Повернуто спадщину Лесі Петлюри | Газета «День»\nПовернуто спадщину Лесі Петлюри\n2 лютого, 2012 - 00:00\nФОТО З САЙТА GAZETA.UA\nЛеся (Лариса) Петлюра (1911—1942) — єдина дочка Симона Петлюри. До 100-річчя з дня її народження видано збірку листів та інших творів (Леся Петлюра. Народе мій, улюблений... / НАН України, Нац. б-ка України ім. В.І.Вернадського ; підгот. до вид., переднє сл., упорядкув. Т. І. Ківшар. — К., 2009). Ці матеріали вперше побачили світ завдяки копіткій праці київського історика, доктора історичних наук, викладача, старшого наукового співробітника Інституту біографічних досліджень Національної академії наук України Таїсії Ківшар. Книга не надходила до вільного продажу, але близько 70 відсотків її тиражу надійде до українських бібліотек. Видання містить розлогі супровідні тексти й пояснення.\nПостать Лесі Петлюри залишається все ще маловідомою широким колам української громадськості. Саме тому її творчий доробок — вірші, статті, епістолярій, малюнки — заслуговує оприлюднення, оскільки засвідчує патріотизм багатогранної людини, неабияку обдарованість Лесі, яка ніколи не втрачала надії на те, що Україна прийде до незалежності, що буде звільнено народ, до якого вона належала і який так безмежно любила. Всі відомості про її короткий життєвий шлях указують на те, що вона була гідною донькою свого народу й заслуговує на пошану. Лесі довелося пережити страшні часи — підступне вбивство її Батька й подальший блюзнірський процес над убивцею, який назавжди залишився ганьбою французької Феміди. Практично всі матеріали, вміщені в книжці, друкуються вперше. А саме видання вийшло мізерним для України тиражем (300 примірників) і зараз є недоступним для охочих його придбати.\nДля читачів збірка листів Лесі Петлюри є цікавою не лише з огляду на родинну приналежність її авторки. Перед нами постають цікаві подробиці життя Європи минулих років. Головним чином ідеться про Францію та Чехію періоду 1920—1930 рр. У своїх листах та нотатках Леся вмістила спостереження, які стосуються культури, літератури, життя емігрантів, моди й певних деталей повсякденності. Крім того, замолоду авторка належала до пластунів і тому до кінця життя виявляла цікавість до пластунського життя як українців за кордоном, так і інших скаутів-побратимів.\nНадзвичайно важливими є встановлені професором Ківшар нові факти — уточнення місця й дати народження Лесі Петлюри, а також дати її смерті. Про це, зокрема, свідчить віднайдений авторкою-упорядником актовий запис метричної книги церкви Святої Живоначальної Трійці в Троїцькій слободі Троїцького подвір’я Москви за 1912 рік, зроблений 23 вересня (6 жовтня) в день хрещення Лесі Петлюри. Згаданий храм є стародавнім — його засновано в XVII сторіччі, він і досі чинний. Батьки Лесі офіційно оформили свій шлюб більше як через три роки після її народження. Зображення будинку №3 у Другому Волконському провулку в центрі Москви, збудованого архітектором Жеріховим, де мешкала родина Петлюр, теж можна знайти в книзі. Але одним із найпомітніших результатів наукових розвідок Таїсії Ківшар можна вважати те, що відтепер роки життя Лесі стали достеменно відомі всім (1911—1941). Це є дуже важливим, адже остаточно з’ясовані професором Ківшар дані відрізняються від дат, зазначених на могилі Лесі Петлюри на кладовищі Монпарнас у Парижі.\nЧим же цікава для нас сьогодні донька легендарного Петлюри? Леся здобула непогану освіту. Прекрасно володіла французькою. Але її життя було затьмарене важкою хворобою легенів. Саме це стало причиною її передчасної смерті у віці 29 років. І 22 з них вона «провела на скитальщині», як зазначалося в одному з некрологів. Леся пішла з життя у містечку Камбо на півдні Франції. Саме там хвороба примушувала її проводити багато часу, адже в Камбо знаходилася лікарня-санаторій для хворих на сухоти... З липня 1941 р. важкохвора Леся майже не виходила на вулицю, але пильно слідкувала за військово-політичними подіями Другої світової війни. Її особливо хвилювала доля сплюндрованої більшовиками й гітлерівцями України, оскільки вона сподівалася пережити війну й повернутися на рідну землю.\nЦінністю книги є біографічно забарвлений зріз епохи та змога доторкнутися до нерозкритих досі родинних таємниць Симона Петлюри. Саме під таким кутом зору й варто розглядати цю роботу Ківшар. Основними адресатами листів Лесі Петлюри є її матір Ольга Опанасівна Петлюра, яка набагато пережила свою дочку, та троюрідна сестра Олександра Степанівна Сірополко, що померла в Празі 1996 року у віці 90 років.\nОсобливу цінність рецензованого видання становлять безліч оригінальних документів та фотографій, уперше відтворених у вигляді репродукцій. Лише професорові Ківшар ми завдячуємо тим, що це видання нарешті побачило світ. Зараз авторка працює над аналогічним виданням, присвяченим дружині батька української незалежності — Ользі Петлюрі.


15 серпня всі центри вакцинації в Нижній Австрії припиняють свою роботу - Голос українською - Україна|ЄС|NATO\nГоловна/Новини з Австрії/15 серпня всі центри вакцинації в Нижній Австрії припиняють свою роботу\nУ понеділок земельні радники Штефан Пернкопф (віце-президент) і Ульріке Кенігсбергера-Людвіг провели «круглий стіл» з представниками лікарів, Червоного Хреста і адміністрації землі. Одним з результатів стало те, що всі «центри» вакцинації в Нижній Австрії будуть закриті 15 серпня.\nЗ цього моменту вакцинація буде проводитися тільки в медичних установах\nТочно так же буде відбуватися і ревакцинація, яку передбачається робити через дев’ять-дванадцять місяців після останнього уколу. Імунізацію, швидше за все, організовує Австрійська лікарняна каса (Österr. Gesundheitskasse – ÖGK), так як у них є необхідні дані про пацієнтів.\nБільше половини вакцинації в Нижній Австрії вже було забезпечено лікарями у себе в практиках. Однак деякі медики скаржаться на нерівномірний розподіл вакцини і «залишковий» принцип по відношенню до них.\n«Якщо фармацевтичні компанії перестануть постачати вакцини нам, то природно нам нічим буде прищеплювати», – попереджають лікарі.\nСправа в тому, що деякі виробники вакцин перенаправили поставки вакцин в Японію, щоб могла відбутися Олімпіада. Це в черговий раз привело до виникнення проблем з поставками в інші країни.\nПоки не зовсім зрозуміло скільки в підсумку обійдуться такі центри бюджету. «Існує принципове рішення про виділення 75 мільйонів євро», – пояснює радник провінції Кенігсбергера-Людвіг. В принципі закон передбачає перевищення до 20 відсотків. Однак остаточний розрахунок в даний час неможливий.


Методологічний семінар «Особистість в умовах кризових викликів сучасності»\nЗгідно з планом роботи Національної академії педагогічних наук України 24 березня2016 року у м. Києві (вул. Січових Стрільців 52-Д, IVповерх, зал засідань)відбудеться методологічний семінар на тему «Особистість в умовах кризових викликів сучасності».\nРобота семінару відбуватиметься за такими напрямами:\n1. Теоретико-методологічні проблеми розвитку і саморозвитку особистості в умовах кризових викликів сучасності.\n2. Особистість і спільнота в екстремальних умовах та кризових ситуаціях.\n3. Психологія розвитку особистості: подолання сегрегації та стагнації.\n4. Психологія відновлення особистісного ресурсу і подолання наслідків психотравматизації.\n5. Сучасні тенденції розвитку прикладної психології.\nПланується електронне видання матеріалів методологічного семінару.\nДля участі у роботі семінару до 10 березня 2016 року просимо подати тему виступу (1 примірник) разом із відомостями про автора(ів) (на окремому аркуші) та статтю на адресу: 04053 Київ, вул. Січових Стрільців, 52-А, Відділення психології, вікової фізіології та дефектології, Президія НАПН України, вченому секретарю Г.В. Гуменюк.\nВимоги до оформлення статей для публікацій:\nТекст обсягом до 12 сторінок українською мовою оформляється відповідно до стандартних вимог – редактор Microsoft Word 2007, 2010, 2013, шрифт 14 звичайний; гарнітура Times New Roman, інтервал 1,5; відступ абзацу 1,25; поля з усіх боків 2 см; формат А 4.\nРозміщення тексту: заголовок великими літерами симетрично посередині; через 2 інтервали, посередині, прізвище та ініціали автора(ів); через 2 інтервали, вирівнювання за шириною, анотації українською, російською та англійською мовами (до 600 символів кожна); через 2 інтервали, вирівнювання за шириною, ключові слова; через 2 інтервали, вирівнювання за шириною, текст виступу; після тексту виступу подається список використаної літератури, на яку є посилання в тексті; ілюстрації виконуються за допомогою векторної графіки безпосередньо в тексті.\nАвтори без наукового ступеня подають обов’язково рецензію на статтю наукового керівника (доктора/кандидата наук).\nУ відомостях про автора(ів) слід зазначити: прізвище, ім’я, по батькові; науковий ступінь, учене звання; посаду та місце роботи (повна назва організації або установи без скорочень); тематичний напрям роботи семінару (номер та назву секції); повну назву теми доповіді; контактний телефон; Е-mail.\nТекст статті (файл 1) і відомості про автора(ів) (файл 2) надсилаються також в електронному форматі на адресу: 4813789@ukr.net; назва файлу – прізвище першого автора латиницею.\nДовідки за телефоном: (044) 481-37-89.


