ПЕРШИЙ ОБ’ЄДНАНИЙ ЧЕМПІОНАТ ВФК ТА ВАК «ІКА ГОСОКУ РЮ БУДО» – Конотопська міська рада\nВ Одесі пройшли чергові змагання з карате під девізом «В єдиній Україні – єдине карате». Метою змагань стало об’єднання різних шкіл та стилів карате. Перший Об’єднаний чемпіонат зібрав в Одесу представників п’яти визнаних у всьому світі стилів традиційного японського карате. Співорганізаторами чемпіонату стали всеукраїнські організації карате: Українська Спілка Федерацій Карате, «ІКА Госоку Рю Будо» та Всеукраїнська Федерація Карате.\nСумщина була представлена спортсменами ДЮСШ «Авангард», сумського клубу «Терра-СКІФ» та клубу «Воїн» з Конотопу. В загальному заліку сумчани поступилися тільки збірним Запорізької та Одеської областей і посіли третє командне місце. У скарбниці команди 12 золотих, 13 срібних та 10 бронзових нагород. В командному заліку серед клубних команд конотопський «Воїн» став другим.\nПереможцями в дорослих змаганнях стали сумчани Іван МАЩЕНКО і Марина ПРОКОПЕНКО (обидва ДЮСШ «Авангард» – «Терра-СКІФ»), а також Артур ПОНОМАРЬОВ з Конотопу. Срібло також здобув Іван Мащенко.\nБеззаперечним лідером юніорських змагань став першокурсник коледжу КІ СумДУ Артур ПОНОМАРЬОВ, на рахунку якого 3 золоті і 1 срібна медалі в різних розділах змагань та титул «Гранд чемпіон з ката» серед юнаків 16-17 років. Перемогу також здобували Владислав ШАПАРЕНКО (ДЮСШ «Авангард» – «Терра-СКІФ»), а також Ярослав НОВІКОВ, Владислав ТАЛАЛА, Катерина СОЛОВЙОВА та Матвій П’ЯТНИЦЯ з конотопського «Воїна». Срібні та бронзові медалі на рахунку Павла ОНОПРІЄНКА, Андрія КОВАЛЬОВА, Кирила ОСТАПЕНКА, Адама АБУ МУСТАФИ, Данила МЕДВЕДЮКА та Івана ТРОЦЕНКА (всі ДЮСШ «Авангард» – «Терра-СКІФ»), а також Каріни ПОНОМАРЬОВОЇ, Іллі КОНЮХОВА, Андрія МОСКАЛЕНКО, Владислава СУПРУНА, Сергія ОМЕЛЬЧЕНКА.\nВ командних розділах сумчани також завоювали три нагороди. Друге місце в командному куміте завоювала команда «Терра-СКІФ» (Єгор ПАНАСЮРА, Кирило ОСТАПЕНКО, Станіслав ЧАЛИЙ, Данило МЕДВЕДЮК та Владислав ШАПАРЕНКО). В командних ката для 10-13 років срібними медалями відзначена команда «Воїн» (Владислав БИЛО, Ярослав НОВІКОВ та Каріна ПОНОМАРЬОВА). В категорії 14-17 років команда «Воїна» (Владислав ТАЛАЛА, Артур ПОНОМАРЬОВ та Владислав СУПРУН) стала третьою.\nДо змагань спортсменів готували тренери Григорій ХЛИСТЕНКОВ, Анатолій ЛОЗОВИЙ та Віталій ГУТЕНКО).


Молодежное движение "Здоровая Украина" Ні алкоголю, ні нікотину\nНі алкоголю, ні нікотину,\nСтворимо разом здорову країну!\nСповнені рухом наші серця,\nАдреналіну в нас без кінця!\nЗдоров'я - одвічний скарб людини, без якого неможливим є щастя. Тільки у сильному, здоровому тілі дух зберігає рівновагу, і характер людини набуває розвитку, могутності. На думку спадають слова видатного німецького філософа, Артура Шопенгауера: «Здоров'я настільки переважує решту благ життя, що здоровий жебрак щасливіший за хворого короля». Я поділяю цю думку, бо без здоров'я і життя уявити важко.\nНа сьогоднішній день дотримуватися здорового способу життя не популярно серед молоді, більшість з якої знаходять собі інші «розваги». Це не правильно. Молодь, діти - це майбутнє, і щоб воно було гарним, треба вже зараз докласти зусиль, щоб призвичаїти дітей до активного дозвілля.\nНещодавно стартував Всеукраїнський проект «Здоровій Україні - Здорові діти!», мета якого заохочувати дітей до здорового способу життя, показати їм, що відчувати прилив адреналіну, весело та цікаво проводити час можливо без вживання шкідливих речовин, таких як наркотики, алкоголь, тютюн. На мою думку, недбале ставлення до власного здоров'я - це катастрофа, прірва між дітьми та нормальним життям. Звичай вживати алкогольні напої, наркотики та палити настільки поширений серед підлітків, що просто лякає. Найжахливіше: вони свідомо роблять кроки у прірву. Кожного дня нам повторюють батьки, вчителі, засоби масової інформації про шкідливий вплив наркотичних речовин на організм людини. Проте не всі прислухаються до порад. Багато хто обирає шлях слабких людей, залежних. На їхню думку, краще прожити коротше життя, але сповнене сумнівних розваг та дивних відчуттів. Настав той час, коли треба вирішити цю проблему!\nЗа вирішення цієї справи взявся молодіжний рух «Здорова Україна». В суботу та неділю, 19-20 листопада 2011 року, відбулись змагання між дітьми різних шкіл міста Києва та деяких інших областей. Першого дня, 19-ого листопада, відбулися змагання на спортивних платформах з перешкодами, розважальна гра «Quest» та лазер-бол. Так чудово спостерігати за дітьми, коли на них вдягають захисне спорядження з карабінами, проводять інструктаж. Кожен відчував свою важливість, відповідальність за результат. Я, як учасниця усіх змагань, можу запевнити, що той екстрим, адреналін та просто захоплення від пройдених змагань відчувала вперше.\nУ неділю, 20 листопада, шість команд фіналістів зібралися на проведення вирішального етапу змагань в етно-парку «Київська Русь». Цей день був сповнений романтичної таємничості: лицарські турніри захоплювали, змагання зі стрільби з луку та метання спису дивували, а перетягування канату єднало, робило з просто учасників змагань справжню команду. Кожна дитина відчула себе частинкою нашої української історії.\nЯ певна, що всі незабутньо провели час і побачили ще одну альтернативу пасивному способу життя. За це ми дякуємо медіа-проекту «Здоровій Україні - Здорові діти!», який відкрив нам багато нового,цікавого, незвичайного.\nУкраїна з її колоритною та унікальною культурою, багатою природою, потенційними можливостями гідна мати здорову націю. Тож треба докласти усіх можливих зусиль, аби ми з гордістю могли сказати: «У Здорової України - Здорові діти!!!»\nДата: 30 Ноя 2011 02:07\nЯ б воліла, щоб кожен рік був такий заклад у нас, в Києві.\nСтаття пре - прекрасна ... ще не кажучи грамотна.\nІнші школи якось полінились і написали так багато помилок... хіба ж це годиться...\nДата: 29 Ноя 2011 20:47\nКоманда "АДРЕНАЛИН" вы супер!!!!\nДата: 29 Ноя 2011 19:20\nсознательные молодые люди у них есть будущее.\nэто хорошо, что у молодежи интерес к здоровому образу жизни.\nстатья на пятерочку!\nДата: 29 Ноя 2011 19:14\nкоманда "Адреналин" вы молодцы\nстатья классная, такие молодые, но какие мудрые мысли, так держать


Окупанти 11 разів порушили режим припинення вогню на Донбасі - портал новин LB.ua\nГоловна — Суспільство — Війна — 9 вересня 2021, 08:00\nПоранено двох військових ЗСУ.\nУ напрямку населених пунктів Опитне та Авдіївка російські найманці застосували міномети 120-го калібру по позиціях наших захисників. Неподалік Павлополя відкривали вогонь зі станкових протитанкових гранатометів.\nУ районі населеного пункту Широкине окупанти вели прицільний вогонь з гранатометів різних систем та великокаліберних кулеметів. Також ворог здійснив прицільний обстріл з артилерії калібру 122 мм поблизу населених пунктів Кряківка та Старогнатівка.\nНагадаємо, впродовж дня середи, 8 вересня, окупаційні війська чотири рази порушили режим тиші.


Межиріччя, Жидачівський район - Оренда комерційної нерухомості - Львівська обл.. Оренда комерційної нерухомості у Львівській області.\nОренда комерційної нерухомості у Львівській області. Зняти комерційну нерухомість - Львівська обл., Межиріччя, Жидачівський район\nОренда комерційної нерухомості у Львівській області, Межиріччя, Жидачівський район. Зняти комерційну нерухомість - Львівська обл.\nОтримувати нові оголошення по запиту: Оренда комерційної нерухомості у Львівській області, Межиріччя, Жидачівський район\nЯкщо Вам потрібно зняти офіс, магазин, склад чи виробниче приміщення у Львівській області, Межиріччя, Жидачівський район, то наш сайт стане Вам у нагоді. Тут Ви зможете знайти як оренду офісів без посередників, так і пропозиції від маклерів, рієлторів, як недорогі комерційні приміщення, так і офіси, магазини, склади у бізнес центрах, торгівельних центрах, логістичних комплексах Львова.\nТакож Ви можете здійснювати пошук офісів, магазинів, складів по місту, вулиці, площі, цінах та ін. Переглянути фото комерційної площі прямо на сторінці пошуку. Власники офісу, магазину, складу чи виробничого приміщення зможуть без посередників визначити ціну на оренду свого приміщення чи будівлі. Використовуйте наш сайт, щоб у рамках свого бюджету зняти найкращий офіс, магазин чи склад в оренду у Львівській області, Межиріччя, Жидачівський район.


Петрик - Історія України-Русі, Том 3. Частина 1\nПетрик сей був жонатий на Кочубейовій небозі, а Жук доводився свекром Кочубейові, котрий держав його дочку. Петрик одвіз ті подарунки, але до Батурина не вернувся; здається, йому забажалося вільного життя, бо дома з жінкою він жив не в злагоді. Се знати з його листу до Кочубея, котрому він писав: „Тікаю від безсоромної лютости жінки своєї, котра не тільки що лихословить і ганьбить мене, а ще й наважається позбавити мене життя”. Щоб там не було, а військовий канцеляриста Петро Іваненко опинився на Запорожжі, і там скоро став на чолі Запорожців, котрі невдоволені були на Гетьмана та Московський уряд. А невдоволені вони були за те, що Москва будує кріпості та городки на землях Вольностів Запорожських і за те, що українська старшина здобувала собі через Гетьмана і Московський уряд грамоти на землі, та обертала їх у вічність, і людей, котрі жили на тих землях, обкладала усякими одбутками, - робила з них трохи не кріпаків, бо вже було визначено два дні на тиждень роботи на пана. Навіть і Кошовий Гусак пристав до невдоволених, і коли Гетьман прислав йому листа, у котрому він прохав віддати баламута Петрика, він одписав йому між иншим так: „Тепер починає заводитися те саме, за що ми билися за Богдана. Хай би вже Генеральна старшина удержувала собі підданих людей, а то вже й всяка дрібнота має своїх підданих!” Петрик говорив, що Хмельницький визволив Україну з під Польщі, а він, Петрик, визволить її з під Москалів і з під своїх панів. За ним повинен піти весь посполитий народ, бо він рад добути красшої долі для найбіднійших і найнизших.\nЯк тільки Запорожці обрали Петрика писарем, він поїхав у Крим до хана і прохав допомогти йому в його справі: він задумав визволити Україну з-під московської кормиги і від Мазепи, котрого Запорожці вважали пособником Московському урядові. Коли Петрик повернувся з Татарами, то ті Запорожці, що пристали до нього, проголосили його Гетьманом, і він пішов з ними попереду до Самарських кріпостів; звідтіль порозсилав він універсали до усього Українського народу і оповіщав в них, що його обрано Гетьманом і що з ним іде Калга-Султан із Татарами визволити Україну від гнобительства Москви і від хижих панів та орандарів. Петрик напав був одразу на Ново-Богородицьку кріпость, але його одбито, і він із Калгою-Султаном рушив на Україну. Але й тут був він не щасливіший: народ не рушився, хоть і ненавидів панів. Січ також не вся пішла за Петриком, а Мазепа так жваво і розумно взявся проти нього, що куди він не поткнеться, скрізь його стрічали козацькі полки та давали йому одсіч.\nТри роки Петрик баламутив на Україні. Люде хоч й гомоніли і невдоволені були московськими розпорядками, але він не з'умів скупити їх коло себе, і коли у 1696 році якийсь козак Вечірка убив його, то про його скоро й забули, - тільки й того, що Татари скарали за се того Вечірку на смерть, бо вони піддержували Петрика і допомагали йому для того, щоб була їм причина постоянно грабувати та нападати на Україну.


