Про Лісгосп . Як колись на Галичині вирощували і шанували ліс та карали за вирубку\nНа початку XIX століття ліси у Галичині належали до складу державних латифундій і були підпорядковані об’єднаній адміністрації державних лісів та солеварень. У 1819 році цій адміністрації підлягали окружні інтендантури солеварень та 6 повітових інспекторатів лісів у Львові, Лежайську, Сяніку, Дрогобичі, Надвірній та Чернівцях. Згодом адміністративна структура лісів змінилася і у 1848 році усі ліси Галичини опинилися в Краєвій управі лісів у Львові.\nУ 1873 році створено Галицьку дирекцію лісів та державних маєтків, спочатку з осідком у Болехові, а від 1881 до 1918 року – із центром у Львові. Безпосередньо тій дирекції підпорядковано 49 лісових зарядів Галичини. Вартість лісів у 1885 році складала 44 млн. золотих, що було більше, ніж у Тіролі (36 млн.) і майже рівнялось із Моравією (49 млн.).\nЛіси називались залежно від власників і належали великим магнатам, окремим поміщикам, магістрам. Великі масиви лісових угідь належали родині графів Потоцьких. Зокрема – сучасних Бібрського, Львівського, Радехівського, Рава-Руського, Сколівського, Дрогобицького лісових масивів.\nЩе від часів Речі Посполитої великі площі належали римо-католицькій і греко-католицькій церквам, монастирям Домініканів, сестер Бенедиктинок.\nШтемпель лісового управління конвенту Бенедиктинок.\nВперше ліси були інструментально обміряні у 1860-1880 рр. при складанні Кадастру. Лісовпорядкування було обов’язковим і в лісах приватних власників проводилось за їх рахунок. Без лісовпорядних планів власник не мав права на вирубування лісу. Перед Першою світовою війною деревину підвозили взимку корчугами, запряженими волами і кіньми.\nКарта лісового масиву Кугаїв\nПро продаж древостану\nКонтракт купівлі – продажу між Конвентом Бенедиктинок з однієї сторони та п.[Giberalе] з другої, про продажу деревостану в лісі Кугаївському на роки 1894 – 1895.\nВирубка лісу призначена під такими умовами постав:\n1. Конвент Бенедиктинок продає п.[Giberalе] в лісі Кугаївському в частині лісу званій «Raclaw» – 300 штук дубів нумерованих за взаємною згодою і при встановленій ціні – 1530 зол.рин.\n2. Пан покупець зобов’язується в рахунок ціни узгодженої, при укладанню усної угоди, до рук представника конвенту вложити 100 зол.рин. Безпосередньо перед підписанням контракту 900 зол.рин, а до 20 листопада в році зобов’язаному зложити ренту належних 530 зол. рин.\n3. Вируб пронумерованих дубів повинен тривати до кінця березня 1895р із застереженням – щоб молоді та зрілі дерева не були ушкодженні при сусідній рубці та вивозі нумерованого лісу. Дерево, котре не буде вивезене за певного, вказаного часу, переходить у власність скарбу сестер Бенедиктинок.\n4. Покупець зобов’язується зрізати дерева низько при самій землі – матеріали чи саги складувати тільки на лініях, або дорогах лісових. Вивозити дерево у встановленому порядку і тільки тими дорогами, що вказані лісовим господарством. При цьому наголошується, що в разі ушкодження молодих дерев чи старих, що не належать до продажу, покупець зобов’язаний заплатити штраф за кожне ушкоджене дерево на користь конвенту Бенедиктинок.\nВ році 1877, пани Abraham Rolh, Маier Bohrer, Isaak Gershman придбали в лісі Кугаїв в секції 3 на Раслові за квотою 2 500 зол.рин 946 штук дубів, а в дрібній продажі було продано 174 штук за квотою 534 зол. рин. 71 кр.\nЛісовий масив Деревач – власність сестер Бенедиктинок львівських.\nПро накладення штрафів\nВраховуючи особливості розташування маєтку Бенедиктинок, а саме його надмірне покриття лісовими угіддями то не дивно, що селяни приналежні до конвенту дозволяли собі невеличкі непристойності. Зокрема вирубку декількох штук деревини на власні потреби, або ж випасання худібки у забороненому місці. Зрозуміло, що лук та полів для випасу тварин у лісовій місцевості бракувало. Застосовувати до винуватців різкі покарання для ясновельможної Ксені (абатиси) – було не на руку, але ж покарання за вчинене треба нести, тому часто вдавалось залагодити провину за рахунок виправних робіт. А роботи у маєтку не бракувало і порядок у такий спосіб підтримували. В меншості випадків доводилось платити штраф.\nОсь коротка статистика:\nМіхал Кошик з Раківця ніс 3 кавалки бука зі зрубу. Був замічений у цьому неподобстві лісником Куриловичем – 22 січня 1846р.\nБлащещак з Кугаєва витяв на Деревачу 6 грабів. Був зобов’язаний відробити цю провину – возив матеріали на будову.\nЙозеф Смачинскі з Раківця на Шимковій горі обтяв граба – відробляв.\n9 червня 1847 р. Петро Степа з Раківця зрубав на Медвеже 30 молодих дубків. – відробляв.\n10 липня ц.р. Томко Каліцінскі з Загір’я вирубава на Деревачу 2 граби. – відробляв\n3 листопада ц.р. Валько Забінскі з Раківця вирубав на Медвеже 4 граби – відробляв\n16 березня 1848 р. Сенько Огоновський з Раківця на Яловиці вирубав 23 соснових бруси.\n6 кітня ц.р. Грицько Чабай з Загір’я об’їхав лісову рогачку біля Деревача і Кривулі.\n25.06.1907р. Марія Мазур, Зофія Корниляк, Франка Герус – збирали лікувальні трави на Рацлаві Заплатили кару 3 корони.\nІван Орищак з Раківця зрубав 5 грабів на Придолинку – заплатив кару 3 кор.\n30 червня 1909р. Марко Ференц з Раківця – пас корови на долині Медвеже – заплатив за очистку рову 4 корони.\n04. 05. 1910р. Петро Батіг з Кугаєва в лісі Борове – рубав сухе дерево без дозволу на то. Заплатив кару 5 корон.\n23.09.1910р. Клімкевич з Поршни в лісі на HOLDA зрубав граба. Заплатив кару 6 корон.\n12. 08. 1910р. Якоб Комаровсі і Міхал Франчук з Загір’я пасли 3 коні на луках скарбових. Заплатили кару 6 корон.\n23. 07. 1910р. Миколай Глов’як з Кугаєва – шахрував при лічбі полін під час достави сагів на Шимковій Горі. Заплатив кару 2 корони.\nФедько Клімкевич пас коні на зрубі Грабник – заплатив кару 5 корон.\n14. 11. 1910р Бартек Стосик з Кугаєва – зрубав 11 штук вільхи на Горбах– подано до суду у Львові.\n30.07.1910р. Федько Батіг з Кугаєва – пас коня на Підлугу. Заплатив кару 2 корони.\n19.04.1911р. В Раківцю – Олекса Тарнавський, Бальтазар Кривєцкі, Ян Мазур, Анджей Грицько, Міхал Ковалишин – вирубали по кілька штук дерева в лісі «Деревач – Нolda»\n21. 09.1911р. Ян Стецько з Загір’я пас коні на Підлугу. Федько Клімкевич пас коні на зрубі Грабник – заплачено кару по 5 корон.\nЗвітував лісничий Уромський.\nПро вступ до лісової школи\nТут важливо згадати про відкриття восени 1883 р. нижчої лісової школи в Болехові. ЇЇ завданням була підготовка допоміжного персоналу (помічників лісничих, а згодом і лісничих) для Галичини і Буковини. Щорічно тут навчалося до 15 учнів. До Львівської крайової школи приймали щороку близько 15 осіб, переважно матуристів, 50% з них отримувало стипендії та допомогу з кредитів крайового відділу чи господарського товариства. Окрім цього Галицьке лісове товариство для учнів з незаможних родин з своїх фондів виділяло стипендії.\nСтудентам читалися такі дисципліни, як мінералогія і геологія, зоологія, ботаніка, географія, німецька і польська мови, геодезія, лісова таксація, лісовідтворення, вжиткування лісу, охорона лісу, основи сільського господарства, технологія деревини, ведення лісового господарства, торгівля деревиною, садівництво, рибальство, мисливство, лісова статистика, бюрове і торговельне ділочинство тощо. Серед студентів були представники різних верств суспільства. Учні, які не отримували стипендії, заробляли на життя у лісових господарствах. Вони здійснювали проектування доріг і мостових конструкцій, проводили геодезичну та меліораційну зйомки, складали і копіювали мапи та плани для індивідуальних забудовників.\nІспити на лісничих (господарів лісових) і на помічників лісових складались перед комісією іспитовою в Намісництві. Кандидати на господарів лісових були зобов’язані зложити в головній касі краю, або в уряді податковому таксу 30К, а кандидати на помічників лісових і служби охорони ловецької 10К. На свідоцтво – штемпель за 2К. Перед комісією іспитовою кандидат мав виказатися квітом з дотичних урядів, або звільненням від оплати (хто бажав бути звільненим від оплати мав би внести подання і приложити свідоцтво убожества виставлене громадою, та підтверджене урядом парохіяльним . Також потрібно було пред’явити свідоцтво набутої однорічної лісової практики.\nПобережників, або дозорців лісових вибирали з осіб, що відслужили 3 роки у війську (лиш не таких, що з тої громади в котрій треба такого дозорци). Платили побережникові 30 до 60К місячно, дають хату коли де яка є, грунт і дозволяють тримати 2 штуки худоби. Бажаючий дістати таку посаду мав би конче вміти читати і писати, а також постаратися про рекомендацію (протекцію). Кандидат мав би власноруч написати подання і приложити книжку військову разом зі свідоцтвом моральності від громади. Не військові могли бути прийняті хіба, коли мали дуже добру рекомендацію.\nКрайова школа лісового господарства у Львові. Фото 1880-х років\nПід час Першої світової війни лісові масиви були нещадно знищені.\nНа території Львівського округу після війни залишилось 9903 га зрубів, а впродовж 1919 року вирубано 486 га лісів, у 1920 – 411, у 1921 – 1040, у 1922 – 2009, а в 1923 – 1850 га, що разом склало 15700 гектарів зрубів, які необхідно було заліснити. Такі лісовідновні заходи було проведено у 1920-1923 роках, проте величезна площа лісів усе ще залишалась не залісненою.\nАдміністративний поділ державних лісів за часів Польщі мав таку структуру: лісництво, надлісництво, інспекція лісів, дирекція лісів.\nНадлісництво мало свій магазин, їдальню з усіма необхідними продуктами харчування. Робітники щотижня по спеціальних квитах – бонах одержували товари та продукти в кредит.\nУ 1923 році персонал Львівського округу лісів становив: 105 членів заряду округу, 44 надлісничих, 158 лісничих та 564 лісники та гайові. На одне надлісництво припадало, у середньому, 19 працівників або 29 працівників на 10 тисяч га лісів.\nПрацівники Lasw Pastwowych, 1932 рік\nПри Польщі були так звані гмінні ліси. Їх охороняли лісники. Гмінні ліси були під контролем повітової (районної) і воєводської (обласної) влад в особі своїх інспекторів. Лісорозробками займались лісники і лісничі. їм допомагали лісові «маніпулянти». Лісничі проживали в державних будинках – лісничівках. Для лісників були побудовані кордони – гаївки. Лісники, які не мали кордонів – гаївок, проживали у власних будинках, але одержували доплату, так звану квартплату.\nЛісничі носили відповідну форму. Лісники мали рушниці і карабіни. Вся лісова охорона, як лісничі, так і лісники, приймали релігійну присягу: чесно і добросовісно виконувати свої службові обов’язки. За Австро-Угорщини лісники не мали обмундирування. Ходили в своїй цивільній одежі. Лише на “ташках” (сумках) та ременях через плече мали прикріплені металеві гербові відзнаки. Такий порядок носіння відзнак був і при Польщі. Крім того, лісники мали державні клейма з номером обходу. Клеймами користувались, коли відпускали деревину населенню, або коли її конфісковували у порушників.\nЛісничий з Красова – міжвоєнний період\nПри Польщі в надлісництві було орендовано мисливські ревіри (угіддя), і орендатори своїми коштами утримували єгерів. Орендатори приїздили тільки на відстріл оленів і диких кабанів.\nВ перші повоєнні роки лісогосподарські роботи в лісництві не проводилися. Основна увага приділялась охороні лісів від самовільних порубок та лісових пожеж. Відпускали ліс у незначних обсягах в основному для відбудови народного господарства та місцевих потреб.\nЛісники Красівського лісництва у повоєнні роки\nПерші лісовпорядження було проведено впродовж 1952-1953 років. Зроблено перший опис лісових урочищ, зафіксовано їх поквартальні площі в межах тодішнього районування.\nНагрудний жетон лісника\nЗ 1960 року лісництву, у зв’язку з реорганізацією лісгоспу в лісгоспзаг (наказ Головного управління лісового господарства від 4 грудня 1959 р.), були передані й функції лісозаготівель — рубки головного користування та вивезення лісу.\nЛісники (реформовані) на марші\nЗ цього часу лісництво стає багатогалузевим господарством і виконує весь комплекс лісогосподарських та лісозаготівельних робіт, а також побічного користування лісом. Лісництво також займається мисливським господарством. Було стабілізовано кадри лісової охорони. На посади лісників, майстрів лісу тощо призначалися люди із середньою та вищою лісогосподарською освітою.\nФотографія старого Львова


23 липня 2020, 12:11\nУ Болграді Одеської області учасник бойових дій та переселенець із Криму Тарас Ч. обвинуватив місцевих правоохоронців у побитті.\nФотографії синців та забиттів оприлюднив у фейсбуці друг колишнього військового, журналіст Дмитро Браславський\nФакт побиття підтвердив Радіо Свобода і сам колишній військовослужбовець. Він воював на Донбасі в 2014-му, а потім з 2016 по 2018 роки. Проходив службу в окремому батальйоні 79-ї бригади.\nКонфлікт із місцевими правоохоронцями почався ще два місяці тому. Тарас наполягав, щоб вони розшукали його співмешканку, яка забрала дітей та поїхала від нього наприкінці травня 2020 року. Чоловік вимагав, щоб правоохоронці допомогли йому повернули документи, які жінка, за його словами, забрала з квартири. В поліції говорили, що не робитимуть цього, оскільки жінка не хоче бачити чоловіка.\n«Тараса запросили до райвідділку, аби все-таки вирішити питання щодо дітей. Проте біля входу до відділу почали його чіпляти, врешті-решт ударили по голові та почали гамселити толпою.\nЗатянули руки кайданками, а потім уже всередині відділка продовжили бити», – пише Браславський зі слів Тараса Ч. Потерпілий підтвердив Радіо Свобода такі дії правоохоронців та повідомив, що наразі дає пояснення з цього приводу.\nУ відділі комунікації Головного управління Національної поліції в Одеській області Радіо Свобода повідомили, що наразі встановлюють усі обставини отримання тілесних ушкоджень жителем Болграду та причетність до цього поліцейських. Правоохоронці стверджують, що конфлікт спровокував сам потерпілий.\n«Для об’єктивної та всебічної перевірки обставин цієї події керівництво ГУНП призначило службове розслідування. Наразі вже опитані працівники поліції та цивільні особи, які були її очевидцями.\nВстановлено, що чоловік – місцевий житель, який у травні цього року звертався до поліції з проханням розшукати зниклих дружину та двох малолітніх дітей. Правоохоронці встановили їхнє місце знаходження. З’ясувалося, що родина знаходиться в одному з реабілітаційних центрів для жертв домашнього насильства. Надана інформація не задовольнила чоловіка, і він декілька разів приходив до підрозділу з’ясовувати стосунки.\nПід час останнього такого візиту, який відбувся вчора, 22 липня, правопорушник влаштував чергову сварку з одним із поліцейських, нецензурно висловлювався в його бік і плюнув в обличчя. Оскільки на законну вимогу припинити протиправні дії порушник не реагував, до нього були застосовані кайданки.\nВ ході сутички обидва її учасники – і поліцейський, і громадянин – отримали ушкодження у вигляді саден. Це було зафіксовано під час медичного огляду, який вони відразу ж пройшли. Інших тілесних ушкоджень на момент огляду виявлено не було.\nНа Тараса Ч. також склали адміністративні протоколи за статтями 173 (Дрібне хуліганство) та 185 (Злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця) КУпАП. А за кілька годин до поліції надійшло ще одне повідомлення від медичних працівників: чоловік самостійно звернувся до районної лікарні, де йому поставили попередній діагноз «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садна голови та забій стегна».


