада вважала «соціально близькими», політичних (науковців, учителів, музикантів, інженерів) - смертельними ворогами. Беззаконня стало нормою і на довгі десятиліття розповзлося по всій велетенській країні. Придивімося, які цинічні тортури застосовували люди проти людей у концтаборі. «Комарики»: людину залишали без одягу в лісі, повному північних комарів. «Жердинка»: людину саджали на вузьку жердину (ноги не діставали землі) і не давали зійти упродовж кількох діб. У мороз на Святе озеро виганяли роздягнених людей і обливали крижаною водою. Найстрашнішою вважалася Секірна гора з крутою драбиною на 375 сходинок: до спини людині прив’язували колоду і штовхали вниз. Скочувалося вже мертве тіло.\nНа Соловках гинули люди десятків національностей, різних віросповідань. Карели, росіяни, вірмени, поляки (переважно з України), євреї (багато родом з України), білоруси, татари, казахи, якути, німці, фіни, литовці, навіть швейцарці, японці й американці.\nСоловецьку систему згодом перейняли і доповнили нацисти. Однак у час, коли Соловки тільки-но ставали фабрикою смерті, світ - країна за країною - визнавав СРСР як країну «соціальної справедливості, братерства і свободи». Тепер разом з нами світ пізнає правду. Українські вчені і публіцисти відіграють у цьому важливу роль.\nЯк нагадує американська дослідниця Енн Епплбом, чия книга «Історія ГУЛАГу» вийшла у 2006-му українською мовою, міжнародний рух за права людини зародився саме в СРСР. Тому що дисиденти, зокрема українські, організували самвидав, стали використовувати будь-яку можливість, аби розповісти Заходу про те, що відбувається в Союзі. Сьогодні також треба говорити й писати про це, назвати поіменно загиблих, встановлювати пам’ятники жертвам і меморіальні знаки на місцях масових злочинів. Інакше комусь на думку спаде ідея повторити нелюдський експеримент над душами, а інші, не знаючи історії, не помічатимуть ознак біди, аж поки вона не станеться.\nЦе справа всього цивілізованого світу. Адже тоталітаризм у будь-якій точці планети загрожує всьому людству. А всезагальна пам’ять про злочини проти людськості навіть в одному куточку земної кулі застерігає й убезпечує весь світ.\nВ ув’язненні на Соловках були знищені десятки архієреїв і кілька тисяч священиків російського православ’я, Української автокефальної православної церкви і католицького духовенства, що не погодилися співпрацювати з комуністами. У 1927 році їх нібито піддав анафемі «червоний» митрополит Сергій Страгородський. Вищих чинів православ’я тримали на острові Анзер. На Соловках загинув екзарх Російської греко-католицької церкви Леонід Федоров, який доти часто спілкувався з митрополитом Андреєм Шептицьким. У 1935 році, дізнавшись про смерть отця Леоніда, владика Андрей оголосив про відкриття верифікаційного процесу. У 2001 році Папа Іван Павло ІІ під час перебування в Україні проголосив Леоніда Федорова Блаженним.\nСоловецькі острови вважаються українською Голгофою - там в одній із церков влаштували велику камеру смертників для українських священиків. Їхні душі моляться за нас. Цей зв’язок відчувається постійно - коли ми звертаємо до них свої думки, переживаємо за їхній біль, який вони витерпіли. Тоді міцніє наше власне розуміння: чому вони стільки терпіли. В ім’я чого. Бо є серед людей певна категорія особистостей, які навіть найвищою ціною, перед лицем смерті готові відстоювати істину: кожна людина має право на життя, кожен народ має право на свободу.