ЦЕ НЕ МІРАЖ - ЦЕ «ОАЗІС»\n1-2 грудня в м.Хмельницький пройшов другий Міжнародний фестиваль східного танцю «Oriental Dance Faiza - 2012» за версією IAED, під час якого в різноманітних напрямках і стилях «танцю живота» змагалися танцівниці з усієї України, а також гості із Білорусі й Польщі. Виступи оцінювали визнані українські танцівниці беллі-денс, а також відомий табліст із Іорданії Ваель Абасі.\nГідно представили свою майстерність на цьому святі танцю кам’янчанки - учасниці студії східного танцю «Оазис Dance» (керівник Тетяна ПІДСКОЦЬКА).\nДва перші місця наші дівчата здобули в категорії «Соло»: дебютантка Олена ГИРЯ була кращою в своїй категорії у вільній програмі, а Діана ТКАЧУК - у номінації «Шоу-беллі-денс+ф’южн». А разом Олена і Діана граційними та синхронними рухами вибороли І місце серед початківців як дует.\nТа найбільше запам’яталися кам’янчанки екзотичним і містичним груповим танцем у стилі «Трайбл ф’южн», який не лише здобув І місце, а й прикрасив гала-концерт переможців фестивалю. Судді особливо відзначили вправну гру на сагатах і довершену техніку виконання цього складного танцю. В групі танцювали ті ж таки Діана ТКАЧУК і Олена ГИРЯ, Олександра ТКАЧ (викладач студії з напрямку «Рагга-денс») та Ольга КОШЕЛЕНКО (викладач студії у напрямку «Жіноча пластика»).\nЦієї суботи, 8 грудня, студія «Оазис Dance» проводить у нічному клубі готелю «Reikartz» східну вечірку, на яку запрошує всіх охочих (детальніше - на стор. 2ТБ).


Заказывайте Нічний крем з АНА кислотами і вітаміном А у надежного поставщика органической продукции\nНічний крем з АНА кислотами і вітаміном А\nНічний крем з АНА кислотами і вітаміном АПід замовлення, 3 дні\nКрем нічний з AHA кислотами і вітаміном А\nНерівномірна товщина рогового шару, пов'язана з збільшенням шарів лусочок і порушенням їх злущення, — досить типове прояв на шкірі людей старше 30 років. В результаті такого порушення шкіра стає менш проникної для косметичних продуктів. Саме тому вона потребує спеціальної підготовки до проведення процедур пілінгу.\nЯкісна підготовка шкіри до пілінгу з кремом з АНА-кислотами і вітаміном А дозволяє досягти такого ефекту:\n— вирівнювання мікрорельєфу, тобто сприяння формуванню рогового шару однакової товщини по всій площі оброблюваної поверхні з метою забезпечення рівномірного впливу препарату пілінгу на шкіру;\n— розм'якшення верхнього шару для підвищення ефективності процедури пілінгу за рахунок полегшення проникнення складу;\n— інтенсивного зволоження;\n— освітлення шкіри;\n— відновлення бар'єрних функцій;\n— вироблення толерантності до кислот для більш комфортного сприйняття шкірою наступних процедур пілінгу;\n— оновлення рогового шару і кількісного відновлення шарів рогових лусочок в межах фізіологічної норми при тривалому використанні нічного крему з АХА-кислотами.\nПредпилинговая підготовка з нічним кремом з АНА-кислотами і вітаміном А особливо показана напередодні проведення пілінгу при впливі трихлороцтової кислоти (ТСА-пілінгу) та пілінгу Джесснера.\nУ період використання крему в шари шкіри доставляються всі необхідні біологічні елементи і виявляється антиоксидантний захист за рахунок збалансованого жирнокислотного складу та комплексу рослинних екстрактів у формулі. Усе це благотворно позначається на зовнішньому вигляді шкіри обличчя.\nУ той час як Крем для догляду за шкірою після пілінгу призначений для використання безпосередньо після проведеної процедури пілінгу, крем з вітаміном А і АНА-кислотами необхідний у ході предпилинговой підготовки шкіри; він же допомагає забезпечити комплексний нічний догляд.\nНатуральний ламеллярный крем для обличчя з АНА-кислотами і вітаміном А нічний Cocos рекомендований для використання після повного завершення процедур пілінгу і закінчення процесу реабілітації шкіри в якості засобу для підтримання омолоджуючого ефекту курсу пілінгу.\nТаким чином, Натуральний ламеллярный крем для обличчя з АНА-кислотами і вітаміном А нічний Cocos показаний у наступних випадках:\n— в ході підготовки шкіри до більш інтенсивним пилинговым процедур;\n— для комплексного нічного догляду за сухою шкірою обличчя, що підвищує її гідратацію;\n— при гіперкератозі для прискорення клітинного циклу, вирівнювання мікрорельєфу і розм'якшення рогового шару.