Названо чотири фактори, які вбивають акумулятор вашого телефону\nSoftnewsGSMinfo - 08.04.2021\nРозкрита дата анонса новітнього Android 12\nСкладено перелік ознак, які свідчать, що ваш смартфон зламали\nБільшість сучасних смартфонів досить надійні, щоб без проблем функціонувати протягом багатьох років. Але найчастіше гаджети підводить батарея, ємність якої згодом поступово зменшується. І багато власників їй в цьому мимоволі допомагають. Розповімо про 4 речі, які вбивають акумулятор вашого смартфона.\nНадто висока або низька температура – найгірший ворог для батареї вашого смартфона. Напевно ви бачили, як швидко відсоток заряду падає на морозі, і гаджет може відключитися, навіть якщо позначка показує більше 20%. Низькі температури уповільнюють хімічні процеси, що відбуваються в літій-іонних акумуляторах, а це негативно позначається на їх працездатності.\nНавіть Apple вказує діапазон температур для експлуатації своїх гаджетів\nЯкщо від експлуатації телефону взимку нікуди не дітися, то на вплив підвищеної температури ми можемо вплинути. При регулярному перегріві акумулятори стрімко втрачають максимальну ємність, високі температури для них навіть гірші ніж холод. Не залишайте смартфон під палючим сонцем на торпеді автомобіля, а якщо довго граєте – виймайте пристрій з чохла. Варто пам’ятати і про те, що надмірне нагрівання може і зовсім стати причиною пожежі пристрою. Будьте уважні.\nЕксплуатація смартфона, який заряджається\nЦей пункт безпосередньо пов’язаний з попереднім. У тому, щоб перевірити годину або запустити підкаст на телефоні, який стоїть на зарядці, нічого страшного немає. Проблеми починаються, коли ви піддаєте гаджет надмірному навантаженні, часто – граєте в ігри. Сучасні швидкі зарядки самі по собі сильно нагрівають акумулятор, а якщо додати гру, температура батареї легко перевалює за 40 градусів, що кардинально прискорює зношення електроліту. Якщо пограти в процесі зарядки кілька разів, нічого смертельного не трапиться. Але якщо робити так регулярно, в тривалій перспективі автономність смартфона просяде набагато швидше.\nНеякісні зарядні пристрої\nСпокуса заощадити велика завжди. Навіщо переплачувати за сертифікований зарядний пристрій, якщо можна замовити схожий з AliExpress за копійки. Все одно роз’єм той самий, і заряджати буде нормально. Як би не так. Ви ніколи не дізнаєтеся, які дефекти можуть ховатися в дешевій зарядці від невідомого виробника, поки вони не знищать ваш акумулятор або смартфон. Не ризикуйте, щоб не витратити в десять разів більше, ніж заощадили. А якщо замовляєте зарядки на Алі, вибирайте перевірені бренди – Anker, Xiaomi, Ugreen і ін.\nРозрядка смартфону в нуль\nНавколо того, як правильно і неправильно заряджати смартфон, нагромаджено стільки міфів, що без експертів не розберешся. Найбільшою популярністю користуються дві теорії. Одна говорить про те, що батарею краще розряджати в нуль, а інша стверджує рівно протилежне – допускати повної розрядки не варто ні в якому разі. Перша – однозначний міф, і можна навіть легко встановити його коріння. Це старі нікель-кадмієві акумулятори, ємність яких зменшувалася при неповній розрядці смартфона.\nЗараз такі батареї не використовуються, скрізь стоять літій-іонні. І ось їх якраз краще не розряджати в нуль. Ємність таких акумуляторів поступово зменшується з кожним повним циклом заряду-розряду. Цей процес неминучий, але він сповільниться, якщо не розряджати смартфон в нуль, а підключати до розетки хоча б на 20%. Принаймні про це говорять численні дослідження, неодноразово перевірені на практиці.\nпопередня статтяXiaomi Mi 10S – новий доступний флагман китайців\nнаступна статтяНовий смартфон Xiaomi отримає 200-Вт швидку зарядку


Глава 1. Основні поняття Державного кредиту\n1.1 Сутність та функції Державного кредиту\n1.2 Класифікація державних позик\n1.3 Управління державним кредитом\nГлава 2. Державний борг\n2.1 Російська Федерація як позичальник\n2.2 позикової діяльності РФ на внутрішньому ринку\n2.3 Зовнішні запозичення РФ\nГлава 3. Російська Федерація як гарант і кредитор\n3.1 РФ як гарант\n3.2 РФ як кредитор\n3.2.1 Внутрішні позики\n3.2.2 Зовнішні позики\n3.2.3 Позики територій\nМетою курсової роботи є розкриття сутності і структури сучасної фінансової системи в Росії, етапи її становлення та розвитку. Курсова робота визначає постановку наступних завдань:\nрозкриття основних сфер і ланок фінансової системи;\nрозглянути значення і сутність державного бюджету;\nрозгляд головної ланки фінансової системи - державного бюджету на прикладі Російської Федерації;\nвиявити основні функції, що їх фінансами підприємств;\nна основі даних про динаміку доходів і витрат федерального бюджету зробити відповідні висновки.\nВикористана інформація. При написанні роботи були використані наступні джерела інформації:\nжурнали періодичній пресі;\nДержавний кредит - сукупність економічних відносин між державою в особі її органів влади і управління, з одного боку, і юридичними та фізичними особами, з іншого, при яких держава виступає переважно в якості позичальника, а також кредитора і гаранта. У кількісному відношенні переважає діяльність держави як позичальника коштів. Обсяги операцій в якості кредитора, тобто коли держава надає позики юридичним та фізичним особам, значно нижче. У тих випадках, коли держава бере на себе відповідальність за погашення позик або виконання інших зобов'язань, взятих фізичними та юридичними особами, вона є гарантом.\nНа відміну від двох перших видів кредитних відносин (позичальник, кредитор), відразу ж впливають на величину централізованих грошових фондів, гарантування погашення зобов'язань не обов'язково призводить до їх зміни. Якщо боржник своєчасно і в повному обсязі розрахувався за своїми зобов'язаннями, то гарант не несе будь-яких додаткових витрат. На практиці достатньо надійні позичальники не потребують державних гарантіях. Вони в змозі залучити кошти на кредитному ринку самостійно. Державні гарантії зазвичай розповсюджуються на недостатньо надійних позичальників і відповідно витечуть за собою зростання витрат із централізованих грошових фондів.\nЯк економічна категорія державний кредит перебуває на стику двох видів грошових відносин - фінансів і кредиту та поєднує їх особливості.\nВ якості ланки фінансової системи він обслуговує формування і використання централізованих грошових фондів держави, тобто бюджету та позабюджетних фондів.\nЯк один з видів кредиту державний кредит має ряд особливостей, що відрізняють його від класичних фінансових категорій, наприклад, податків. На відміну від податків він має добровільний характер, хоча в історії нашої держави відомі випадки відходу від принципу добровільності при розміщенні позик. Якщо податки рухаються тільки в одному напрямі: від платника до бюджету або до позабюджетних фондів (зворотний рух можливо тільки у разі повернення переплачених чи помилково стягнутих сум), то основою державного кредиту є його поворотність та платність: через певний період часу внесена сума повертається з відсотками .\nДержавний кредит відрізняється від інших видів кредиту. Так, якщо при наданні банківського кредиту в якості забезпечення зазвичай виступають якісь конкретні цінності - товари на складі, незавершене виробництво (хоча можливо і надання бланкового кредиту), то при запозиченні коштів державою забезпеченням кредиту служить все майно, що перебуває в його власності, майно даної територіальної одиниці або який-небудь її дохід.\nНа рівні центрального уряду державні позики не мають конкретного цільового характеру. Тоді як позаимствование коштів на більш низьких рівнях досить часто має чітко виражену цільову спрямованість. Наприклад, позики на будівництво нової дороги, житлового масиву.\nЯк і будь-який інший позичальник, держава залучає кошти на заздалегідь визначений строк. Так, Закон РФ "Про державний внутрішній борг Російської Федерації" (№ 3877-1 від 13 листопада 1992 року) передбачав, що будь-які боргові зобов'язання Російської Федерації погашаються у строки, які визначені конкретними умовами позики, але не можуть перевищувати 30 років.\nЯк фінансова категорія державний кредит виконує три функції фінансів: розподільчу, регулюючу і контрольну.\nЧерез розподільну функцію державного кредиту здійснюються формування централізованих грошових фондів держави і їх використання на принципах терміновості, платності і зворотності. Виступаючи в якості позичальника, держава забезпечує додаткові кошти для фінансування своїх витрат. У промислово розвинених країнах державні позики є основним джерелом фінансування бюджетного дефіциту. У сучасних умовах надходження від державних позик стали другим після податків методом фінансування видатків бюджету. Останнє пояснюється більш швидким темпом росту витрат у порівнянні зі збільшенням податкових надходжень.\nФінансування видатків капітального характеру за рахунок запозичених коштів в певних межах має позитивне значення. Школа або бібліотека забезпечує потреби не одного покоління, оскільки служить 30-50 років. Чому ж тоді їх будівництво повинне бути оплачене протягом кількох років за рахунок податків з тих, хто, можливо, навіть не встигне скористатися їхніми послугами? Набагато розумніше перекласти фінансування таких об'єктів на всі покоління, які будуть ними користуватися. Таке розтягнення джерел фінансування в часі і забезпечується шляхом випуску позик на відповідний термін. В останньому випадку покоління, яке будує школу, несе аналогічне фінансовий тягар, що і наступні покоління, за рахунок податків яких погашається як основний борг, так і відсотки по ньому.\nІ таким чином, позитивний вплив розподільчої функції державного кредиту полягає в тому, що з її допомогою податковий тягар більш рівномірно розподіляється в часі. Податки, які стягуються в період фінансування витрат за рахунок державної позики, не збільшуються (що довелося б зробити в протилежному випадку). Зате потім, коли кредити погашаються, податки стягуються не тільки для їх сплати, але і для погашення відсотків по заборгованості.\nПри непродуктивному використанні мобілізованих в результаті державних позик капіталів, наприклад, фінансуванні за їх рахунок військових або соціальних витрат, єдиним джерелом їх погашення стають податки або нові позики. Розміщення нових державних позик для погашення заборгованості за вже випущеними називається рефінансуванням державного боргу.\nПосилення тяжкості податкового тягаря, викликане запозиченнями держави, залежить від їх термінів і відсотків за кредитом, що сплачуються позичальникові. Чим вище прибутковість державної позики для інвестора, тим більшу частину податків змушене направляти держава на їх погашення. Чим більше величина боргу, тим вище частка коштів, що спрямовується на його обслуговування за інших рівних умовах.\nВступаючи в кредитні відносини, держава вільно або мимоволі впливає на стан грошового обігу, рівень процентних ставок на ринку грошей і капіталів, на виробництво і зайнятість. Свідомо використовуючи державний кредит як інструмент регулювання економіки, держава може проводити ту чи іншу фінансову політику.\nДержава регулює грошовий обіг, розміщуючи позики серед різних груп інвесторів. Мобілізуючи кошти фізичних осіб, воно знижує платоспроможний попит. Якщо за рахунок кредиту профінансуються виробничі витрати, наприклад інвестиції, відбудеться абсолютне скорочення готівкової грошової маси в обігу. У випадку фінансування витрат на оплату праці, наприклад викладачів і лікарів, кількість готівкової грошової маси в обігу залишиться без змін, хоча можлива зміна структури платоспроможного попиту.\nПозитивний вплив на виробництво і зайнятість держава надає, пред'являючи попит на товари національного виробництва за рахунок запозичених за кордоном коштів, виступаючи в якості кредитора і гаранта. У промислово розвинених країнах поширена система підтримки малого бізнесу, експорту або виробництва в окремих районах, що зазнають спад, шляхом гарантування державою кредитів, наданих банками згідно з відповідними програмами.\nПідтримка малого бізнесу передбачає, що держава бере на себе в разі їх банкрутства погашення заборгованості банкам за кредитами, наданими дрібним підприємцям. У більшості промислово розвинених країн функціонують державні або напівдержавні компанії, які за низькими ставками страхують ризик неплатежу експортерам національних товарів. Тим самим заохочується освоєння нових ринків збуту вітчизняної продукції.