§ 29: На цьому я кінчаю другий, головну частину мого дослідження в надії,\nНа цьому я кінчаю друге, головну частину мого дослідження в надії, що, наскільки можливо при перший повідомленні що ніколи раніше не висловлюваної думки, - тому вона не може бути цілком вільна від слідів індивідуальності, в якій вона зародилася, - мені вдалося показати, що цей світ, де ми живемо і існуємо, є в своїй суті цілком воля і одночасно цілком уявлення ; що це подання вже як таке припускає форму, а саме об'єкт і суб'єкт, і таким чином щодо; і якщо ми запитаємо, що залишається після усунення цієї форми і всіх підпорядкованих їй форм, які висловлюються законом підстави, то це toto genere, відмінне від подання , не може бути нічим іншим, крім волі, яка тим самим і є справжня річ у собі. Кожен виявляє себе як цю волю, в якій складається внутрішня сутність світу, так само, як він виявляє себе як суб'єкта, що пізнає, представлення якого є весь світ, що існує, отже, тільки по відношенню до свідомості суб'єкта як своєму необхідному носію. Отже, кожен є сам в цьому подвійному аспекті весь світ, мікрокосм, і цілком і цілком знаходить в собі самому ці обидві сторони світу. І те, що він пізнає як свою власну сутність, вичерпує і сутність всього світу, макрокосм: таким чином і світ, як і сама людина, є повністю воля і повністю уявлення і більше не залишається нічого. Ми бачимо, що тут філософія Фалеса, в яку споглядали макрокосм, і філософія Платона, в яку споглядали мікрокосм, збігаються, оскільки об'єкт обох виявляється одним і тим же. - Але більшу повноту, а завдяки цьому і велику переконливість все, викладене в перших двох книгах, отримає в двох наступних, в яких, як я сподіваюся, ряд питань, чітко або смутно виникали в нашому попередньому викладі, отримає задовільну відповідь.\nТут же ми розглянемо один з таких питань, оскільки він, власне кажучи, може бути поставлений лише до тих пір, поки ми ще повністю не вникли в сенс передував викладу, і тому може служити його поясненням. Це наступне питання. Кожна воля - воля до чогось, у неї є об'єкт, мета її воління; так що ж, зрештою хоче чи до чого прагне воля, яку нам представляють як сутність в собі світу? - Це питання, як і багато інших, заснований на змішуванні речі в собі і явища. Тільки на явище, що не на річ у собі, поширюється закон підстави, вид якого представляє собою і закон мотивації. Вказати підставу можна всюди тільки для явищ як таких, для одиничних речей, але не для самої волі і не для ідеї, в якій вона адекватно об'єктивується.\nТак, для кожного окремого руху, або взагалі зміни в природі, слід шукати причину, тобто стан, який необхідно викликало це зміна, але ніколи не слід шукати причину самої сили природи, що відкривається в даному і в незліченних подібних йому явищах; тому досконала безглуздість, яка може виникнути тільки з недостатньою розважливості, питати про причину тяжкості, електрики і т. д. Лише в тому випадку, якби було доведено, що тяжкість, електрику - не є первинні особливі сили природи, а тільки способи прояви якоїсь більш загальної, вже відомої сили природи, можна було б задавати питання про причину того, що ця сила природи створює тут явища тяжкості, електрики. Все це детально пояснено вище. Так само кожен окремий акт волі індивіда, що пізнає (який сам - лише явище волі як речі в собі) має мотив, без якого цей акт не був би здійснений; однак подібно до того як у матеріальній причини міститься тільки визначення того, що прояв тієї чи іншої сили природи має статися в цей час, на цьому місці, стосовно до цієї матерії, так і мотив визначає тільки акт волі пізнає істоти в цей час, на цьому місці, за цих обставин як щось цілком одиничне, але аж ніяк не те, що це істота взагалі хоче, і хоче саме таким чином - це прояв його умопостигаемого характеру, який у якості самої волі є річ в собі, безосновеїг і знаходиться поза області закону підстави. Тому у кожної людини постійно є цілі та мотиви, якими він керується у своїх діях, і він завжди може дати звіт у своїх окремих вчинках, а проте якщо запитати його, чому він взагалі хоче або чому він хоче існувати, то він не знайде відповіді, більш того, питання здасться йому безглуздим: і в цьому виразиться, власне кажучи, свідомість того, що він сам не що інше, як воля, воління якої, отже, взагалі зрозуміло само собою і потребує найближчому визначенні допомогою мотивів тільки в своїх окремих актах для кожного тимчасового моменту.\nСправді, відсутність мети, кордонів відноситься до сутності волі в собі, бо вона - нескінченне прагнення. Цього ми вже торкалися вище, говорячи про відцентрової силі; найпростіше це виявляється на найнижчому щаблі об'єктності волі, у тяжінні, постійне прагнення якого при очевидній неможливості кінцевої мети кидається в очі. Бо навіть, якщо б відповідно бажанням тяжіння вся існуюча матерія об'єдналася в одній брилі, в глибині її тяжіння, прагнучи до центру, все ще боролося б із непроникністю в якості твердості або еластичності.\nТому прагнення матерії можна тільки стримувати, але не задовольнити чи утихомирити. Саме так йде справа і з прагненням всіх проявів волі. Кожна досягнута мета - початок нового шляху, і так до нескінченності. Рослина підносить своє явище від зародка через стовбур і лист до квітки і плоду, який також служить лише початком нового зародка, нового індивіда, знову проходить той же шлях, і так у нескінченності часів. Такий же життєвий шлях тваринного: породження - його вершина, досягнувши якої життя першого індивіда швидко чи повільно згасає, а новий служить природі запорукою збереження виду і повторює те саме явище. Як явище цього безперервного прагнення і зміни слід розглядати і постійне оновлення матерії організму, яке фізіологи перестають тепер вважати необхідним відшкодуванням витраченого при русі речовини, так як можливий знос машини ніяк не може служити еквівалентом постійного припливу харчування: вічне становлення, нескінченне протягом відноситься до прояву сутності волі. Те ж виявляється, нарешті, в людських прагненнях і бажаннях, які вселяють нам, що їх здійснення - кінцева мета воління; але варто їх тільки здійснити, як вони втрачають своє значення і тому скоро забуваються, застарівають і в сутності, хоча ми і не зізнаємося в цьому, відкидаються як зниклі ілюзії; щастя, якщо залишилося ще, чого бажати і до чого прагнути, щоб не припинялася гра вічного переходу від бажання до його задоволення, а від нього до нового бажанням, - гра, швидкий хід якої називається щастям, повільний - стражданням; щоб не настало той стан, який перетворюється на жахливу, мертвящую життя нудьгу, в томливу тугу, позбавлену певного об'єкта, в вбивчий languor32. - Внаслідок усього цього воля там, де її осяває пізнання, завжди знає, чого вона хоче тепер, чого вона хоче тут, але ніколи не знає, чого вона хоче взагалі; кожен окремий акт має мету, але загальне воління її не має, так само, як кожне окреме явище природи визначається для свого виникнення на цьому місці, в цей час достатньою причиною, але що відкриває себе сила взагалі причини не має, бо вона - щабель прояви речі в собі, безосновной волі. - Єдине самопізнання волі в цілому - це подання в цілому, весь спостережуваний світ. Він - її об'єктність, її одкровення, її дзеркало. Те, що світ висловлює в цій якості, складе предмет нашого подальшого розгляду \_\nІнформація, релевантна "§ 29"


Відвідайте нову Швейцарію: готелям, якими керують роботи, потрібні не дороги та автомобілі, а лами, кози та захоплюючі декорації\nГоловна » Статті останніх новин » Новини галузі » Відвідайте нову Швейцарію: готелям, якими керують роботи, потрібні не дороги та автомобілі, а лами, кози та захоплюючі декорації\nОстанні новини Європи • Останні міжнародні новини • Розбити подорожі Новини • Ділова поїздка • Індустрія гостинності • Готелі та курорти • Новини галузі • засідання • Люди • Останні новини Швейцарії • туризм • Оновлення місця подорожі • Новини туристичного дроту • Актуальні\nФото: Елізабет Ланг\nЦікавість, можливості спілкування, торгові переговори, які зібрали готельєрів та понад 100 партнерів на виставках, допомогли готельній індустрії разом після майже 600 днів спокійної відсутності через безперервні обмеження Корони.\nHalle 550 подалі від звичних блискучих і гламурних 5-зіркових готелів у Цюріху, де зазвичай проводяться подібні саміти.\nПерший у Швейцарії самміт гостинності Hotellerie Suisse, організований місцевим торговим виданням Hotelrevue, залучив понад 1152 учасників цього тижня.\nЗахід підкреслив важливість особистого діалогу в нашому новому світі цифровізації та домашнього офісу.\nЗал 550 - це місце в Цюріх Ерлікон.\nСаміт гостинності став першим у своєму роді у Швейцарії з часів пандемії COVID-19 у березні 2010 року\nДля того, щоб відвідувачі були в безпеці, кожен мав пред’явити сертифікат про щеплення (зелений пропуск). Для тих, хто не щеплений, був необхідний негативний тест на COVID-19.\nНа диво, після проїзду через контрольно -пропускний пункт у Галле 550 не було політики щодо масок. Це викликало у лікарів дещо скептичне ставлення, але учасники були дуже задоволені.\nБез маски замість дихання - у гармонії з рухами.\n“Краще разом” було кредо президента Hotellerie Андреаса Цюлліга у його вступній промові.\n«Нам потрібно розробити нові стратегії після пандемії, так само, як ми взяли кризове управління в руки з творчими ідеями. Як готельєри та підприємці, ми не лише лідери, а й ті, хто визнає тенденції та відчуття можливостей і діє з передбаченням.\nЯк буде виглядати швейцарський туризм після пандемії?\nАле те, що справді потрібне індустрії гостинності, авіакомпаніям та індустрії туризму, - це фраза оптимізму.\nБуло багато розмов про інновації та цифровізацію, але чого насправді хотіли учасники?\nРобот для реєстрації?\nЦе вже минуле і обговорювалося багато років тому. Що нам справді потрібно в нашому пост -пандемічному світі?\nВсе, що нам потрібно після багатьох карантинів, залишаючись вдома, - це обійми.\nПодорожуючим більше, ніж будь -коли, потрібна широка посмішка та теплий прийом на стійці реєстрації, вона така проста.\nОднак справжньою новинкою став роботизований міні -бар (від компанії Robotise, Німеччина), який доставляв бажаний напій прямо в кімнату для гостей.\nМоє питання скільки буде коштувати цей робот?\nПроста відповідь полягала в тому, що робот коштував стільки ж, скільки офіціант.\nАле це може варіюватися від місця високої заробітної плати, яка виплачується в Швейцарії, до заробітної плати, виплаченої в країнах з низькими витратами, як в Азії.\nАле чи добре, коли під час пандемії приходять маскировані роботи, які подають ваші напої, залишаючи беззвучно знову, поки батареї вистачать?\nПанельні дискусії з 84 спікерами, які взяли мікрофони, були ключовими елементами Саміту гостинності 2021 року\nНайбільше постраждав туризм, коментує Урс Кесслер, генеральний директор Юнгфрауен Банен, в дискусії про те, коли повернеться міжнародний ринок.\nВнутрішній ринок Швейцарії з минулого року (2020) різко впав.\nШвейцарці знову їдуть за кордон. Однак швейцарський туризм отримує відмінні показники з Німеччини, Бельгії та ОАЕ.\nДо пандемії у Швейцарії більше 70% кімнат для гостей займали гості з Азії.\nПовернення китайських гостей після Олімпійських ігор стане вирішальним. Швейцарія має два перспективних проекти в Азії на наступний рік. У швейцарському туризмі працюють рекламні працівники з Китаю, Індії, Південно -Західної та Південно -Східної Азії. За словами інсайдерів, у цьому регіоні величезний туристичний попит.\nРинки, такі як Індія, Південно -Східна Азія та Бразилія, повернуться. Напевно, Індія змінила б гру для Швейцарії. Але вакцинація є ключовим питанням у поєднанні зі складним і простим оформленням візи.\nГалле 550 в Цюріху: Місце проведення саміту гостинності\nМи живемо в умовах диктатури через невакцинацію каже Дітер Вранк, генеральний директор Swiss International Airlines: 90 % нашої каютної бригади вакциновані, але ми повинні задовольнити тих, хто не щеплений.\nПостійна зміна умов під час подорожі - величезна проблема. Вакцинація - це ключовий квиток для здобуття солідних позицій. Багато рейсів порожні, але як тільки карантин скасовується - бронювання стрімко зростає.\nНа щастя, ми отримуємо все більше і більше груп із США. Кількість гостей з Америки настільки ж висока, як і до пандемії.\nАле ми все ще не можемо подорожувати до Америки, і ми не можемо продовжувати без довгострокової подорожі до США. Без вантажних рейсів ми мали б порожні рейси на половині наших американських маршрутів.\nДілові рейси повільно відновлюватимуться, але ми очікуємо мінус 30 % до 2023 року. Ми мали рекордний 2019 рік із 53 мільйонами прибутку.\n2022 рік також не повернеться до нормального- але Європа розвивається; 2 місце в США і 3 місце в Азії пояснює Vranckx. Ми знаходимося в ситуації, коли не можемо багато вкласти в інновації.\nЦіни на авіаквитки залишаться незмінними, каже Вранкс, генеральний директор Swiss.\nСаміт гостинності 2021\nУ той час як Мартін Найдеггер, директор Швейцарського туризму, просить усіх сказати: «Вакцинуйтесь, це не круто, але важливо». У нас немає часу чекати в нашому секторі. Закінчився туризм.\nНайдеггер впевнений, що міжнародні ринки повернуться до 2023 року. Швейцарія - країна преміум -класу для відвідувачів. Він має якість, це не питання маркетингу.\nДля бізнесу MICE сезон 2019 закінчився колосально.\nНічого подібного не залишилося, і ми говоримо про обсяг мізерних 5 % у 2021 році.\nЗараз також потрібно менше працівників.\nАле чи може бізнес Мишей вижити?\nГотельна індустрія MICE у Швейцарії буде змушена бронювати на таких платформах, як booking.com, hrs, тоді як молоді люди можуть відвідати Google, щоб забронювати готелі для конференцій.\n48% бронювань здійснюються за допомогою мобільних платформ відповідно до мобільних. Конференц -готелі можна також забронювати через Amazon або Meetings Select, що залишає величезний вплив на організаторів зустрічей.\nНайкращий готель року був вперше представлений Наді та Патрік Фогель із казкового готелю "Браунвальд" (4 зірки).\nБуло багато розмов про інновації та оцифрування, але у цього готелю навіть немає дороги, щоб туди потрапити.\nБраунвальд не має автомобілів.\nБраунвальдбан доставляє вас кожні півгодини від станції долини. Вас вітають Лами, Кози, проходячи "міст Золотих Коз".\nВас чекають щасливі корови, зайняті кури, що вистрибують кроликів, і захоплюючі краєвиди.\nЧому «Казковий готель»?\nДавним -давно в ресторані маленька дівчинка голосно плакала і зупинилася лише тоді, коли власниця Фрідолін Фогель пообіцяла розповісти їй казку.\nДосі ця традиція живе і щодня відзначається Наджею і Патріком Фогелем. Заслуженим! ВІТАЄМО!\nCDC опублікував термінове повідомлення для будь -якого американського ...