На Харківщині лісоруби вивезли могутні столітні дуби на 80 мільйонів | Новини\nНа Харківщині лісоруби вивезли могутні столітні дуби на 80 мільйонів\n15 Липня, 2019 15 Липня, 2019 Ліщук ДіанаУкраїна47 переглядів\nопубліковано в Лип. 15, 2019 з 10:18 pm 15 Липня, 2019\nЗа півроку так звані чорні лісоруби, які діють без дозволу, вирубали і вивезли столітні дуби на ділянці лісгоспу “Жовтневий” у Харківському районі. Збитки становлять 80 млн грн\nПро це кореспондентові Укрінформу розповів директор лісгоспу Руслан Чагаровський.\n“За півроку “чорні лісоруби” вирубали і вивезли з території діброви в 48 тис. га столітні дуби вищого гатунку, чия деревина особливо цінується за кордоном, на загальну суму 80 млн грн. Про це свідчать результати ревізії, проведеної на території 600 га, а це 3% загальної площі лісгоспу, спеціалістами-лісниками за підтримки екозахисників. На сьогодні на місці вирубки ще залишилися невивезені, але підготовлені до вивезення зрубані дуби. Спили пнів свідчать про те, що це були здорові дерева, які могли б прожити ще по 200 років”, – зазначив Чагаровський.\nЗа його словами, сам факт незаконної вирубки став можливим при потуранні керівництва Державного агентства лісових ресурсів України та Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства.\n“Замовники вирубки, а їхні імена мають встановити органи правопорядку, скористалися тим, що у вересні минулого року я як керівник лісгоспу “Жовтневий” був змушений піти у довгострокову відпустку по догляду за дитиною. Тоді ж тимчасовим керівником лісгоспу став такий собі Олександр Касьяненко, призначений з відома начальника обласного управління лісового господарства Олександра Зінченка. Буквально напередодні мого повернення на роботу Зінченка перевели в Чернігівську область, і з нього, як то кажуть, нічого не візьмеш. Однак шкода для держави в результаті незаконної вирубки дубів з урахуванням ще невивезених стовбурів може становити 200 млн грн і призвести до кримінальної відповідальності для винних”, – пояснив Чагаровський.\n“Проблема незаконної вирубки дубових лісів у Харківській області набула загрозливих розмірів. Наприклад, у лісгоспі на території Красноградського району практично не залишилося дубів. Незаконні вирубки тривають, а винні, яких, очевидно, протегують високі чиновники, залишаються безкарними. Це створює передумови для здійснення нових незаконних вирубок лісів”, – наголосив Чагаровський.


Анафілактичний шок - Медичний портал UFMM\nАнафілактичний шок: важкий прояв алергічної реакції, що загрожує життю.\nАнафілаксія – швидка алергічна реакція, що загрожує життю, часто проявляється у вигляді анафілактичного шоку. Дослівно термін «анафілаксія» перекладається «проти імунітету». З грецького «а» – проти і «філаксіс» – захист або імунітет. Термін вперше згадується понад 4000 років тому.\nЧастота випадків анафілактичних реакцій в рік в Європі 1-3 випадки на 10 000 населення, смертність до 2% серед усіх хворих з анафілаксією.\nАнафілактичний шок – перша допомога\nПрофілактика анафілактичного шоку\n1. Лікарські засоби\nНайчастіше анафілаксія виникає на введення пеніциліну і інших бета-лактамних антибіотиків (аміноглікозиди, метранідазаол, триметоприм, ванкоміцин). Варто зазначити, що пеніцилін може бути присутнім як забруднювач в продуктах харчування, молоці, замороженому м’ясі. Навіть незначна кількість пініцілліна в продуктах може стати причиною анафілактичного шоку.\nНа другому місці за частотою розвитку анафілаксії – прийом аспірину та інших нестероїдних протизапальних засобів (НПЗЗ).\nТак само висока частота розвитку анафілактичного шоку залишається при використанні міорелаксантів (препарати розслаблюючі м’язи), особливо під час операцій та інших хірургічних втручань. Крім того міорелаксанти виявляються в деяких харчових продуктах, так само входять до складу певних косметичних засобів.\nМожливий розвиток анафілаксії при використанні анестетиків, що частіше відбувається при оперативних втручаннях або в стоматологічних кабінетах.\n2. Яд комах\nРозвиток анафілактичного шоку часто виникає при укусі бджіл, ос, особливо якщо одночасно відбувається безліч укусів. Крім того існують випадки розвитку анафілаксії при проведенні так званої апітерапії, де роблять навмисне обколювання жалами бджіл хворих ділянок тіла.\n3. Харчові продукти\nНайбільш часто анафілактичні реакції викликають такі продукти: арахіс, горіхи, риба, молюски. У дітей частіше коров’яче молоко, яйця, соя. Іноді для розвитку анафілактичної реакції досить і мікрограмів алергену. У рідкісних випадках навіть харчові добавки можуть бути причиною анафілактичного шоку.\nІноді анафілактична реакція може бути викликана не самим продуктом і не харчовими добавками, а паразитами, що знаходяться в продукті. Наприклад: паразити риби (Anisakis simplex), можуть стати причиною важкої анафілактичної реакції.\nРозвиток анафілактичної реакції при попаданні алергену через дихальні шляхи виникає дуже рідко. Однак в сезон цвітіння у пацієнтів з високою чутливістю до пилку можливий розвиток анафілаксії.\nОписані випадки розвитку важких алергічних реакції на введення вакцин від грипу, кору, краснухи, правця, паротиту, кашлюку. Передбачається, що розвиток реакцій пов’язаний з компонентами вакцин, таких як желатин, неоміцин.\n6. Переливання крові\nПричиною анафілактичного шоку може стати переливання крові, проте такі реакції зустрічаються досить рідко.\n7. Фізичне навантаження\nАнафілаксія, викликана фізичним навантаженням є рідкісною формою анафілактичних реакцій і буває 2-ох видів. Перша, при якій анафілаксія виникає внаслідок фізичного навантаження і вживання харчових продуктів або лікарських засобів. Друга форма виникає під час фізичного навантаження, незалежно від вживання їжі.\nАнафілаксія може бути виявом особливого захворювання – системного мастоцитозу. Захворювання, при якому в організмі утворюється надлишок специфічних імунних клітин (огрядні клітини). Такі клітини містять велику кількість біологічно активних речовин, здатних викликати алергічну реакцію. Ряд чинників як прийом алкоголю, лікарських препаратів, харчових продуктів, укуси бджіл можуть привести до викиду цих речовин з клітин і стати причиною важкої анафілактичної реакції.\nПерші симптоми анафілаксії зазвичай з’являються через 5-30 хвилин після внутрішньовенного або внутрішньом’язового надходження алергену або через кілька хвилин до 1 години при попаданні алергену через рот. Іноді анафілактичний шок може розвинутися протягом декількох секунд або виникнути через кілька годин (дуже рідко). Слід знати, що чим раніше проявилися симптоми анафілактичної реакції після контакту з алергеном, тим важче буде її перебіг.\nПерші ознаки анафілактичного шоку, описувані пацієнтами це:\nНадалі залучаються різні органи і системи:\nСимптоми анафілактичного шоку з боку шкіри і слизових оболонок\nЖар, свербіж, висипання у вигляді кропивниці часто виникають на шкірі внутрішньої поверхні стегон, долонь, підошов. Однак висипання можуть виникнути в будь-якій області тіла.\nНабряк в області обличчя, шиї (губи, повіки, гортань), набряк геніталій і / або нижніх кінцівок.\nПри розвитку швидкого анафілактичного шоку шкірні прояви можуть бути відсутні або виникнути пізніше.\n90% анафілактичних реакцій супроводжуються кропив’янкою і набряком.\nСимптоми анафілактичного шоку з боку дихальної системи\nЗакладеність носа, слизові виділення з носа, хрипи, кашель, відчуття набряку горла, утруднене дихання, осиплість голосу.\nДані симптоми зустрічаються у 50% пацієнтів з анафілаксією.\nСимптоми анафілактичного шоку з боку серцево-судинної системи\nСлабкість, запаморочення, зниження артеріального тиску, збільшення частоти пульсу, біль в грудях, можлива втрата свідомості. Ураження серцево-судинної системи зустрічається у 30-35% пацієнтів з анафілактичним шоком.\nСимптоми анафілактичного шоку з боку шлунково-кишкового тракту\nПорушення ковтання, нудота, блювота, пронос, спазми кишечника, болі в області живота. Порушення з боку шлунково-кишкового тракту зустрічаються у 25-30% пацієнтів з анафілактичним шоком.\nСимптоми анафілактичного шоку з боку центральної нервової системи\nГоловний біль, слабкість, туман перед очима, можливі судоми.\nЧи потрібно викликати швидку?\nПершим же ділом при перших ознаках анафілактичного шоку слід викликати швидку допомогу. Слід враховувати той факт, що існує двофазна анафілактична реакція. Коли після першого епізоду анафілактичної реакції, через 1-72 години виникає другий. Імовірність таких реакції становить 20% від усіх пацієнтів з анафілактичним шоком.\nПоказання до госпіталізації: абсолютні, при анафілактичному шоці будь-якого ступеня тяжкості.\nЧим допомогти до приїзду швидкої допомоги?\nВ першу чергу необхідно прибрати джерело алергену. Наприклад, видалити жало комахи або припинити введення лікарського засобу.\nХворого необхідно покласти на спину і підняти ноги.\nСлід перевірити свідомість хворого, чи відповідає на питання, чи реагує на механічне подразнення.\nЗвільнити дихальні шляхи. Повернути голову набік і видалити з порожнини рота, слиз, чужорідні тіла, витягнути язик (якщо пацієнт без свідомості). Далі необхідно переконатися, що хворий дихає.\nПри відсутності дихання і пульсу, почати серцево-легеневу реанімацію. Однак в разі сильного набряку і спазму дихальних шляхів легенева вентиляція до введення адреналіну може виявитися неефективною. Тому в таких випадках застосовується тільки непрямий масаж серця. У разі наявності пульсу непрямий масаж серця не проводиться!\n2 вдихи 30 натискань на грудну клітку – таке чергування дій при серцево-легеневій реанімації. Однак непідготовлений очевидець може робити тільки непрямий масаж серця до приїзду швидкої допомоги.\nКрім того по можливості слід виміряти артеріальний тиск і пульс, це дасть інформацію про тяжкість перебігу анафілактичного шоку. У важких випадках тиск падає до 0-10 мм.рт.ст, пульс частий, ледве прощупується, однак при своєчасному застосуванні медикаментів все можна зупинити.\nТри основних медикаменти, які допоможуть врятувати життя\nПри перших же симптомах анафілаксії необхідно ввести внутрішньом’язово 0,3 мл 0,1% адреналіну, 60 мг преднізолону або 8 мг дексаметазону, антигістамінні засоби (супрастин і ін.).\nВводити адреналін слід при перших симптомах анафілаксії!\nУ будь-якому місці внутрішньом’язово, можна навіть через одяг (переважно в середню частину стегна із зовнішнього боку або дельтоподібний м’яз). Дорослим: 0,1% розчину адреналіну по 0,3-0,5 мл. Дітям: 0,1% розчину по 0,01 мг / кг або 0,1-0,3 мл.\nПри тяжких порушеннях дихання і різкому падінні артеріального тиску можна вводити під язик 0,5 мл – 0,1%, в цьому випадку всмоктування препарату відбувається набагато швидше.\nЯкщо немає ефекту, введення адреналіну можна повторювати кожні 5-10-15 хвилин в залежності від стану хворого.\nДози введення адреналіну: 3-5 мкг / хв, для дорослого 70-80 кг, для отримання комплексного ефекту.\nПісля введення адреналін зберігається в кров’яному руслі тільки 3-5 хвилин.\nКраще вводити препарат в розчині внутрішньовенно крапельно (30-60 крапель за хвилину.): 1 мл 0,1% розчину адреналіну, розвести в 0,4 л ізотонічного NaCl. Або 0,5 мл 0,1% розчину адреналіну, розвести в 0,02 мл ізотонічного NaCl і вводити внутрішньовенно струменево по 0,2-1 мл з проміжком 30-60 секунд.\nМожливо введення адреналіну безпосередньо в трахею при неможливості ввести внутрішньовенно.\nГідрокортизон: 0,1-1 г внутрішньовенно або внутрішньом’язово. Дітям 0,01-0,1г внутрішньовенно.\nДексаметазон (Ампула 1 мл-4мг): внутрішньом’язово 4-32 мг,\nПри шоці 20 мг внутрішньовенно потім по 3 мг / кг в 24 години. Таблетки (0,5 мг) до 10-15 мг на добу.\nТаблетки: Преднізолон (5 мг) 4-6 таблетки, максимально до 100 мг на добу. При анафілактичному шоці 5 ампул по 30 мг (150 мг).\nПри неможливості ввести внутрішньовенно або внутрішньом’язово можна вилити вміст ампули під язик, потримавши деякий час поки препарат всмокчеться. Дія препарату настає дуже швидко, так як препарат, всмоктуючись через під’язикові вени, минає печінку і надходить безпосередньо до життєво важливих органів.\nКлемастин (тавегіл) – внутрішньом’язово, 1мл- 0,1%; Супрастин– 2мл-2%; Дімедрол- 1 мл-1%;\nКомбіноване призначення антигістамінних препаратів Н1 і Н2-блокаторів дає більш виражений ефект, наприклад діфенгідрамін і ранітидин. Переважно внутрішньовенне введення. При легкому перебігу анафілаксії можна у вигляді таблеток.\nН1 – гістаміноблокатори:\nЛоратадин – 10мг\nЦетиризин -20 мг\nЕбастін 10 мг\nСупрастин 50 мг\nФамотидин -20-40 мг\nРанітидин 150-300 мг\nЗавжди мати під рукою необхідні медикаменти. Вміти користуватися автоматичним інжектором для введення адреналіну (Epi-pen, Allerjet).\nНамагатися уникати укусів комах (не надягати яскравий одяг, не користуватися парфумами, не вживати на вулиці зрілі фрукти).\nВчитися правильно оцінювати інформацію про компоненти придбаних продуктів, щоб уникнути контакту з алергенами.\nЯкщо доводиться приймати їжу поза домом, пацієнт повинен упевнитися що страви не містять алергенів.\nНа виробництві слід уникати контакту з інгаляційними т шкірними алергенами.\nХворим з тяжкою анафилактичною реакцією не слід застосовувати бета-блокатори, і при необхідності повинні бути замінені на ліки іншої групи.\nПри проведенні діагностичних досліджень рентгеноконтрастними речовинами необхідно попереднє введення преднізолону або дексаметазону, димедролу, ранітидина\nАнафілактичний шок, Анафілактичний шок - перша допомога, Причини анафілактичного шоку, Симптоми анафілактичного шоку