\nКонтрольна функція державного кредиту органічно вплітається в контрольну функцію фінансів і має свої специфічні риси, породжені особливостями цієї категорії.\nДержавні позики можна класифікувати за низкою ознак.\n1. За суб'єктам позикових відносин - позики, що розміщуються центральними і територіальними органами управління.\n2. За місцем розміщення - внутрішні і зовнішні.\n3. За зверненням на ринку - ринкові і неринкові. Ринкові позики вільно продаються і купуються. При фінансуванні бюджетного дефіциту вони основні. Неринкові - не можуть вільно змінювати своїх власників і не підлягають обігу на ринку цінних паперів. Вони звичайно випускаються державою, щоб залучити певних інвесторів, специфічним інтересам яких і відповідають. Так, неринкові державні облігації випускаються на Заході для мобілізації коштів недержавних пенсійних фондів, страхових компаній, дрібних інвесторів.\n4. Залежно від терміну залучення коштів - короткострокові (з терміном погашення до 1 року), середньострокові (від 1 до 5 років), довгострокові (від 5 років і вище). Короткострокові позики використовуються для фінансування тимчасових розривів в надходженні доходів і здійсненні витрат. Зазвичай в цих цілях випускаються векселі. Центральний уряд випускає казначейські векселі, місцеві органи влади - муніципальні. В Італії казначейські векселі випускаються строком на 3,6,12 місяців, в Японії - 60 днів, Великобританії - 91 день. Винятком є Німеччина, де казначейські векселі випускаються на строк до двох років. У деяких країнах для залучення коштів на більш тривалий період використовуються казначейські ноти, які отримали менше розповсюдження, ніж векселя. В Італії вони випускаються з терміном погашення 2-3 роки, у США - від 1 до 10 років. Залучення коштів на більш тривалий період зазвичай здійснюється за допомогою облігацій.\n5. По забезпеченості боргових зобов'язань - закладні і беззаставні. Заставні облігації забезпечуються конкретним заставою, наприклад, певним майном. Найбільш часто їх випускають місцеві органи влади. Забезпеченням беззаставні облігації служить все майно держави чи даного муніципалітету. Центральні органи управління зазвичай випускають беззаставні облігації. Їх надійність виключно висока, і тому інвестори не потребують ніяких додаткових гарантій.\n6. За характером виплачуваного доходу боргові зобов'язання поділяються на виграшні, процентні, з нульовим купоном. Виплата доходу за виграшним облігаціями здійснюється на основі тиражів виграшів. Ці облігації не користуються великим попитом. Інвестори прагнуть отримувати стабільний дохід, а не покладатися на волю випадку. Тому основний вид - процентні облігації, дохід за якими виплачується 1, 2 або 4 рази на рік на основі купонів. Більшість інвесторів віддає перевагу таким борговими зобов'язаннями.\nКороткострокові позикові інструменти держави не мають купонів. Вони продаються зі знижкою з номіналу, а викуповуються за номіналом. Не мають також купонів і деякі довгострокові боргові зобов'язання. Весь дохід по них виплачується разом із сумою основного боргу. Як і короткострокові, вони продаються зі знижкою з номіналу, а викуповуються за номіналом. Такі облігації отримали назву облігацій з нульовим купоном.\n7. За методом визначення доходу боргові зобов'язання держави бувають із твердим або плаваючим доходом. У ряді випадків фіксована ставка з цінних паперів є причиною зростання витрат держави на виплату відсотків, в інших випадках вона може відлякати інвесторів, які очікують підвищення відсотка.\nДля покриття бюджетного дефіциту доводиться розміщувати позики при відносно завищеному рівні процентної ставки. Встановивши аналогічний процент за своїми борговими зобов'язаннями на весь термін позики, який може скласти 20 - 30 років, держава візьме на платників податків додаткові витрати. Уникнути подібну ситуацію дозволяють два варіанти:\n1) покриття потреби в грошових коштах за рахунок короткострокового або середньострокового позики і випуску (коли процентна ставка впаде) довгострокового. Проте в цьому випадку позичальник несе додаткові витрати, пов'язані з випуском, розміщенням та погашенням ще однієї позики. Не виключена ймовірність, що в очікуванні підвищення процентної ставки інвестори не проявлять інтересу до другого позиці;\n2) систематичний перегляд відсотка, що виплачується з цінних паперів. В якості бази зазвичай використовується ставка за міжбанківськими кредитами в країні. Такі позики мають великий недолік - боржник не в змозі спланувати свої витрати. Але цей варіант вирішує всі названі проблеми.\n8. У залежності від обов'язку позичальника твердо дотримуватись строків погашення позики, встановлені при його випуску, позичкові інструменти поділяються на зобов'язання: з правом дострокового погашення і без права дострокового погашення.\nПитання про дострокове погашення боргових зобов'язань стає актуальним лише тоді, коли на фінансовому ринку відбуваються істотні зміни. Наприклад, позичальник випустив облігації із щорічним фіксованим доходом в 12%, а через рік ставка впала і склала 6%. У цьому випадку позичальник зазнає суттєвих втрат, тоді як інвестор одержує значний виграш. Якщо облігації були випущені з правом дострокового погашення, інвестор може зменшити свої втрати, випустивши і розмістивши нова позика, і погасивши старий.\nРозрізняють два варіанти погашення заборгованості: одноразово і частинами. Якщо позика гаситься частинами, залежно від розподілу суми боргу за строками погашення, виділяються три варіанти:\nпозику погашається рівними частинами протягом певного терміну, наприклад чотирьох років. Так, якщо сума позики становила 10 млн. дол США, щорічно буде виплачуватися 2,5 млн. дол;\nзростаючими частками. Наприклад, в перший рік гаситься 1 млн. дол, в другій - 2 млн. дол, в третій - 3 млн. дол, у четвертий - 4 млн. дол Така система зручна при нарощуванні доходів позичальника. Наприклад, у зв'язку з підйомом ділової активності передбачається зростання податкових надходжень або об'єкт, на будівництво якого залучалися позикові кошти, поступово набирає потужність і починає приносити все більший прибуток;\nснижающимися частками. Наприклад, в перший рік погашається борг на 4 млн. дол, у другій - на 3 млн. дол і т.д. Така система краща, коли очікується падіння доходів позичальника або збільшення його витрат.\nУправління державним кредитом може розглядатися у вузькому і широкому значенні. Під управлінням державним кредитом в широкому сенсі розуміється формування одного із напрямів фінансової політики держави, пов'язаної з його діяльністю в якості позичальника, кредитора і гаранта. Управління державним кредитом в широкому сенсі як один із напрямів фінансової політики знаходиться в руках органів влади і управління державою. Саме вони визначають загальний обсяг бюджетного дефіциту і, отже, обсяг позик, необхідних для його фінансування, основні напрямки та цілі впливу на грошовий обіг, кредит, виробництво, зайнятість і доцільність здійснення загальнодержавних програм з підтримки малого бізнесу окремих районів країни.\nХронічна дефіцитність державного і місцевих бюджетів та високий державний борг характерні на сучасному етапі для більшості промислово розвинених держав. У результаті кредитної експансії держави інші позичальники витісняються з фінансового ринку, зберігаються високі ставки на кредит. Величезні витрати з обслуговування державного боргу поглинають все більшу частку податкових надходжень. Тому скорочення бюджетних дефіцитів і державного боргу розцінюється органами управління США і країн Європейського Союзу як одна з найбільш актуальних завдань.\nПід управлінням державним кредитом у вузькому сенсі розуміється сукупність дій, пов'язаних з підготовкою до випуску і розміщення боргових зобов'язань держави, регулювання ринку державних цінних паперів, обслуговування і погашення державного боргу, надання позик і гарантій.\nУ процесі управління державним кредитом вирішуються такі завдання:\nмінімізація вартості боргу для позичальника; недопущення переповнення ринку позиковими зобов'язаннями держави і різкого коливання їх курсу;\nефективне використання мобілізованих коштів і контроль за цільовим використанням виділених кредитів; забезпечення своєчасного повернення кредитів; максимальне рішення завдань, визначених фінансовою політикою.\nСпецифіка категорії державного кредиту визначає і особливості оперативного управління ім. Зазвичай воно забезпечується спільно Міністерство фінансів і Центральний Банк.\nВідповідно до Цивільного кодексу РФ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики) або рівну кількість інших отриманих речей того ж роду і якості. За договором державної позики позичальником виступає РФ, суб'єкти РФ, а позикодавцями - громадяни або юридичні особи. Державні позики є добровільними і зміна умов випущеного в обіг позики не допускається.\nАктивність держави як позичальника слугує індикатором стану його фінансів. Чим більше обсяг позаимствование, тим гірші справи з державним бюджетом. Чим вище частка державного боргу у ВВП, тим глибше криза фінансів держави. Величезний державний борг Росії як внутрішній, так і зовнішній свідчить про кризу фінансів країни.\nЗабезпеченням державного боргу Росії служать всі активи, що знаходяться у розпорядженні Уряду РФ. Боргові зобов'язання Російської Федерації можуть виступати у формі кредитів, отриманих урядом, державних позик або інших боргових зобов'язань, гарантованих Урядом.\nЯк зазначалося, залежно від місця розміщення позики поділяються на дві групи: внутрішні і зовнішні, що відрізняються видами позикових інструментів, умовами розміщення, складом кредиторів, валютою позики.\nКредиторами з внутрішніми позиками виступають юридичні та фізичні особи, які є резидентами даної держави. Позики звичайно надаються в національній валюті. Для залучення коштів випускаються цінні папери, що користуються попитом на національному фондовому ринку. Для додаткового заохочення інвесторів використовуються різні податкові пільги.\nЗовнішні позики розміщуються на іноземних фондових ринках у валюті інших держав. При розміщенні таких позик враховуються специфічні інтереси інвесторів країни розміщення.\nКредитна діяльність РФ на світовій арені регулюються Федеральним Законом "Про державні зовнішні запозичення Російської Федерації та державних кредитах, наданих Російською Федерацією іноземним державам, їх юридичним особам і міжнародним організаціям", прийнятого Державною Думою 7 грудня 1994 і схваленим Радою Федерації 17 грудня 1994 р .\nВ останні роки позикової діяльності Уряду РФ на ринку цінних паперів стрімко активізується, що пояснюється відмовою від використання кредитів Центрального Банку для покриття бюджетного дефіциту. При цьому для залучення коштів випускаються високоприбуткові цінні папери.\nУ результаті виникла парадоксальна ситуація: найнадійніші державні папери є одночасно і найбільш дохідними, а отже, і самими популярними. Як наслідок основна маса коштів інвесторів, залучена в операції з цінними паперами, йде не у виробництво, а на фінансування федеральних витрат та обслуговування внутрішнього державного боргу. Тим самим державний кредит починає чинити негативний вплив на економічний розвиток країни. Стрімке збільшення витрат, пов'язаних з обслуговуванням державного боргу, свідчить, що наростання державного боргу РФ стало самовідтворювалися процесом.\nДержавний внутрішній борг РФ на початок 1995 р. оцінювався в 88 400 млрд. крб. Ця сума складалася з наступних компонентів:\nЗаборгованість Уряду РФ\nЦБ за кредитами на покриття бюджетного дефіциту\nпідприємствам і населенню\nв результаті випуску\nдержавних короткострокових бескупонних облігацій\nАПК, переоформлена в казначейські векселі\nдержавними казначейськими векселями\nцільовим позиці СРСР 1990 р.\nцільовим вкладами і чеками на автомобілі\nдержавного внутрішнього займу\nдержавному позиці 1992 р. і інших позик, отриманих у населення\nЗаборгованість ЦБ РФ:\nза гарантіями Уряду РФ\nвнутрішній борг ЦБ РФ, прийнятий від колишнього СРСР\nзаборгованість ЦБ РФ по кредитних ресурсах\nРазом державний внутрішній борг РФ\nУ тому числі за зобов'язаннями колишнього СРСР\nЗаконом "Про федеральний бюджет на 1996 р." верхня межа державного внутрішнього боргу на кінець 1996 р. встановлено у сумі 316,0 трлн. руб.