\nХочу нагадати, що великий поштовх розкриттю правди про злочини нелюдської системи, зокрема соловецький концтабір, надало відзначення 1000-ліття Хрещення Київської Русі у 1988 році. В СРСР святкування зосередилися в Москві, а не в Києві. Однак у Римі Іван Павло ІІ з 5-тисячним збором українських прочан із різних країн діаспори молився за Київ. Він очолив києвоцентричне відзначення 1000-ліття Хрещення України-Русі у соборі святого Петра у Ватикані. Понтифік, який став символом духовного подолання комунізму, за кілька років до цього потерпів від замаху, організованого, найвірогідніше, прихильниками червонозоряної ідеології, що силкувалася встановити цілковитий контроль над душами. Він глибоко розумів цивілізаційне значення київської християнської традиції і важливість повернення світові правди про неї. Адже, можливо, саме неправда про початки й історію християнства у Східній Європі є одним із джерел, що підживлюють і не дають піти в забуття тоталітарній ідеї. «З Києва почало розквітати те християнське життя, що його виростило Євангеліє спершу на землях стародавньої Русі, відтак на територіях Східної Європи, а згодом - за Уралом, на просторах Азії», - ствердив Іван Павло ІІ у час відвідин української столиці у червні 2001 року.\nТоді він відвідав Биківню. Можливо, у глибині душі мріяв відвідати й прообраз Биківні - Соловки...\nЯ переконаний: майбутнє має базуватися на історичній правді. Саме тому вельми вдячний ученим і громадським діячам з України й Російської Федерації, зокрема Республіки Карелія, які цю правду повертають. Особливо хочу подякувати досліднику Юрію Дмітрієву, чиєю багаторічною працею розкрито місця масових поховань на Соловках і Сандармосі, опубліковано безліч архівних документів і названо поіменно значну частину загиблих соловецьких політв’язнів-українців. Також дякую членам соловецьких експедицій Ірині Фліге та світлої пам’яті Веніаміну Іоффе з петербурзького «Меморіалу». Глибоко шаную голову карельського українського земляцтва Ларису Скрипникову, зусиллями якої було організоване встановлення пам’ятного хреста «Убієнним синам України» в урочищі Сандармох. Схиляюся в пошані до колишніх радянських політв’язнів - мислителя Євгена Сверстюка і публіциста Василя Овсієнка. І багатьох синів і дочок українського та інших народів, які, прислухаючись до голосу сумління, не дають нам забувати минуле - отже, допомагають залишатися людьми.\nВiдвiдувачiв сьогоднi 29.02.2020 : 124\nВiдвiдувачiв з 17.03.2003 : 1967559


Здоров’я – право кожної людини\nПривітання/знайомство „Я і моє ім’я”\nпознайомити учасників групи, сприяти створенню позитивного емоційного клімату в групі.\nЧас проведення: 10 хв.\nТренер пропонує учасникам по колу назвати своє ім’я та охарактеризувати себе як тренера з предмету „основи здоров’я” або „рівний рівному”, яка починається на першу літеру імені.\n(Можна зробити за допомогою пантоміми).\nпоказати необхідність вироблення та дотримання певних правил, за якими будується взаємодія людей у групі; прийняття правил для продуктивної роботи під час тренінгу.\nЧас проведення: 15 хв.\nкольорові аркуші (стікери) різної форми, аркуші формату А3, фломастери/ручки, ватман.\nТренер роздає кожному учаснику стікери і пропонує написати одну чи кілька умов співпраці (кожному на окремому аркуші), потрібних саме йому для ефективної роботи в групі.\n1. На великому аркуші прикріпити листи з написаними умовами.\n2. Переформулювати пропозиції щодо умов у вигляді норм поведінки (правил), необхідних для тренінгу.\nПотім відбувається прийняття запропонованих правил тренінгу для всіх учасників групи: обговорюється кожне правило – що воно означає, для чого потрібне. І лише після того, як уся група прийме правило, тренер записує його на плакаті „Наші правила” кольоровим маркером.\nЗапитання для обговорення: Для чого ми виконували цю вправу?