Характеристика основних флористичних царств — Студопедія\nХарактеристика основних флористичних царств\nА.Л. Тахтаджян виділяє 6 флористичних царств: Голарктичне, Палеотропічне, Неотропічне, Капське, Австралійське, Голантарктичне.\nГоларктичне царство саме значне за площею, охоплює Європу, північну частину Африки приблизно до 20 пн.ш., тобто включаючи Сахару, Аравійський півострів за виключенням його південно-західної частини, далі його кордон йде по Інду, по Гімалаях. В Північній Америці воно займає всю позатропічну частину, його південна частина йде на півдні по краю Мексиканського нагір’я. Голарктичне царство займає більше половини всієї суші. Має більше 30 ендемічних родин, переважно невеликих, з одного роду. Ми живемо в цьому царстві, тому знаємо родини магнолієвих, лаврових, барбарисових, букових, березових, горіхових, гвоздикових, хрестоцвітих, розоцвітих, бобових, жовтецевих, лободових, гречкових, вербових, верескових, первоцвітих, мальвових, молочайних, зонтичних, крушинних, горечавникових, бурачникових, норичникових, губоцвітних, дзвоникових, складноцвітих, лілійних, ірисових, орхідних, ситникових, осокових, злакових з покритонасінних, соснових та ялівцевих з хвойних, аспленієвих та поліподієвих з папоротей. В більшості цих родин багато родів та видів, що не виходять за межі царства.\nПалеотропічне царство охоплює Африку (за виключенням її північної, голарктичної частини і крайнього півдня, що належить до особливого Капського царства), Мадагаскар, Південну Азію, острови Тихого океану, включаючи Зондські, Філіппінські, Нову Гвінею, Нову Каледонію, Мікронезію, Полінезію,Меланезію та Гавайські. Нараховує до 40 ендемічних родин рослин, з яких найбільш відомі 4: непентесові (включаючи комахоїдні рослини роду непентес), бананові, панданові та флагерярієві.\nНеотропічне царство займає тропічну Південну та Центральну Америку, а також південну частину півострова Флорида. Має 25 ендемічних родин. Велика подібність з Палеотропічним царством свідчить про те, що флора Нового світу йде коренями в Старий світ. Спільні родини: анонових, лаврових, перечних, кропивних, пасифлорових, бомбаксових, молочайних, ризофлорових, міртових, анакардієвих, сапиндових, мальпігієвих, протейних, бигнонієвих, орхідних, арекових. Загальних родів не менше 450. Ряд родин поширені ширше в Неотропічному царстві, ніж в Палеотропічному. Це пасифлорові, молочайні, фітолакові, никтагінові, пасльонові, міртові. Найбільш характерні для Палеотропічного царства анонові, ебекові, асклепіадонові, гарбузові. Кілька майже ендемічних родин Неотропічного царства має по одному чи по декілька представників в Західній Африці, що свідчить про зв"язок між цими царствами до порівняно недавнього часу (початку третинного періоду). Такими є родини бромелієвих (в Африці є вид роду питкернія), кактусових (в Африці декілька представників), рапатових (в Африці 1 вид роду масхалоцефалус) тощо.\nКапське царство займає південну частину Африки. Найменше серед флористичних царств Землі, має 80 км завширшки та 1800 км завдовжки (на південь від р. Оранжевої, на сході до Драконових гір). Флора надзвичайно своєрідна. Має близько 7000 видів, включає 7 ендемічних родин. Більше 280 родів пішли з Капського царства, з них більше 210 ендемічних для нього. Флора має подвійне походження. Безперечна наявність значних зв’язків з південними материками, з якими південь Африки утворював єдиний континент Гондвану. Спадкоємцями Гондвани є представники родин протейних та рестіонових, які виникли в тій частині Гондвани, яка стала Австралією, і досягли Африки з меншим числом видів. З протейних для Капського царства характерні: протея, види леукадендрон, з яких найбільш типове - срібне дерево.\nПоряд з цими рослинами, що мають південне походження, в Капському царстві багато видів, що пов’язують його з більш північними регіонами - тропічними районами Африки, Середземномор’ям. Так, тут нараховується близько 20 ендемічних родів родини верескових, а також більше 400 видів роду вереск.\nКапська флора - невичерпне джерело декоративних рослин, в том числі цибулинних та клубневих однодольних - амарилісів, клівій, гладіолусів тощо.\nАвстралійське царство має самобутню високоендемічну флору. В ній не менше 12 ендемічних родин. Воно є центром розвитку таких родин, як питоспорові, епакридові, кунонієві, гооденієві та ін. Велику роль відіграють родини злаків, бобових, складноцвітних, орхідних, лілійних, молочайних, осокових, рутових, міртових, протейних. В той же час повністю відсутні представники хвощів, підродини яблуневих, родини розових, родини чайних, верескових, бегонієвих, валеріанових. Численні види роду акація, евкаліпт, казуарина, багато родів протейних, особливо банксія. Всього ендемічних родів близько 570. З тропічними флорами пов’язані родини міртових, рутових, роди епакридові, рестіонові пов’язують флору Австралії з іншими флорами Південної півкулі.\nВідділення Австралії від Антарктиди почалося ще в крейдовому періоді, а в третинному періоді перервався зв"язок через Антарктиду з Південною Америкою. Австралія поступово пересувалася на північ від Гондвани на 150 і ввійшла в область більш теплого клімату. В Австралійському царстві є не тільки загальні з Південною Америкою родини, а також загальні роди - багато з яких є спільними і з Новою Зеландією. Прямий міграційний зв’язок з Капською землею майже перервався ще в середині крейдового періоду, тому спільних родів з Капським царством та Мадагаскаром в Австралійському царстві мало: протейні, рестіонові.\nГолантарктичне царство включає південну частину Південної Америки з Вогняною Землею та Патагонією, островами Антарктиди, Хуан-Фернандес, Н. Зеландією, Кермадек, Лорд-Хау. Флора має 10 невеликих монотиповних чи оліготичних родин та багато ендемічних родів з сильно розірваними ареалами. Деякі ендемічні підроди та види належать до таксонів, характерних для помірного поясу Північної півкулі - жовтець, ситник, польовиця, щучка, овсяниця.\nГоларктичне царство поділяється на підцарства: Бореальне з областями Циркумбореальною, Східноазіатською, Атлантично-Північноамериканською та Скелястих гір, Древньосередземноморське (області Макаронезійська, Середземноморська, Сахаро-Аравійська, Ірано-Туранська), Мадреанське (Сонорське) з єдиною Мадреанською чи Сонорською областю.\nПалеотропічне царство включає підцарства: Африканське (з областями Гвіано-Конголезькою, Судано-Замбезійською, Кару-Наміб, островів св. Олени та Вознесіння), Мадагаскарське (з єдиною Мадагаскарською областю), Індо-Малазійське (з областями Індійською, Індокитайською, Малезійською, Фіджийською), Полінезійське (з областями Полінезійською та Гавайською) та Новокаледонське (з єдиною Новокаледонською областю).\nНеотропічне царство включає області Карибську, Гвіанського нагір’я, Амазонську, Бразильську, Андійську.\nАвстралійське царство поділяється на області Північно-Східноавстралійську, Південно-Західноавстралійську, Центральноавстралійську чи Єремейську. До складу Голантарктичного царства входять області Хуан-Фернандеська, Чілійсько-Патагонська, Субантарктичних островів, Новозеландська.\nВсього Л. А. Тахтаджян виділяє 34 області в межах 6 царств.\nНаведемо характеристики підцарств та областей Голарктичного царства:\nБореальне підцарство - саме велике з усіх підцарств Голарктики - займає її північну частину на континентах Євразії та Північної Америки. До складу його входить Циркумбореальна область, що включає Європу, Північну Анатолію, Кавказ (за виключенням аридних районів Закавказзя та Талиша), Урал, Сибір (за виключенням південно-східної частини за течією р. Амур), Камчатку, Північний Сахалін, Курильські острови, Алеутські острови, Аляску та більшу частину Канади. Ендемічних родин немає, ендемічних родів мало і вони займають частину області: аліарія, лунарія, шиверексія з хрестоцвітих, салданела з первоцвітів, снить, купирь з зонтичних, медуниця з бурачкових, тілоріз з водокрасових, неотия з орхідних, дюпонція з злаків. Ендемічними видами та рядами особливо багаті Піренеї, Кавказ, також Карпати, гори Сибіру та Канади.\nЗ хвойних найбільш характерні види сосни, ялини, піхти, модрини, а в Канаді - тсуги, псевдотсуги, туї. З листяних порід звичайні види дубу, бука, берези, вільхи, клена, ліщини, тополі, верби, ясена, в’яза, липи, горіха, хмелеграба, кизилу, вишні, глоду, груші, яблуні, горобини, рододендрона, жимолості, бузини, калини тощо.\nСхідноазіатська область включає Гімалаї, частини північно-східних прикордонних районів Індії, гірський північний Тонкин, значну частину Китаю, Примор’я, значну частину р. Амур, південно-східне Забайкалля, ділянку Монголії, Корею, Тайвань, південні острови Курильської гряди, Сахалін. Флора дуже багата: 14 ендемічних родин та більше 300 ендемічних родів, багато ендемічних видів.\nЕндемічні з хвойних - родини гінкгових з родом гінкго, родини цефалотаксових з родом цефалотаксус, роди псевдотаксус, кетелеєрія, псевдоларикс, метасеквойя, тайванія, мікробіота, туйопсис, з покритонасінних - ериоботрія, екзохорда, маакія, філодендрон, пауловнія, аспідистра, саза. Про древність флори свідчить, окрім безлічі ендемічних видів та родів, й те, що більшість з ендемічних родів є досить примітивними. Ця область є одним з головних центрів розвитку вищих рослин та гігантським сховищем древніх форм.\nАтлантично-північноамериканська область простягається від атлантичного узбережжя Північної Америки до Великих рівнин і від узбережжя Мексиканської затоки до південних районів Канади. Лише одна ендемічна родина та близько 100 ендемічних родів, дуже високий видовий ендемізм. Значна подібність до Східної Азії, хоча остання багатша. Характерні види хвойних (тис, сосна, таксодіум), покритонасінних (магнолія, копитняк, кірказон, воронець, аконіт, живокіст, жовтець, василисник, купальниця, хохлатка, в’яз, каштан, дуб, береза, горіх, рододендрон, кінський каштан, цибуля, лілії, тюльпанне дерево, бородач). Ці види споріднені з видами таких же родів Східної Азії.\nОбласть Скелястих гір охоплює гірські системи Західної Канади та Західних штатів США від Аляски до Нью-Мексико. Має декілька десятків ендемічних родів квіткових рослин. Домінують хвойні породи, в тому числі сосни, тсуги, псевдотсуги, туї, ялини. Флора близька до флори Циркумбореальної області.\nДревньосередземноморське підцарство включає області: Макаронезійську, Середземноморську, Сахаро-Аравійську, Ірано-Туранську.\nЦе підцарство тягнеться від Макаронезії на заході через все Середземномор’я, Передню та Середню Азію до пустелі Гобі на сході. Флора переважно міграційна, розвинулася на стикові бореальних та тропічних флор, добре виражені африканські зв’язки цієї флори.\nМакаронезійська область включає острови Азорські, Мадейра, Канарські, Зеленого Мису. Більше половини флори становлять середземноморські види. Найбільш багата флора Канарських островів (1600-1700 видів судинних рослин): суничник, чагарникова капуста, драконове дерево. Для рослинного покриву Макаронезії характерні вічнозелені лаврові ліси.\nВ Середземноморську область входить більша частина Піренейського півострова до Піренеїв, Апенінський та Балканський півострови, острови Середземного моря, Марокко, Північний Алжир, Туніс, Північно -Східна Триполітанія, узбережжя Палестини, Ліван, західна Сірія, західна Анатолія, південна частина Криму та чорноморське узбережжя Кавказу. Ендемічна родина 1, ендемічних видів 150. Сучасні родини - хрестоцвіті, бобові, зонтичні, складноцвіті, злаки. Природний рослинний покрив зберігся лише в гірських районах. Типовими рослинними угрупуваннями є ліси з дубів, лаврів, каштану, в’яза, миртів, маслини, сосен чорної та далмацької, ялиці, кедрів ліванського та атласького.\nСахаро-Аравійська область займає пустелі Північної Африки, Аравійського півострова та Малої Азії. У рослинному покриві переважають пустельні і напівпустельні формації та рідколісся. В Сахарі представлена дуже цікава життєва форма - "ієрихонська троянда". Зовні це куля, яка формується внаслідок загинання пагонів рослини дугоподібно всередину по мірі достигання плодів. Відірвавшись від кореня після достигання плодів, така куля підхоплюється вітром і перекочується на значні відстані, розсипаючи при цьому насіння. Цікавими є тут їстівні лишайники, що відомі під назвою "манни небесної".