\nЯк видно з наведених даних, в минулі роки найбільшу питому вагу у фінансуванні заборгованості Уряду РФ мали кредити ЦБ РФ. При цьому їх частка збільшувалася. Якщо в 1993 р. на частку кредитів ЦБ доводилося 65,2%, то в 1994 р. - вже 67,6%. У 1995 р. ця тенденція докорінно була змінена. Розроблена фінансова політика передбачає, що нові позаимствование цілком і повністю повинні фінансуватися за рахунок інших джерел.\nЗапланований на 1996 фінансовий рік граничний розмір дефіциту федерального бюджету в розмірі 88 550 млрд. крб. повинен бути покритий за рахунок внутрішніх джерел у загальній сумі 56 100 млрд. крб., що вдвічі більше показника 1995 р., і джерел зовнішнього фінансування в загальній сумі 32450 млрд. крб. Тому сектор державних цінних паперів буде стрімко рости, і до кінця року його обсяг повинен досягти 153 трлн. руб.\nВажлива роль у фінансуванні бюджетного дефіциту належить державним короткостроковим бескупонние облігаціях (ДКО). Вперше вони були випущені в 1993 р. Відповідно до "Основними умовами випуску державних короткострокових бескупонних облігацій Російської Федерації", затверджених Постановою Уряду РФ від 8 лютого 1993 р. № 107 , операції з ДКО можуть здійснюватися тільки через уповноважених дилерів, що одержали спеціальну ліцензію, що дає право на проведення операцій з ДКО.\nДКО є короткостроковим позиковим інструментом. Спочатку вони випускалися на три місяці, пізніше стали випускатися на шість і дванадцять місяців.\nРеалізація ДКО здійснюється зі знижкою з номіналу. З метою спрощення розрахунків ціна встановлюється у відсотках до номіналу. Погашення здійснюється ЦБ за номіналом. Таким образам дохід інвестора складається за рахунок різниці між ціною погашення і ціною покупки.\nПервинне розміщення ДКО відбувається на аукціоні, на який офіційно зареєстровані ділери ЦБ подають зібрані від всіх бажаючих заявки на придбання облігацій, у яких вказуються ціна та кількість придбаних ДКО. Допускається подача заявки без зазначення ціни. Такі заявки називаються неконкурентними. Обсяг неконкурентних заявок заздалегідь обмежується емітентом.\nЕмітент в залежності від сумарного попиту і обсягу випуску визначає ціну відсікання, тобто мінімальну ціну, допустиму з його точки зору для реалізації облігацій. Всі заявки надійшли за даною ціною і вище, підлягають задоволенню; заявки, в яких були зазначені більш низькі ціни, не задовольняються, тобто відсікаються.\nВідомі дві системи проведення закритих аукціонних торгів: "американська" і "голландська". За "американської" всі заявки, що лежать вище ціни відсікання, задовольняються за тими цінами, за якими вони були подані. Неконкурентні заявки задовольняються за середньозваженою. За "голландської" системі задоволення всіх заявок проводиться за єдиною мінімально допустимої ціною - ціною відсікання. У вітчизняній практиці при торгівлі ДКО використовується "американська" система.\nМісцем проведення торгових сесій ДКО стала Московська міжбанківська валютна біржа. В даний час створені торговельні майданчики ще у ряді міст. Всі операції з купівлі-продажу та розрахунків здійснюються в електронному режимі. Після закінчення торгової сесії дані надходять в розрахункову систему, де відбувається кліринг, визначаються обов'язки учасників перед біржею і біржі - перед учасниками, здійснюються розрахунки по коштах і в депозитарії з цінних паперів. Власник облігації має право на залік вартості погашаються ДКО при оплаті придбаних ДКО наступного випуску.\nДКО користуються великим попитом у інвесторів. Зацікавлення інвестора у придбанні ДКО визначається: високою надійністю цього позикового інструменту; високою прибутковістю; високою ліквідністю; податковими пільгами, оскільки чинним податковим законодавством доходи за державними цінними паперами податком не обкладаються.\nЗ 1994 р. в обігу з'явилися казначейські зобов'язання (КЗ). Випуск КО здійснювався відповідно до Постанови Уряду РФ № 906 від 9 серпня 1994 р. "Про випуск казначейських зобов'язань". Операції з КО регулювалися "Положенням про порядок розміщення, обігу та погашення казначейських зобов'язань" Міністерства фінансів РФ від 21 жовтня 1994 р. № 140. Навесні 1996 р. останні серії цих позикових інструментів були погашені і більше в обіг не випускалися.\nКО видавалися підприємствам, які мають право на отримання коштів з федерального бюджету. На відміну від інших цінних паперів, що випускаються виключно для фінансування бюджетного дефіциту, КО мали ще одне призначення - пом'якшити кризу взаємних неплатежів різних галузей господарства. З цією метою Мінфін РФ передбачив для власників КО обов'язок проведення розрахунків цим цінним папером.\n14 червня 1995 ринок державних цінних паперів поповнився ще однією - облігаціями федеральної позики із змінним купоном (ОФЗ). Це друга цінний папір з плаваючим відсотком, що випускається в РФ.\nВипуск ОФЗ здійснюється відповідно до Постанови Уряду РФ від 15 березня 1995 р. № 458 "Про генеральних умовах випуску та обігу облігацій федеральної позики" і "Умов випуску облігацій федеральної позики із змінним купонним доходом", розроблених Мінфіном РФ та зареєстрованих в Мін'юсті РФ 13 червня 1995 р. № 869.\nУ відповідності з цими документами облігації є іменними купонними середньостроковими державними цінними паперами. Номінал облігацій становить один мільйон руб. Прибутковість по облігаціях визначається на основі прибутковості по ДКО. Як і інші цінні папери, ОФЗ не мають паперових носіїв. Операції з ними здійснюються шляхом записів на рахунках "Депо".\nЗ метою активного залучення коштів населення для фінансування стабілізації російської економіки і забезпечення гарантій збереження заощаджень населення 10 серпня 1995 Уряд РФ прийняв Постанову № 812 "Про генеральних умовах випуску та обігу облігацій державної ощадної позики РФ".\nВідповідно до цієї постанови Міністерству фінансів РФ дозволено випустити в 1995 - 1998 рр.. Державний ощадний позику в обсязі до 10 трлн. руб. десятьма серіями по 1 трлн. руб. кожна. Розміщення облігацій почалося восени 1995 р.\nОблігації ощадного позики випускаються в документарній формі, є цінними паперами на пред'явника і надають їх власникам право щоквартального отримання доходу, що перевищує рівень прибутковості за іншими видами державних цінних паперів. Власниками облігацій можуть бути як фізичні, так і юридичні особи.\nЗагальний обсяг емісії облігацій ощадної позики визначається Міністерством фінансів РФ в межах ліміту державного внутрішнього боргу, встановлюваного федеральним законом про федеральний бюджет на відповідний фінансовий рік.\nЗ метою забезпечення джерел покриття дефіциту федерального бюджету та ефективного використання пакетів акцій, що перебувають у федеральній власності, 31 серпня 1995 Президент РФ видав Указ "Про порядок передачі в 1995 р. в заставу акцій, що перебувають у федеральній власності. Відповідно до Указу в четвертому кварталі 1995 р. проводилися аукціони на право укладення договору кредиту, застави що перебувають у федеральній власності акцій. Договір кредиту укладається між Міністерством фінансів РФ і переможцем аукціону. Відсоток за користування кредитом обчислюється на суму еквіваленту наданого кредиту, вираженого в ЕКЮ за ставкою ЛІБОР плюс 0 , 5% річних для тримісячних депозитів, що діє на день укладення договору. Погашення здійснюється або з федерального бюджету, або шляхом продажу закладених акцій.\nНа заставні аукціони були виставлені акції найбільш економічно привабливих об'єднань: найбільші нафтові компанії, металургійні комбінати, морські пароплавства, авіаційні виробничі об'єднання.\nУказами Президента РФ від 5 вересня 1995 р. № 899 та Постановою Уряду РФ від 5 листопада 1995 р. № 1091 "Про випуск державних цінних паперів, які передбачають право їх власника на отримання злитків золота" Міністерству фінансів РФ надавалося право здійснити випуск державних цінних паперів, передбачають можливість їх власників отримати злитки золота, - облігацій Золотого Федерального позики.\nНомінальна вартість облігації виражається в рублях і визначається виходячи з вартості 100 грамів золота на Лондонському ринку дорогоцінних металів в злитках (другий фіксинг) у доларах США, переведеної за офіційним курсом ЦБ РФ на дату початку емісії облігацій. Розмір відсоткового доходу дорівнює річній ставці ЛІБОР по доларах США, що діє на попередній робочий день перед датою його оголошення, плюс один відсоток. Процентний дохід виплачується один раз на рік за офіційним курсом ЦБ Росії. Термін обігу облігацій - три роки.\nУ 1996 р. Міністерство фінансів РФ має випустити облігацій державних неринкових позик на суму 15 трлн. руб. Зазвичай подібні облігації випускаються для залучення коштів великих інвесторів типу пенсійних фондів або страхових компаній. Вони в максимальному ступені відповідають інтересам тих інститутів, для яких випущені, і не можуть передаватися в інші руки. У нашій країні неринкові позики випускаються відповідно до Постанови Уряду РФ від 21 березня 1996 р № 316 "Про генеральних умовах випуску та обігу облігацій державних неринкових позик".\nУ середині лютого 1996 ряд банків приступив до регулярної котируванні векселів Мінфіну. Ці папери з'явилися у вересні 1995 р. у зв'язку з тим, що держава взяла на себе борги підприємств АПК, не повернули комерційним банкам кредити 1992-1994 рр.. Векселі емітовані кількома серіями з терміном погашення від 1998 до 2005 р. Процентна ставка складає 10% річних.\nВідповідно до Закону "Про державні зовнішні запозичення Російської Федерації "..., до них відносяться залучаються з іноземних джерел (іноземних держав, їх юридичних осіб та міжнародних організацій) кредити (позики), за якими виникають державні фінансові зобов'язання РФ як позичальника або гаранта . Державні зовнішні запозичення РФ формують державний зовнішній борг.\nГраничний розмір державних зовнішніх запозичень щорічно затверджується у формі федерального закону. Він, як правило, не перевищує річний обсяг платежів з обслуговування і виплати основної суми державного зовнішнього боргу РФ. На 1996 р. Верхня межа державного зовнішнього боргу РФ встановлено в сумі 124,1 млрд. дол США, а граничний розмір державних зовнішніх запозичень - у сумі 9,2 млрд. дол США.\nЗа оцінкою Мінфіну, на початок 1995 р. зовнішній борг РФ склав 119,9 млрд. дол США. Власне російський борг - III млрд. доларів, решту - борги СРСР, успадковані Росією. Останні складаються з кредитів членів Паризького клубу (40 млрд. дол), Лондонського клубу, що об'єднує приблизно 600 банків (25 млрд. дол + 7 млрд. прострочених відсотків), фірм-постачальників (близько 5-7 млрд), країн, що не входять в Паризький клуб (близько 30 млрд). Після вступу РФ у члени МВФ і МБРР ці міжнародні інститути також надають кредити РФ.\nВажке фінансове становище РФ визначає складнощі з погашенням зовнішніх боргових зобов'язань. Особливо гострою ситуація була в 1992 р., на який припав пік платежів. Треба було виплатити 21 млрд. дол Тому влітку 1992 р. російський Уряд запропонував своїм кредиторам укласти угоду про реструктуризацію платежів, тобто переглянути строки й порядок виплати боргів. У 1993 р. були реструктуризовані всі платежі за 1992 - 1993 рр.. Потім переговори проводилися щорічно.\nДіяльність Російської Федерації як гаранта поступово розширюється.\nТрадиційно держава гарантує вклади населення в Ощадному банку. У Законі "Про відновлення і захист заощадження громадян Російської Федерації", прийнятому Державною Думою 24 лютого 1995 (№ 68-ФЗ), ще раз підкреслюється, що держава гарантує відновлення і забезпечення збереження грошових заощаджень , створених громадянами РФ шляхом приміщення грошових коштів на вклади в Ощадний банк РФ в період до 20 червня 1991 р. і на внески в організації державного страхування РФ за договірними (накопичувальним) видами особистого страхування в період до 1 січня 1992\nГарантовані заощадження громадян є державним внутрішнім боргом РФ. Цінністю гарантованих заощаджень громадян визнається купівельна спроможність вкладених грошових коштів на момент їх вкладення. Відновлення і забезпечення схоронності цінності гарантованих заощаджень виробляються шляхом переведення їх у цільові боргові зобов'язання РФ, які є державними цінними паперами.