\n!!!Інформація для тренера.\nДоцільно вивісити правила на видному місці і кожне заняття починати з їхнього повторення.\nМіні-лекція „Що відбуватиметься на наших заняттях”\nсприяти усвідомленню учасниками теми тренінгу, ознайомити з основними темами та завданнями занять.\nТренер вітає учасників із початком роботи. Вказує на важливі проблеми сьогодення.\nсеред дітей і підлітків”\nнадати методичну допомогу в оволодінні теорією та методикою впровадження у навчально-виховний процес здоров’язміцнюючих технологій, методикою формування основ здорового способу життя учнів.\nозброїти колег необхідними знаннями, створити і поширити досвід використання наукових рекомендацій з поставленої проблеми.\nЗдоров’язберігаючий підхід до навчального процесу, підвищення комфорту й емоційного благополуччя дітей.\nОбговорення та затвердження плану роботи ради тренерів.\nРозподіл тем між членами групи для вивчення. Визначення конкретних завдань членам групи з поставленої теми (розробка методичних рекомендацій).\nМодель „Учень – здорова особистість”.\nМодель школи сприяння здоров’ю.\n1. Вивчення літератури з проблеми.\n2. Створити банк здоров’язберігаючих технологій, інноваційних форм методичної роботи з даного питання з метою інтеграції знань, реалізації міжпредметних зв’язків на уроках основ здоров’я та на заняттях „рівний рівному” (тобто в урочний та позаурочний час).\n3.Узагальнення напрацювань засідання в матеріалах по самовдосконаленню, посібниках.\nНайважливішими умовами збереження здоров’я учнів є:\nвизначення в кожному навчальному закладі пріоритету охорони здоров’я в якості основного, такого, що визначає його роботу з відповідною перебудовою планів роботи і визначення довготривалих і оперативних задач.\nРозробляється шкільна програма здоров’я, будь-яке управлінське рішення аналізується через призму його впливу на здоров’я учасників педагогічного процесу, систематично проводиться діагностика і моніторинг здоров’я суб’єктів освітньої діяльності.\nПідвищення кваліфікації всіх педагогів з питань здоров’язберігаючих освітніх технологій і культури здоров’я. Одна із реальних можливостей залучення школярів до здорового способу життя, зниження в них ризику формування шкідливих звичок, багатьох психогенних і психосоматичних хвороб – введення інтегрованого предмета „Основи здоров’я”, викладання якого ґрунтується повністю на розвитку життєвих навичок. Життєві навички включають:\nа) інтелектуальні: самооцінка, усвідомлення цінностей, аналіз проблеми і прийняття рішення, критичне та креативне мислення;\nб) емоційно-вольові: самоконтроль, керування стресами, мотивація успіху, гартування волі;\nв) соціальні: ефективне спілкування, асертивність, протистояння тиску однолітків, навички колективної роботи, лідерство, ведення переговорів, розв’язання конфліктів, емпатія і надання допомоги, протидія дискримінації.\nЖиттєві навички сприяють розумінню базових потреб і розвитку вміння правильно задовольнити їх, благополуччю, життєвому успіху, розвитку духовності та позитивних якостей особистості.\nПропагування здорового способу життя на перших етапах шкільного навчання і далі. („Корисні звички”, „Кінезіологія” у початковій ланці; „Рівний рівному”, „Діалог”, „Школа проти СНІДу” у середній та старшій ланках).\nВажливість ролі батьків у вихованні та розвитку дитини.