\nІрано-Туранська область розміщена в межах Передньої, Середньої і Центральної Азії від центральної і східної Анатолії на заході до пустелі Гобі на сході. Флора характеризується високим родовим і особливо видовим ендемізмом. Основні рослинні формації - напівпустельні і пустельні.\nМадреанське або Сонорське підцарство з єдиною Мадреанською областю займає простір від південного заходу Орегону через Каліфорнію і включає жаркі пустелі від південної Каліфорнії до Арізони, Нью-Мексико і Техасу і далі на південь до Мексиканського нагір’я, більшу частину Невади і Юти. У флорі 4 ендемічних родини, багато родів: таксодієві (секвойя і мамонтове дерево), лаврові, макові, кактусові, види сумаху, фісташки, глоду, модрини, кипариса. Флора розвивалась конвергентно з флорою древнього середземноморського підцарства.\n3. Центри походження культурних рослин за Вавіловим\nВчення про центри походження культурних рослин розробив радянський ботанік М.І. Вавілов. Він визначив 7 основних географічних центрів походження культурних рослин, які зв’язані з осередками давніх цивілізацій, де рослинництвом почали займатися за 8-7 тис. р. до н.е.\nІ. Південноазіатський тропічний центр (Індія, гори Індокитаю, південний тропічний Китай та острови Південно-Східної Азії) дав понад 100 видів культурних рослин. В цьому центрі можна виділити 3 осередки:\n- Індійський (пшениця, сорго, нут, баклажан, огірок, манго, апельсин, мандарин, лимон, багато сортів цукрової тростини, коноплі, перець чорний, кориця тощо).\n- Індокитайський (банан, окремі сорти лимона, окремі сорти цукрової пальми, бавовник азіатський)\n- Острівний, включаючи Зондські острови, Яву, Суматру, Борнео, Філіппінські острови (бамбук, пальма арека, дуріан, мангустан, окремі сорти цукрової пальми та цукрової тростини, горіх мускатний).\nІІ. Східноазіатський центр (включає помірні та субтропічні частини Центрального та Східного Китаю, більшу частину Тайваню, Корею, Японію) дав понад 130 видів найважливіших культурних рослин.\n- Китайський (окремі сорти проса, вівса, ячменю, гречка, соя, редька, цибуля, ревінь, гарбуз, яблуня, груша, персик, абрикос, слива, вишня китайська, айва китайська, чай, женьшень, кориця китайська, редька олійна, мак опійний).\n- Японський (гірчиця коренеплідна, хрін японський, слива японська, хурма японська, спаржа бульбиста).\nІІІ. Південно-Західний центр (Анатолія, Іран, Афганістан, Середня Азія, Північно-Західна Індія), 100 видів культурних рослин.\n- кавказький (багато видів пшениці і жита, багато плодових культур)\n- Передньоазіатський (багато сортів пшениці, жита, вівса, ячменю, рицини, сочевиця, коріандр, диня, огірок, буряк, морква, цибуля, салат, інжир, гранат, айва, алича, яблуня, груша, ліщина, виноград, кизил, хурма, барбарис).\n- Північно-Західноіндійський (багато сортів пшениці, бобів, льон, нут).\nІV. Середземноморський центр дав понад 80 видів (тверда пшениця, окремі форми вівса, ячменю, сочевиця, чина, горох, гірчиця, маслина, буряк, капуста, петрушка, артишок, різні види цибулі, часник, спаржа, хрін, щавель, салат, тмин, аніс, розмарин, хміль тощо)\nV. Абіссінський центр (сюди ж прилягає гірськоаравійський (єменський)). Дав близько 40 видів культурних рослин (різноманітні форми пшениці і ячменю, сорго, сочевиця, горох, боби, чина люпин, особливі форми льону, кава).\nVІ. Центральноамериканський центр (включаючи південну Мексику).\n- Гірський південноамериканський (кукурудза, квасоля, гарбуз, перець, бавовник, папайя, томат, слива, какао, кактуси для огорож).\n- Центральноамериканський (кактуси)\n- Вест - Індійський острівний ( близько 50 видів культурних рослин)\nVІІ. Андійський (Південноамериканський) центр\n- Власне Андійський, що включає гірські райони Перу, Болівії, Еквадору (картопля, хінне дерево, кокаїновий кущ тощо).\n- Чілоанський (Арауканський), що розташований у південній частині Чілі та на прилеглому острові Чілое (картопля).\n- Боготанський ( у східній Колумбії) (картопля, ананас).\nФауністичний розподіл суші. Нотогея. Австралійська область.\n1. Фауністичний розподіл суші. Загальна характеристика Австралійської області.\n2. Австралійська підобласть.\n3. Папуаська підобласть.\n4. Новозеландська підобласть.\n5. Полінезійська підобласть.\n6. Гавайська підобласть.\n7. Генезис фауни.\n1. Фауністичний розподіл суші. Загальна характеристика Австралійської області\nФауністичні поділи суші такі ж різноманітні, як і флористичні. Ми зупинилися на системі регіонів, яку запропонував В.Г. Гептнер.\nЧисло царств (гей) дорівнює, за Гептнером, 3-м. Нотогея включає одну область – Австралійську. Її характерними особливостями є наявність однопрохідних (ендемічних для цього царства), панування сумчастих ссавців і майже повна відсутність плацентарних, за виключенням гризунів. До царства Неогея відноситься також одна область – Неотропічна, яка характеризується відсутністю однопрохідних, наявністю деяких груп сумчастих і майже повною відсутністю комахоїдних ссавців з плацентарних при досить значній різноманітності неповнозубих. До третього царства – Арктогеї – належить решта суші, на якій майже повністю відсутні ряди плацентарних. До цього царства відноситься 3 області – Ефіопська, Східна чи Індо-Малайська та Голарктична.\nАвстралійська область характеризується наявністю двох родин з підкласу однопрохідних ссавців (качконосів та ехиднових) та 6 родин сумчастих. Плацентарні, окрім завезеної здичавілої собаки динго, багато представлені різноманітними гризунами, котрі, якщо і потрапили сюди випадково, але дуже давно і включають примітивні та специфічні форми. Ендемічні для Австралійської області види зустрічається не лише в Австралії, а й на Новій Гвінеї, на Соломонових островах, в Тасманії. Споріднені австралійським гризунам види прослідкуються до о. Люсин (Філіппіни). Межа Австралійської області з Індо-Малайською проходить по так званій „лінії Уолеса” між островами Балі та Лембок на схід від о. Яви. Острів Сулавесі також відноситься до Австралійської області на основі того, що тут поряд з своєрідним буйволом аноа, свинею бабі русою та сулавеським павіаном є два види сумчастих. В межах Австралійської області виділяють 5 підобластей: Папуаську, Австралійську, Новозеландську, Полінезійську, Гавайську.\n2. Австралійська підобласть\nАвстралійська підобласть охоплює весь Австралійський материк та о. Тасманію, що прилягає до нього.\nХарактер рельєфу і клімату Австралії визначається тим, що гірські кряжі є лише на західному та східному узбережжях. Східні називаються Австралійськими Кордильєрами, західні – плато Кімберлі і Дарлінг – дуже невисокі. Завдяки такій будові, внутрішні області материка, що лежать у смузі теплого помірного клімату, мають дуже мало опадів, які у великій кількості осаджуються на східному схилі Кордильєрів.\nТому внутрішні області Австралії відзначаються дуже посушливим кліматом, великі простри займають тут пекучі, курні пустелі й солончаки, а рослинність представлена чахлими заростями (так званими „скруб” і „буш”) кущистих форм евкаліптів і акацій – рослин, надзвичайно характерних для австралійської флори. Там, де опадів більше, розвиваються степи і савани, знову таки з групами розкиданих евкаліптів, або ж – переважно по горах – світлі ксерофітні ліси. Вологіші ліси широколистого типу розвинуті на північному сході материка і в Тасманії, де в їх утворенні бере участь південний бук і величезні деревоподібні папороті. Південне і східне узбережжя, приблизно до 300 південної широти, лежать у межах тропічного пояса і вкриті буйними лісами індо-малайського типу, проте порівняно бідними на пальми і зовсім позбавлені бамбуків і хвощів, відсутність яких дуже характерна для австралійської флори.\nВ іхтіофауні Австралійської підобласті виявляють досить древні компоненти. Неоцератод (чи рогозуб) – ендем з надряду двоякодихаючих мешкає в річках Східної Австралії. Найближчий родич рогозуба – цератод – відомий з тріасових відкладень, а сучасні споріднені види поширені Південній Америці – лепідосирен, та в Африці – протоптерус. Неоцератод – малорухлива риба, до 2 м, населяє заболочені повільнотекучі річки, живиться рачками, червами, молюсками. Дихають атмосферним киснем, в сплячку не впадає.\nРодина галаксид має дуже своєрідний ареал – південь Австралії, Тасманії, Нова Каледонія. Представники цієї родини риб є в Південній Америці та Капському царстві – доказ зв’язку між областями. З родини кістковоязикових риб в річках Австралії звичайна баррамунді, яка виношує ікру в роті.\nВ цілому прісноводна іхтіофауна дуже бідна Причина – тривала ізоляція материка. В Австралії відсутні родини коропові та коропозубі.\nЗемноводні Австралійської області представлені головним чином родинами квакші (біла квакша - приблизно 10 см, дуже ненажерлива, їсть ящірок, птахів; золотиста квакша – дуже красива) та свистунів. Для квакш центри різноманітності лежать тут та в Неотропічній області. В північних районах материка – родина вузькоротих. Справжні жаби (nanіdae) потрапляють лише в самі північні райони.\nПлазуни демонструють ендемізм на рівні родин – двокігтеві черепахи, лусконогі, а на рівні родів ендемізм досягає 80-85%. Особливо багато ендемічних родів в родинах сцинкових, агамових, аспідових. Відсутні родини Справжні ящірки, Ігуани, Гадюкові.\n- австралійська змієшия черепаха – ендем – прісні водойми, живиться рибою, довжина шиї і голови дорівнює довжині тулуба\n- лусконіг – кінцівки редуковані, задні у вигляді лусок. Харчується ящірками.\n- синьоязиковий гекон - ендем\n- велика плащоносна ящірка – бігає на задніх ногах\n- молох – вкритий чисельними губчастими шипами, що зберігають вологу.\nРодина Сцинкові гекони (сцинки):\n- тупохвіст – формою тіла нагадує ялинову шишку. Живородна форма, має справжню плаценту.\nПідряд Змії (отруйних в 6 разів більше ніж неотруйних)\n- тигрова змія ( 1 порція отрути може вбити 400-500 чоловік)\n- чорна єхидна\n– ромбічний , аметистовий, чорноголовий\nРодина Вужові: небагато чисельні представники.\n- гребнистий крокодил (живе в прибережній смузі морів, самий небезпечний для людини).\nПтахи ( з 270 родів наземних птахів – 100 ендемічні).\nРодина Казуари (ендемічна)\n- справжній казуар – яскраво забарвлений шолом на голові і з синьою з червоним шиєю.\nРодина Ему (ендемічна)\n- ему – дуже редуковані крила, до 2 м заввишки, до 55 кг, живуть групами, моногами, насиджує і піклується про потомство самець.\nРодина Сміттєві кури\n- джунглева курка (яйця відкладає в пісок, вулканічний попіл)\n- кущова індичка – яйця відкладає в кучі сміття вистою 1м, діаметром 3-4м.\n- глазчаста курка (самець збирає кучу приблизно 8-9 місяців. Дзьобом оцінює температуру. Яйця ставлять лише вертикально, самка відкладає по 1 через 4 дні).\nРодина Совині жабороти\n- совиний жаборот (може їсти на землі).\nРодина Курінники (шалашникові) –ендеми – неяскраві, в період розмноження самці будують курені з трави, роблять пензлики, розчавлюють сині ягоди і фарбують курені для парування.\nРодина Райські птахи(найрозкішніші птахи, не чисельні, в основному характерні для Нової Гвінеї. Вперше про їх існування дізнався Магеллан, йому подарував птаха султан. Пір’я вважається лікувальним. Тому всі намагалися купити шкурки птахів і шкурки сотнями тисяч експортували).\n- півлапчатий гусь (має зачатки плавальних перетинок, добре лазить по деревах)\n- чорний лебідь\n- хвилястий папуга, шоломоносний какаду, розела, корела (німфа) та ін.\nСсавці (унікальні і примітивні)\n- качконіс - напівводна тварина, вкрита густим хутром. Широкий дзьоб, яким розшукує дрібних тварин в піску. Язик вкритий роговими зубчиками. У молодих є молочні зуби. Пальці з’єднані плавальними перетинками. 1-2 яйця вкритих шкірястою шкаралупою. Малята голі, сліпі, немічні. Впадають у сплячку. Нервові.\nРодина Хижі сумчасті\n- сумчасті миші - кровожадні, нападають на плацентарних мишей та пацюків;\n- сумчасті пацюки (тафа) – кроважадні;\n- сумчасті тушканчики - нічні, комахоїдні;\n- сумчасті кішки - нічні, нападають на баранів;\n- сумчастий вовк - (винищений);\n- сумчастий диявол - родич сумчастого вовка, нічна тварина, хутро чорне, з білою смужкою під шию. Завдавав шкоди птахівничим фермам, його майже винищив дикий собака динго;\n- кволо - хижак, схожий на мангуста\nРодина Сумчасті мурахоїди\n- сумчастий мурахоїд - відрізняються від усіх сумчастих своєрідною зубною системою з великою кількістю (понад 50) зубів. Не мають сумки, хоч сумчасті кістки добре розвинені.