\nВ останні роки держава стала виступати гарантом і за борговими зобов'язаннями різних товариств і груп. Зокрема, відповідно до Указу Президента РФ "Про створення фінансово-промислових груп у Російській Федерації" від 5 грудня 1993 р. № 2096 держава стимулює створення і діяльність фінансово -промислових груп шляхом надання державних гарантій для залучення різного виду інвестиційних ресурсів. Відповідно до Постанови Уряду РФ від 15 червня 1994 р. № 671 "Про фінансову підтримку держави у створенні високошвидкісної пасажирської залізничної магістралі Санкт-Петербург-Москва" державні гарантії надані РАВ ВСМ по випускається цим товариством у 1994 - 1999 рр.. облігаційній позиці.\nВідповідно до Постанови Уряду РФ від 20 січня 1995 р. № 53 "Про додаткову підтримку вітчизняного експорту товарів і послуг" державна фінансова підтримка експорту товарів і послуг, вироблених російськими товаровиробниками, здійснюється з коштів федерального бюджету на поворотній і платній основі шляхом надання Урядом РФ гарантійних зобов'язань під кредитні ресурси, залучені Російським експортно-імпортним банком та іншими уповноваженими Урядом РФ спеціалізованими банками для забезпечення обіговими коштами експортно-орієнтованих підприємств і організацій, гарантування і страхування експортних кредитів для забезпечення захисту експортерів від довгострокових комерційних (банківських) і політичних ризиків. Державні гарантії спрямовані і на підтримку малого підприємництва. Відповідно до Указу Президента РФ "Про першочергові заходи державної підтримки малого підприємництва в РФ" від 4 квітня 1996 р. № 491 Уряд РФ починаючи з 1996 р. має надавати державні гарантії на суму не менше 200 млн. дол щорічно іноземним кредитним організаціям, що виділяють кредити на підтримку малого підприємництва. Виступає Мінфін Росії від імені Уряду РФ і поручителем за кредитами, наданими комерційними банками адміністраціям суб'єктів РФ. Витрати з погашення та обслуговування цих кредитів зазвичай передбачається здійснювати за рахунок відповідних статей федерального бюджету.\nУ середині 90-х рр.. посилилася активність Російської Федерації як кредитора на внутрішньому ринку. Якщо раніше перевага віддавалася бюджетного фінансування, то в 1994 - 1996 рр.. кредитним відносинам, які розглядаються як більш ефективні і дозволяють заощадити достатній обсяг бюджетних ресурсів. Навпаки, діяльність РФ як кредитора на міжнародній арені залишається згорнутої і в основному обмежується країнами, які раніше входили до складу СРСР.\nВ якості позичальників коштів федерального бюджету виступають російські підприємства й організації - юридичні особи та органи виконавчої влади суб'єктів РФ.\nНадання позик юридичним особам у період здійснення ними структурної перебудови здійснювалося відповідно до Указу Президента РФ "Про порядок надання фінансової підтримки підприємствам за рахунок коштів федерального бюджету" від 8 липня 1994 р. № 1484.\nПозики видавалися на термін, що не виходить за межі поточного фінансового року, і за плату в розмірі, що забезпечує сплату відсотків по державному боргу. Позики мали цільовий характер і надавалися на проведення структурної перебудови виробництва, для розрахунків за цільовими кредитами (наприклад, на закупівлю обладнання), на розробку, впровадження та придбання новітніх технологій, обладнання та матеріалів, в тому числі і за кордоном.\nВідповідно до "Порядку контролю за цільовим використанням коштів короткострокової фінансової підтримки", затвердженим Постановою Уряду РФ від 17 липня 1995 р. № 714, контроль за дотриманням договору про надання бюджетної позики покладався на Міністерство фінансів РФ через його органи - Казначейство і Контрольно-ревізійне управління та його апарат на місцях.\nКонтролюючі структури особливу увагу повинні звертати на цільовий характер використання коштів. Забороняється приміщення коштів на депозитні рахунки у якості кредитних ресурсів, їх використання для купівлі вільно конвертованої валюти (за винятком необхідності придбання імпортних матеріалів), їх відволікання на інші фінансові операції. У разі виявлення фактів нецільового використання позики Міністерство фінансів РФ вживає заходів щодо її дострокового повернення та стягнення відсотків за користування позикою.\nЦе кредити, надані Російською Федерацією іноземним державам, їх юридичним особам і міжнародним організаціям, за якими у іноземних держав, їх юридичних осіб та міжнародних організацій виникають фінансові зобов'язання перед РФ як кредитором.\nЩорічно затверджується граничний розмір державних кредитів, що надаються РФ. На 1995 р. граничний розмір державних кредитів, що надаються РФ іноземним державам (за винятком держав-учасниць СНД), встановлений у сумі 600 млн. дол США. Кредити державам СНД обмежуються коштами, що надходять у вигляді процентних платежів і сум в погашення основної заборгованості за раніше наданими кредитами.\nВ даний час важке фінансове становище не дозволяє РФ виступати на світовому ринку в якості активного кредитора. Однак у 70-х - першій половині 80-х років СРСР відігравав важливу роль на світовій арені в якості одного з провідних держав-кредиторів. Про розмах такої діяльності, зокрема, свідчить обсяг не погашеної до цих пір заборгованості іноземних позичальників - 140 млрд. дол (за курсом Держбанку СРСР тих років 1 дол дорівнював 0,67 руб.). Борги країн СНД Російської Федерації складають 5812 млн. дол Виникли вони в основному в результаті нееквівалентній торгівлі (майже на 90%) у 1992 р. і в першій половині 1993 р. Щоб вітчизняні підприємства могли отримати платежі за поставлені в ці країни товари, їм були надані технічні кредити, переоформлені згодом у державні. У подальшому обсяги кредитування скоротилися і заборгованість зростала в основному за рахунок відсотків. Станом на березень 1996 державні борги країн СНД складають (у млн. дол): Вірменії - 92,6, Білорусії - 470,2, Таджикистану - 254,5, Узбекистану - 486,8, Молдові - 122,3, Україна - 2703,9, Киргизії - 134,3, Казахстану - 1318,0, Грузії - 147,4, Азербайджану - 81,5.\nВідповідно до Закону "Про основи бюджетних прав і прав щодо формування та використання позабюджетних фондів представницьких і виконавчих органів державної влади республік у складі Російської Федерації, автономних областей, автономних округів, країв, областей, міст Москви і Санкт-Петербурга, органів місцевого самоврядування" , прийнятому 15 квітня 1992 р. № 4807-1, виконавчим органам влади дозволено отримувати позики з інших бюджетів, у комерційних банків або випускати позики на інвестиційні цілі.\nОдночасно цей Закон передбачав, що максимальний розмір співвідношення загальної суми позик, кредитів, інших боргових зобов'язань відповідного бюджету та обсягу його витрат встановлюється законами РФ. Така міра цілком виправдана, оскільки досвід розвинених країн Заходу дає численні приклади банкрутства окремих територій, у тому числі і таких великих міст, як Нью-Йорк. Однак до теперішнього часу позикової діяльності територій в нашій державі практично не контролюється.\nПочинаючи з березня 1992 р. по вересень 1995 р. в Міністерстві фінансів РФ зареєстровано понад 90 проспектів емісії позик органів місцевого самоврядування та суб'єктів Федерації на суму понад 5,7 трлн. руб. за номіналом. Причому деякі з них зуміли розмістити по кілька позик. Найбільша кількість емісій припадає на Московську, Нижегородську, Ленінградську, Оренбурзьку і Кемеровську області.\nТерміни позик. Під впливом високого рівня інфляції довгострокові позики не набули поширення. Найбільшу питому вагу мають середньострокові позики (від 1 до 5 років) - 64% і короткострокові позики (від 2 до 12 місяців) - 21%.\nПо цілям запозичення такі позики діляться на три основні групи:\nінвестиційні (фінансування соціально-економічних проектів, житлового будівництва, розвиток місцевої інфраструктури);\nсоціальні (фінансування соціальних програм, вирішення екологічних проблем);\nбюджетні (для фінансування поточних витрат, погашення заборгованості перед підприємствами, покриття касових розривів).\nВиди цінних паперів. Облігації з терміном погашення більше одного року і короткострокові боргові зобов'язання, що емітуються на строк до одного року. Останні в свою чергу діляться на боргові зобов'язання за типом ДКО, тобто дисконтні цінні папери, що випускаються в безготівковій формі, казначейські сертифікати, короткострокові конвертовані боргові зобов'язання і казначейські зобов'язання, аналогічні КВ, що випускаються Мінфіном РФ.\nЗабезпечення. Гарантами муніципальних позик виступають самі емітенти, за винятком муніципальної позики Нижегородської області, де гарантами були адміністрація міста та АТ "ГАЗ". Випадки додаткового забезпечення позик гарантіями відсутні. Емітенти гарантують цінні папери хто чим може: або своїм майном і бюджетом в цілому, або конкретної статтею доходів бюджету, або доходами від реалізації інвестиційного проекту, або житлом, що будується, як наприклад, житлову позику в м. Москві. Позика Міністерства фінансів Республіки Саха забезпечений золотом.\nОбсяг емісії. Максимальний обсяг - 2,1 трлн. руб. випустило уряд Санкт-Петербурга, мінімальний - 50 млн. крб. - Адміністрація Пушкінського району Московської області.\nПозначимо характер взаємодії зовнішніх запозичень з відповідними сферами економіки країни. Перш за все важливий характер небезпеки надмірного зростання зовнішнього боргу з позицій держ. бюджету, грошово-кредитної системи, міжнародної кредитоспроможності країни. Для держ. бюджету в 3-х звенном кредитному циклі (залучення, використання, погашення) несприятливі наслідки надмірного зростання зовнішнього боргу пов'язані в основному зі стадією його погашення; нові ж позики для поточного бюджетного періоду, навпаки, обіцяють можливість послабити навантаження на податкові та інші звичайні дохідні джерела , дозволяють більш гнучко маневрувати на всіх стадіях бюджетного процесу. У той же час несприятливо може складатися графік платежів за зовнішнім боргом. У будь-якому разі ступінь і наслідки взаємодії залежать головним чином від відносної величини накопичився зовнішнього боргу.\nУ платіжного балансу аналогічний характер взаємодії з борговими циклом: на зміну бажаним додатковим валютним надходженням приходить період розплати за обов'язком. Тут у цілому високий рівень взаємодії, оскільки сальдо по поточних статтях платіжного балансу може виступати основним обмежувачем в зовнішніх запозиченнях і управлінні інвалютними боргом, а за певних обставин - навіть диктувати необхідність відстрочки боргових платежів. У разі обтяжливої зовнішнього боргу істотно зростають труднощі у зміцненні довіри до національної валюти, протидії інфляції, у забезпеченні необхідними валютними резервами і валютної конвертованості. Особливе місце при цьому займає питання про можливі несприятливі наслідки у випадку надмірної девальвації національної валюти, щодо заниження її реального курсу. Збільшення за таких умов реального тягаря платежів за зовнішнім боргом підтверджується практикою низки країн.\nЗгідно із введеним в 1994р. порядку формування російського державного бюджету всі платежі в ньому за зовнішнім боргом враховуються тепер в рублевому еквіваленті. Це обмежує можливості Росії збільшувати боргові виплати, оскільки вона має зобов'язання перед МВФ щодо граничних розмірів бюджетного дефіциту. При заниженому курсі рубля штучно завищується рублевий еквівалент бюджетних витрат за борговими платежами, а тим самим і розміри бюджетного дефіциту.\nОдним з елементів управління зовнішнім боргом країни є розробка програми зовнішніх запозичень. Ряд основних положень з цього питання передбачено урядовою постановою від 16 жовтня 1993р. № 1060 і федеральним законом від 26 грудня 1994р. № 76-Ф3. Граничним розміром державних зовнішніх запозичень є щорічно затверджується у формі федерального закону максимальний обсяг використання кредитів на майбутній фінансовий рік. Як правило, він не повинен перевищувати річного обсягу платежів з обслуговування і виплати основної суми державного зовнішнього боргу. У граничних розмірах не враховуються кредити і запозичення у відносинах з іншими державами-учасниками СНД; їх суми визначаються в законі про федеральний бюджет. Щорічно урядом готується програма державних зовнішніх запозичень і надаються зовнішніх кредитів з виділенням кредитів (позик), кожен з яких перевищує 100 млн. дол\nОбмежувачем розмірів зовнішніх запозичень може бути установка на підтримку в певних межах показників боргової залежності, що використовуються у світовій практиці, в тому числі на основі зіставлення заборгованості і боргових платежів з ВВП і експортом. Необхідно враховувати, що для Росії, як і для інших країн з великою територією, об'єктивно закономірний щодо низька питома вага експорту в національному продукті. Саме з цієї причини, а також через неповну ще інтеграції у світову економіку нам, очевидно, слід віддавати перевагу не ВВП, а експорту як для індикатора рівня боргової залежності.