\nПроблеми, які обговорюватимуться:\nСтворення Школи сприяння здоров’ю\n(2009 р. Всеукраїнський конкурс шкіл сприяння здоров’ю; потреба в підготовці 3-х шкіл-супутників від кожного закладу, який має такий статус). Потрібно показати співпрацю тренерів; кабінети здоров’я, наявність тренажерів; спортивних залів; туалетів; забезпечення рухової активності учнів і вчителів; розклад уроків (без 7-8 уроків); кількість вчителів, які навчались на основі ООЖН (освіта основана на життєвих навичках); кількість учнів підготовлених за програмою „рівний рівному”; моніторинг здоров’я (кількісні і якісні показники); мікроклімат.\nАкцент на впровадженні здоров’язберігаючих технологій: медичні технології (санітарно-гігієнічні; повітряний режим; питний режим (пляшечки з водою (джерельна вода, кринична, очищена сріблом); рідке мило в туалеті; разові рушнички; фіточаї, аромотерапія (з дозволу санепідемстанції)). Обов’язково: здоров’язбереження має пройти через весь навчальний процес. Акцент на зміні ставлень та системі цінностей.\nСтворення кабінетів основ здоров’я (тренінговий кабінет, в якому можуть проводитись заняття „рівний рівному”). Положення про кабінет. Методичні рекомендації по створенню кабінету.\nОбов’язкові куточки „Шляхи передачі ВІЛ/СНІДу”, „Шляхи захисту від ВІЛ/СНІДу ”, телефони куди можна звернутись по допомогу (телефон шкільного психолога, медсестри, районної лікарні).\nГодини рухової активності.\nДіяльність фітоклубів (фітобарів). Вживання фіточаїв (двічі на тиждень).\nВиставка педідей (посібник: автор розробки (упорядник), місце, де і ким схвалено, коли, зміст, словничок термінів, список використаної літератури).\nДо роботи шкільних оздоровчих таборів залучати підлітків-інструкторів за програмою „рівний рівному”. Фіксувати кількісні і якісні показники проведеної роботи.\nСтворення атмосфери довіри та гарного настрою в групі.\nВедучий пропонує учасникам, що стоять у колі, невербально один одному передавати по колу наступні предмети:\nніжну фарфорову фігурку;\nвеликий важкий телевізор;\nДалі учасники самостійно пропонують предмети і речі, які невербально передаватимуть іншим.\nДана вправа активізує творчість, креативність учасників, розвиває уяву та відчуття власного тілу.\nЗакріпити в учасників попередні та набуті знання здобуті на занятті; дати можливість кожному висловити свою думку.\nОбговорення: за і проти.\nз’ясувати сподівання й очікування учасників щодо заняття; визначити питання, на які слід звернути увагу в процесі роботи з групою.\nстікери у формі метеликів, ручки, квітка.\nУчасникам роздають стікери у формі метеликів, на яких вони записують, чого саме чекають від заняття. По колу промовляють уголос і приклеюють метеликів на квітку.\nПідведення підсумків. Вправа „Продовж фразу”\nвизначити позитивні та негативні сторони заняття, оцінити його вплив на кожного учасника.\nЗгадайте сьогоднішню роботу в групі, у своєму навчальному закладі і продовжте наступні фрази:\nНайбільше я пишаюсь…\nНайбільше мене хвилює…\nМені дуже сподобалось…\nзнайомство учасників з ритуалом завершення заняття, налаштування на успіх та працю.\nТренер просить кожного учасника взяти того, хто стоїть праворуч від нього, за руку і висловити побажання, але при цьому не відпускаючи руки. Потім той, кому сказали побажання, повертається до того, хто стоїть праворуч, і висловлює йому теж побажання. Після того всі потискують одне одному руки й подумки бажають найкращого тим, кого люблять.\n!!! Інформація для тренера.\nЗаохочуйте учасників! Якщо хтось із них не може відразу включитись у гру, треба дати йому можливість поміркувати і натомість передати слово наступному учаснику, а потім знову запропонувати висловитися попередньому гравцеві.\nВправа „До побачення”\nпопрощатися до наступного заняття.\nУсі учасники стають у коло і кладуть руки (по одній) одна на одну всередину кола. Коли остання долоня лягла зверху, усі хором кажуть „До побачення”.