\nРодина сумчасті кроти (конвергентно подібні до плацентарних)\nРодина Бандикоти - довгі вуха, гостра морда, сумка розвинута погано, відкривається назад.\nПідряд Двохрізцеві - всього 2 верхні різці\nРодина Посуми - лазять по деревах, гострі кігті, довгий чіпкий хвіст, сумка відкривається вперед, рослиноїдні\n- літаючий посум (скачки до 100 м);\n- шерсткохвіст - самий чисельний.\nРодина Коала або Сумчастий ведмідь\nЛазять по деревах, мають гострі, довгі, криві нігті, дуже повільні, більшу частину дня сплять і лише надвечір починають добувати їжу. Харчується виключно листям евкаліптів, в яких багато синільної к-ти, м’ясо коал отруйне, тому не мають ворогів. У самця гарем з 5-6 самок, найулюбленішу носить на собі і 1-2 дітей. Тривалість вагітності 3 місяці, маля, що народилося має розмір 1,8 см та вагу 5,5 г. Сумка відкривається назад. До 8 місяців перебуває у сумці, до 12-місячного віку - на спині матері. До 1 місяця їдять материнське молоко, потім злизують з заднього проходу напівперетравлене листя евкаліпта.\nРодина Вомбати - масивні, незграбні тварини. Живуть в широколистяних вологих лісах, більшу частину життя проводять у глибоких підземних норах, з настанням темряви виходять на пошуки їжі, рослиноїдні.\n- великий рудий кенгуру\n- великий сірий кенгуру\nРослиноїдні, добре розвинуті задні кінцівки, довгий сильний хвіст, мешканці відкритих просторів. У всіх вагітність 39 днів, немовля народжується до 3 см.\nЗ плацентарних Австралійська область широко заселена лише гризунами та рукокрилими, з хижих - дика собака динго.\nРодина Мишині - 6 ендемічних родів, 26 видів\n- боброві миші - мають плавальні перетинки і ведуть водний спосіб життя\n- чіпкохвостий пацюк\n- тушканчикоподібний пацюк - в пустелях замінює справжніх тушканчиків.\nВсі гризуни давні мешканці, дуже численні\nРяд Рукокрилі - 80 видів (родини несправжні вампіри та підковоноси)\n- дика собака динго. Населяв Австралію ще в льодовиковий період. Здичавілий предок напівдиких собак. Там де є він, немає сумчастих диявола та вовка. Хитрий, кровожерливий, дуже небезпечний. Чинить великі спустошення серед місцевої фауни. Завдає великої шкоди вівчарству.\nРодина дощові черви - широко представлені, самі крупні види, до 2,5 м.\n5 видів ендемічних ракоподібних\nБагато ендемічних павуків, деякі отруйні (червоноспинний каракурт), отруйні кліщі-голотири\nЕндемічні блохи - паразити сумчастих та однопрохідних\n170 видів термітів\nАвстралійські медові мурахи - ендеміки.\nПапуаська підобласть займає північні райони Австралійського материка, Нову Гвінею, Соломонові острови, архіпелаг Бісмарка, о. Сулавесі, Тимор, Молукські острови.\nСпецифічний склад тваринного світу Папуаської підобласті, особливо на архіпелазі Бісмарка та Соломонових островах, свідчить про те, що - це типова перехідна область між Полінезійською підобластю та Індо-Малайською областю. Найповніші типові елементи фауни Папуаської підобласті виявлені на Новій Гвінеї, яка визначається великою різноманітністю фізико-географічних умов. Гірська смуга перетинає Нову Гвінею в напрямі з північного заходу на південний схід і затримує вологу з Індійського та Тихого океанів. На Новій Гвінеї та інших островах підобласті буйно розвинута лісова рослинність, що чергується з густими високотравними заростями.\nВелика кількість деревних сумчастих тварин та незвичайна яскравість забарвлення птахів є характерною рисою фауни Папуаської підобласті. Однак немає сумчастого крота, вомбата, великих кенгуру, качконоса.\nРодина кенгуру - лісистий характер місцевості робить неможливим існування великих видів кенгуру, характерних для відкритих місцевостей\nРід Деревні кенгуру (слід би назвати деревні валабі) - добре пересуваються по землі і лазять по деревах.\nРід Газельні кенгуру - ендеміки, подібні до валабі, зайцеподібні види, що тримаються чагарникових заростей.\nРодина Лазячі сумчасті\nРід Кускуси. Населяли всі Молукські острови. Нічні тварини, травоїдні. Сумка відкривається вперед, глибока. Ласкаві, легко приручаються. Хутро м’яке, густе, бурувате, вуха дуже малі, а очі дуже великі, рожеві. Кінець хвоста - до 15 см - голий, шороховатий, скручений у спіраль.\nРяд Гризуни (З ендемічні роди)\n- бабірусаа – ендемік о.Сулавесі, живе в лісах, напевне, це здичавіла свійська свиня.\n- аноа чи карликовий буйвіл - ендемік о.Сулавесі. Живе в заболочених лісах. Місцеві жителі на них полюють заради шкіри, з якої виготовляють одяг для ритуальних обрядів. На межі зникнення, погано переносить сільськогосподарські перетворення ландшафтів.\n- сулавеський чорний павіан -ендемік.\nРодина Райські птахи - до 60 видів (Н.Гвінея, північ Австралії, Молукські острови)\n- звичайна парадизка - смарагдово-зелена, з пишними золотистим хвостом, раніше багато завозили в Європу для примх дамської моди\n- лускатий райський птах - у самця на голові 2 довгі нитки з ниточками блакитного кольору\n- лофорина - голова металічно-зелена, на потилиці віялоподібне блискуче фіолетово-чорне пір’я\n- семіоптера - на голові корона.\nРодина Альтанкові птахи\nРодина Медосиси - важливе значення як запилювачі евкаліптів, на кінці язика бахрама\n- чорні какаду - гострохвості роринет - запилюють евкаліпти, щіточка на кінці язика\n- білі какаду\n- дятлові папуги - живуть на верхівках фігових дерев, на стовбурі спираються хвостом як дятли. Чорні какаду – великі, з ворона, дуже сильний дзьоб, їдять кісточки плодів, м’якоть відкидають.\nРяд Голубині - досягають небувалої різноманітності, краси і розмірів\n- вінценосні голуби - з курку\n- ракетохвостий рибалочка - синьоводка\n- кущові індики\n- зозуля кущова- яйця підкидає мухоловкам\nРяд Казуароподібні - до 30 видів (Н.Гвінея, Молукські острови)\n- мурук - з приплюснутими шоломом\nРептилії - суміш австралійських та індійських\n- новогвінейська черепаха - ендемік.\n- численні гекони та сцинки\n- комодський варан – ендемік о.Камодо, завдовшки 3,5 м\nАмфібії - всі безхвості. На Соломонових островах 12 видів, є ендеміки\nКомахи - відзначаються винятковою красою, особливо метелики видів Papіlіo, Ornіthoptera (до 20 см. в розмасі крил) - найкращі в світі.\nЗ жуків - вусач - передні ноги в 2,5 раза перевищують довжину тіла\nНовозеландська підобласть охоплює острови Н.Зеландії, острови Чатем, Баунті, Окленд, Кемпбел та Антиподи. Відокремившись від материка ще наприкінці мезозою, Н.Зеландія зберегла до наших часів своєрідність фауни острівного типу. Своїми фізичними умовами Н.Зеландія пряма протилежність Австралії. Вона дуже гориста, причому гори її мають альпійський характер і дуже багаті на льодовики, озера, гарячі джерела. Клімат Н.Зеландії океанічний, вологий, на півночі - помірно теплий, на півдні - холодніший. Середня температура + 12 - +13°С, причому температура найхолоднішого місяця не падає нижче + 5°С.\nДля флори цієї підобласті характерні широколистяні, хвойні дерева - подокарпус і агатіс, у горах росте південний бук. Гірські схили та рівнини більшої частини Північного острова вкриті густими лісами, серед яких значне місце займають деревоподібні папороті.\nХарактерні особливості фауни Новозеландської підобласті:\n1. Цілком відсутні місцеві ссавці і змії, крім ендемічного виду летючих мишей.\n2. Багато птахів, що економічно заміщають ссавців, представлені нелітаючими формами.\n3. Рептилій представлені ендемічним видом гатерія.\n4. З земноводних характерний ендемічний вид дуже примітивних жаб з неповною редукцію хвоста.\n- маорійський пацюк, напевне був завезений колонізаторами кількасот років тому.\nРяд Рукокрилі - 2 види, 1 з них ендемічний\n- новозеландський футлярокрил, він більше бігає по гілках дерев, ніж літає. Живе в лісах, весь день сидить в дуплі, полює в ночі, їсть падаль, комах.\n- гуйя - лісові птахи, характерні м’ясисті оранжеві сережки біля основи білого дзьоба. У самця дзьоб прямий та досить короткий, а у самок довгий і загнутий. Самець довбе та здирає кору з трухлявих дерев, а самка дістає комах та їх личинок з щілин. Зараз цей вид знищений.\nРодина Новозеландські кропивники - ендемічна.\n- скельний новозеландський кропивник - мають малий хвіст, маленькі крила, погано літають. Живуть в горах, на висоті більше 1000 м. Гніздо має боковий вхід\n- стрілок - чисельний, різкими поштовхами пересувається вверх по стовбуру дерева, досягнувши верха злітає до основи іншого дерева і знову лізе вверх. Маленький, всього 7 см.\n- пос або туй - ендемік, металеве забарвлення, шийне пір’я білого кольору, гарно співає, живиться квітковим медом новозеландського льону.\n- кеа або нестор - ендеми. Гірські папуги, досить міцної будови, розміром більші від ворони. Живуть у малодоступних місцях, на висоті до 2000 м. над рівнем моря. Більшу частину дня перебувають у затишних сховищах, а ввечері виходять розшукувати їжу. В минулому живилися переважно рослинною їжею, плодами і комахами. З розвитком на Н.Зеландії вівчарства деякі види стали справжніми хижаками. Звикнувши добувати залишки м’яса з шкур, що їх вивішують для просушування, поступово призвичаїлися продовбувати у живих овець тіло в межах нирок, і довбають нирки, які стали для них ласощами. Тепер кеа посилено винищують. Деякі види несторів так і залишилися живитися плодами.\n- совиний папужка - какапо - ендемік. Це єдиний приклад утрати папугою здатності до польоту. Вдень ховається в земляних норах, а вночі виходить на полювання, як і сова. У нього цілком розвинуті крила, але дуже м’які пера. Досягає розмірів пугача. Травоїдний. Справжніх гнізд не робить, 1-2 яйця відкладає в невелике заглиблення на землі.\n- кривоносий зуйок – ендемік, у нього довгий дзьоб, зігнутий вправо, що полегшує добування комах з-під камінців. Н.Зеландії - єдиний приклад асиметрії у птахів.\n- пастушок Уека – ендемік, живе в лісових болотах Н.Зеландії. Не літає, зате швидко бігає. Схожий на курку. Вдень ховається під корінням дерев, вночі полює. Зараз майже знищений, так як має смачне м’ясо.\n- новозеландська султанська курка – ендемік, не літає. Вважалась вимерлою, але знайшли кілька особин.\n- ківі – ендемік, не літає. Має кремезне тіло, рудиментарні, дуже короткі крила, довгий втягнутий дзьоб з ніздрям на кінці. Пір’я волосовдне. Ведуть нічний спосіб життя, а вдень ховаються в норах під корінням дерев. Живиться комахами, червами. Відкладають 1 яйце, 1 см завдовжки, 450 г вагою. Насиджує самець\nМоа - близький до казуарів. Вимерли в кінці 18 ст. мали до 3,5 м. заввишки, кремезну будову, міцні ноги, невелику голову, короткий дзьоб та маленькі очі. Напевне, зовсім не мали крил. Рослиноїдні. Яйця до 30 см завдовжки та 20 см завширшки, його об’єм рівнявся приблизно 140 курячим яйцям, приблизно відро.\n- гатерія або туатара. Найпримітивніший представник серед усіх рептилій, нагадує викопні мезозойські форми. Ззовні нагадує ящірку. Дві вискові ями в черепі, амфіцельні хребці, добре розвинуті сошникозуби. Особливого розвитку досяг тім’яний орган, що має будову справжнього третього ока, з добре розвинутим кришталиком, рогівкою і сітківкою. Веде нічний спосіб життя. Вдень переховується в глибоких норах, виритих у берегових схилах морського узбережжя буревісниками, з якими вона добре уживається. Добре плаває, любить довго лежати на дні. У водоймах впадає в сплячку. Зараз не численні. Винищували заради смачного м’яса.\n- новозеландська жаба - ендем. Примітивна форма з амфіцельними хребцями та неповністю редукованим хвостом.\nНезначна кількість, належить до прохідних\nВсього 16 видів ендемічних денних метеликів, 4000 видів жуків\n5. Полінезійська під область\nПолінезійська підобласть охоплює численні острови Тихого океану від островів Нова Коледонія і Туамоту на півдні, до Маріанських на півночі. За винятком Н.Коледонії, яку вважають залишком суші, більшість островів Полінезії вулканічного або коралового походження. Острови коралового походження являють собою рівнину, тоді як вулканічні гористі, гірські вершини взимку вкриваються снігом. На островах Гавайських і Самоа є діючі вулкани.