\n1. Фінанси: Підручник / за ред. Ковальова В.В., "Проспект", М., 2001.\n2. Фінанси: Навчальний посібник / під ред. Ковальова В.В., "Фінанси і статистика", М., 1998.\n3. Фінанси: Підручник / за ред. Родіонової В.М., "Фінанси і статистика", М., 1995.\n4. Прес-реліз Управління по зв'язках з державними громадськими організаціями Мінфіну РФ "Попередньою оцінки виконання федерального бюджету в січні-листопаді 2002 року"\n5. Сайт Мінфіну в Інтернеті www.minfin.ru\n6. Анулова Г.М. Грошово-кредитне регулювання: досвід країн, що розвиваються. М.: Фінанси і статистика, 2002.\n7. Бюджетна система Росії: Підручник. / Под ред. Г.Б. Поляка. М.: Юніті, 2002, Медіаекономіка зарубіжних країн Вартанова Є.Л. М.: Аспект-Пресс, 2003.\n8. Міклашевська Н.А., Холопов А.В. Міжнародна економіка: Учеб. / За заг. ред. А.В. Сидоровича; МДУ ім. М.В. Ломоносова.2-е вид., Доп. М.: Дело и Сервис, 2000.\n9. Податкові системи зарубіжних країн. Європа і США Тютюрюков М.М. - М.: Дашков і К, 2002.\n10. Поляков В.П., Московін Л.А. Структура і функції центральних банків. Зарубіжний досвід: Навчальний посібник. М.: ИНФРА-М, 2002.\n11. Фінансово-кредитні системи закордон. країн: Уч. сел. / К. Рудий. М.: Нове знання, 2003.\n12. Христенко В. Розвиток бюджетного Федералізму в Росії: від поділу грошей до розподілу повноважень. / / Російська газета від 17.02.2004.\n13. Шена В.М., Наумченко О.В. Центральний банк у процесі економічного регулювання. М.: Консалтбанкір, 2001.\nДержавний кредит 2\nДержавний кредит 4\nДержавний кредит 3


Огляд відеокарти EVGA GTX 1050 Ti SC 4GB - розігнана суперкрихітка Огляд відеокарти EVGA GTX 1050 Ti SC 4GB - розігнана суперкрихітка\nRoot Nation Все для ПК Залізо Огляд відеокарти EVGA GTX 1050 Ti SC 4GB – розігнана суперкрихітка\nОгляд відеокарти EVGA GTX 1050 Ti SC 4GB – розігнана суперкрихітка\nУ той самий момент часу і простору, коли мені довелося встановлювати 60% роздільності для комфортної гри в Survarium, я зрозумів, що буду купувати нову відеокарту і буду робити це скоро. Але я не очікував того, що заміною для моєї GTX 650 2 GB від Palit стане ні що інше, як EVGA GTX 1050 Ti SC 4GB.\n1. Вступ про EVGA GTX 1050 Ti SC 4GB\n1.3. Порівняння з іншими моделями\n1.4. Тестовий стенд\n1.5. Синтетичні тести\n1.6. Ігрові бенчмарки\n1.7. Тести в іграх\n1.8. Мультиплеєрні проекти\n1.9. Проблемні проекти\n1.10. Підсумки по EVGA GTX 1050 Ti SC 4GB\nВступ про EVGA GTX 1050 Ti SC 4GB\nСвій вибір я зробив волею випадку – на Amazon, де я змушений був робити покупку, дана карта коштувала 115 (!) доларів США, і була найпотужнішим, що я міг купити за обмежений фінанс – а він у мене був обмежений. І так, я знаю, що в бюджетному секторі зараз майже що домінує AMD, і продуктивність RX 460 приблизно дорівнює 1050, а ось вартість нижче.\nБіда в двох моментах. Перший – за вартість 1050 мені дісталася, фактично, 1050 Ti з 4 ГБ відеопам’яті. Другий – ShadowPlay, він же GeForce Experiense. Я не знайшов і навряд чи знайду інструмент кращий для запису відео, ніж це ПЗ. І останній раз, коли я брав у руки Radeon, аналог програми від AMD – ReLive – працював, як варена картопелька замість процесора. Ніяк. Ризикувати я не міг, так як на відеозахопленні з екрану зав’язана моя робота, а процесор був занадто слабкий, тому вибору особливо не було.\nОкреме слово змушений сказати за доставку, тому що громадяни з справили на мене враження, порівнянне хіба що з Сергієм Редьковим з Drimsim – максимальна зручність, реально індивідуальний підхід (а оплата у мене була дуже специфічною) і приємні швидкості роботи. А також – аккаунт Amazon Prime, завдяки яким купівля і доставка з США обійшлася в 140 доларів за все. Посилання не рекламна, так як більше я купувати на Amazon не планую (поки що, в усякому разі), тому щиру рекомендацію надаю. І посилання теж.\nЧитайте також: Ulefone Fan в подарунок до довгограючого смартфона Ulefone Power 2\nВзагалі 1050 Ti є в даний момент разом зі зв’язкою Pentium G4560 самою рекомендованою бюджетно-геймерскою комбінацією на YouTube. Роздрібна вартість варіантів від різних компаній коливається в районі 170 доларів в СНД, що забагато – в основному, через близькість до сектору GTX 1060 з 3 ГБ відеопам’яті – а у неї і чіп краще, і шина ширше, і ядер CUDA побільше буде.\nЗапакували відеокарту чудово, сама коробка приїхала в коробці побільше з купою внутрішніх… елементів, які я б назвав не інакше, як синтетичні плавальні міхури. Але зі своїм завданням вони впоралися, і коробка в коробці доїхала до мене в цілості й схоронності.\nЗовні EVGA GTX 1050 Ti SC виглядає напрочуд скромно. Вона коротка (153 мм), менше GTX 650, 90-мм вентилятор займає більшу частину корпусу по центру, легкі натяки на агресивний дизайн губляться в тіні. Крім вентилятора під корпусом є і алюмінієвий радіатор – такого набору, як з’ясувалося пізніше, цілком вистачає.\nПорівняння розмірів. Palit GTX 650 2GB знизу.\nВсередині, крім відеокарти, розташувався драйвер на міні-DVD диску (що в зв’язку з відсутністю у мене приводу виглядає вкрай актуально, зрозуміло), а також інструкція і кілька смачних значків, включаючи металевий, як ентузіасту EVGA. Це друга за важливістю нагорода, відразу після моєї медалі за стрілянину з рогатки в сиру землю. Я тоді влучив багато-багато разів… Ех, були ж часи.\nSC-версія відеокарта оформлена виробником, як одновентиляторная модель, з 4 ГБ пам’яті. Двухвентиляторнимі є версії з 2 ГБ відеопам’яті, включаючи і SSC-варіанти. При цьому, на відміну від GTX 650 і GTX 1060, EVGA GTX 1050 Ti живиться виключно від роз’єму PCI, 6-піновий додаткове харчування їй не потрібне. Це, до речі, стосується всіх відеокарт даної моделі (спасибі П’ятковському за дані), а варіанти з коннектором живлення є скоріше плацебо. Іншою цікавою особливістю моєї 1050 Ti є відсутність режиму простою – двухвентиляторні моделі при мінімальному навантаженні вентилятором не шарудять, а моя – шарудить, нехай і на мінімальній швидкості в 200 оборотів, і, по факту, навіть процесорний кулер виявився голоснішим.\nХарактеристики EVGA GTX 1050 Ti SC наступні. Відеокарта оснащена 768 ядрами CUDA, працює на базовій частоті 1354 МГц і 1468 МГц в режимі Boost, оснащена 4 ГБ відеопам’яті GDDR 5, що працює на ефективній частоті 7008 МГц, шиною пам’яті 128 біт, швидкістю 0,28 наносекунд і пропускною спроможністю 112,16 Гбіт/с. Встановлюється вона в слот PCI Express 3.0.\nЧитайте також: огляд LG Stylus 3 – недорогий фаблет зі стилусом\nВона підтримує безліч технологій NVIDIA, включаючи GameStream, G-Sync, OpenGL 4.5, Ansel, GPU Boost 3.0, а також DirectX 12 і Vulkan. Максимальна роздільна здатність – 7680х4320, відеовиходи – HDMI 2.0b, DisplayPort 1.4 і, на щастя для всього людства, DVI-D Dual Link, який я вважаю найоптимальнішим роз’ємом своєї серії. Чому – читай тут.\nЗа охолодження відповідає система ACX 2.0 Single Fan, і її цілком вистачає, щоб навіть на частотах вище норми тримати відеокарту в рамках температурного пристойності. EVGA GTX 1050 Ti SSC споживає до 75 Ватт харчування і вимагає блок живлення на 300 Ватт мінімум. Показники скромні, враховуючи потужності пристрою в бою, але я нагадую, що йому навіть зовнішнє джерело живлення не потрібне!\nЧитайте також: RED Hydrogen, перший в світі смартфон з голографічним дисплеєм\nGTX 650 2GB від Palit, наприклад, оснащена 384 ядрами CUDA, працює на частоті 1058 МГц без особливого розгінного потенціалу, шина – 128 біт, частота пам’яті – 5000 МГц, пропускна здатність 80 Гбіт/с. Вона вимагає додаткове 6-пінове джерело живлення, споживає до 82 Ватт і БП вимагає мінімум на 400 Ватт. Тестувати в іграх, які я назначив для 1050 Ti, я стареньку не буду – сама NVIDIA говорить, що вона в три рази слабкіша, ніж новинка в звичайній версії (мається на увазі GTX 1050), так що сміливо ділите FPS в тестах 1050 Ti на чотири, і отримаєте приблизну продуктивність. При цьому вартість старої відеокарти дорівнює близько $70 – тобто, в два рази більше, ніж співвідношення по частоті кадрів. Це, якщо що, комплімент вартості 1050 Ti, а не критика 650.\nЩо ж стосується GTX 1060, то референсна модель має 1152 ядра CUDA, базову частоту 1506 МГц і 1708 МГц в Boost, пропускну здатність пам’яті 192 Гбіт/с, шину 256 біт і 120 Ватт споживаної потужності. При всіх своїх перевагах коштує відеокарта на тому ж Amazon, хоч і не в референсній версії, в середньому $200, або $180, якщо зловити за хвіст Amazon Prime. А це на $60 дорожче 1050 Ti без урахування доставки і розмитнення.\nОскільки мені пощастило оновити своє обладнання, поточний тестовий ПК виглядає наступним чином:\nЗв’язка з G4560 і 1050/1050 Ti вже довгий час вважається кращим бюджетним варіантом для ігор – і вподобана криптошахтерами по самий кеш третього рівня. Процесор цілком гідно розкриває відеокарту, але варто пам’ятати, що незважаючи на його потужності – а це практично Core i3, так як два ядра і чотири потоки – з кешем у нього біда.\nТестування в Far Cry 4, наприклад, показало повну нездатність тримати FPS вище 30, плюс постійні подлагування, і практично відпустку для відеокарти в плані навантаження. У більшості інших тестованих ігор, втім напружувалася саме відеокарта.\nТепер пройдемося по 3DMark. У тесті Time Spy на DirectX 12 відеокарта заробила 2258 очок продуктивності, показавши 14,95 FPS в першому тесті і 12,77 FPS в другому. У тесті Fire Strike відеокарта набрала 7247 очок, 33,40 FPS в першому тесті і 29,82 FPS в другому.\nAIDA64 Extreme в тесті GPGPU показала цікаві результати:\nчитання пам’яті 12057 МБ/с\nзапис в пам’ять 11678 МБ/с\nкопіювання 91678 МБ/с\nодинарна продуктивність 2602 GFLOPS\nподвійна продуктивність 83,01 GFLOPS\nЦікаві вони відмінністю від Sapphire RX580 Nitro+ 4GB, яку я тестував раніше, і огляд якої буде на днях, разом з невеликим порівнянням.\nУ стрес-тесті AIDA відеокарта розігрілася до 58 градусів Цельсія після 5 хвилин тестування, в режимі очікування температура не перевищувала 40 градусів Цельсія. Відеокарта виявилася досить тихою, і лише під максимальним навантаженням починає відчутно шуміти, у всіх інших випадках вона тихіше мишки.\nБенчмарк Heaven на Ultra-якості і Extreme-тесселяції видав 872 очка і середній FPS, рівний 34,6. Мінімальний виявився 7,5 FPS, максимальний – 75,1. В процесі бенчмарка відеокарта ще й нагрілася до 65 градусів, а показник частоти її стрибнув до 1974 МГц. В стрес-тесті AIDA64 частота піднімалася до 1771 МГц – а враховуючи, що я далекий від адепта розгінних наук, такий різкий стрибок вважатимемо стелею частоти.\nUpd. Повторна перевірка з увімкненим FPS Monitor дала чітко і ясно зрозуміти – частота карти не перевищує 1750 МГц. Цифра вище звідкись ще, але не є частотою безпосередньо чіпа.\nЗ прорахунком енергоспоживання вийшла невелика лажа – без EVGA GTX 1050 Ti SC 4GB система споживала 57 Ватт, а разом з відеокартою… 55 Ватт. Що ж стосується максимального навантаження, то в стрес-тесті система з відеокартою почала споживати 96 Ватт, з чого слідує факт – в режимі мінімального навантаження героїня огляду навіть живлення майже не тягне.\nТут важливий момент – це стандартизовані бенчмарки, які іноді запускаються навіть поза самою грою, як це було з Metro Last Light. Безпосередньо прогін відеокарти по іграм буде пізніше.\nНа викручених в максимум налаштуваннях, включаючи NVIDIA GameWorks і PhysX, гра Batman: Arkham Knight зайняла 3982 МБ відеопам’яті з 4050 доступних. Бенчмарки показали 22 FPS в середньому і 11 FPS в мінімумі, але в процесі тесту виявилося помітно, що відеокарта майже прохолоджується, а ось G4560 працює на всіх парах. Частота EVGA GTX 1050 Ti SC 4GB при цьому підскочила до 1759 МГц, а температура була на рівні 57 градусів.