\nКрем можна використовувати влітку.\n1. В якості засобу предпилинговой підготовки наносити на ніч за два тижні до початку планованого курсу пілінгів.\n2. Для догляду за шкірою після закінчення процедури пілінгу застосовувати як засіб збереження його ефекту, почавши використання на ніч 2-3 рази в тиждень через 2-3 тижні після останньої процедури пілінгу.\n3. Цей крем можна також розцінювати як самостійний м'який пілінг, якщо 2-3 тижні застосовувати його на регулярній основі на ніч, а далі — 2-3 рази в тиждень в підтримуючому режимі.\nНезважаючи на низьку концентрацію кислот в кремі не рекомендується застосовувати його при наявності мікроушкоджень і запалень, а також у разі індивідуальної непереносимості будь-якого з компонентів.\nУ зв'язку з вмістом вітаміну А, крем протипоказаний під час вагітності і в період грудного вигодовування.\nВікова група від 30 років


Загинули двоє вояків 24-ї ОМБр | Яворів Інфо\nПід час бойового зіткнення з ворожою диверсійно-розвідувальною групою у зоні бойових дій на Донбасі загинули двоє українських військових з 24-ї ОМБр, ще четверо отримали поранення. Про це повідомила прес-служба 24-ї ОМБр імені короля Данила.\n«Близько 5-ї ранку на південній околиці села Південне була виявлена диверсійна група противника у кількості до 10 осіб. Протидиверсійний резерв бригади висунувся на перехват ДРГ, зупинивши її просування та відкинувши ворога від позицій захисників України», – йдеться в повідомленні.\nВ штабі зазначають, що в результаті зіткнення ворог зазнав значних втрат, проте частина диверсантів змогла втекти під прикриттям мінометного вогню.\n«На жаль, під час бойового зіткнення від вогню ворога загинули двоє наших побратимів. Один з них – командир протидиверсійної групи Андрій Маслов. Осколкові поранення отримали також чотири військовослужбовці, які нині перебувають у госпіталі, де їм надають кваліфіковану медичну допомогу», – йдеться в повідомленні.\nІмені другого загиблого наразі не повідомляють.\nНагадаємо, 24-та окрема механізована бригада базується у місті Яворів.\nВ Яворові відбулись Козацькі забави\nВ Яворові вшанують пам’ять Героїв Небесної Сотні\nНа Яворівщині майновий комплекс ДП «Львівське» виставлять на аукціон


Токсичність Russia Today: як кремлівський рупор блокують від Німеччини до Еквадору - Центр стратегічних комунікацій\nТоксичність Russia Today: як кремлівський рупор блокують від Німеччини до Еквадору\nУ цивілізованому інформаційному світі термін «Russia Today» вже давно перетворився на назву концерну з виробництва фейків, брехні та інших маніпуляцій.\nПро них давно всім відомо, є багато досліджень з цього приводу і на викриванні чергових міфів від Маргарити Симоньян і К ми зупинятися не будемо. Розкажемо про те, як увесь світ бореться із пропагандистською абревіатурою RT. Тим більше, що з’явився черговий інформпривід.\n3 лютого МЗС Росії заявило про припинення мовлення телерадіокомпанії Deutsche Welle. Також анулюється акредитація всіх співробітників її російського бюро. Окрім того, Москва ухвалила рішення сформувати перелік представників державних та громадських структур Німеччини, причетних до обмеження мовлення RT DE, яким буде заборонено в’їзд на територію Росії.\nЦе стало відповіддю на заборону на мовлення Russia Today в Німеччині. До речі, головна редакторка телекомпанії Маргарита Симоньян заявила, що телеканал RT DE не припинить роботу, попри заборону. І натякнула, що Росії у відповідь треба заборонити Deutsche Welle. Натяк був до рішення МЗС і, як бачимо, був почутий.\nА приводом для медійної війни між Москвою та Берліном стало те, що у RT DE не було ліцензії на послуги медіарегулятора MABB, який відповідає за нагляд за медіа у Німеччині. І хоча це привід, справжня причина в іншому. Вона та ж сама, що спричинила аналогічні проблеми у Russia Today в решті країн. Адже це не перший випадок, коли російський пропагандистський іномовник стає об’єктом не тільки прискіпливої уваги з боку Заходу, а й санкцій.