\nЗавдяки вологому і теплому океанічному клімату більшість островів цієї області відзначається багатством флори. Характерними рослинами узбереж великих островів є кокосова пальма, хлібне дерево, панданус. Проте на значній кількості коралових островів ростуть лише чагарники, над якими поодиноко підносяться кокосові пальми.\nФауна Полінезійської підобласті бідна. Заселена острівними та мандрівними формами. Багато видів птахів, з них 30 родів - ендеміки. З ссавців лише представники ряду рукокрилих та дрібні гризуни. Зовсім немає змій, крокодилів, черепах, майже немає (за винятком островів Фіджі) земноводних.\n- летючий собака - в розмасі крил до 1,5 м. Великі очі, примітивні крила. Живуть в темних лісових масивах, нерідко в невеликих гаях. Оселяються великими колоніями. Вдень сплять вниз головою. Живляться переважно плодами, інколи комахами і дрібними хребетними.\nРяд Стрижеподібні (Серпокрильці)\n- стрижі-салангани - трохи більші за ластівок, мають маленький гачкоподібнозігнутий дзьоб та слабкі ніжки, чудово літають. Секрет слинних залоз, який твердне на повітрі, використовують для будівлі гнізд на стінах темних печер чи неприступних скелях. Гнізда в Китаї вважають ласощами.\n- зубчастодзьобий голуб - острови Самоа. Має косо зрізаний піддзьобок, що має з кожного боку по 3 зубці. В гірських лісах. Голова, шия, низ тулуба - зелені, решта тіла - буро-червоні.\n- строкатий голуб\n- кагу- схожі на чаплю. Оригінальний дзьоб, по його боках глибокі борозенки, в яких лежать рогові трубки з носовими отворами на кінцях. На потилиці пишний чуб, що спускається на спину. Нічний спосіб життя, їжа - безхребетні. Населяють острови Нової Каледонії.\n- ігуани - острови Фіджі. Довжина до 180 см. Тулуб і довгий неламкий хвіст стиснуті з боків. Голова вкрита численними багатокутними лусочками. Вздовж спини і хвоста у самців деяких видів - гребінь. Зуби кріпляться до внутрішнього боку щелеп. Живуть на деревах поблизу води. М’ясо і яйця ігуан їстівні.\n- дрібні удави\nРиби - представлені особливо бідно. Всі вихідці з моря, або прохідні (вугрі).\nЗвичайний кокосовий рак-самітник - залазить на пальми і розкриває клешнями горіхи.\nКомах багато на островах материкового походження.\n6. Гавайська підобласть\nГавайська підобласть включає Гавайські (Сандвічеві) острови - це архіпелаг з 4 великих та 7 малих островів. Природа досить багата, рельєф сильно розчленований, дуже гористий, багато вулканів, вершини яких вкриваються снігом. Рослинність на схилах багата індо-малайського характеру, вершини гір покриті альпійською рослинністю голарктичною типу. Фауна своєрідна але не багата.\n- хатні миші\n- мангуст - нещодавно акліматизований. Витягнуте гнучке тіло, гостра морда, невтяжні кігті. Нічна тварина, оселяється поблизу людських селищ.\n- білочеревий тюлень - оселяється вздовж узбережжя океану\nБільша половина - ендеміки.\n- гавайські в’юрки - 22 види. Дуже різноманітні за формою дзьоба та забарвленням.\n- болотяна сова\nЖуки - З 102 родів 80 - ендемічні. Небагато денних метеликів.\nНеогея. Неотропічна область\n1. Загальна характеристика Неотропічної області.\n2. Характеристика фауни.\n3. Загальна характеристика основних підобластей.\n4. Генезис фауни.\nНеотропічна область відзначається своєрідністю фауни і виділяється в окреме царство – Неогея.\nВона включає південну Америку, Центральну Америку та прилеглі острови: Великі Антильські, Малі Антильські, Галапагоські, Хуан-Фернандес, Вогненну Землю, Фолклендські (Мальвінські).\nЦе сама протяжна область, тому сама яскрава, багата, різноманітна, але примітивна.\nЗ Північною Америкою межує по південних схилах Мексиканського нагір’я. Ландшафт надзвичайно різноманітний. З заходу вздовж всього континенту тягнуться Анди (близько 7 тисяч м в висоту). Найбільші річки: Оріноко, Амазонка, Сан-Франциско, Парана. Найбільші пустелі: Патагонія, Атакама. Найвисокогірнішим в світі є озеро Тітікака.\nФлора надзвичайно багата, належить до двох флористичних царств.\n1. Наявність сумчастих тварин.\n2. Наявність ендемічного ряду Неповнозубі.\n3. Наявність в складі ряду Рукокрилі ендемічної родини справжніх вампірів (або десмодів).\n4. Цілковита відсутність порожнисторогих та свиней.\n5. З приматів характерна ендемічна надродина Широконосих.\n6. Надзвичайне різноманіття та ендемізм птахів.\n7. Велика кількість ящірок та змій.\n8. 41 ендемічний рід амфібій.\n9. надзвичайне багатство прісноводних риб.\n10. Велика кількість видів комах, особливо лісових.\nРодина Американські опосуми (найпримітивніші з сучасних, сумка недорозвинена або відкривається назад)\n- віргінський опосум\n- південний опосум\nРодина Ценолестові (ендемічна, близькі до опосумів)\n- перуанський ценолес\nРяд Неповнозубі (ендемічний)\nРодина Броненосці (Панцирники)\n- семипоясний броненосець\n- гігантський броненосець\nРодина Лінивці - трьох палі, деревні, все життя проводять на деревах, висячи спиною до низу, пальці і кігті утворюють ніби гачки. Хутро направлене до хребта (щоб стікала дощова вода) Дуже повільні, хутро зеленкувате (захист), колір забезпечують мікроскопічні організми, що живуть на хутрі. Особливий вид метелика відкладає на хутро яйця. Живляться листям та молодими пагонами, сплять 15 годин на добу.\n- трьохпалий лінивець;\nРодина Мурахоїди. Наземні та деревні, трубкоподібно витягнута морда, маленький беззубий рот, дуже довгий клейкий язик. Живляться термітами, мурахами та їх личинками. Щороку одне маля, яке носять на спині.\n- великий мурахоїд;\nРодина Листоноси. Їдять фрукти\n- складчатомордий листоніс;\n- великий коп’єніс\nРодина Десмодові або Вампірові (ендемічна)\n- справжній вампір – живиться кров’ю великих ссавців та людини\nРодина Американські присосконгі (ендемічна)\nДва види. Мають присоски на передніх та задніх кінцівках. Вдень ховаються у згорнутих листках, приклеївшись до них.\nРодина Рибоїдні летючі миші\nЛовлять рибу чіпкими лапами, інколи ловлять жаб, гризунів, жуків.\nРодина Щелезубі (ендемічна)\n- гаїтянський щелезуб;\n- кубинський щелезуб;\nКрупні до 32 см, довгий, як у пацюків, хвіст. В пахвах є залози, що виділять секрет з козлиним запахом. Отруйна слина. Не мають імунітету на власну отруту. Живуть в гірських лісах, нічні. Їдять все. В неволі кусають людей. Зникають.\n- бразильський кролик (невеликий довжина до 42 см, ендемік)\nРяд Гризуни – багато ендемічних родин та родів\n12 видів, лісові, травоїдні (плоди, зелені частини рослин). Мають довгий чіпкий хвіст. На землю сходять рідко, мають неприємний запах.\nРодина Свинкові (ендемічна)\n23 види в Південний Америці.\n- кавія – відома як морська свинка, полюють заради ніжного м’яса\n- мара- до 1 м. Морда нагадує заячу, довгі ноги, передні тонкі, задні – великі, м’яисті, має „дзеркало” як у оленів. Від переляку може вмерти, дуже нервові. Зустрічається в пустелях Патагонії.\nРодина Водосвинкові. 2 види ендемічні\n- водосвинка (капібара) – самий великий гризун, приблизно 60 кг, довжина 1,5м, схожий на гігантську морську свинку. Має плавальні перетинки. Живе вздовж річок, їсть водяні рослини, Самець має гарем. Вбивають заради м’яса. Легко приручаються, дуже ласкаві.\nРодина Пакаранові. 1 вид ендемічний\nРодина Агутієві. Схожі на зайця і предків коня одночасно, ендеміки.\n- пака – нічна, риється в лісовій підстилці з листя, розшукує фрукти і корінці. Смачне м’ясо, добре плаває.\n- агуті – дрібніший за паку, добре плаває.\nРодина Шиншилові (ендемічна), до 7 кг, великі очі та вуха, пухнастий хвіст\n- рівнинна віскача. Хвіст тримає як носик чайника, збуджена б’є ним по землі, спираючись на нього може довго сидіти на задніх лапах. Риють нори до 200м, які зберігаються сотні років. Біля входу в нору склад блискучих кам’янців, пір’я птахів, тощо. Нічні.\n- гірські віскачі – менші\n- шиншила – цінне хутро одне з самих дорогих, сіро-блакитного кольору, живуть в скелях\nРодина Колючешиншилові. В хутрі мають голки, ендемічна.\n- колючий пацюк\nРодина Нутрієві (ендемічна)\nРід Нутрія. Яскраво червоні різці, голий хвіст\n- нутрія (коіпу)\nРодина Восьмизубі – Нічні. Риють нори, травоїдні.\nРодина Гребнемишині (ендемічна)\nЦиліндричне тіло, велика голова на короткій шиї, очі маленькі, майже немає зовнішнього вуха\n- туко-туко – живе у норах під землею\n- водяний туко-туко\n- рисові хом’яки\n- темні хом’яки\n- карликові хом’ячки\n- бразильський акодон\nМишині не характерні.\n- саванова лисиця – схожа на звичайну, ендемік\n- гривистий вовк – схожий на лисицю, але дуже довгі ноги, морда, шия, великі вуха та короткий хвіст (не пропорційний),ендемік\n- кущова собака – мало зубів, недорозвинуті, здобич ковтає цілою, ендемік\n- ведмідь–окулярник – середніх розмірів, хутро темне, білі кола навколо очей. Живе в гірських лісах, рослиноїдний, ендемік\n- єнот – ракоїд\n- носухи – 3 види, довгий ніс\n- кінкажу – схожий на мавпу, чіпкий хвіст, живе на деревах, має довгий язик, їсть фрукти, дуже спритний\n- тайра – 4-5 кг, крупні, довгі тіло та ноги\n- грізони – 2 види , оригінальне забарвлення зверху сірі, а знизу тіла – чорні\n- скунси: 7 видів\n- гігантська видра – до 31 кг\n- оцелот – полює вночі\n- онцила – живе на деревах, плямисті\n- ягуарунда – велика, однотонна (чорні, коричневі з рудими плямами)\n- андська кішка\n- пума – до 105 кг, жовті. Живе в основному в гірських лісах, майже ендемік\nРодина Річкові дельфіни\n- амазонська інія – під час розливів річок вільно плавають серед затоплених лісів. Вважають священними – розганяють піраньї. Пускають фонтани. Дуже розумні, ендеміки.\n- ла-платський дельфін – самі маленькі\n- карибські ламантини\nРодина Тапіри – самі примитівні з непарнокопитних, копита як у коней, дуже масивні (до 300 кг), хвіст короткий, голова з невеликим хоботком\n- рівнинний - в лісах, близько води;\n- гірський – самий маленький\nРяд Мозоленогі (Верблюди)\nРід Лами . Безгорбі, ламу одомашнили, використовують як в’ючних тварин в високогір’ї. Для шерсті тримають лише альпаку, ендеми.\n- вікунья – дикий вид, в високогір’ї\nРодина Пекарі – 3 види, схожі на свиней, але менші, ендеміки\n- нашийниковий перакі – смуга у вигляді нашийника, до 25 кг, верхні ікла ідуть вниз, на спині пахуча залоза\nРодина Американські олені\n- віргінський (білохвостий) олень, самий великий біля, 200 кг. У самців багатогіллясті роги, пухнастий білий хвіст. Широкий ареал.\n- болотяний олень – рідкісний, роги схожі на кущі\n- пампасний олень\n- перуанський олень\n- мазама – розміри від зайця до косулі, дітки легко приручаються\n- звичайний пуду – дуже маленький до 10 кг, живе по берегах морів, їсть водорості\nНадродина Широконосі мавпи (ендемічна)\nРодина Ігрункові – дуже маленькі, до 0,5 кг. Схожі на білок, їх нігті схожі на кігті. Пальці однонаправлені. Хвіст не чіпкий, а пухнастий\n- ігрунки або мармазетки\nСереднього розміру, хвіст довгий, чіпкий, сідничних мозолів не мають, деревні\n- павукоподібні мавпи\nФауна багата і своєрідна, 26 ендемічних родин, 2 ендемічних ряди\nРяд Нанду – 2 види, ендемічний\n- північний нанду (степи)\n- довгодзьобий або нанду Дарвіна (гори)\nВеликі нелітаючі птахи, менші за страуса до, 50 кг, на ногах 3 пальці, сірого кольору. Полігами, 3-7 самок одразу відкладають яйця в одну кучу, насиджує самець, тільки вночі і вранці, вдень гріє сонце\nРяд Тинаму - ендемічний\nФілогенетично близькі до нанду, ззовні нагадують куріпок, мають кіль та грудні м’язи. Невеликі, розміром до 30 см. Сильні ноги, крила невеликі, крихітний хвіст. В основному наземні, літають погано, сплять на землі. Полігами. Насиджують самці. На них полюють заради м’яса. Близько 50 видів.\n- червонокрилий тинаму\n- строкатий тинаму\nВід качок відрізняються довгими голими ногами, пальці довгі, без плавальних перетинок. На згині крила є шпора – засіб захисту. Короткий, схожий на курячий дзьоб з восковицею\n- рогата паламедея\n- хохлата паламедея\nРодина Американські кондори (Американські грифи)\nВідрізняються від грифів Старого світу тим, що між ніздрями немає перетинки, тим, що задній палець на ногах розташований не на одному рівні з передніми, а вище. Подібний до інших грифів спосіб життя, поїдають трупи великих звірів, великі крила, сильний дзьоб, слабкі ноги.\n- кондор- самий великий з сучасних хижих, довжина тіла до 1 м, розмах крила до 2-3 м. Голова та шия голі, пір’я чорного кольору, навколо голої шиї білий комірець. Зникає\n- гриф-індичка – пір’я чорне, гола шия і голова червоні. Харчується на смітниках.