Лукашенко звільнив Міністра сільського господарства та ще двох чиновників через "обісраних корів" | ► КОППСТ\nГлавная / АГРОНОВИНИ / Лукашенко звільнив Міністра сільського господарства та ще двох чиновників через «обісраних корів»\nЛукашенко звільнив Міністра сільського господарства та ще двох чиновників через «обісраних корів»\nв АГРОНОВИНИ 28.03.2019 0 27 Просмотров\nПрезидент Білорусі Олександр Лукашенко 27 березня підписав укази про звільнення з посади Міністра сільського господарства і продовольства та ще 2 чиновників Білорусі. Про це пише propozitsiya.com з посиланням на інформаційне агентство «Українська правда».\n«Михайло Русий звільнений з посади заступника прем’єр-міністра Білорусі», — йдеться в повідомленні.\nТакож за указом Лукашенка, «Володимир Доманівський звільнений з посади голови Могильовського обласного виконавчого комітету».\nУ відставку також відправили Міністра сільського господарства і продовольства Білорусі Леоніда Зайця.\n«На помічника президента — інспектора в Могильовській області Геннадія Лавренкова покладено виконання обов’язків голови Шкловського районного виконавчого комітету», — повідомили у відомстві президента.\nЧиновників відправили у відставку після візиту Лукашенка 26 березня в Могильовську область.\nПрезиденту Білорусі не сподобалися умови в яких утримували корів в агрохолдингу «Купаловська».\nЗокрема, він порівняв корівник з «Освенцимом» і вживав нетипову для президентської посади лексику.\nЗа підсумками відвідування холдингу, Лукашенко усунув з посади голову Могильовського облвиконкому Доманівського, представника президента в Могильовській області Лавренкова понизили в посаді. Також замінили главу агрохолдингу.\nПредыдущий В Україні поменшало особистих сільськогосподарських господарств\nСледующий Укрзалізниця пропонує вибір: компенсувати збитки за роботу малодіяльних станцій чи збільшити навантаження для їх беззбитковості, – Андрій Рязанцев


Кубок України. “Карпати” Львів – ‘Карпати” Галич – 1:0 - SPORT.IF.UA - Обласний спортивний інтернет-портал\nНа кубкове дербі у Львові прийшло близько чотирьох тисяч уболівальників, створивши на «Україні» прекрасну футбольну атмосферу. «Зелено-білі» наразі впевнено перемагають своїх суперників, свою перемогу вони здобули і цього разу, однак залишилося чимало питань до арбітра матчу Павла Дубровця.\nПерший момент трапився наприкінці першого тайму, коли Гілмар точною передачею виводив Деду сам на сам з воротарем «Карпат». Нападник галичан знаходився на власній половині поля, тому в офсайд не міг потрапити апріорі. Однак суддів це не зупинило.\nМомент другий – це забитий гол. За мить до вирішального удару Чачуа брутально врізався в ноги Вичижаніну, після чого вже м’яч відскочив до Гуменюка, який точно пробив у верхній кут.\nНарешті, третій і, мабуть, ключовий момент в цьому матчі трапився вже коли пішов доданий час. Вертикальну передачу у повітрі виграв гравець галичан, точно скинувши круглого на хід Деді, який отримавши простір виривався на побачення з Сілецьким. Але одразу ж він почув свисток – суддя банально врятував львівські «Карпати» від неприємностей ціною червоної картки для Болденкова. Захисник «зелено-білих», звісно фолив і свою картку заслужив, але арбітр відверто зірвав потенційно гольову атаку абсолютно непотрібним свистком.\nПопри ці суддівські рішення, що безперечно мали безпосередній вплив на підсумковий результат гри, львівські «Карпати» все ж виглядали гостріше в атаці, регулярно створюючи моменти з флангу Дениса Кожанова. Досвідчений вінгер раз по раз, отримувавши м’яча, виконував дуже якісні простріли, якими все ж його партнери скористатися не могли. Галичани відповіли не гірше, щоправда, лише раз – Деда зарядив метрів з 25-и у перекладину.\nПо перерві львів’яни додали у швидкості за рахунок великої кількості замін. Що ж до колумбійських хлопців Галича, то і Гілмар, і Дуван, безперечно, своїх кращих якостей не показали. Не виключено через враження – вони ще ніколи не грали на таких стадіонах, за такої аудиторії. Тож їхню невпевненість цілком можна зрозуміти.\nДо наступного раунду Кубка вийшли львівські «Карпати», але галичани не осоромилися – молода команда нехай і програла, але билася по-спортивному і без сторонньої допомоги.\nКубок України. Другий попередній етап сезону 2021/2022.\n18 серпня. Львів, стадіон “Україна”.\n“Карпати” (Львів) – “Карпати” (Галич) – 1:0\nГол: Гуменюк, 57.\n“Карпати” (Галич): Зеленський, Калинчук, Даніловський, Гілмар (Лісовик, 58), Вичижанін, Деда, Бей, Сущак (Дуван, 70), Мордас (Шевчук, 80), Лебедь, Мелінишин.\nГоловний тренер “Карпат” (Галич) Любомир Вовчук: «Попри те, що ми не перебуваємо в оптимальному тонусі через пропуск попереднього туру, у мене доволі позитивні враження, мені сподобалась гра нашої команди. Наш суперник, відповідно, мав перевагу, але попри це я б відзначив своїх хлопців, бо незручності львів’янам ми все таки створили. Намагалися рахунок зрівняти, але, на жаль, не вдалося цього зробити. Звичайно, ми вивчили сильні і слабкі якості опонента, але якось особливо до матчу не готувалися. Щодо плану на гру, то ми його виконали, хлопці дуже старалися, боролися, робили, що могли. Єдине, ми не забили, але, думаю, показали, що ми теж чогось варті».\nTagged карпати галичкарпати львівкубок україниогляд\n1 thought on “Кубок України. “Карпати” Львів – ‘Карпати” Галич – 1:0”\n18.08.2021 о 23:18\nАдмін, більше ніхто не заявлявся за ці дні?\nАндрій Новак працюватиме в тренерському штабі клубу УПЛ


В Ізраїлі заявили, що з території Сектора Гази за три дні випустили понад 1,5 тисячі ракет: подробиці — Світ — tsn.ua\n13 травня 03:00\nРакети запускали з Сектора Гази.\nБойовики терористичного радикального палестинського руху ХАМАС випустили понад 1,5 тисячі ракет по території Ізраїлю з початку загострення ситуації на кордоні з палестинським анклавом в понеділок, 10 травня.\nПро це повідомляє ізраїльська армія в Twitter.\n"За останні три дні бойовики руху ХАМАС випустили понад 1,5 тисячі ракет з сектора Газа по Ізраїлю, тероризуючи мирних жителів на відстані 140 км", — йдеться в тексті.\nРаніше повідомлялося, що одна з ракет, випущених терористичним угрупуванням ХАМАС по території Ізраїлю, пробила "Залізний купол". Сирени повітряної тривоги звучать в місті Рішон ле-Ціон на південь від Тель-Авіва та окрузі Гуш Дан.\nДодамо, що ізраїльська авіація атакувала офіс ісламського банку в Секторі Гази.\nА в передмісті Тель-Авіва, особливо в місті Лод, протистояння між цивільними арабами та ізраїльтянами спалахнули з новою силою. Їх зупинили рішення про надзвичайний стан і комендантську годину.\nНовини світу: ізраїльтяни стягують до кордону із Сектором Гази війська


Безпека дітей в інтернеті: до Міжнародного дня захисту дітей\nВ Україні Інтернетом користується понад 71% громадян. Актуальність захисту безпеки дитини в мережі як ніколи велика. Безпека ваших дітей в інтернеті залежить повністю від вас. Ви багато зробите для того, щоб інтернет став безпечним місцем для ваших дітей, якщо будете дотримуватися правил. Роль Інтернету в нашому житті зростає.\nПротягом останніх років Інтернет-технології розвивалися поза нашим контролем і покращили багато аспектів нашого життя та життя наших дітей, але як бути з їх ризиками? Згідно з доповіддю PCMag, 76% батьків стурбовані безпекою своїх дітей в Інтернеті. Діти в наш час зростають разом із технологіями, а основні завдання батьків – знайти найкращі способи обмежити та контролювати їх доступ до Інтернету.\nЗавдяки тому, що сьогодні в Інтернеті курсує багато інформації, зростає небезпека для дітей, коли вони стануть легкою мішенню для злочинців, які намагаються скористатися їх незнанням та необережністю...\nІз наради з фахівцями ДП «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» ім. Ю. М. Білоконя»\nДнями, під головуванням першого заступника міського голови Ігоря Федія, відбулася робоча зустріч фахівців Управління з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради з розробниками проєкту внесення змін до містобудівної документації, фахівцями ДП «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» ім. Ю.М.Білоконя».\nРазом вони попередньо розглянули матеріали опорного плану з існуючим використанням територій щодо врахування наданих вихідних даних.\n- Управлінням було надіслано чисельні запити, ми проаналізували отримані вихідні дані, що були надані обласними, державними, територіальними управліннями та структурними підрозділами міської ради. Також обговорили проблему відсутності даних від окремих організацій, які ще не надали матеріали, - розповів начальник Управління, головний архітектор міста Микола Шевельов...\nПерелік адрес житлових будинків, де провели дезінфекцію сьогодні, 28 травня\nУ Полтаві фахівці усіх дільниць КП «ЖЕО № 2» продовжують планове проведення санітарної обробки дезінфікуючими розчинами приміщень під’їздів у житлових багатоквартирних будинках.\nТож сьогодні, 28 травня, дезінфекцію здійснено за такими адресами:\nвул. Станіславського, 4 а – 3 під’їзди\nвул. Залізна, 56 – 1 під’їзд\nКвіти садиби В. Г. Короленка\nВчені стверджують, що людство вирощує квіти вже більше 4000 років. Рослини створила природа, а люди навчилися їх плекати. Призначення цих тендітних вишуканих рослинок із маточкою, тичинками та пелюстками – прикрашати життя.\nТрадиційно в українських садибах разом із плодовим садком розбивали квіткові клумби.\nЗа збереженими спогадами тих, хто бачив садибу Будаговських, – а саме в цій садибі письменник Короленко із родиною винаймав своє житло у 1903-1921 роках, власниця Юлія Василівна Будаговська (Яцевич) захоплювалася садівництвом: наймала садівників, виписувала й вирощувала рідкісні породи дерев, чагарників, квітів.\nПісля створення музею В.Г.Короленка донька письменника Софія Короленко, яка обіймала посаду директора, опікувалася благоустроєм цього чарівного куточка Полтави. Їй вдалося і зберегти первісну красу садиби, а потім і відродити її у післявоєнний час.\nЩорічно у теплі пори року на короленківській садибі буяє цвіт.\nЦього року квітучими рослинами поки що можна милуватися лише на світлинах, розміщених на різноманітних сайтах, але, по завершенні карантину, всіх запрошуємо побачити буяння квітів наяву, відчути їхні пахощі, почути дзижчання бджілок над пелюстками...\n02.06.2020, 14:00 - виїзне засідання постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, охорони довкілля, природокористування\nОперативна інформація про поширення коронавірусу у Полтаві станом на 28 травня\nДепартамент охорони здоров’я та соціального розвитку Полтавської міської ради повідомляє, що за минулу добу у Полтаві не зафіксовано нових випадків COVID-19.\nНаразі у місті 20 осіб із підозрою на коронавірусну інфекцію та 16 перебувають на самоізоляції.\nЗавершили самоізоляцію та виявилися здоровими 571 особа.\nЗроблено швидкотестів у місті — 556, ПЛР-тестів — 1537.\nОнлайн-робота Департаменту культури, молоді та спорту Полтавської міської ради: міф чи вдала реальність?\nКарантин продемонстрував, що робота в онлайні – це можливість використати свій досвід у новому форматі, підвищити професійні навички і слідкувати світовому тренду.\nДистанційна робота допомогла багатьом відкрити в собі нові таланти й здібності. Ми ті, хто не побоявся нових викликів.\nДепартамент культури, молоді та спорту Полтавської міської ради продовжує працювати онлайн і тримати постійний контакт з молоддю. Відтепер проєкти для молоді нашого міста ми втілюємо онлайн у Фейсбуці, Інстаграмі та Телерамі...\nГрафік роботи «Екобусу» у червні\nДо уваги полтавців! «Екобус» ще у середині травня відновив свою роботу в умовах послаблення карантину.\nНагадаємо: «Екобус» – це пересувний пункт зі збору небезпечних відходів, роботу якого започаткував заступник міського голови Олексій Чепурко. Він курсує містом та приймає небезпечні відходи (використані люмінесцентні лампи, термометри, батарейки), що в подальшому будуть передані для утилізації.\nУ червні «Екобус» працюватиме в звичному режимі з 11:00 до 18:30 за таким графіком:\n1.06 — вул. Соборності, 58-а (ПД «Листопад»)\n2.06 — вул. Зіньківська, 16 («АТБ-Маркет»)\n3.06 — вул. Кукоби, 18-а (Аптека «Бажаємо здоров’я»)...