Молдова хоче відновити переговори з Придністров'ям - Korrespondent.net\nКорреспондент.net, 16 лютого 2016, 05:30\nМолдова хоче відновити переговори щодо Придністровського врегулювання\nКраїна може стати "історією успіху" в питанні Придністровського врегулювання.\nГолова парламенту Молдови Андріан Канду виступає за відновлення переговорів щодо Придністровського врегулювання у форматі "5+2" і сподівається, що Молдова зможе стати "історією успіху" у врегулюванні цього замороженого конфлікту.\nТаку думку спікер висловив під час зустрічі із Спецпредставником чинного голови ОБСЄ з Придністровського врегулювання, послом Кордом Майєром-Клодтом, передає Укрінформ.\n"У контексті складної регіональної і глобальної ситуації Молдова може стати історією успіху в питанні Придністровського врегулювання", - зазначив Канду.\nВін висловив надію, що вже майбутньою весною може бути досягнуто суттєвого прогресу в цьому питанні.\nСпікер висловився також за відновлення двостороннього діалогу між парламентом Молдови і Верховною Радою невизнаного Придністров'я.\nНімецький дипломат, в свою чергу, запевнив, що Німеччина як чинного голову ОБСЄ беззастережно підтримує відновлення діалогу між Кишиневом і Тирасполем, а також переговорного процесу в форматі "5+2" в інтересах громадян з обох берегів Дністра.\nРаніше президент Молдови Микола Тімофті заявив про необхідність повного виведення російських військових з Придністров'я.\nПридністров'я має отримати спецстатус - ОБСЄ\nТЕГИ: конфликт, Приднестровье, Молдова, переговоры, ОБСЕ


Вправи з фітболом: чому гімнастичний м’яч корисний для здоров’я?\nФітбол — це спортивний м’яч, виготовлений з високоміцного синтетичного матеріалу, діаметром 55-75 сантиметрів. При занятті на фітнес м’ячі, крім ізольованих м’язів, стимулюються майже всі м’язові групи тіла, особливо м’язи, стабілізуючі спину. Спробуйте, випрямивши спину, деякий час просто посидіти на м’ячі — це буде досить складно, оскільки доведеться постійно стежити за рівновагою.\nЗаняття на фітболі також корисні для зміцнення вестибулярного апарату, сприяють позбавленню від болю в спині і допомагають координувати рухи. Вправи з м’ячем не відносяться до силового тренінгу, тому підходять людям, страждаючим захворюваннями серцево-судинної системи, хребта і суглобів. Займатися на фітнес м’ячі можна навіть при варикозі. Якщо ви хочете схуднути, але за станом здоров’я маєте протипоказання до певних видів навантажень, фітбол буде ідеальним тренажером для вас. Тренування завжди цікаві і можуть стати відмінним способом відпочинку після напруженого робочого дня.\nВони дають прекрасні результати, проте не вимагають великих енерговитрат. Перед початком занять необхідно правильно підібрати м’яч. Вибір залежатиме від вашого зростання. Коли ви сідаєте на фітбол, стегна повинні розташовуватися паралельно підлозі. Виконувати вправи з м’ячем можна в будинку або спортзалі.\nЯкщо тренування будуть проходити вдома, тоді потрібно вибирати снаряд, створений за спеціальною технологією, яка у разі проколу м’яча не допускає вибуху. На спортивному ринку можна знайти різні фітболи: гладкі, з ручками, з рельєфною поверхнею і т. Д. Психологи рекомендують звертати увагу на забарвлення снаряда: правильно вибраний колір стане для вас запорукою гарного настрою. Використовуючи фітнес м’яч замість стільця, сидячи перед телевізором або за комп’ютером, ви зможете підвищити ефективність занять. Фітбол допоможе зняти напругу з хребта, зміцнити м’язи спини і відшмагати поставу. Щоб тренування були ефективними, потрібно пам’ятати про їх регулярності: виконувати вправи з м’ячем потрібно 2-4 рази на тиждень — цього буде цілком достатньо.\nЩоб організм встигав відновитися і не перенапружувався, між заняттями потрібно робити перерви. Оскільки процес витрати калорій активізується через 30 хвилин після початку тренування, тривалість заняття повинна бути 30-60 хвилин в залежності від початкового рівня підготовки. Вправи на фітбол дуже різноманітні, тому кожен зможе знайти щось відповідне для себе. Вибір тренувального комплексу буде залежати від поставленої вами мети.\nВідеоматеріали або консультація з професійним інструктором допоможуть вам освоїти техніку. Кожне з вправ з м’ячем потрібно робити в 3-4 підходи з невеликими перервами між ними. Закріпити отримані результати вам допоможуть розслаблюючі вправи і розтяжка м’язів, якими слід закінчити тренування.