\n- вилкохвостий коршун. Схожий на ластівку. Голова та низ тіла білі, верх тіла – чорний, до 0,5 кг. В польоті лапою ловить комах\n- коршун –слизнеїд. Дзьоб схожий на криве шило, їсть лише яблуневих слимаків\n- гарпія – сильний, довгий, вузький дзьоб, сильні лапи. Їжа – мавпи (капуцини), лінивці, агуті, опосуми\n- каракара- до 15 кг, один з самих великих. Обличчя без пір’я – червоне чи оранжеве, шапочка чорна, горло біле, решта тіла – буре. Живляться – падаллю, хворими тваринами. В пошуках їжі землю гребе як курка.\nРодина Гоацини – ендемічна\n- гоацин - звисають з дерев над водою вниз головою. Має велике воло, яке заважає розвитку кіля в передній частині. Воло у нього – це додатковий шлунок, їсть жорсткі каучукові рослини. Літає погано. Пташенята мають на кожному крилі по 2 кігтя, за допомогою яких лазять по деревах, добре плавають, ниряють. М’ясо дуже смердить.\nРодина Деревні кури (кракси, гоко)\nБудують гнізда на деревах. Крупні, сильні ноги, на голові чуб. Лісові, живляться на деревах, інколи комахами на землі.\n- великий гоко\nРодина Арамові – 1 вид. Схожі на пастушків. Живе на болотах. Гнізда на землі, чи кущах або деревах. Літає рідко.\n- звичайний трубач\n- білокрилий трубач\nВ шлюбний період роблять „акробатичні трюки”, кувиркаються, зграйні, погано літають, краще плавають. Підбирають їжу, що впала у мавп чи інших птахів\nРодина Сонячні чаплі - ендемічна\n– сонячна чапля\nМає довгі ноги та шию, гарно забарвлена, дуже рідкісні. В шлюбний період виходять на сонячні галявини, розкривають крила та хвіст і гарно танцюють\nДовгі ноги, шия, короткий дзьоб, з гачечком на кінці, крила короткі, на голові чуб\n- чубата сериєма\nРяд Папуги – надзвичайно різноманітні\nРід Амазонські папуги- лісові, гніздяться в дуплах, зелене забарвлення, легко вчаться говорити, ендеміки\nРід Клинохвості папуги (з маленьких за розміром)\n- папуга–мономах – будують колективні гнізда, діаметром до 1 м. Легко вчаться говорити\n- папуга ара – крупні, дуже яскраві. хвости довгі, нападають на фруктові сади, строгі моногами, якщо одного вб’ють інший довго його не кидає\n- червоний ара\n- синьо-жовтий ара\nРодина Гуакаро (жиряки) – ендемічна\n- гуакаро – в розмасі крила до 90 см. Ззовні схожі на хижого птаха – загнутий дзьоб, гострі кігті. Живуть в глибоких печерах, нічні, зривають на льоту плоди з дерев. Плоди знаходять за допомогою добре розвинутого нюху та зору. В темних печерах орієнтуються за допомогою ехолокації. Пташенята дуже жирні і схожі на мішечки з жиром, їх збирають і витоплюють жир, який має високу якість (без запаху, добре зберігається). Вигодовують пташенят плодами з великим вмістом олії.\nРяд Стрижі (Серпок рильці)\nПідряд Колібрі .\nРодина Колібрі .\nНайменші в світі птахи (1,6 – 1,8 г). Дзьоб тонкий, довгий (інколи довший за все тіло), загнутий донизу, інколи прямий. Язик являє собою тонку трубочку з бахромою на кінці. Крила невеликі. Серце займає половину порожнини тіла, серце скорочується до 1000 разів в хвилину. Крило під час руху описує 8, роблять 50, 51 змах в секунду. Вночі температура тіла значно знижується і вони знаходяться в заціпенінні. Дуже багато їдять, в основному нектар, комахи. Зависають над квітами. Найбільше видів в тропічних лісах Південної Америки. Всього приблизно 338 видів.\nДуже яскраві, дзьоб короткий широкий, 1-й та 2-й пальці направлені назад, 3-й та 4-й – вперед. Живуть в тропічних лісах, на землю не сходять. Гніздяться в дуплах.\n- гватемальський квезал – в Гватемалі є державним символом, зображений на гербі. Грошова одиниця Гватемали – квезал. У майя та ацтеків квезал вважався богом повітря. Довжина хвоста у нього 35 см.\nРодина Момоти – ендемічна\nЯскраві тропічні птахи.\nРодина Тоді – ендемічна\nЛише на Великих Антильських островах.\nРодина Пухівки - ендемічна\nЗ горобця, пір’я рихле, м’яке, тому так і називають. Живуть на деревах, дуже мало рухаються, весь час сидять. Смачне м’ясо, на них полюють. 30 видів.\nРодина Тукани чи Перцеїди – ендемічна\nКрупні, важкої статури. Дуже великий яскраво забарвлений дзьоб, довжина якого майже дорівнює довжині тулуба, однак дуже легкий. Язик довгий, краї бахромчасті. Самі дуже яскраві. Їдять фрукти, які зривають довгим дзьобом. Легко приручаються, всім цікавляться. На них полюють заради м’яса.\nРяд Горобині – особливе багатство і різноманітність.\nПовзають по стовбурах в пошуках їжі.\nДуже чисельні, будують гнізда з глини та мокрої землі, які схожі на печі. Приблизно 220 видів .\n- рудий пічник\nРодина Тапаколові – ендемічна\nДуже високо піднімають хвіст вверх.\nРодина Котингові – ендемічна\nНайяскравіші птахи Неотропіків. Мають чуби, сережки, бахрому.\nРодина Тиранові мухоловки.\nМають в кутах рота щетинки.\n- червоний тиран\nРодина Танагрові – ендемічна\nДуже гарно співають, тримають в клітках. Будують кулеподібніні гнізда, чи віднімають у інших птахів і насиджують чужі і свої яйця.\nРодина Трупіалові- ендемічна\n- воловий птах – гніздовий паразит, відкладає свої яйця більше 200 видам птахів.\n- галапогоський пінгвін (самі маленькі, до 20-30 см)\nСамі чисельні ігуани, удави, ямкоголові змії, водяні черепахи.\nРодина Сухопутні черепахи\n- галапогоська слонова -300кг, на межі зникнення, витримує без їжі і води 12-14 місяців (ними завантажуються мореплавці), їдять кактуси.\n- кайманова черепаха- дуже агресивна\n- арау-яйця збирають для виготовлення жиру (річкова).\n- зелена (супова) черепаха - їдять водорості, молюсків, медуз. Пропливають до 2000 км, щоб відкласти яйця. Знищують заради м’яса і яєць.\nРодина Зміїношиї черепахи\n- матамата – потворна, шия та голова вкриті шкірними клаптями. Ковтає здобич цілою, ненажерливі.\nДуже чисельні в великих річках.\nРодина Каймани - ендемічна\nКаймани мають вкриту панцирем не лише спину, а і черево.\n- крокодилів кайман\n- чорний кайман - 4,5 м, основна їжа-риба, молюски, птахи, тапіри, однак небезпечний і для людини\n- гостромордий крокодил\n- кубинський крокодил\nРід Аноліси- 300 видів в Південній Америці\nРід Василиски - мають шолом на голові, бігають по воді\n- звичайний василиск\n- мінлива ігуана - в горах, де сніг, зберігає життєздатність при температурі тіла лише 1,5 0С.\n- лавові ящірки - самці б’ються за самку, ендеміки\n- морські ігуани - до 1,5м довжиною. Вперше описав Дарвін. Зустрічаються лише на Галапогоських островах . Основна їжа-водорості. Ендеміки.\nРодина Тейіди (Американські варани) - ендемічна\nДуже яскраві, деякі не мають кінцівок. Деякі бігають лише на задніх ногах. Об’єкти промислу\n- тегу - 1,5 м, прозвали „курячим вовком”, часто полює в курятниках\n- жакруара-відкладає яйця в термітники. Молоді особини, що тільки вилупилися живляться термітами.\nПідряд Амфісбени- схожі на дощових черв’яків\nЧервоподібне тіло вкрите роговою плівкою. Хвіст за формою схожий на голову, у разі небезпеки піднімають хвіст, маскуючи тим самим голову. Підземнориючі, вільно рухаються під землею в обидва кінці. Очі сховані під шкірою, тому розрізняють лише світло і темряву. Деякі живуть в термітниках.\n- біла амфісбена – до 50 см. Живуть в мурашниках чи термітниках, місцеві жителі вважають їх мурашиними „царівнами”.\nМають органи термолокації – по ямці на голові між очима та ніздрями. За його допомогою вночі розшукують здобич. Кусають, дають жертві відбігти та померти. Потім шляхом термолокації знаходять ще незахололе тіло. На хвості мають погремушку. В Південній Америці приблизно 40 видів.\n- бушмейстер – 3,6 м, сама велика особливо отруйна\n- каскавела – особливо отруйна, ендемік\n- жарарака – особливо отруйна. З них збирають багато отрути в медичних цілях, ендемік\n- звичайний удав - 2-3 м, одомашнений, тримають в хлівах, щоб ловили мишей та пацюків.\n- анаконда – ендемік, найбільший в світі, 5-6 м, живе в прісних водоймах, інколи гріється на березі. Коли водойма пересихає може впадати в заціпеніння. Здоби\nРуху Нового часу | Родина Крокодили


Android P забезпечить приватність ваших телефонних розмов\nСмартфони під управлінням Android P зможуть попереджати користувачів про те, що їх телефонна розмова записується. Відповідну вказівку виявили розробники з порталу XDA в репозиторії Google Source. Очевидно, підтримка функції оповіщення буде впроваджена в систему на противагу функції запису розмови, яка також очікується в Android P.\nЗгідно з даними, отриманим розробниками в ході вивчення коду ОС Android, по всій видимості, функція визначення записи розмов буде залежати від операторської підтримки. У разі виявлення факту аудіофіксації смартфон видасть високочастотний сигнал, який буде повторюватися з періодичністю в 15 секунд, протягом всієї бесіди.\nОчевидно, впровадження функції оповіщення про записи телефонних розмов є вимогою влади США. У ряді штатів, згідно з місцевим законодавством, необхідно отримати згоду співрозмовника, перш ніж приступити до запису. Ігнорування попереджувального сигналу в даному випадку буде бути аналогом німого згоди користувача на фіксацію своєї мови.\nПоделиться "Android P забезпечить приватність ваших телефонних розмов"\n← Енді Рубін продав менше 90 тисяч Essential Phone за 2017 рік Xiaomi готує свій перший смартфон для геймерів →


Стираємо дитячі м’які іграшки (маленькі, великі, музичні) в пральній машині-автоматі і вручну правильно – допустимі температура і режим; чистка виробів під час карантину | Своїми руками\nГоловна » Поради » Своїми руками » Стираємо дитячі м’які іграшки (маленькі, великі, музичні) в пральній машині-автоматі і вручну правильно – допустимі температура і режим; чистка виробів під час карантину\nСтираємо дитячі м’які іграшки (маленькі, великі, музичні) в пральній машині-автоматі і вручну правильно – допустимі температура і режим; чистка виробів під час карантину\nНа читання 12 хв Переглядів 39 Оновлено 30.03.2018\nСтираємо м’які іграшки\nОчищення великих виробів\nЯк помити іграшки, для яких прання заборонене?\nПозбавляємо від пилових частинок і бруду музичні вироби\nЯк прати м’які іграшки? Чистота – запорука здоров’я, особливо вашої дитини. Звичайно, м’які іграшки дуже люблять діти, оскільки вироби дуже красиві і милі. Але вони вважаються резервуаром накопичення великої кількості бруду і пилових частинок. У дитини може з’явитися алергія, тому дитячі товари необхідно регулярно чистити. Також на зовнішній оббивці таких виробів можуть знаходитися різні небезпечні бактерії, які здатні спровокувати вторинне зараження якими-небудь кишкові вірусні інфекції або коростою.\nІграшки з дерева або пластику можливо помити в мильному розчині, тим самим усунувши небезпечні мікроорганізми. А ось з м’якою іграшковою продукцією справа йде зовсім інакше, оскільки не завжди можна випрати м’яке виріб в пральній машинці або руками.\nУ даній статті ми розглянемо різні способи, як правильно прати м’які іграшки у мийній установці, руками, як помити м’яку іграшку, яку прати не дозволяється, а також як випрати дуже великі дитячі вироби.\nЯк часто слід прати м’яку іграшкову продукцію? Щоб м’які вироби сильно не забруднювалися, іграшки необхідно прати раз в три місяці. Якщо у вашого малюка є алергія, значить, чищення м’яких виробів слід проводити двічі на місяць. Постійна прання м’яких іграшок усуне скупчення пилу і бруду на виробі, а також видаляє неприємні запахи. Якщо ви хочете дати дитині зайчика або плюшевого ведмедика, який дуже довго пролежав на горищі, то його насамперед потрібно вичистити і випрати при температурі шістдесят градусів. Така ретельна і глибока чистка пов’язана з тим, що в курних м’яких виробах можуть завестися пилові кліщі.\nЧим можна прати м’які іграшки? Допускається застосування наступних побутових складів:\nмила, призначеного для маленьких діточок;\nпрального порошку, гелю, ополіскувач для білизни, призначених виключно для прання;\nЯкщо у вас жорстка вода в квартирі, то краще всього використовуйте гель рідкий і ополіскувач для чищення досить м’яких виробів.\nБільшість домогосподарок задається таким питанням: «чи Можна прати м’які іграшки в пральній машинці-автоматі?» Безумовно, можна, але не все. На ярлику товару повинна вказуватися інформація з приводу того, яка прання підходить для даної іграшки.\nВручну стираються вироби, якщо вони:\nМають очі, ніс і рот, зроблені з пофарбованої пластмаси, на якій можуть з’явитися подряпини або матеріал може втратити свій яскравий колір під час машинного прання.