\nСхожа ситуація виявилася з GTA V. Сумно, що велика частина ігрових бенчмарків акцентована на процесор більше, ніж на відеокарту, але в результаті на дуже високих настройках графіки зі згладжуванням і іншими солодощами бенчмарк показав в середньому 35 FPS, рідко опускаючись до 25, і часто піднімаючись до 40-50. При цьому часто були помітні пролаги і підгрузка текстур. Зайнятої відеопам’яті виявилося 2700 МБ з 4050 доступних, але варто пам’ятати, що процесор гальмує потенціал відеокарти, тому підвищувати настройки сенсу не було.\nБенчмаркінг Metro Last Light на викручених в стелю налаштуваннях почався весело – з візуальних лагів, ніби блискавка кожні пів-секунди карту висвітлює. Ця справа пройшла після пари кліків мишки, але після трьох тестів стандартної сцени комп’ютер видав в середньому 25 FPS, максимум 55 FPS і мінімум 0,97 FPS. Як побачимо в самій грі, це ще хороший результат. Парадоксально, але ні процесор, ні відеокарта, що не були завантажені більше, ніж на 60% – і незрозуміло, чому.\nПочнемо з того ж Metro Last Light. У першій місії на максимально доступних настройках маємо 22 FPS в середньому, після пробудження Артема частота кадрів падає до дуже стабільних і дуже низьких 11 FPS – при цьому завантаження що процесора, що відеокарти, 60% не перевищує. Чому – невідомо, але скажу відразу. Грати можна вже на середніх настройках, і отримати 60 FPS спокійно.\nGTA V в самій грі вперлася в процесор, через що я постійно спостерігав просадки і підгрузки при швидкому русі по місту. Процесор працював на 100%, але я не можу сказати, що карта при цьому прохолоджується – вона була завантажена на 90% майже постійно, і часто працювала на всі 100%.\nBatman: Arkham Knight на тих же максимальних налаштуваннях усіма силами намагалася триматися на 30 FPS, і в пішому режимі їй це майже вдавалося, кадри опускалися до 20 дуже рідко. У машині, втім, вони опускалися набагато частіше, і мінімумум виявилися 13 FPS. Але тут провина не відеокарти – в моменти просадок вона відпочивала на 20% навантаження, і всю провину я перекладаю на процесор.\nЩе один великоваговий open world – Far Cry 4 – показав мені наочно різницю між мінімальними і максимальними настройками. Викручена в максимум по всім параметрам графіка дозволила отримати від 10 до 40 FPS, в середньому – 25. Найгірше було, коли на екрані була купа народу (там надривався процесор), і з купою палаючої трави.\nАле викрутка всього в мінімальні показники не дуже-то і допомогла справі, приріст FPS був близько 15, і стабільним його все одно я б не назвав. Якщо я правильно зрозумів, то CPU на мінімальних налаштуваннях обробляє деякі додаткові ефекти, що дає на нього ще більше навантаження, а на максимальних і середніх настройках частина роботи бере на себе відеокарта. Разом – майже неіграбельно, але із-за процесора, не через відеокарту. Скажу по секрету, на моєму старому ПК з Core i3-4130 на середніх настройках з тією ж EVGA GTX 1050 Ti SC 4GB я отримав стабільні 50 FPS.\nДалі – DOOM. Перше тестування проводилося на Vulkan на ультра-налаштуваннях всюди, де це допустимо. Налаштування “Кошмар” вимагають 5 і більше ГБ відеопам’яті, вони нам недоступні. Тестування проводилося в три етапи: першим була початкова карта з усім зброєю і нескінченними патронами. Показник кадрів в цьому випадку був на рівні 50 FPS, зрідка піднімаючись до 60 і опускаючись до 40.\nДалі – тест на рівні “Плавильня” з купою цукерки для очей. Під час стрілянини і спецефектів кадри зрідка опускалися до 33 FPS, тримаючись на позначці 50 майже постійно. Відеокарта була завантажена просто вусмерть, CPU злегка напружився. Третім етапом був тест з ботами в мультиплеєрі – ті ж 50 FPS з рідкісними просадками до 30. І це, я нагадую, ультра-настройки на досить бюджетному зілізі. Мої компліменти, id Software!\nДруге тестування DOOM було на OpenGL 4.5, і кількість кадрів впала в середньому на 10 в кожному з тестів. Стали помітні також просадки, процесор почав приймати на себе майже всю роботу. В мультиплеєрі теж було не дуже комфорно, особливо після стабільності Вулкана.\nCounter-Strike Global Offensive на поточній збірці і на максимальних налаштуваннях трималася на 60 FPS у всіх ситуаціях, хоч скільки диму і вогню я б не кидав, і скільки б патронів не випускав в голову товариша.\nDotA 2 на максимальних налаштуваннях графіки в чіт-режимі просідає до 55 FPS тільки в величезною кількістю спецефектів на екрані і дев’ятьма Аксамі, що намагаються порізати безсмертного героя.\nWorld of Tanks/World of Warplanes трималася на рівні 60 FPS на максимально викручених налаштуваннях і з HD-клієнтами. Просідання були, але рідко і ледь помітні.\nWar Thunder в літакових боях тримався на 60 FPS залізобетонно, і це на тих же максимальних налаштуваннях, а ось в танкових боях лічильник тримався на 50 FPS, іноді падав до 30 FPS, коли на екрані була купа диму і фізика в дії. Процесор відпочивав, відеокарта орала.\nПроблеми у мене виникли в двох іграх – Crysis 2007 року, вічному бенчмарку, і Fallout 4. Обидві гри я викручував в стельові настройки і EVGA GTX 1050 Ti SC 4GB справлялася з ними цілком гідно, тримаючи кадри на рівні 50 FPS в режимі простою і не даючи показником падати нижче 30 в режимі активної гри.\nБіда в тому, що ці ігри вилітали. Crysis постійно завершував роботу, коли мій персонаж намагався заходити в воду і плавати, хоча гранати в будівлях та інші веселощі гра переварювала адекватно. А Fallout 4, тримаючи FPS на рівні 40, просто зависав в рандомних місцях. Звинувачую я в цьому все-таки процесор, так як тестування на i3-4130 показало ті ж показники FPS, але без зависань і вильотів. Хоча ні, брешу, F4 на максимально доступних настройках вилітав і там.\nПідсумки по EVGA GTX 1050 Ti SC 4GB\nКарта-цукерочка, ось що я скажу. Компактна, економна, тиха, і зовсім недорога, я сміливо нарікаю її новою королевою FullHD, так як в зв’язці з хорошим процесором вона здатна видавати 60 FPS на середніх/низьких налаштуваннях майже в будь-якій сучасній грі, а старі ігри вона клацає як насіння. 2К і 4К їй вже не даються, але якщо вам це і не треба, то EVGA GTX 1050 Ti SC 4GB – шикарний вибір.


Аліш’я Ніколь Гаррис: «Я передусім естрадний поет-перформер» – ЛітАкцент – світ сучасної літератури\nАліш’я Ніколь Гаррис: «Я передусім естрадний поет-перформер»\n26.09.2017 15.03.2018 Олег Шинкаренко1 707\nЦя поетка подорожує всім світом, отримує ступінь доктора лінгвістики Йєльського університету, а також належить до членів спільноти Phi Beta Kappa, її перформанси збирають мільйони переглядів на YouTube і вражають своїми оголеними емоціями та відвертими фразами. Цього року зірка поезії «spoken word» відвідала Львівський Форум видавців та завітала до Києва за сприяння посольства США в Україні.\nАліш’я Ніколь Гаррис. Фото з сайту forthescribes.com\n– Я прочитав ваш вірш «Південне» (Southern) та пригадав декількох великих письменниць, що належать до напряму «південної готики»: Фленері О’Коннор, Гарпер Лі, Карсон Маккалерс та ще багато інших. Але майже всі вони вже мертві, а їхні твори цілком належать до ХХ сторіччя, яке також давно померло. Вся естетика «південної готики» базується на бідності, рабстві та расовій дискримінації. Хіба сьогодні вона може бути актуальною?\n– Дуже багато «південних» письменниць існує й нині. Одна з них, наприклад, лауреатка Пулітцерівської премії 2007 року поетка Наташа Трезевей (Natasha Trethewey). Є також багато афро-американок, які живуть на півдні США та створюють місцевий літературний феномен. (Їхній досить докладний перелік можна знайти тут – О.Ш.). Я би сказала, що сучасній «південній» літературі притаманні певні, можливо, не унікальні риси, але таки, які надають їй особливого забарвлення. Сам цей регіон сповнений протиріччями. З одного боку, люди неймовірно приязні, чемні, вони намагаються бути щирими. Є навіть такий вислів «південна гостинність»: щойно ти заходиш, тебе годують, тобі радіють, люди віддають тобі найкраще з того, що в них є. Але водночас їм властива певна відлюдність, формальність, а також утаємниченість. І ця остання риса полягає не те щоб у бажанні приховати якийсь спадок «рабовласницької психології», але напружених расових стосунків на півдні США, які існують досі. А відлюдність виникає через близькість білих та чорних, яка тут завжди існувала, бо вона походить із самої суті рабовласництва: твоя чорна бабуся готувала для когось білого, доглядала чиїхось білих дітей. А отже люди добре розуміють одне одного, але є й розділення, а також і певне напруження у стосунках білих та чорних. І все це разом спричиняє появу певної загадки, яка існує в естетиці «південної готики». Йдеться про якусь загадкову напругу, яка існує на Півдні.\n– Ви, певно, жартуєте, коли пишете у своєму вірші: «Я ніколи не зустрічала негра, якого би я не повісила» (I never met a nigger I wouldn’t hang)? Це звучить, мов цитата із творів Гарпер Лі чи чогось такого.\n– Взагалі тут звучить не мій голос, а пряма мова одного з носіїв білої південної ідентичності. Цей рядок є своєрідним викликом духів всіх ідентичностей та напружень, які уособлюють південний спосіб існування. І цей рядок неможливо сприймати правильно без наступного: «Я ніколи не зустрічав білого, якого не міг би купити». І цей зв’язок поміж білою шкірою та грошима й білим кольором та честю, крутиться, мов монета на ребрі, показуючи то один, то інший бік. Тут є також ідея про те, що люди можуть бути рабами своїх пристрастей. І накопичувати свої бажання все більше і більше за рахунок інших. Це також ще один сенс поеми.\nФото з Instagram поетки\n– Нещодавно всі ми спостерігали у США живописні демонстрації з усіма цими прапорами конфедератів. Також була активна підтримка цих виступів з боку російських політиків, які є палкими прихильниками рабовласництва. Мені все це нагадало музей на прогулянці. Невже всі ці люди з їхніми ілюзіями понад сторічної давнини справді існують? Наскільки вони впливові та небезпечні? Я нещодавно дивився фільм братів Коенів «О де ж ти, брате?» із тим епізодом про страту афроамериканця на шабаші Ку Клукс Клана й думав: а раптом і справді щось таке досі існує у сільських та малодосліджених регіонах Америки? А тут ще й ви пишете про добрих мешканців Півдня «Ми ніколи не закопували наших рушниць». Чесно кажучи, все це трохи налякало мене.\n– Ку Клукс Клан справді досі існує.\n– Як неурядова організація?\n– Це, швидше, клуб джентльменів, які просувають ідею Америки, якої ніколи не існувало. Ці люди міцно тримаються за свої ілюзії переваги білої раси. Хоча дуже легко відчувати свою перевагу, переслідуючи та зневажаючи інших людей. І це відбувається не в бідних сільських регіонах, як ви сказали. Наприклад, Шарлотсвіль у штаті Вірджинія, де відбувалися головні демонстрації, має одні з найкращих університетів у США. Тому зовсім не обов’язково такі погляди поділяють лише бідні білі люди. Є багато людей із грошима та можливостями, які бажають так промотувати себе, і вони відчувають небезпеку. Якщо ти маєш надто багато грошей і влади, то починаєш сприймати саму ідею розподілу цих переваг як несправедливу. Але ця ідея справедлива. Якщо хтось має надто багато, а хтось – надто мало, то справедливо було би це розподілити. Але їм здається, ніби вони втрачають щось власне. І цей феномен є характерним не лише для США, а й для Німеччини, скандинавських країн, де є великий наплив емігрантів, які втекли від війни. І тепер ми бачимо зворотній зв’язок, бо люди різні і вони мають ділитися своїми ресурсами. Але ці люди не хочуть ділитися, бо вони бачать єдиний шлях зберегти свою владу: позбавити влади інших. Ця ідея притаманна руху Ку Клукс Клан, нацистам та всім іншим право-радикальним формам.\n– Отже, це жахливе джерело кошмарів «південної готики» досі існує?\n– Так. Але там багато і прекрасних речей є на півдні. Я пишаюся своїм рідним краєм і гадаю, що було би спрощенням зосереджувати всю увагу виключно на цих людях. Бо на півдні є ще й чорні мешканці, латиноси, аборигени-індейці – і всі вони перебувають поза межами типового «південного дискурсу» в літературі. І мені хотілося б, щоб різноманітні медіа, письменники, журналісти не зосереджували так багато уваги на південних білих чоловіках. Тут присутні багато інших досвідів та спадків минулого, і вони не пропагують ідею зверхності однієї людини над іншою, а зосереджені на духах цієї землі, рослинності – на це теж треба звернути увагу. Шкода, що публіка більше прагне негативу, сенсацій та непристойностей.\n– Отже Фленері О’Коннор ХХІ сторіччя була би зовсім іншою?