Смачно і легко: ексклюзивний літній десерт від енергодарської кондитерки – Медиа Центр\nСмачно і легко: ексклюзивний літній десерт від енергодарської кондитерки\nСер 6, 2021 889 0\nЩо ми зазвичай звикли вживати влітку? Мабуть, в більшості випадків це стиглі та корисні овочі і фрукти, адже у спеку бажання щось з’їсти практично відсутнє.\nАле поласувати чимось смачненьким та водночас легким інколи ну дуже хочеться. Вже за традицією, ми завітали у гості до відомої енергодарської кондитерки Оксани Тумашової, яка спеціально для наших глядачів приготувала дещо дивовижне та надзвичайно апетитне.\nКондитерка, власниця кондитерської студії «Caramel» Оксана Тумашова\n«Сьогодні ми приготуємо ніжний легкий десерт «Павлова». У 1926 році його вигадав один із кухарів під час гастролей відомої балерини Анни Павлової в Австралії та Новій Зеландії. В його основу покладено легке та хрустке безе, яке можна наповнити різними фруктовими та ягідними начинками, прикрасити кремом та свіжими ягодами», – розповідає Оксана Тумашова.\nТож швиденько запам’ятовуйте дуже простий рецептик та готуйте цей чудовий десерт разом із нами.\nРецепт десерту «Павлова» від Оксани Тумашової\nЕксклюзивний літній десерт від енергодарської кондитерки\nВід кондитерки ми дізналися, що енергодарці дуже часто звертаються до неї з проханням приготувати цей ніжний літній смаколик. Адже це не просто десерт – це тістечко із сюрпризом у вигляді різних смачних начинок.\nЧитайте також: «Розбір польотів» по затримці заробітної плати в Енергодарській СМСЧ завершився…\nВер 22, 2021 1 099


ВІРУСНИЙ ЕНЦЕФАЛІТ: ПРИЧИНИ,\nДИФЕРЕНЦІАЛЬНА ДІАГНОСТИКА І ЛІКУВАННЯ\nJournal of Neurology, Neurosurgery and Psychiatry 2004;75:i10\nТерміном “енцефаліт” називають гострий, зазвичай дифузний запальний процес у головному мозку. Іноді він може поєднуватися з інфекцією мозкових оболонок, тоді говорять про “менінгоенцефаліт”. Вірусна інфекція є найпоширенішою і найважливішою причиною енцефаліту, хоча його інколи можуть викликати й інші мікроорганізми. Також вирізняють енцефаліт, спричинений дисфункцією імунної системи після попередньої вірусної інфекції чи вакцинації (гострий розсіяний енцефаломієліт, ГРЕМ). Саме інфекційне ураження центральної нервової системи (ЦНС) також інколи важко відрізнити від енцефалопатії дисметаболічного походження. Серед чинників, котрі посприяли зосередженню уваги на проблемах вірусного енцефаліту протягом останніх років, є такі:\nрозробка ефективних противірусних препаратів, зокрема, ацикловіру, для лікування герпетичного енцефаліту (ГЕ), спричиненого вірусами простого герпесу 1-го або 2-го типу (ВПГ-1 і ВПГ-2);\nпоширення нейроСНІДу, ускладненого багатьма іншими гострими вірусними інфекціями;\nнедавнє офіційне визнання нових вірусних нейроінфекцій, наприклад, енцефаліту Західного Нілу і вірусного енцефаліту Ніпах.\nЦя стаття присвячена різним аспектам вірусного енцефаліту — його етіології, диференціальній діагностиці і лікуванню. Особливу увагу автор звернув на ГЕ, котрий залишається найпоширенішою причиною спорадичного летального енцефаліту в осіб, проживаючих у розвинутих країнах.\nРізні причинні фактори гострого інфекційного вірусного енцефаліту перераховано в таблиці 1. Нині недоступні точні цифри щодо частоти енцефалітів, спричинених конкретними вірусами, хоч існують приблизні оцінки. Наприклад, вважається, що ГЕ, найважливіший вірусний енцефаліт, який піддається лікуванню, трапляється з частотою приблизно 1 випадок на 1 млн. населення в рік. У США щорічно виникають 2000 таких ситуацій. Близько 90% ГЕ викликані ВПГ-1, приблизно 10% — ВПГ-2, причому останній найчастіше уражає осіб із глибокою імуносупресією і новонароджених. Молекулярні дослідження свідчать, що ГЕ може бути наслідком первинного інфікування, реактивації латентного ВПГ чи повторного інфікування іншим штамом останнього. Ці цифри щодо поширеності ГЕ є, мабуть, заниженими, про що можна судити з досвіду різних неврологічних клінік і детальних досліджень із використанням полімеразної ланцюгової реакції (ПЛР). Так, застосовуючи цей метод у малих групах пацієнтів, було виявлено, що до 20% хворих на ГЕ мають легкі чи атипові форми хвороби, спричинені ВПГ-1 або ВПГ-2 та поширені переважно в осіб із значною імунною недостатністю, наприклад, у ВІЛ-інфікованих.\nТаблиця 1. Причини вірусного енцефаліту\nВірус простого герпесу (ВПГ-1, ВПГ-2)\nІнші герпес-віруси: вірус вітряної віспи (ВВВ), цитомегаловірус (ЦМГ), вірус Епштейна-Барра (ВЕБ), вірус герпесу людини 6 (ВГЛ6)\nЕнтеровіруси, вірус поліомієліту\nВіруси кору, епідемічного паротиту і краснухи\nАрбовіруси — наприклад, збудники японського енцефаліту В, енцефаліту Сент-Луїс, енцефаліту Західного Нілу, східного, західного і венесуельського кінських енцефалітів, кліщового енцефаліту\nБуньявіруси — наприклад, штам Ля Кроссе каліфорнійського вірусу\nРеовіруси — наприклад, вірус колорадської кліщової гарячки\nАренавіруси — наприклад, вірус лімфоцитарного хоріоменінгіту\nУ недавньому дослідженні у Фінляндії для виявлення різних вірусів провели ПЛР ліквору у більш як 3000 пацієнтів із різними інфекційними процесами ЦНС, включаючи енцефаліт, менінгіт і мієліт. Несподівано з’ясувалося, що вірус вітряної віспи (ВВВ), причина вітрянки і оперізуючого герпесу, виявляли найчастіше (у 29% хворих), ВПГ і ентеровіруси — кожен в 11% хворих і вірус грипу А — у 7% випадків. Якщо ми припускаємо причинно-наслідковий зв’язок між виявленими мікроорганізмами і неврологічними розладами у значному відсотку досліджених випадків, то частота ВВВ загалом недооцінена, а ВПГ — перебільшена. Разом з тим виявлення ВПГ при вірусному енцефаліті є визначальним, оскільки при цьому існує ефективне лікування. Для з’ясування цієї проблеми потрібні подальші дослідження із застосуванням ПЛР.\nЯкщо ВІЛ-інфекція зазвичай не є безпосередньою причиною підгострого енцефаліту, то імуносупресія, що її супроводжує, схиляє до розвитку вірусного енцефаліту, викликаного, наприклад, ВПГ-1, ВПГ-2, ВВВ і цитомегаловірусом (ЦМВ). Частота і поширеність цих збудників коливається від регіону до регіону, причому існують значні відмінності між Європою, Азією і США. Так, вірусний енцефаліт Сент-Луїс, що спричиняється арбовірусом, який переноситься москітами, трапляється на Середньому Заході і Сході США, але не у Великобританії, тоді як японський енцефаліт є серйозною проблемою в Азії і найпоширенішою причиною епідемічного енцефаліту у світі, щорічно викликаючи до 15 000 смертей. Дві “свіжі” вірусні нейроінфекції, на які звернули уваги лише недавно, є вірусні енцефаліти Західного Нілу і Ніпах. Перший викликаний проникненням нейровірулентних штамів вірусу Західного Нілу в Західну півкулю, а другий — внаслідок подолання щойно відкритим параміксовірусом міжвидового бар’єру між кажанами і свинями і є першим масштабним епізоонотичним енцефалітом із безпосередньою передачею збудника від тварини до людини.\nДИФЕРЕНЦІАЛЬНА ДІАГНОСТИКА ВІРУСНОГО ЕНЦЕФАЛІТУ\nХарактерними клінічними проявами вірусного енцефаліту є гарячка, болі голови, зміни свідомості з розвитком у деяких випадках судом та вогнищевих неврологічних симптомів. Проте різниця між ним і дисметаболічною енцефалопатією чи ГРЕМ не завжди чітка. Коли лікар зупиняється на діагнозі вірусного енцефаліту, далі необхідно розробити чіткий план досліджень, щоб визначити ймовірну причину.\nЯк відрізнити вірусний енцефаліт від неінфекційної енцефалопатії?\nЄ багато патологічних станів, що супроводжуються енцефалопатичним синдромом, який може нагадувати вірусний енцефаліт. Найважливіші з них подані у таблиці 2. Найбільше серед них впадають в очі системні інфекції, які за своєю клінічною картиною дуже нагадують енцефаліт. У хворих, що недавно повернулися з-за кордону (зокрема, ендемічних регіонів), слід особливу увагу звернути на можливість не-вірусної інфекції, зокрема, нейромалярії, яка за відсутності раннього лікування швидко закінчується летально. Розгубленість у лікаря можуть спричиняти численні дисметаболічні порушення, включаючи печінкову і ниркову недостатність та ускладнення цукрового діабету. Треба завжди розглядати можливість алкогольної і медикаментозної інтоксикації.\nТаблиця 2. Поширені причини енцефалопатії\nМітохондріальні цитопатії (синдроми Рейє і MELAS)\nЕпілепсія (несудомний епістатус)\nРазом з тим є багато ознак, які вказують на те, що хворий, імовірніше, має вірусний енцефаліт, а не не-вірусну енцефалопатію. Найважливіші з них подано в таблиці 3. Їх слід розглядати не ізольовано, а в комплексі, оскільки не всі вони будуть наявні в одного і того самого пацієнта. Так, ми мали хворого з верифікованою дисметаболічною енцефалопатією, в якого спостерігалися коливання рівня свідомості, але відсутність вогнищевих неврологічних проявів, фокальних судом, специфічних змін на ЕЕГ, томограмі і в аналізах ліквору допомогла нам провести диференціальну діагностику.\nТаблиця 3. Диференціальні ознаки енцефалопатії й енцефаліту\nТипи судомних нападів\nГенералізовані або фокальні\nДані параклінічних обстежень\nДифузне сповільнення хвиль\nДифузне сповільнення хвиль і вогнищеві зміни\nЦі ознаки є лише директивними для лікаря у розрізненні двох станів. У конкретного пацієнта виявляють різні їх поєднання.\nСМР — спинномозкова рідина; EEГ — електроенцефалографія; MРТ — магнітно-резонансна томографія.\nЯк відрізнити інфекційний вірусний енцефаліт від ГРЕМ?\nГРЕМ, також відомий як післяінфекційний енцефаломієліт, зазвичай виникає в інтервалі чотирьох тижнів після вакцинації або інфекційного захворювання, наприклад, кору, краснухи, вітрянки чи інших системних інфекцій, що уражають дихальний чи шлунково-кишковий канал. Є багато даних експериментальних досліджень, що свідчать про аутоімунне підґрунтя цієї хвороби. Потенційними механізмами є молекулярна мімікрія між епітопами мієлінових антигенів і вірусними та іншими інфекційними патогенами, імунний “збій”, індукція суперантигенів і безпосередня дія інфекційного агента. Важливо відрізнити ГРЕМ від гострого інфекційного та неінфекційного енцефаліту, гострої токсико-метаболічної енцефалопатії. Діагноз не завжди явний і існує багато критеріїв анамнезу, фізикального обстеження і параклінічних методів обстеження, що можуть допомогти в диференціації між ГРЕМ та інфекційним енцефалітом. Їх згрупував Дейвіс, вони подані у таблиці 4. Типовими ознаками є молодий вік пацієнта із даними про недавню вакцинацію чи інфекцію в анамнезі, гостра маніфестація без гарячки на початку і наявність множинних вогнищевих неврологічних симптомів із залученням як ЦНС, так і інколи периферичних нервів та корінців. Слід пам’ятати, що ГРЕМ може також проявлятися у вигляді поперечного мієліту, невриту зорового нерва, мозочкової атаксії; відрізнити його від розсіяного склерозу інколи досить складно. Як і при диференціальній діагностиці з енцефалопатією, всі діагностичні ознаки треба враховувати в комплексі.\nТаблиця 4. Порівняння між гострим розсіяним\nенцефаломієлітом та інфекційним енцефалітом\nНайпоширеніший вік хворих\nВакцинація у недавньому минулому\nВтрата зору (одного ока чи обох очей)\nОзнаки ураження спинного мозку\nІнколи трапляється лейкоцитоз\nМРТ (T2-зважений режим)\nМножинні гіперденсні вогнищеві ділянки однакових розмірів у білій речовині великих півкуль, базальних гангліях, стовбурі мозку, мозочку і спинному мозку\nОдна чи кілька дифузних гіперденсних ділянок у сірій речовині кори головного мозку і суміжній білій речовині, рідше — в зоні базальних гангліїв, стовбура мозку і мозочка\nЛімфоцитарний плеоцитоз, підвищений рівень білка, нормальний рівень глюкози і негативні результати бактеріологічних культур. При гострому геморагічному лейкоенцефаліті трапляються еритроцити\nЛімфоцитарний плеоцитоз, підвищений рівень білка, нормальний рівень глюкози і негативні результати бактеріологічних культур. При герпетичному енцефаліті трапляються еритроцити\nЯк визначити ймовірну причину гострого інфекційного енцефаліту?\nВіруси, які можуть викликати гострий інфекційний енцефаліт, перераховано в таблиці 1. Існує також багато не-вірусних збудників цього захворювання, включаючи різні бактерії, рикетсії, грибки і паразити; вони подані у таблиці 5. Проте слід пам’ятати, що приблизно у половині випадків причини вірусного енцефаліту не визначають.