\nМають дуже довгий ворс з шовку, який під час перебування у воді може скататися і втратити блиск.\nЗроблені з соломи, лушпиння від гречки, тирси, рису або бавовняної вати.\nДосить м’які і схильні до деформації або витягування.\nМістять деталі, які приклеєні до іграшки.\nЗшиті з різнотипного матеріалу.\nЯк бачимо, чистка м’яких іграшок залежить не тільки від того, чи можна такі вироби прати у мийній установці або руками. Існує досить багато інших нюансів, які також важливі. У зв’язку з тим, що м’які іграшки є досить делікатними речами, розглянемо кожен спосіб чищення товарів для діточок окремо.\nЯк прати м’які іграшки в пральній машині? Перш ніж відправити м’яке виріб для діточок в мийну установку, вивчіть уважно ярличок, на якому повинно бути намальовано або написано, можна піддавати цю іграшкову продукцію пранні в мийній установці чи ні. Якщо на ярлику вказується, що виріб допускається прати у мийній установці, значить, можна сміливо відправляти іграшку в прання. Але перед тим потрібно познімати з виробу бантики, заколочки та інші дрібні елементи, щоб вони в процесі прання не відклеїлися.\nТакож варто запам’ятати, що не дозволяється прати разом з кольоровими і темними іграшками більш світлі м’які вироби, щоб останні, в свою чергу, не забарвилися.\nДля прання м’яких іграшок бажано використовувати дитячу побутову хімію. Якщо на виробі є пластмасові елементи (ротик, носик, очки) або довгий ворс, то таку іграшку потрібно скласти або в мішечок, призначений для прання, або в наволочку. Звичайно, розділом вище ми говорили, що такі вироби з пластмасовими деталями краще всього прати вручну, але якщо на ярлику вказується машинне прання, то чому б і ні? Головне – помістити іграшку в спеціальний чохол або взагалі познімати на час прання всі деталі з пластмаси, а потім приклеїти назад.\nНа якому режимі прати м’які іграшки? Для миття у мийній установці слід включати делікатний режим.\nПри якій температурі допускається прати м’які іграшки? Якщо ви не хочете, щоб виріб змінило забарвлення, потрібно виставити температурний режим, який не буде вище тридцяти градусів. Іноді на м’яких виробах вказується, що іграшку дозволяється прати при шістдесяти градусів. В основному такий температурний режим вибирається для тих дитячих товарів, які орієнтовані на дітей віком до трьох років.\nПід час машинного прання не забудьте включити подвійне полоскання, щоб вироби легше було змити мильні залишки. Також не забудьте додати ополіскувач для білизни, щоб плюшевий ведмедик або інша іграшка після прання була пухнастою і м’якою.\nНе рекомендується включати режим «Віджим» для м’яких виробів, інакше іграшки можуть деформуватися або витягнутися. По завершенні встановленої програми прання виріб необхідно буде вийняти з машинки і залишити на горизонтальній поверхні на кілька годин, поки іграшка до кінця не просохне.\nЯкщо на виробі був довгий ворс, зроблений з шовку, то його краще розчісувати вологим, поки він не закрутився. Маленькі деталі повертаються на іграшку тільки тоді, коли виріб до кінця просушится.\nТепер ви знаєте, як прати м’яку іграшкову продукцію в пральній машинці-автоматі, не зіпсувавши при цьому делікатний тип тканини, з якої було створено дитяче виріб.\nЯк прати м’які іграшки вручну? У ручного прання немає обмежень, тому така чистка м’яких виробів завжди вважається найбільш оптимальною. Однак прати вручну іграшки дуже довго, оскільки вироби бувають різних розмірів, а також містять різні дрібні або великі деталі.\nЩоб випрати м’яку іграшку вручну, потрібно спочатку рясно промочити виріб водою, потім гарненько намилити милом господарським або дитячою. Потім іграшку необхідно опустити в тепленьку водичку приблизно на чверть години. Або ж можна вчинити по-іншому: замочити м’яке виріб в мильному складі хвилин на тридцять.\nЯкщо іграшка дуже брудна, то допускається натирання вироби намиленою щіточкою. Періодично занурюючи іграшку у мильний складу, необхідно стискати всі частини виробу, щоб змити мильну бруд.\nПри використанні щіточки запам’ятайте, що деякі м’які іграшки нездатні витримати інтенсивної чистки, тому можуть деформуватися. У зв’язку з цим перед пранням уважно ознайомтеся з ярличком, який важить на виробі.\nКоли ви очистите м’яку іграшку від частинок пилу і бруду, виріб треба гарненько змити водою, потім ретельно віджати, розпрямити і повісити сохнути або на мотузку для білизни, або на спеціальну сушарку ближче до джерела тепла.\nОсь Таким способом можна випрати м’які іграшки власноруч. Звичайно, часу і сил ви витратите досить багато, але дитяче виріб точно не зіпсується після водних процедур.\nЯк прати м’які іграшки під час карантину? Коли у дитини вірусне або кишкове інфекційне захворювання, за м’якими виробами доводиться більш ретельно доглядати, оскільки іграшки можуть накопичувати в собі різні бактерії, стаючи носіями захворювань. Ті м’які іграшки, які не рекомендується прати, і ті, з якими малюк нечасто грає, потрібно буде прибрати якомога далі приблизно на пару тижнів. А ось улюблену дитячу м’яку іграшку доведеться прати кожні два дні.\nЯкщо матеріал, який використовувався для створення виробу, здатний витримати досить високу температуру (приблизно шістдесят градусів), то вам дуже пощастило. Відразу після водних процедур м’яку іграшку потрібно обшпарити дуже крутим окропом. Сушити виріб слід виключно в закритому приміщенні на чистій поверхні, яку необхідно обробити будь-яким антибактеріальним препаратом.\nТакож можна продезінфікувати м’яку іграшкову продукцію дуже сильним морозом, винісши взимку виріб на відкритий балкон, або піддати іграшку впливу ультрафіолетових променів.\nКрім того, обробити м’яке виріб можливо ще дуже гарячою парою, застосувавши для цього спеціальний пароочисник або праска з підтримкою функції вертикального відпарювання.\nПрання м’яких іграшок під час карантину – справа дуже важлива, оскільки це не тільки підтримання вироби в чистоті, але й запорука швидкого одужання малюка.\nЯк прати великі м’які іграшки? Тут допускається застосування декількох варіантів чищення:\nспробувати помістити виріб в мийну установку;\nздати м’яке виріб в клінінгову компанію.\nЯкщо м’яка іграшка досить пильна і забруднена настільки, що її руками не візьмеш, то виріб слід відправити в мийну установку (якщо дитячий товар, звичайно, поміститься в барабанний відсік). Разом з великим м’яким дитячим виробом в барабан машинки необхідно буде покласти кілька тенісних м’ячиків, які будуть протягом прання відскакувати від стінок барабана, тим самим запобігаючи скомкивание наповнювального матеріалу всередині виробу. Якщо ж іграшка не поміщається в барабанний відсік, а здати виріб в хімчистку немає можливості, значить, треба розпороти іграшку, вийняти наповнювальний матеріал і відправити виріб в мийну установку. Після того, як іграшка добре просохне, потрібно буде знову набити виріб наповнювальних матеріалом і зашити.\nЯкщо м’які іграшки прати вручну, то при замочуванні необхідно враховувати матеріал, який знаходиться всередині і зовні вироби. Наприклад, м’якотіла лялечка з намальованим обличчям може зіпсуватися навіть після вологого чищення.\nЯкщо на великий м’якої игрушечке немає фурнітури (бантиків, вічко і інших елементів), то такий виріб можна буде повністю занурити у воду. Резервуар для купання слід наповнити тепленькою водичкою, додати туди трішечки дитячого прального порошку, а потім занурити туди м’яку іграшкову продукцію. Очищати від бруду виріб потрібно за допомогою ущільненої губки. Після прання іграшку потрібно легенько віджати і покласти сушитися на горизонтальну поверхню. Єдиний недолік ручного прання – великі м’які вироби дуже довго сохнуть. А з-за тривалої сушки іграшка може обзавестися різким неприємним запахом вогкості, який дуже важко виводиться.\nДосить часто замість повного замочування застосовують метод вологого чищення великих іграшок, не чіпаючи наповнювальний матеріал всередині виробу. Для цього слід наповнити глибоку ємність (підійде звичайний таз) тепленькою водичкою, розвести в рідині трішечки порошку рідкого і розмішати, щоб з’явилася піна. Піну втирають в поверхню виробу, використовуючи м’яку губку. Після цього пінний складу необхідно буде прибрати чистою вологою мочалкою. Потім велику м’яку іграшку потрібно буде гарненько просушити полотенчиком або феном для волосся.\nЯк почистити м’яку іграшку, яку можна прати? До таких виробів відносяться іграшки антистресові, заповнені всередині меншими кульками, які в процесі прання можуть вилізти назовні з-за розриву шва на виробі, зіпсувавши мийну установку. Також не допускається прати вінтажні вироби з тирсою або гречкою всередині, які після водних процедур можуть розбухнути, тим самим деформувавши м’який іграшковий товар.\nТакі дитячі вироби можна буде вичистити тільки двома способами:\nвологим прибиранням разом з піною;\nЯкщо на ярлику виробу зазначається, що дану іграшку прати не можна, то можна скористатися вологою чищенням виробу. Для цього знадобиться заповнити тазик тепленькою водичкою, розмішавши в рідині будь-яке дитяче засіб до утворення густої піни. Потім вийшла мильну піну слід набрати на губку і втерти в зовнішній матеріал іграшки. Чистку краще всього починати з найбільш забруднених місць на виробі. Щоб видалити піну, необхідно взяти мікрофіброву серветочку, яка з легкістю збере брудну піну. Не забувайте полоскати ганчірочку від піни і віджимати. Після того, як почистіть м’яку іграшку, виріб потрібно збризнути ополіскувачем для білизни, щоб зовнішній матеріал був м’яким. Потім м’яке виріб необхідно просушити за допомогою фена, а потім розмістити ближче до джерела тепла, щоб іграшка змогла остаточно просохнути.\nЯкщо для м’якої іграшки не дозволяється застосовувати вологу чистку, то тоді підійде сухий спосіб чищення виробу. У цій справі стане в нагоді:\nсода з крохмалем;\nЗібрати пил з іграшки пилососом дуже легко, а головне, швидко. Для цього застосуйте спеціальну маленьку насадку, яка служить для чищення м’яких меблів. Режим всмоктування повинен бути низьким. Збирати частинки пилу побутовим приладом бажано раз у тиждень. Але все одно пилосос не зможе зібрати всю пил з виробу.\nМожна застосувати інший спосіб очищення м’яких іграшок від бруду і пилових частинок. Однак він підходить тільки для виробів малих і середніх розмірів. Що потрібно робити?\nСкласти брудні іграшки в досить міцний пакет з поліетилену.\nНасипати туди приблизно шість великих ложок крохмалю або соди харчової.\nПакет герметично закрити і інтенсивно потрясти протягом декількох хвилин.\nПісля цього м’які вироби слід вийняти з пакета і очистити щіточкою від залишків засобу.\nЯкщо м’яка іграшка довго припадала пилом у коморі або підвалі, то, щоб її почистити від бруду, пилу і, можливо, від різних бактерій, слід упакувати виріб в пакетик з поліетилену і віднести в морозильний відсік холодильника на пару діб. Або ж дозволяється винести іграшковий товар на пару годин на вулицю під палюче сонце.\nЯк бачимо, почистити м’яку іграшкову продукцію, яку прати не дозволяється, в принципі, нескладно, потрібно просто запастися терпінням.\nЯк прати музичні м’які іграшки? Позбавити від пилових частинок і бруду м’які говорять або з музикою іграшки досить складно, тому що при попаданні вологи на електронний прилад він може зламатися.\nТак як же прати м’які іграшки з батарейками? Якщо виріб несильно брудне, то можна застосувати вологе чищення (даний спосіб описувався розділом вище).\nЯк прати іграшку з музикою, якщо виріб сильно забруднене?\nСпочатку необхідно уважно оглянути і обмацати виріб, щоб знайти електронний блок.\nКоли ви виявите електроніку, потрібно розпороти шов на виробі і обережно витягти коробочку з пристроєм.\nПісля цього шов потрібно залатати і відправити іграшку в прання. Як прати виріб, має зазначатися на ярличку іграшки.\nПісля чищення м’яку іграшку слід гарненько просушити. Потім знову розпороти шов на виробі, вставити назад блок з електронним пристроєм, а потім знову зашити шов.\nТепер ви знаєте, як правильно прати м’які іграшки, не деформувавши делікатний тип тканини. Головне – це не забувати читати ярличок на виробі, в якому зазначаються допустимі температури і режими, при яких можна прати іграшку.