\n– Звісно. Вона – велика письменниця, але я гадаю, що кожен автор є продуктом свого часу. Те, про що писала О’Конор пасує до її часів. Сьогодні все суспільство змінилося: наша чутливість, наш погляд на речі, наші цінності, наші страхи.\n– Один із її чутливих нервів торкався протистояння поміж американськими католиками та протестантами. Чи воно досі існує?\n– У Нью-Орлеані не так вже й багато протестантів, там досить і католиків також, і не тільки: є багато людей, які сповідують культи Вуду та інші оригінальні вірування. Хоча, звісно, протестантів більше, ніж католиків. Взагалі ж, на мою думку, відмінність між католиками та протестантами не така вже й велика, щоб якось провокувати конфлікти та впливати на південну ідентичність у сучасному контексті. Хоча в Європі це, мабуть, сприймається зовсім інакше, аніж у США.\nАліш’я Ніколь Гаррис. Фото з Instagram поетки\n– В одному з ваших віршів є рядок: «tell me you are not the Milky way, you are not milk» – «скажи мені, що ти не Чумацький Шлях, що ти не молоко». І його майже неможливо перекласти українською мовою дослівно, бо втрачається гра слів. Українці бачать ребро нашої Галактики не як розлите молоко, а як розсипану сіль. Чумаки були купцями, які везли цю сіль возами в дірявих мішках, і через дірки сіль просипалася на землю. Чи можете ви пригадати якісь інші фрагменти з ваших поезій, які не вдалося перекласти іншими мовами?\n– У мене не так багато перекладів є, але два моїх вірші переклали іспанською. Але навіть у тому діалекті американської англійської, яким розмовляю я, є абсолютно незрозумілі іншим слова. В одному з моїх віршів є слово «siddity» – це особливий термін, яким афроамериканці позначають зверхніх людей. Моя перекладачка не змогла його передати, але я не бачу тут нічого страшного. Адже я передусім естрадний поет-перформер, для мене важливі звукові якості моїх віршів. Звісно, я могла написати «arrogant» (зарозумілий, гордовитий) замість «siddity», але це не так чіпляє. Саме це слово своїм ритмом нагадує мені дії людей, які є «siddity»: вони думають, що кращі за інших, хоча насправді це не так. Те, як вони поводяться, це також різновид класового перформансу, коли вони намагаються поводитись як рафіновані буржуа, хоча в них немає насправді приводів для цього. І це слово особливо грає в моєму культурному контексті, бо я пишу саме для людей, які в ньому перебувають. Я використовую наші спільні слова, і в цьому є певна інтимність, близькість. І вона не обов’язково вимагає перекладу, бо читач просто може зрозуміти з контексту, про що саме йдеться.\n– Ви задіяні в різноманітних поетичних слемах, що у США називаються «spoken word poetry movement». Я щойно подивився на YouTube ваше дуже емоційне виконання вірша «That girl» (Ця дівчина). Цей вірш про дівчину, закохану в байдужого та безвідповідального хлопця. Я помітив там один рядок «My vagina is not your walk-in closet» – «Моя вагіна – це не твоя кімната для одягу». Публіка одразу почала аплодувати, коли почула це. І я ще запам’ятав один із коментарів під цим віршем: «ВРАЖАЮЧЕ. Цей вірш написаний від імені всіх жінок. Точно так ми всі відчуваємо це сьогодні!» Але, на мою думку, для поезії це звучить дещо грубувато. Я неодноразово чув, як феміністки наполягають на тому, що частини їхнього тіла не слід сприймати як інструменти для задоволення якихось потреб. І ми знаємо цей термін «об’єктивація» в рекламі, коли якийсь товар рекламують за допомогою оголених жінок. Чи не здається вам, що коли поет пише про частини людського тіла в буквальному сенсі, це також призводить до об’єктивації? Я маю на увазі, що використання таких слів може зробити вас більш впізнаваною. І це також різновид експлуатації.\n– Так. Але це саме те, що я відчуваю. Я відчуваю, що мене експлуатують, об’єктивують, використовують. Чому б мені не користуватися мовою, яка передає це відчуття? Чому я маю прикрашати реальність, робити її привабливою для кожного? Я насправді відчуваю, ніби у мене увійшли, а потім вийшли. Я відчуваю, ніби в мені відкриваються двері, щоб туди міг зайти будь-хто, взяти те, що йому треба, і вийти повністю вдягненим, захищеним, коханим та доглянутим завдяки мені й тому, що я йому дала. А потім він може повернутися туди, відкинути те, що йому не сподобалось, і взяти щось інше.\n– То це ваша відповідь чоловікам?\n– Так, але не лише чоловікам. Я хочу показати, як все суспільство впливає на мою жіночу соціалізацію, і вказує мені, на що саме я заслуговую. І сам процес літературної творчості просто відкрито називає все це своїми іменами. Я намагаюся від’єднати це хибне розуміння від моєї ідентичності та мого розуміння того, що значить кохати та бути коханою. Так, я намагаюся критикувати чоловіків, із якими я мала стосунки. І цей вірш – це нагадування мені самій, що я на це не заслуговую. Я не маю і не буду приймати такого ставлення до себе.\n– Але ж поезія – це непряма мова. Хіба ми можемо користуватися такими однозначними словами?\n– Іноді поезія може промовляти прямо, а іноді – метафорично. Іноді найпрекрасніші фрагменти вірша можуть виникати крізь важкі образи, коли хтось промовляє дуже прямо, без прикрас. Хтось може написати: «Пташки, дерева, трава – я не можу жити без вас…» І є контраст поміж такою ліричною мовою і більш прямою. Через такий контраст енергія життя з’являється в поезії. Вірш отримує нутрощі, і поезія живе в тілі, хоча насправді вона є лише у нашій уяві.\nФото з сайту alysiaharris.com\n– Я не зовсім зрозумів сенс вашого вірша «Бо люди на березі Нілу були такі приязні» (Because the people on the shores of the Nile were so kind). Це схоже на переказ ваших розмов з арабами та мусульманами, які ненавидять США. І ви намагаєтеся їм сподобатись, кажучи, що США, євреї та християнство – це чисте зло. Принаймні ви погоджуєтеся з ними, коли вони кажуть так. Чи це сталося насправді, чи це просто уявна ситуація? Чи не здається вам, що таку ситуацію можна навіть узагальнити? Я маю на увазі поетів, які намагаються сподобатися читачам, щоб привернути до себе більше уваги. Якщо ти хочеш стати модним, відомим, бажаним автором, то ти просто зобов’язаний писати такі вірші, яких публіка чекає від поета сьогодні. А отже ти маєш спочатку провести маркетингові дослідження, вивчити очікування людей, а тоді – намагатися їм відповідати, наскільки у тебе вистачить таланту.\n– Цей вірш про мій досвід життя у Єгипті. Він був сповнений любові та турботи. Люди, які турбувалися про мене, розповіли так багато про життя у цьому світі, навчили мене справжнім пристрастям. Моя перша зустріч із пристрастями трапилася, коли мені було двадцять років, і я мешкала у Єгипті. І моє розуміння приязності, щирості також сформувалося там і тоді. І моя християнська віра також поглибилася у Єгипті. Отже, ця країна, ці люди, ця культура дуже посприяли моєму самоусвідомленню. Якщо би я не прожила там півроку, то я би ніколи не стала тою, якою я є. Я дуже вдячна тим людям за це, тому перша частина мого вірша – це подяка їм за все, що вони зробили.\nДруга частина вірша привертає увагу до ситуації, коли люди абсолютно не розуміють, звідки ти походиш. Ти можеш подобатися цим людям, але вони не мають жодного уявлення про контекст твого життя та країну, звідки ти приїхала. Звісно, у вірші було багато абстрактних речей, і не всі вони трапилися насправді. Іноді я відчувала повне нерозуміння.\n– Вам доводилося брехати їм про США, євреїв та християнство? Там у вас є рядок «Звісно, ви скажете їм, що Біблія була повністю підроблена, жадібні американці їдять собак, а люди, які їдять свиней, – брудні». Як ви, християнка, могли сказати їм таке?\n– Не те, що б про євреїв та християнство. Більше про політичний контекст. Дехто з них думає: «А, ці християни, вони такі ліниві та байдужі й насправді зовсім не набожні».\n– І ви погоджувалися з цим?\n– Я могла би погодитись під час цієї розмови, бо це було в контексті того, коли я хотіла розповісти їм всю правду про те, що трапилося в моєму житті. Наприклад, про кохання до людини іншої віри та мій вибір розстатися із цією людиною через настанови моєї релігії. І коли я чую оце «християни не набожні», то одразу пригадую цей випадок, коли через мою набожність я зробила такий складний вибір. Тому, будь ласка, не спрощуйте: є набожні мусульмани, а є й зовсім не набожні, і так само це буває у євреїв та християн. Окремі випадки набожності характеризують не всю релігію загалом, а лише переконання окремих людей.\n– Отже, ви просто обдурили цих людей, коли погоджувалися з їхніми абсурдними уявленнями про західний світ? Насправді ж ви з ними не погоджувалися?\n– Ні, але, якщо вам колись доводилось перебувати в контексті консервативного суспільства, то треба розуміти, як воно побудоване. Друга частина вірша присвячена тому, як наша людяність може бути спотворена, коли вона походить з іншого контексту, якого ми не розуміємо або просто не хочемо розуміти. Навіть коли нам подобається людина, що походить з цього контексту, і ми цілком сприймаємо її. Коли ти усвідомлюєш, що ти чийсь гість, і тебе щиро приймають, ти також маєш розуміти, які теми для розмов є прийнятними у колі цих людей. І що є бажаним у окремі моменти розмови. І що я мала робити під час родинного обіду? Не розпочинати ж просторі пояснення причин західного способу життя. Це би просто зруйнувало нашу єдність у той момент. А для мене дуже важливо було перебувати там, бо я знала, що це не триватиме довго. А отже, зовсім не доречно було би раптом сказати: «Насправді це не так, і це не так, і про це ваші уявлення зовсім хибні…» Пояснити всі ці речі людині, яка перебуває поза контекстом, просто неможливо.\n– Це такий неприємний спосіб бути приємним.\n– Саме так! І це дуже «південна» річ. У нас є багато людей, які можуть бути дуже приємними в неприємний спосіб.\n– Тобто, у Луїзіані ти маєш казати «ці брудні негри»?\n– Зовсім ні, бо ти маєш розуміти момент, у який все це відбувається. Наприклад, якщо люди намагаються полюбити тебе, співчувають тобі, то ти маєш бути їм вдячним навіть тоді, коли вони тебе не розуміють. Якщо ж люди прагнуть образити тебе, нашкодити тобі, то ти маєш їм все висловити, все, що про них думаєш. Інакше, якщо ти промовчиш, то вони можуть і вбити тебе, думаючи, що це тобі подобається. Тому тут постійний баланс нюансів.\nКоли я приїхала до цієї бідної родини на півдні Єгипту і прожила в них півроку, то вони зарізали свою єдину корову, щоб відсвяткувати мій від’їзд. І коли вони сказали, що в мене не було справжнього кохання та відданості, то я мала відповідати їм вдячністю та розумінням.\n– Поезія в Україні є далекою від комерції справою. Зазвичай поети або отримують гранти, або працюють в медіа, щоб заробити на життя. А як це відбувається у США? Чи є у вас комерційні поети, які цілком можуть існувати за рахунок виключно творчої діяльності?\n– І так, і ні. У нас є поети, які отримують величезні гранти, наприклад, стипендію МакАртура (наразі вона становить 625 тисяч доларів, у 1981 році її отримав Йосип Бродський, а у 2014 році – художниця Елісон Бехдел, яка придумала «тест Бехдел» для літератури та кіно – О.Ш.), стипендію Гугегайма й багато інших. Америка – велика країна, і тут є люди, які можуть виступати із поетичними перформансами й отримувати за це пристойні гонорари. Я, наприклад, аж півтора року жила на гроші від перформансів і навіть змогла придбати собі будинок. Хоча, звісно, це не типовий випадок.\n– Чи багато в Америці таких поетів?\n– З десяток. Я переважно виступаю в Нью-Йорку, але живу в Атланті (це на відстані понад тисячу кілометрів – О.Ш.). Саме там я можу жити так, як мені подобається, не витрачаючи на це надто багато грошей. Тобто того, що я заробляю, вистачає. Твоя ринкова вартість як поета залежить від кон’юктури, від кількості твоїх нагород, популярності в мережі, а іноді від простого везіння. Чи стала би я переконувати моїх студентів: «Ідіть працювати поетами на повну ставку!»? Звісно, ні. Я завжди кажу: «Просто добре робіть свою справу та майте ще одну про запас. І це дасть вам змогу мати час, щоби приділяти його мистецтву. А якщо вам пощастить заробляти достатньо самими лише віршами – чудово!»\n– Який же середній гонорар для поета-перформера в США?\n– Нічого не знаю про середні ставки. Я отримувала від сотні до восьми тисяч доларів за один виступ.\nСпілкувався Олег Шинкаренко\nДжордан Елленберґ. Як ніколи не помилятися