\nПерший по-справжньому великий скандал з Russia Today стався в США у жовтні 2017 року, коли американська влада почала вимагати від RT реєструватися в США як іноземний агент. Такі вимоги, згідно з американським законодавством, пред’являють усім компаніям, які працюють в інтересах інших держав (а RT офіційно фінансується урядом Росії). До того ж у Вашингтоні тоді небезпідставно вважали, що Москва використовувала потужності Russia Today, щоб втручатися в американські вибори.\nСпочатку Симоньян намагалася оскаржити це рішення, але в підсумку таки зареєструвала телеканал іноземним агентом, пояснивши це тим, що «між головною справою і реєстрацією ми обрали останнє». Після цього, як вважається, у Росії й почалась війна з «іноагентами», якими тоді ще визнавали лише західні медіа («Голос Америки», «Радіо Свободная Европа»/ «Радіо Свобода»), згодом ліберальні – «Настоящее время» та «Медуза»), а з недавніх часів і різноманітні організації та окремих осіб (з останніх, наприклад, «Меморіал» та Віктор Шендерович).\nУ 2019 році у Великій Британії Russia Today зіткнувся з великим штрафом – у 200 тисяч фунтів стерлінгів від місцевого регулятора Ofcom – за необ’єктивне висвітлення історії з отруєнням Сергія Скрипаля. До речі, одне із порушень Ofcom знайшов у програмі ще одного з російських пропагандистських рупорів – телеканалу Sputnik. Тоді ведучі обговорювали отруєння в Солсбері з Олександром Некрасовим, який був представлений як «колишній радник Кремля та російського уряду». Він називав замах на Скрипалів «погано спланованою провокацією, покликаною відвернути британців від внутрішньополітичних проблем». Нагадаємо, під «погано спланованою провокацією» йшлося про застосування бойової отруйної речовини в центрі англійського міста.\nНаприкінці червня 2020 року було заборонено мовлення телеканалу в Латвії. Це рішення місцевий регулятор обґрунтував тим, що телеканал перебуває під контролем гендиректора міжнародного інформагентства «Росія Сьогодні» Дмитра Кисельова, проти якого Євросоюз запровадив санкції. У відвідній заяві йдеться, що рішення діятиме доти, доки Кисельова не буде видалено зі списку санкцій ЄС. Наступного місяця така ж доля спіткала RT в Литві. А в березні 2021 року офіційна Рига заблокувала сайт RT.\nУ Франції 2021 року суд виправдав відомого політолога Ніколя Тензера за позовами, поданим проти нього RT France. Телекомпанія звинуватила його, «дифамації» через твіти, у яких той називав телеканал «органом пропаганди» Кремля.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Ніколя Тензер: пропагандисти «Russia Today» прагнуть залякати своїх критиків в Європі\nУ грудні минулого року стало відомо, що президент РФ Володимир Путін у телефонній бесіді з президентом Франції Емманюелем Макроном висловив сподівання, що телеканалу Russia Today нададуть можливість працювати у Франції «без жодної дискримінації». Під «дискримінацією» розумілась невидача МЗС Франції акредитації тому самому RT France. До речі, у травні 2017 року під час першої зустрічі з Володимиром Путіним президент Макрон публічно назвав RT та Sputnik «органами брехливої пропаганди».\nА вчора, 3 лютого, стало відомо, що французький медіарегулятор Arcom почав розслідування щодо подання інформації RT France. «Кілька асоціацій повідомили про недогляди у висвітленні криз, зокрема таких як виступи «жовтих жилетів» або ситуація в Сирії та Центральноафриканській Республіці», – йдеться в повідомленні.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Перегавкати «Останкіно» намагатися не потрібно, – Леонід Швець\nЯкщо хтось думає, що Russia Today «пресують» виключно у Європі та США, то помиляється. Про Україну в силу усім відомих причин говорити зайве. Однак є сенс нагадати про інші країни.\nУ 2016 році державне підприємство «Радіо та телебачення Аргентини» вирішило призупинити випуски телевізійних новин RT у рамках безкоштовного державного телемовлення.