\nТаблиця 5. Невірусні збудники інфекційного енцефаліту\nMycobacterium tuberculosis, Mycoplasma pneumoniae, Listeria monocytogenes, Borrelia burgdorferi, лептоспіроз, бруцельоз, Legionella, Tropheryma whippeli (хвороба Віппла), Nocardia actinomyces, Treponema pallidum, Salmonella typhi, всі збудники гнійного менінгіту\nRickettsia rickettsia (плямиста лихоманка Скелястих Гір), Rickettsia typhi (ендемічний тиф), Rickettsia prowazeki (епідемічний тиф), Coxiella burnetti (Q-лихоманка), ерліхіоз (Ehrlichia chaffeensis — людський моноцитарний ерліхіоз)\nКриптококоз, аспегільоз, кандидоз, кокцидіомікоз, гістоплазмоз, північно-американський бластомікоз\nЛюдський африканський трипаносомоз (сонна хвороба), нейромалярія, Toxoplasma gondii, Echinococcus granulosus, шистосомоз\nРетельно зібраний анамнез, як правило, у родичів пацієнта в комі, має ключове значення для визначення причини енцефаліту. Наявність продромальних симптомів або недавньої вакцинації, а також розвиток захворювання за кілька днів може вказувати на ГРЕМ. Двофазний початок системного захворювання з подальшим ураженням ЦНС характерний для ентеровірусного енцефаліту. ГЕ зазвичай має раптовий початок із швидким кількаденним прогресуванням, проте немає чітких клінічних ознак, котрі можна було б застосувати для розрізнення його й інших варіантів вірусного енцефаліту. Мають значення анамнестичні дані стосовно подорожі в ендемічні регіони та географічний контекст хвороби. Наприклад, нейромалярію та людський африканський трипаносомоз слід підозрювати у хворого, що понедавно вернувся із Африки, японський енцефаліт — коли він недавно був в Азії, а хворобу Лайма — після відвідування ендемічних районів Європи та США. Інформація про недавні укуси має насторожити стосовно кліщового енцефаліту чи навіть сказу, є суттєвими згадки про контакт із пацієнтами з дитячими екзантематозними хворобами чи поліомієлітом. Доречною може бути інформація про професію пацієнта — наприклад, у лісників більший ризик зазнати укусів кліщів, у медичного персоналу — заразитися від інфекційних хворих. Варто звернути увагу на пору року, коли почалася хвороба, — наприклад, японський енцефаліт поширеніший у дощові періоди, арбовірусний — у літньо-осінні місяці. Необхідно брати до уваги різні сприяючі фактори, зокрема, факт наявності імуносупресії чи актуальну медикаментозну терапію. Особи після трансплантації органів дуже схильні до опортуністичних інфекцій типу лістеріозу, аспергільозу і криптококозу, а хворі на СНІД — до різних нейроінфекцій, зокрема, ГЕ, спричиненого ВПГ-2, чи інфікування ЦМВ.\nҐрунтовне фізикальне обстеження може виявити ознаки системного захворювання, наприклад, дихального чи шлунково-кишкового тракту. Шкірний висип може вказувати на ВВВ та інші вірусні (кір) чи невірусні (рикетсіоз) причини. Ознаки укусів суттєві для можливого діагнозу хвороби Лайма чи сказу. Наявність простого герпесу при ГЕ нині діагностичної цінності не має.\nПри неврологічному обстеженні виявляють ознаки вогнищевого ураження нервової системи, наприклад, синдроми лобної чи скроневої часток, афазію, зміни особистості, фокальні судоми, типові для ГЕ, але подібна фокалізація може бути мінімальною при гострому вірусному енцефаліті і вона не має діагностичної цінності для з’ясування причинного збудника. Нині визнають, що приблизно 20% випадків ГЕ є відносно доброякісні й атипові, без класичних симптомів вогнищевості. Інколи трапляється підйом внутрішньочерепного тиску, зазвичай на початкових стадіях хвороби. При наявності ознак залучення периферичної нервової системи виникає висока ймовірність ГРЕМ чи енцефаліту, спричиненого ЦМГ, ВВВ або вірусом Епштейна-Барра (ВЕБ) — всі вони дають клінічну картину ураження як центральної, так і периферичної нервової системи. Мієліт чи поліомієліт нетипові для ГЕ, а вказують на можливість інфікування вірусом поліомієліту, ентеро- чи аденовірусом (зокрема, вірусами Західного Нілу і японського енцефаліту).\nОстанні є як загальномедичними, так і спеціальними неврологічними.\nЗагальномедичні обстеження включають загальний та біохімічний аналіз крові. Лейкоцитоз типовий для ГРЕМ, відносний лімфоцитоз може траплятися при вірусному енцефаліті. Лейкопенія наявна при рикетсіозах, дуже високе ШОЕ дає підставу підозрювати туберкульоз чи злоякісний новотвір. У разі настороженості щодо нейромалярії необхідно виконати мазок крові на товсту краплю. При підозрі на дисметаболічну енцефалопатію потрібно провести ґрунтовний біохімічний скринінг. У разі можливості туберкульозу, мікроплазменної інфекції, злоякісних новотворів і легіонельозу слід обов’язково проводити оглядову рентгенографію легень. Серологічні дослідження діагностично цінні, але потребують як мінімум одного тижня для одержання результатів, а тому малоактуальні в гострому стані. Проте наявність холодових аглютинінів можна визначити дуже швидко і в разі позитивних результатів це вказує на наявність мікоплазм; з допомогою твердофазового імуноферментного аналізу (ТІФА) реально швидко виявити антитіла до арбовірусів. Посів на віруси з різних ділянок організму допомагає у постановці остаточного діагнозу, але, на думку багатьох лікарів, його рідко можна використовувати в гострому періоді нейроінфекцій.\nРис. 1. Герпетичний енцефаліт. МРТ у Т2-зваженому режимі, на якому видно широку зону посиленого сигналу у правій скроневій ділянці з дещо меншим залученням лівої.\nСпеціальні неврологічні дослідження починаються з нейровізуалізації з допомогою комп’ютерної (КТ) чи магнітно-резонансної (МРТ) томографії, щоб швидко виключити внутрішньочерепну пухлину або абсцес, а також одержати специфічну діагностичну інформацію. МРТ є методом вибору при підозрі на вірусний енцефаліт. Головний мозок на КТ при ГЕ може мати нормальний вигляд, особливо на початку хвороби, а в типових випадках демонструє гіперденсні зони в одній чи обох скроневих частках. МРТ чутлива на початкових фазах ГЕ, хоч інколи при цьому розладі демонструє нормальну картину. Типовими МРТ-ознаками при ГЕ є наявність ділянок локального набряку в скроневих частках, орбітальних зонах лобних часток, корі острівця і кутової закрутки, особливо при підсиленні гадолінієм. При вираженому набряку головного мозку трапляється зміщення серединних структур останнього. Деякі типи вірусного енцефаліту (наприклад, японський і східний кінський) також пов’язані з типовими змінами на МРТ. Функціональна нейровізуалізація, зокрема ОФЕКТ (однофотонна емісійна комп’ютерна томографія) у разі можливості її проведення дає додаткову інформацію при вірусному енцефаліті — наприклад, наявність гіпоперфузії скроневої частки при ГЕ. ЕЕГ треба проводити у всіх випадках енцефаліту, вона особливо корисна для диференціації між енцефалітом і дисметаболічною енцефалопатією. На ній виявляють патологічні зміни при ГЕ, зокрема, раннє неспецифічне сповільнення або періодичні латералізовані епілептоформні розряди (ПЛЕР), хоча вони і не є патогномонічними.\nЗа умови виключення методами нейровізуалізації внутрішньочерепного плюс-процесу, масивного набряку головного мозку чи зміщення серединних структур, при підозрі на енцефаліт слід провести люмбальну пункцію з подальшим аналізом ліквору. При наявності вираженого набряку багато клінік важають за необхідне перед проведенням самої процедури для зниження внутрішньочерепного тиску короткий час пролікувати хворого стероїдами і/чи манітолом. Хоча згідно зі статистичними даними близько 5% пацієнтів із ГЕ мають нормальні показники СМР, у разі цієї хвороби в останній виявляють лімфоцити в кількості 10–200/мм3 і підвищення рівня білка до 0,6–6 г/л. Низький рівень глюкози ліквору нетиповий для вірусного енцефаліту, але коли такий рівень наявний, слід подумати про можливість туберкульозного менінгоенцефаліту. Ксантохромія СМР при ГЕ не є специфічною ознакою. Діагноз вірусного енцефаліту набагато поліпшився із впровадженням ПЛР ліквору. У хорошій лабораторії вона буде позитивна на ДНК ВПГ приблизно в 95% випадків протягом першого тижня захворювання, причому несправжні негативні результати найчастіше трапляються у перші 24–48 годин хвороби і після 10–14 днів лікування. Специфічність методу становить більше 95%, його також застосовують для діагностики вірусного енцефаліту іншої етіології, наприклад, спричиненого ЦМГ, ВВВ, грипом або ентеровірусною інфекцією. Проте в цих випадках цінність ПЛР має невелике значення в лікуванні гострої фази внаслідок пізнього одержання результатів. Біопсію головного мозку після запровадження в лікування ацикловіру, а в діагностику — ПЛР ліквору нині проводять дуже рідко, хоч інколи її слід розглядати при серйозних сумнівах щодо причини захворювання.\nВоно є загальним і специфічним.\nЗагальне лікування в цілому є підтримуючим. Фокальні чи генералізовані судоми слід ефективно лікувати антиконвульсантами, зазвичай внутрішньовенним введенням фосфенітоїну. Легкий ступінь підйому внутрішньочерепного тиску, який часто виявляють при вірусному енцефаліті, не вимагає терапії. При його помірному підвищенні виявляють клінічне погіршення і розвиток набряку диска зорового нерва, а при сильному — згладження борозд і зміщення серединних структур головного мозку за даними нейровізуалізації. Такі стани слід лікувати внутрішньовенним введенням манітолу і/або стероїдів. Незважаючи на брак доказової бази, ми зазвичай не припиняємо застосовувати гормони після початку лікування енцефаліту противірусними агентами. У разі швидкого збільшення внутрішньочерепного тиску, що супроводжується клінічним погіршенням і не реагує на консервативне лікування, необхідно серйозно розглянути можливість нейрохірургічної декомпресії, котра єдина часто допомагає зберегти життя хворого. Крім того, слід швидко виявляти і відповідно коригувати інші ускладнення типу рідинно-електролітного дисбалансу, вторинних бактеріальних інфекцій, аспіраційної пневмонії, дихальної недостатності і серцевих розладів. Стероїди часто використовують і при ГРЕМ, проте нині ще не проведено плацебо-контрольованих досліджень, котрі б довели їх ефективність в разі цього захворювання.\nЗа відсутності антивірусної терапії при ГЕ помирає більше 70% хворих. Специфічним методом лікування є внутрішньовенне введення ацикловіру, нуклеозидного аналога, який специфічно діє проти клітин, інфікованих вірусом, чим пояснюється його добра безпека і брак токсичності. Цей препарат зробив революцію в лікуванні та прогнозі ГЕ, хоча навіть при його використанні смертність становить 28% через 18 місяців після початку лікування. Якщо пацієнт, ймовірно, має ГЕ, ацикловір слід розпочинати вводити якнайшвидше в дозуванні 10 мг/кг тричі на день. Якщо діагноз ГЕ підтверджено ПЛР СМР і/або виявляють характерні зміни на МРТ, курс лікування препаратом становить 14 днів. Протягом цього періоду слід ретельно контролювати функції нирок, оскільки інколи терапія ацикловіром супроводжується нирковою недостатністю. Препарат треба припинити застосовувати лише тоді, коли встановлено чіткий альтернативний діагноз, інакше клінічне погіршення після припинення лікування буде важко інтерпретувати і ще важче лікувати. У разі підозри на ГЕ і негативних результатів ПЛР ліквору та МРТ лікування досить просте. У нашій клініці в цьому разі призначають ацикловір протягом 10 днів. Запропоновану схему лікування резюмовано на рисунку 2. Прогноз для ГЕ ліпший у молодих пацієнтів, із тривалістю хвороби до 4 днів і кількістю балів за шкалою коми Глазго до 6 на момент початку лікування ацикловіром. У деяких центрах ПЛР СМР повторюють під кінець лікування цим препаратом і для запобігання рецидиву рекомендують довший курс. Доказова база для такого підходу не розроблена і він не входить до рутинних методів терапії. Проте Об’єднана група з дослідження противірусної терапії щойно розпочала дослідження, у якому цю проблему буде з’ясовано, а також визначено ефективність 90-денного курсу перорального ацикловіру після завершення 14-денного курсу інфузій. Отже, така практика може стати стандартом у близькому майбутньому. При енцефаліті, спричиненому ЦМГ, зокрема на фоні ВІЛ-інфекції, рекомендується комбіноване лікування внутрішньовенним ганцикловіром плюс/мінус фоскарнет, хоча доказова база такої схеми ще не устійнена.\nРис. 2. Запропонована схема базисного лікування в разі підозри на ГЕ.