Поради щодо захисту Android-пристроїв від вірусів\n12:24:37 - 21.05.2022\n22:08:56 - 09.07.2021\nЗ кожним роком з'являється все більше вірусів, здатних завдати непоправної шкоди пристроям на базі Android. Через це багатьом власникам девайсів доводиться змиритися з думкою про те, що:\n- за цінні дані призначені для користувача потрібно заплатити, бо неможливо розшифрувати шкідливе ПЗ і розблокувати особисту інформацію;\n- особиста інформація, в тому числі і відомості з інтернет-банкінгу з усіма грошовими коштами, через вплив вірусів, безповоротно втрачені.\nЯким чином боротися зі шкідливими програмами?\nЄ три простих, але дуже корисних правила, які дозволять захистити Android-пристрій від загроз і вірусів, що виходять із зовнішнього інформаційного середовища. Експерти обіцяють, що дотримуючись цих правил, на 99,99% користувач убезпечить свій телефон від незаконного проникнення. Статистично підтверджено, що всі віруси активно поширюються виключно через неуважність користувачів, що ведуться на додаткові пропозиції, безкоштовні унікальні можливості і непідтверджену інформацію, отриману від невідомих джерел.\nОтже, нижче представлені правила для збереження своїх даних. Радимо вам уважно ознайомитися з ними!\n1. Не можна видавати чужим програмам дозволу на обробку ваших даних.\nЦе правило є найголовнішим. Виконання одного лише цього пункту практично гарантує, що зі смартфона не вдасться вкрасти особисті дані. Додатки завжди запитують якісь дозволи, і перед тим, як дати згоду, слід ознайомитися з тим, що просить програма. Вимоги програми потрібно порівнювати з тим, які можливості вона надає користувачеві. Якщо є якісь підозри, краще відмовитися від установки підозрілого додатка. Як мінімум, не варто надавати їм доступ до контактів, повідомлень, камері і іншим важливим елементам системи.\n2. Слід завантажувати додатки тільки з офіційного джерела - Google Play.\nСистема Android, на жаль, дозволяє ставити АРК-файли, завантажені з будь-яких джерел. Шахраї і хакери, знаючи про це, спеціально викладають в мережу заражені програми. Нічого не підозрюючи користувачі Android-пристроїв скачують їх, після чого стикаються з проблемами втрати персональних даних. Таким чином, слід завантажувати програмне забезпечення лише з магазину Google Play, або ж з офіційних сайтів розробників.\n3. Не варто відкривати файли і посилання, які не викликають довіри.\nУ систему Android вбудовані спеціальні алгоритми, які дозволяють боротися з шкідливими ПО, однак дії власників мобільних пристроїв іноді призводять до того, що шахраї без проблем отримують доступ до особистих даних. Погодьтеся, кожен користувач не раз заходив на підозрілі сайти, не слухаючи попередження від компанії Google. Так робити не варто, тому що саме це і може привести до захоплення даних.\nНаприклад, якщо на пошту прийшов електронний лист від незнайомої людини з якимось файлом, краще відразу ж відправити його в папку «Спам». Відкриття підозрілих файлів і посилань, як правило, закінчується тим, що особисті дані користувача потрапляють до зловмисників.\nДотримуйтесь цих правил, і ваш пристрій буде захищено від незаконного проникнення!\n12:19:38 - 18.05.2022