Блог Білозерської районної дитячої бібліотеки: Професія журналіст\nВідео інтерв'ю з Свиридою Наталією Олександрівною, редактором районної газети "Придніпровська зірка".\nНарис про професію журналіст.\nДень журналіста в Україні відзначається щороку 6 червня. Саме в цей день у 1992 році Спілку журналістів України було прийнято в Міжнародну федерацію журналістів. День журналіста - це не тільки професійне свято працівників засобів масової інформації, а загальнонародне, тому що важко уявити сучасне суспільство без інформації, без засобів її передачі, без професійного погляду на події і факти нашого життя.\nУсіх журналістів світу об’єднує те, що вони без перерви: і в день, і вночі тримають руку на пульсі подій, що відбуваються. І не тільки висвітлюють їх, але й впливають на наше життя, адже стоять на контролі суспільства і знають про все, що відбувається докладніше і швидше за інших. Саме від них залежить формування суспільної думки.\nПерш за все, журналіст - не тільки творча професія, а й наполеглива праця, часто пов’язана з певним ризиком для життя. За обов’язком своєї професії журналісти можуть перебувати в найбільш «гарячих» точках світу, добувати потрібну інформацію всіма доступними методами та викладати цю інформацію так, щоб її суть була зрозумілою звичайній людині.\nСпектр журналістської діяльності надзвичайно широкий, адже охоплює друковані засоби інформації, телебачення, радіо, інтернет. У журналістиці є декілька спеціалізацій, але, жодна з них не є постійною, тому що журналіст, який працює, наприклад, на телебаченні може запросто перейти працювати в друковане видання і навпаки. Їх професійна діяльність включає в себе спілкування з великою кількістю людей. Справжній журналіст – фанат своєї професії, стійко терпить всі незручності, пов’язані з частими поїздками.\nПерш за все його професійними якостями є: комунікабельність, інтелект, спостережливість, ерудиція, грамотність, наполегливість, оперативність, порядність, широкий кругозір, професійна етика.\nУ сучасному світі журналісти і репортери є тією силою, що формує громадську думку і впливає на неї. Завдяки оперативній роботі журналістів, люди дізнаються про те, що відбувається в близьких і далеких куточках світу. Вони перебувають у центрі подій і прагнуть знаходити цікаві для людей теми. Взагалі, журналістика – не просто професія, це покликання, це особливий світогляд. І найважливіше для журналіста – серед багатьох подій, знаходити пояснення фактів, втілювати свої думки в точні і зрозумілі слова. Щоб отримати матеріал для статей і передач, журналісти беруть інтерв'ю, відвідують прес-конференції, збирають інформацію із різних офіційних і неофіційних джерел. Є журналісти, які пишуть на загальні теми, а є такі, які спеціалізуються на вузьких, як наприклад, на економіці або спорті. Частина журналістів займається лише пошуком і констатацією новин, а інша - прагне розглядати тему глибше, додавати коментарі. Хороші журналісти - відомі в народі, їх цінують і поважають.\nСама специфіка роботи журналіста є доволі складною, робочий час журналістів нелімітований, тому що у світі постійно відбувається щось нове, про що кореспонденти повинні інформувати людей. Нерідко їм доводиться витримувати дуже високий робочий темп, тому що газети і програми бажають свіжих, але ґрунтовних новин, а успіх приходить до тих каналів чи видань, які встигають інформувати людей про події найбільш оперативно і точно. Таким чином, розумова напруженість в роботі журналіста дуже висока. Адже редактори дають кореспондентам лише загальний напрямок праці. Вибирати тему, знаходити інформацію, домовлятися про інтерв'ю і збирати коментарі – все це входить у обов’язки самого журналіста. Так, майже половина робочого часу журналістів витрачається на пошук матеріалу та інформації, а решта – на написання статей і новин.\nЗ впевненістю можна ствердити: журналіст – це одна з найцікавіших професій. Щоб відчути її смак, потрібно зануритись у неї з головою, - саме так і працюють справжні професіонали.\nАліна Шпак – «журналіст» групи «ПрофіБілозерка», Білозерська РДБ.\nЗнання: журналіст насамперед працює для людей, спілкується з ними, глибоко аналізує їхні потреби в інформації, вивчає, досліджує, здобуває докази та новини, прогнозує розвиток подій які в майбутньому зацікавлять аудиторію, тому повинен знати етику та психологію, філологію, риторику, основи редагування та оформлення тексту, інформаційні технології.\n- робота в засобах масової інформації;\n- інформування людей достовірними фактами;\n- збір інформації (інтерв'ювання, робота з документами, архівами), її обробка;\n- аналіз фактів і ситуацій, оцінка поточних подій;\n- пошук найбільш цікавих, значимих, актуальних подій у сфері економіки, політики, культури, громадського життя для висвітлення їх у засобах масової інформації;\n- підготовка матеріалів для публікації;\n- літературна обробка матеріалу з урахуванням жанрової своєрідності, стилістичної подачі фактів, журналістських прийомів (у письмовій і усній формі).\nЗдібності: літературні здібності; навички спілкування і взаємодії з людьми (установлення контакту); уміння слухати і чути співрозмовника; здатність грамотно і чітко задавати питання, гарні вербальні здібності; високий рівень розвитку пам'яті (здатність запам'ятовувати факти, викладені співрозмовником); уміння швидко орієнтуватися в подіях, приймати адекватне рішення; творче мислення; уміння викладати доступною мовою отриману інформацію; високий рівень фізичної і психічної витривалості (робота в гарячих точках, в умовах ненормованого робочого дня, в екстремальних умовах).\nОсобистісні якості, інтереси і схильності: об'єктивність; ерудованість; самоконтроль і урівноваженість; терпимість, безоцінне ставлення до людей; інтерес і повага до іншої людини; прагнення до самопізнання, саморозвитку; оригінальність, спритність, різнобічність; допитливість; тактовність; ввічливість.\n- ригідність (невміння змінити своє поводження і способи рішення проблемних ситуацій у залежності від зміни умов навколишнього середовища);\n- некомунікабельність; замкнутість; невміння викладати свої думки на папері; корисність; нечесність у викладанні інформації.\n- засоби масової інформації (щотижневики, газети, журнали, телебачення, радіо);\n- освітні установи (вузи - факультети журналістики).\nПерші регулярні періодичні видання у нас і на Заході в XVII столітті не мали строгого підрозділу на журнали і газети. Один з номерів першодрукованої газети, випущеної по указу Петра I 27 грудня 1702 року, іменувався «Юрнал, чи поденний розпис...». Із січня 1703 року почали регулярно виходити «Відомості» Петра I - перша друкована газета. Перший журнал – «Щомісячні твори, користі і звеселянню слугуючи» - випускався Академією наук з 1755 року.\nПрофесія журналіста набула великого значення в першій половині XIX століття в зв'язку з розвитком періодичної преси, особливо журналів. В даний час професія журналіста відіграє велику роль у формуванні політичного, економічного, культурного світогляду суспільства, а також є основним джерелом інформації для всього населення нашої планети.\nДеякі професії, що можуть підійти людині з даним типом особистості: драматург; композитор; дизайнер; учитель; літературний, театральний, кіно-критик; теле-радіо-ведучий; режисер, сценарист, продюсер; дизайнер телеефіру; перекладач, лінгвіст.\nВідеопрезентація "Професія журналіст"\nСценарій до відео презентації «Журналіст».\n(На екрані – журналіст) Виходить журналіст, в руках мікрофон.\nЖ. ( надає мікрофон різним глядачам, які найближче сидять) Як ви вважаєте? Звідки ви знаєте? Чи ви не співаєте?\nКоротко про себе. Народилася зимою ( на екрані зима), люблю маму (на екрані мама), цікавлюся інформацією (на екрані інф.). Бачу себе в лавах ЗМІ.\nТой, хто володіє інформацією, той володіє всім світом. А як же це цікаво, коли ти володар всього світу. Знати…що…\nНайвисокогірніше озеро світу – Тітікака.\nУ Південній Америці проживає 400 млн населення.\nМексика – країна кактусів.\nСтепи Північної Америки – це прерії.\nКорінне населення півострова Юкатан – Майя.\nА ось декілька цікавих фактів про жінок.\nЯкщо запропонувати чоловікові і жінці показати руки , то чоловік протягне руки долонями вгору. Жінка ж навпаки - долоні опустить вниз. Можна припустити , що таким чином вона демонструє свій манікюр, а можливо і для того, щоб оцінили її прикраси.\nПрактично всі жінки боятися мишей, або павуків, або ж черв'яків. І практично ні кому з них не подобаються гусениці, навіть з дуже красивою і яскравою розмальовкою.\nПокличте жінку і вона поверне до вас тільки голову . А чоловік розгорнеться всім тілом. Це все тому, що у чоловіків менш гнучка шия.\nПопросіть чоловіка і жінку заткнути вуха. Жінка це зробить пальцями, а чоловік - долонями .\n(розповідає декілька сенсаційних фактів та представляє блоки фото).\nА як же цікаво було дізнаватись, з чого починалась журналістика, як журналісту важливо бути політиком та економістом, спортсменом та бізнесменом. Хоча деяка поправочка, сьогодні є окремо спортивні журналісти, журналісти шоу-бізнесу. Журналісти сьогодні – професія небезпечна. Скільки про це по телевізору говорять. Я ще не знаю, яким журналістом буду, але я вже навчилась викладати свої думки в текстах, створювати образи, робити описи. І це завдяки тим урокам, які я отримала під час участі у проекті.\nСписок літератури. Професія журналіст.\n1. А було це так…/ Упоряд.: Г. І. Вартанов, П. Р. Юр.- Політвидав України, 1986.- Згадують журналісти-ветерани.\n2. Авраамов Д. С. Профессиональная этика журналиста: Парадоксы развития, поиски, перспективы. – М.: Мысль, 1991.\n3. Алексеев П. Р. Пути – дороги журналиста: Из воспоминаний ветерана печати.-\n4. Вагнадзе Георгий Николаевич. Всемирное телевидение. Новые средства массовой информации – их аудитория, техника, бизнес, политика.- Тбилиси: Ганатлеба, 1989.\n5. Владимирська А., Владимирський П. Реклама: Навчальний посібник.. - К.: Кондор, 2009.\n6. Михайлин І. Л. Журналістика як всесвіт: вибрані медіа дослідження.- Х.: Прапор, 2008.\n7. Острогорский В. М. Осторожно: «Немецкая волна»: Истоки и история западногерманского иновещания.- М.: Исскуство, 1985.\n8. Рубашкин А. И. Голос Ленинграда.- Л.: Искусство, 1987.\n9. Сборник. Командировка по просьбе читателей.- М.: Известия, 1985.\n10. Солдаты слова: Рассказывают ветераны сов. журналистики. - М.: Политиздат, 1986.\n5. ТАСС сообщает…/ Сост. Д.П.Горюнов, Л.Ю.Зубкова.- М.: Политиздат, 1988.


Ольга Брюховецька. «Життя – це не завжди пряма лінія» - Моя Могилянка\nЯк кажуть, справжній мандрівник ніколи не знає, куди приведе його дорога. Те саме, мабуть, відбувається, коли йдеш за своїм інтересом, як це робить Ольга Брюховецька. Дізнайтеся, чого не вистачає українському дискурсу про кіно, як з’явився Параджанов-геній та яке «прикриття» підійде вічній студентці 🙂\nОсвіта: Київський національний університет імені Тараса Шевченка (спеціаліст «Філософія»), НаУКМА (МП «Культурологія»)\nПосада: кандидат філософських наук, старший викладач кафедри культурології НаУКМА\n– У Могилянці я завершила лише магістерську програму. Але коли прийшла в Академію, то зрозуміла, що не хочу це місце полишати. Довго думала, чому так склалося, що в мене не вийшло тут навчатися від самого початку. Це насправді дуже дивне питання.\nПевний час я вважала, що тато не хотів би, щоб я тут навчалася, адже це могло б якось натякати на корупційні моменти в Академії. Та коли я з ним про це поговорила, виявилося, що він ніколи так не думав і дуже дивувався, чому я не вступила до Могилянки одразу, а вибрала собі кружний шлях.\nЯ й сама до кінця не можу розібратись у цих моїх кружляннях, однак життя – це не завжди пряма лінія…\n– Мій перший вибір спеціальності – філософія. На четвертому році навчання я спеціалізувалася на кафедрі естетики, етики й культурології. У Могилянку вступила на «Культурологію», бо зрозуміла, що це сфера свободи, це абсолютно нова дисципліна. Розуміла, що можу займатися тут саме тим, що мене справді цікавить, а моєю інтелектуальною пристрастю здавна був психоаналіз.\nЯ відкрила Фройда ще в радянські часи, коли він був заборонений. Домоглася, щоб мама мене ще школяркою відвела у Національну бібліотеку України імені Ярослава Мудрого (вона тоді називалася бібліотекою КПРС) у відділ стародруків. Довелося долати неймовірні бюрократичні перешкоди, але мама це зробила. Тож я таки розгорнула книжку Фройда – і це було кохання з першого погляду.\n– Я так розумію з назви Вашої дисертації «Психоаналітична концепція суб’єкта і її застосування в теорії кіно», що любов до Фройда і до кіно просто унікально поєднуються у роботі.\n– Справді, я думаю, що маю спільний ґрунт між психоаналізом і кіно. Я просто завжди сприймала своє життя поділене на дві однаково важливі частини. Перша – це денний світ, а друга – світ сновидінь. Ми насправді спимо половину нашого життя. І хоча б з такого суто математичного підрахунку в людства має виникнути думка, що сон – це не просто відновлення сил, а теж якась форма діяльності. Тому психоаналіз, який давав змогу говорити про цю діяльність, мене дуже притягував.\nЗ іншого боку, кіно невипадково називають колективними сновидіннями\nІ я спершу розглядала його, саме використовуючи психоаналіз. Однак в якийсь момент все посипалося. У цьому сенсі показовим є написання моєї дисертації. Я три роки була в аспірантурі й писала про психоаналітичну теорію кіно, спираючись на те, що вже було на цю тему сказано. Однак поставивши крапку, я зрозуміла, що треба було написати зовсім інакше, що це абсолютна помилка.\n– Я взяла і за півтора місяця повністю переписала дисертацію\nПисала вдень і вночі, і мої сни також перетворювалися на написання дисертації. Це був дуже специфічний і екстремальний досвід. Можливо, зараз я такого не зробила б.\nАле для мене це був важливий крок, тому що я зрозуміла, що ніякої психоаналітичної теорії кіно не існує, хоч про неї всі говорять як про існуючу. Прийшло усвідомлення, що таке поєднання лише послаблює відкриття психоаналізу й не дає повного розуміння кіно. Тож заради відданості і кіно, і психоаналізу я і написала дисертацію.\n– А яке саме Ви обрали кіно, щоб ми трошки конкретніше зрозуміли про що йдеться.\nЯ показала, що Метц викривив, спростив, баналізував психоаналітичний метод, нічого при цьому цікавого не сказавши про кіно. Більше того, говорив він не про конкретні фільми, а про кіно в цілому, як певний досвід. І висновок, який я зробила для себе, – без конкретики ця теорія просто втрачає сенс.\nКрім того, за ті півроку, коли цей текст проходив усі етапи бюрократичної системи захисту, він став для мене таким далеким, що я перечитала його тільки через років десять, це було поступове повернення до теми. Одразу ж після завершення дисертації я практично перестала писати про кіно, пішла в інші сфери.\n– Ви заглибилися більше в культурологію. А стало поштовхом?\n– Мабуть, тому що я ніколи не відчувала себе затишно у вузьких рамках. Бо світ – це 360°, і я намагаюся так його і сприймати.\nТому якщо мій інтерес веде мене в певну сферу, то я йду за ним\nКіноклуб НаУКМА, 12 вересня 2005. Акція кіноманської непокори. Фото Міріам Фейга-Бунімович\n– А що привело Вас в Інститут судових експертиз?\n– Це трохи дивна історія. Було 12 вересня 2005 року, якраз тоді я писала свою другу версію дисертації. Але за деякий час до цього в могилянському Кіноклубі відбувся цікавий інцидент. Тоді якраз почала функціонувати Національна експертна комісія з питань захисту суспільної моралі, яка, мабуть, щоб продемонструвати свою діяльність, стала забороняти фільми.\nЦе було дещо абсурдно, тож ми вирішили показати в Кіноклубі один із заборонених фільмів – «Земля мертвих» Дж. Ромеро. І сформулювали це як «акція кіноманської непокори»\nАле комісія виявилася дуже чутливою до реакції суспільства на її заборони, і хтось з неї чи волонтер викликав міліцію, привід – що в Кіноклубі буде розбещення малолітніх. Міліція прийшла в Кіноклуб, навіть маю фото. І замість показу фільму в нас була дискусія з майором.\nЦе виявилась досить мила дівчина, яка сама не зовсім розуміла, що вона тут робить. Проте, як я дізналася згодом, по цьому факту було відкрито кримінальну справу проти мене (за пропаганду насильства) і надіслано в Інститут судових експертиз.\nРіч в тому, що в цього Інституту дуже широкий спектр діяльності: від хімічних дослідів до сфери культури (поширення порнографії і пропаганда насильства). Звичайно, ніякої пропаганди насильства в нас не було.\nАле працівники цього Інституту помітили мою особу, вийшли на мене. І, зокрема, попросили допомоги в експертизі справи, яка стосувалась пропаганди насильства: «Може, Ви візьметеся, дасте експертну оцінку» (бо вони зовсім не зналися на цьому). Згодом вони запропонували мені роботу у відділі мистецтвознавства, спеціалістом з порнографії.\nМені це здалося таким абсурдним, що аж цікавим\nОсновною причиною такого рішення стало те, що мене завжди цікавило реальне життя – за межами «гетто» університету. З одного боку, мені подобається ця «теплиця», і я лишилася тут викладати, тому що дуже зручно себе почуваю в Могилянці. І взагалі я називаю себе вічною студенткою, а робота викладачем – гарне прикриття для цього статусу ☺ Але такі виходи в реальність, яка часом страшна і моторошна, потрібні. Ми маємо хоч якось розуміти, що відбувається.\n– Що саме Ви там робили?\n– Я складала висновки щодо належності того чи іншого відео до порнографії, бо поширення, збут порнографії в нас – це кримінальна стаття. Однак у кримінальному законодавстві критерій належності до порнографії фактично не прописаний. Його і неможливо сформулювати, як показала світова юридична практика, тому що існує дуже нестабільна межа між пристойним і непристойним, і в кожному суспільстві вона інша.\nСучасні дослідники культури взагалі говорять про те, що ми перейшли в епоху «онсценності», що змінила ідею обсценності. Особливо з приходом цифрової революції зона того, що має залишатись поза публічною «сценою», постійно зменшується. Однак у порнографії є свої темні сторони – і я їх відкрила для себе, працюючи в Інституті.\nПопри те що Україна є одним з найбільших виробників порнографії (через відсутність захисту прав жінок і банальну бідність населення), всі ці кримінальні справи стосувалися когось в якомусь селі, який скачав якийсь порнографічний ролик, записав його на диск і продав сусідові, котрий часто був підставною особою міліції.\nМені здавалося, що я можу, написавши, що це насправді не є порнографія, допомогти людям, виправити цю несправедливість\nПроте щоб написати звіти, я мала подивитися ці матеріали. Я з покоління перебудови, коли порнографія ототожнювалась із свободою, з відмовою від табуювання репрезентації будь-якого людського досвіду, тож у мене ніколи не було жодних упереджень щодо сексуального змісту. Але я переглядала ці фільми не стільки як користувачка (хоча мені було цікаво спостерігати, яким чином вони на мене діють), скільки як науковець – розуміючи, що це певний жанр зі своїми власними умовностями і межами; зрештою, це специфічна форма рухомого зображення.\nЦе мене настільки «переключило», що я знову почала писати про кіно\nАле вже зовсім по-іншому. І ця абсурдна робота виявилася справжнім відкриттям для мене. Я зрозуміла, що рухоме зображення треба дивитись дуже щільно, що тільки так його можна «читати», а не піддатись його гіпнотичному впливу, тільки так можна відрефлексувати гіпнотизм зображення. І я досі цей метод вдосконалюю, працюю над ним.\n– Як Ви вирішили піти з цього Інституту?\n– У якийсь момент зрозуміла, що не встигаю і не буду пов’язувати своє життя з такою формою порятунку людей. Усвідомила, що це одинична діяльність, а не рішення проблеми, потрібно діяти системно.\nТе, що мене радує: ця робота дала мені можливість допомогти людині, яку я дуже поважаю\nНа жаль, його життя це не врятувало. Був такий правозахисник Дмитро Гройсман, належав до вінницької правозахисної групи. Він розкрив мережу работоргівлі у Вінниці й публічно про це заявив.\nПісля цього, це було в 2011-му році, на нього відкрили кримінальну справу за поширення порнографії, причому абсурдно сфабриковану, й почався суд. Було зрозуміло, що це використовують, щоб припинити його діяльність. Але йому все одно потрібно було захищатися в суді, тож він шукав експерта з порнографії, який виступив би на його стороні.\nПроте всі, до кого він звертався, йому відмовляли. Якимсь чином він вийшов на мене. Оскільки я мала цей досвід, то виступила на суді у якості експерта з боку захисту (Дмитро захищав себе сам). Це було весною 2013-го року. Дмитро сам мені сказав, що це було вагомим внеском у його перемогу. Він виграв суд, але, мабуть, ті, хто розпочали це гоніння, зрозумівши, що таким чином його не зупиниш, вирішили діяти радикальніше.\nДмитро помер влітку 2013 року під час відрядження до Києва за дуже загадкових обставин, офіційно причину смерті встановили як розрив серця. Однак колеги і родичі не прийняли цю версію, не лише тому, що в Дмитра ніколи не було проблем із серцем, а й тому, що в цій справі були навмисне допущені чисельні процесуальні порушення щодо встановлення факту смерті. Близькі Дмитра наполягають, що це було вбивство, але ця справа досі залишається нерозкритою.\n– Справді реальність часом буває моторошною. Проте ця історія з Інститутом судових експертиз розпочалася з Кіноклубу. Розкажіть, будь ласка, детальніше про його створення.\nКіноклуб НаУКМА, 12 вересня 2005. Фото Міріам Фейга-Бунімович\n– Кіноклуб – досвід, принесений з КНУ\nЗ 1979 року там діяв кіноклуб, який організовував електрик – Юрій Ілліч Шостак. У радянські часи існував особливий тип інтелектуалів-робітників.\nІнтелектуальна робота в радянські часи завжди тою чи іншою мірою була своєрідним компромісом з совістю. Бо якщо ти інтелектуал, то потрапляв під усі цензурні заборони. А, виконуючи фізичну працю, можна було зберегти автономію.\nТож Юрій Ілліч, працюючи електриком в КНУ, паралельно показував фільми, причому напівзаборонені. Він був своєрідною і навіть легендарною особою.\nІ це «ноу-хау» я перенесла в Академію, тут Кіноклуб відкрився у 1993-му й став частиною Культурно-мистецького центру. Я в ньому працювала й організовувала покази. Тоді це було дуже непросто: не було інтернету, дістати копії потрібних фільмів на відеокасетах було нелегко, це була майже шпигунська діяльність. До приходу цифрової революції Кіноклуб був унікальним доступом до того, що інакше і не можна було подивитися.\n– Кінознавці, вочевидь, дивляться на кіно по-іншому, ніж звичайні глядачі. Як Ви дивитеся кіно?\n– Я дивлюся фільми не для того, щоб розважитись. Мені цікаво його переглядати, щоб отримати задоволення від того, як я його «розкручу», що в ньому побачу\nОскільки більшість фільмів мене розчаровують (а я можу захворіти, якщо побачу поганий фільм), то я дуже мало дивлюся нового.\nТому я і відмовилася від відвідування кінофестивалів. Зараз про них в мене одна метафора – їсти й не перетравлювати. А фільм – це щось, що робиться, щоб потім з ним побути, обдумати. Ця «ненажерливість» великих фестивальних конструкцій для мене просто неприйнятна.\nУ результаті я зараз практично не дивлюся фільмів, крім кількох, над якими працюю в своїй докторській дисертації. Основний фільм, про який я пишу, – «Тіні забутих предків» Сергія Параджанова. Але я також дивлюся і ранні фільми Параджанова, які він зняв в Україні, і меншою мірою пізні, бо вони занадто досконалі.\nА я люблю, щоб у фільмі були якісь недоліки. Розумію, що це, на перший погляд, суперечить тому, що я щойно сказала про погані фільми, однак, насправді, тут нема суперечності. Я люблю хороші недосконалі фільми, які можна перетворити на щось своє. Коли фільм надто досконалий, лишається мовчки захоплюватись; коли поганий – з ним не хочеться мати жодної справи; я люблю фільми, які можу перетворити на власні сновидіння 🙂\nНасправді я можу дивитися один і той же фільм багато разів, якщо бачу в ньому потенціал для осмислення, можливість прочитати його як сновидіння. Це для мене виклик, і я «намацую» ці можливості багато, багато разів. Тобто для мене важливий саме цей дослідницький процес.\n– Я працювала як кінокритик досить довгий час, слідкувала за українським кіно ще тоді, коли воно було в досить жалюгідному стані. Фільмів було дуже мало, а ті, які знімалися, важко було назвати хорошими. Потім я з кінокритики пішла й зараз мало що дивлюсь з українського кіно.\nПроте був період, кілька років тому, коли я подивилася деякі нові фільми і була приємно вражена. Це були збірки студентських робіт, які випускає Національний центр Олександра Довженка, під назвою «Українська нова хвиля». У мене була перерва між переглядами українського кіно приблизно десять років, тож, дивлячись їх, я мала хорошу можливість порівняти (бо коли людина в кінокритиці весь час, це буває складно).\nНа прикладі студентських робіт я зрозуміла, що українське кіно зробило дуже великий крок вперед. І що цікаво, серед цих робіт здебільшого жінки-режисери. І це ще один великий крок, тому що режисура вважалася чоловічою професією. Це вселило в мене надію.\nЗагалом, в українській кінокритиці довгий час було прийнято говорити про наше кіно з плаксивими інтонаціями, в позиції жертви (або з презирливими інтонаціями в позі прокурора). Я не вважаю, що це правильно.\nТак, був трагічний досвід: як українське кіно, яке було досить потужним творчо-виробничим комплексом в радянські часи і пережило ще мало досліджений вибух «багатокартиння» на початку 1990-х, раптово розвалилося; як були втрачені кадри; як ті кадри, які лишилися, почали робити халтуру; як нічого не виходило.\nАле треба дивитися в майбутнє. А ми, навпаки, часто засліплені, пам’ятаючи лише досвід минулого і проектуючи його вперед\n– А чи має українське кіно йти за тенденціями західного чи варто створювати своє?\nІ для українського кіно це найважливіше зараз: щоб пішов процес, щоб знімали багато фільмів, щоб були комерційні, посередні, якісні, неякісні, масові, елітарні, фільми, які імітують Голівуд і які імітують європейське авторське кіно, і ті, які намагаються знайти свій стиль. І щоб серед цього всього кінематографічного процесу народився один, а бажано два-три справді видатних фільми.\nЗвісно, потрібно цей процес налагоджувати. Тому я й не люблю цей сучасний дискурс зі сльозами.\nНе допомагає просто плакати, потрібно щось робити. І бажано ще й собі казати: «Ми зможемо це зробити». Цього якраз і бракує в дискурсі навколо кіно\nТому що вважається: що трагічнішу картину ми намалюємо, то більше нас пожаліють і щось дадуть. Але насправді немає того, хто нас жаліє. Тож нехай буде процес і нехай буде різне: погане, хороше й геніальне. Але геніальне, яке зазвучить і «вистрілить», зазвичай з’являється тоді, коли якраз є цей процес і є різноманіття.\n– Розкажіть, будь ласка, про Вашу публікацію в збірці «Кінематографічна ревізія Донбасу». Який образ там конструювався і чи мало це вплив на ті події, які ми маємо нині?\n– Стаття, яку я туди помістила, – це частина моєї докторської дисертації, що визріває. Вона присвячена фільму Параджанова, який він зняв безпосередньо перед «Тінями забутих предків», – «Квітка на камені». Події кінострічки відбуваються на Донбасі.\nЦей фільм вийшов на екрани 1962 року, тому я аналізую в ньому візуальні коди відлиги. Але також показую, яким чином кристалізувався стиль Параджанова вже на цьому ранньому фільмі, котрий всі тільки сварили, включно із самим Параджановим. Це той парадоксальний випадок – «Параджанов до Параджанова» – який мене особливо зачаровує, це «фільм-монстр» з ознаками геніальності.\nЗагалом, поява Параджанова-генія – це загадкове явище, якому не існує жодних аналогів в історії кіно, і, ширше, в історії мистецтва\nВважається, що геніальність або є, або її немає. А так, щоб половина фільмів – абсолютна посередність, а друга половина – абсолютна геніальність, просто не буває. Тим не менше, Параджанов – це втілений доказ того, що таке буває. І повна загадка.\nМоя теза полягає в тому, що Параджанов-геній був від самого початку, просто він працював з непараджанівським матеріалом. І ті ж самі методи на підходящому матеріалі, у «Тінях забутих предків», спрацювали. Хоча все, насправді, набагато складніше…\nУ шахтарському фільмі Параджанов зі своїм нелінійним мисленням намагається вкластися в рамки лінійного тексту. Крім того, з фільмом пов’язана й моторошна історія. Цей фільм починав знімати інший режисер – Анатолій Слісаренко. Але його відсторонили, коли він фактично вбив на знімальному майданчику головну актрису, юну зірку українського кіно Інну Бурдученко. Він тричі посилав її в палаючий барак, і на третій раз той обвалився. Параджанов отримав залишки фільму й переробив його на свій лад, зробивши дещо макабричний колаж із соцреалізму, який переходить в сюрреалізм.\n– І яким Донбас постає у Параджанова?\n– У цій статті я не дуже багато розповідаю саме про Донбас. Я більше розказую про трансформацію образу шахтаря. Тому що радянське уявлення про шахтаря насправді нецілісне, воно проходить кілька етапів. Є сталінський період і є періоди «відлиги», «застою». Увесь цей час образ шахтаря змінюється.\nУ період «відлиги», наприклад, шахтар перестає бути стахановцем, «надлюдиною» і стає творцем, художником – таким його і зображає Параджанов (але також інші режисери цього періоду)\nУ період «застою» шахтар, і ширше – робітник, ще далі відходить від фізичної праці. Це вже мислитель, але швидше детективного типу, ніж філософського. Він розмірковує над загадкою якогось невиразного злочину, який він намагається розгадати, не усвідомлюючи, що йдеться про його власне зникнення.\nСловом, моя стаття, мабуть, найбільш химерна з усього збірника ☺ Бо я справді більше говорю про Параджанова, ніж про Донбас. І тут є ще один перехід між уявним і реальним: Донбас для Параджанова – це ще й факт біографії. Частину свого тюремного ув’язнення (до речі, його, зокрема, звинуватили в поширенні порнографії) він провів у трудових таборах на Донбасі.\n– Хотілося поговорити не тільки про роботу. Тож розкажіть, будь ласка, яке Ви маєте хобі?\n– Класичного хобі в мене немає. Тому що я настільки заглиблена в роботу, що навіть коли не працюю, я працюю. І спеціально виділяю час на відпочинок, щоб потім ефективніше працювати. Проте є в мене одна річ, яку можна було б назвати хобі – писання щоденника. Хоча це теж робота, але вона не потрапляє в категорію продуктивної, соціально корисної праці, тож, мабуть, її можна зарахувати до хобі.\nЯ вважаю, що наше головне завдання в житті – самопізнання. У мене така настанова: ми несемо відповідальність за те, щоб знати, що ми таке. І цей процес насправді нелегкий. Це може здатися дуже егоїстичним. Можуть запитати: а як же щодо відповідальності перед іншими, близькими і далекими? Як щодо того, щоб рятувати чи принаймні покращувати світ? Але є ціла традиція мудрості, яка каже: «Хочеш покращити світ – почни з себе».\nЦю мудрість я почерпнула у свого улюбленого філософа – Теодора Адорно. Хоча знаю, що це ціла традиція. Я серйозно задумалася, наскільки це важливо. Тому що якщо подивитися на способи покращити світ і чому вони зазнавали поразки, то причина здебільшого в тому, що люди, які брали на себе ці благородні наміри, не вважали за потрібне працювати над собою.\nВони завжди бачили проблеми ззовні, а не всередині. А часто ми хочемо змінити світ, щоб тільки не змінювати себе, щоб не бачити в собі того, що є проблемою. Часто наша діяльність назовні – це втеча від себе\nЯ, навпаки, дуже глибоко занурююсь у свій внутрішній світ (можливо, це в мене такий етап в житті) і описую цей процес у щоденнику. Це і пристрасть, і необхідність. Одразу скажу, що пишу лише для себе, не для нащадків. Мені цікаво їх перечитувати, але я не хочу, щоб їх хтось ще читав. Це дає мені змогу бути в них максимально чесною.\nЦе та лабораторія, в якій я працюю над собою. А ще, спосіб пізнати себе, і якщо не змінити світ на краще, то принаймні не зробити його гіршим ☺ Тож у мене дуже скромна програма. Прагну принаймні побачити ті сторони, які можуть завдати цьому світові шкоди, і спробувати опрацювати їх якоюсь мірою в цьому закритому, внутрішньому світі.\n– Я передала Кіноклуб молодшому поколінню, але підтримую з ними зв’язки. Це невеличка, але дуже цікава спільнота кіноманів. Вони зацікавлені в тому, щоб Кіноклуб продовжував існувати, шукають нові форми роботи, взаємодії. Водночас у Могилянці є багато людей, яких теж цікавить кіно, але, на жаль, деякі з них навіть не підозрюють про те, що в нас існує Кіноклуб.\nТак от, хотіла б наголосити, що Кіноклуб – це унікальний майданчик для любителів кіно; він відкритий до співпраці, перебуває у пошуку. Як на мене, його потрібно перетворити не просто на місце показів фільмів, а саме на клуб однодумців, тобто робити наголос на ефекті присутності – зустрічі, обговорення. Тому що сьогодні, після цифрової революції, не вистачає не доступу до фільмів, як було раніше, а розмови.\nМи живемо в атомізованому суспільстві дистанційної взаємодії, і в цьому суспільстві існує певний голод за присутністю\nА коли люди збираються, і особливо коли їм разом цікаво, – це справжня магія розмови, від якої народжуються нові бачення. Кіно до цього стимулює, у нього великий потенціал колективного досвіду.\nДякуємо за фото Олесі Моргунець-Ісаєнко, Міріам Фейга-Бунімович


Компанія CoolPad представила в Китаї новий смартфон під ім’ям Cool M7 (POL-A0). Пристрій виконаний у дизайні схожому з Apple iPhone 7 і iPhone 7 Plus. Це не перший китайський смартфон, що наслідує флагмани від Apple – подібне виконання ми вже бачили раніше у моделей OnePlus 5 і Oppo R11.\nCoolPad Cool M7 виконаний в металевому корпусі з габаритами 151,16 на 74,32 на 6,9 мм при вазі 152 грами. Гаджет працює під управлінням операційної системи Android 7.0 Nougat з фірмовою оболонкою Cool UI 8.0.\nСпецифікації Cool M7 включають наявність 5,5-дюймового IPS-дисплею з підтримкою Full HD (1920 на 1080 пікселів) дозволу. Всередині смартфона встановлений 2ГГц восьмиядерний процесор Qualcomm Snapdragon 625 MSM8953 в парі з ГПУ Adreno 506. Конфігурація пам’яті представлена 4ГБ ОЗУ і 64ГБ ПЗУ без можливості розширення.\nСпереду Cool M7 встановлена 13МП селфи-камера з апертурою F/2.2 і 79,8-градусними ширококутними лінзами. На задній панелі розташована 12МП основна камера з LED-спалахом, автофокусом і апертурою F/1.8.\nНовий смартфон має на борту слоти Dual SIM (nano + nano) і підтримує роботу в мережах 4G VoLTE. Живлення пристрою забезпечує вбудована батарея на 3200 маг з функцією швидкої зарядки.\nВартість CoolPad Cool M7 складе близько $400. Смартфон надійде в продаж на ринку Китаю з 26 серпня.\nCoolpad представила доступний смартфон Note 5 Lite C\nZTE представила доступний смартфон Small Fresh 5