\n15 листопада 2019 року Національна кабельна мережа Еквадору відключила RT від мовлення – без попереднього повідомлення та пояснення причин такого рішення.\nУ серпні 2021 року Люксембург відмовив RT DE у видачі ліцензії на мовлення німецькою мовою на території герцогства, пояснивши це рішення невідповідністю телеканалу технічним критеріям. За словами глави люксембурзького медіарегулятора, оскільки значна частина співробітників RT DE працює в офісі в Німеччині і виробництво контенту здійснюється там же, то і канал повинен перебувати під юрисдикцією Німеччини. Як з’ясувалося, та теж не горить бажанням бачити Russia Today у своєму медіапросторі.\nЯк бачимо, токсичність російського пропагандистського телеканалу по всьому світу відчувається вже так сильно, що медіарегулятори багатьох країн просто вимушені одягати на своїх громадян противофейкові маски. І не в профілактичних, а запобіжних цілях.\n«ДНР» обороняє свої кордони у Харківській області, в той час як у Москві не знають, що робити далі…\nРосійські маніпуляції 11-17 жовтня: «доставка» заробітчан і вивіз лісу до ЄС\nУ центрі уваги проросійських медіа цього тижня — саміт Україна-ЄС, на якому, серед іншого, ухвалили угоду про «відкрите…\nЯк взагалі співіснують поняття трагедії війни і бажання її повторити? Як Росії вдалося перетворити пам’ять про трагічні події на свято, і як вона «еволюціонувала» на цьому шляху за більш ніж 70 років? Що насправді у День перемоги над нацизмом святкує держава-агресор?\n«Спецоперація» і «ліквідація націоналістів»: російська пропаганда під час війни\n10 квітня 1944 року Одеса була звільнена від нацистських загарбників. 10 квітня 2022 року в Одесі запровадили посилену…


Репетитор Ірина Поєдинцева id:6611 - Математика, Вища математика, Математичний аналіз, Диференціальні рівняння - Букі\n«Репетитор з математики, працюю зі школярами (4-11 класи) та студентами. Готую до ДПА, ЗНО, іспитів з вищої математики.»\nУл. Западинская, 3а, Київ\nВикладаю елементарну та вищу математику українською та російською мовами.\nМатематично грамотно і цікаво для учня викладаю матеріал будь-якої складності. Працюю в тому числі і з учніми спеціалізованих математичних класів. Готую до ДПА, ЗНО, не спеціалізуюся на підготовці до олімпіад, але за бажанням батьків вивчаю з учнями завдання підвищеної складності, задачі з параметрами.\nВартість регулярних занять з математики:\n400 грн. за 60 хв.\nХарківський національний університет ім. Каразіна (ХНУ), Спеціалист, 2001\nдиплом кандидата физ.-мат. наукдиплом специалиста\n6 відгуків про Ірина П.\nВсе добре ми задоволені)\nІрина Вікторівна - репетитор, яка має великий досвід роботи, високий рівень знань та любить свою справу. Підготовка до ЗНО проходить на високому рівні. Знання значно покращились, результатами задоволена. Займаємось і зараз. Дякую.\nМоя донька навчається в КНЕУ і потребувала додаткової допомоги при вивченні вищої математики, тому ми звернулися до Ірини Вікторівни. Викладач вона відповідальний, пунктуальний, серйозно готується до занять, пояснює добре матеріал і на відмінно в ньому орієнтується. Дякуємо за підібраного репетитора!\nГарний та порядний репетитор. Стосовно результату - раніше мій син Леонід погано орієнтувався в математиці. Зараз, через декілька місяців занять з Іриною Вікторівною, він вже може самостійно виконувати домашні завдання, впевненіше йде в школу на уроки. Оцінки стали на 1-2 бали вище. Репетитор вміє доступно пояснити складний матеріал, розвиває в учня самостійність, аналітичне мислення. Дякую компанії Букі за допомогу.\nЗамовниця задоволена співпрацею із репетитором. Вона проявила себе професійним викладачем. Учениця демонструє хороше володіння предметом та високий рівень успішності. Замовниця рекомендує цього репетитора та репетиторську компанію "БУКІ" всім.\nТимчасово не викладаю.\nГотую до всього, що пов'язано з шкільною математикою. Завжди налаштований навчати учнів на максимальні бали. Чесний, відвертий та дуже відповідальний.\nРепетитор з математики з великим досвідом викладання. Маю власну методику підготовки до ДПА\nДобридень. Буду рада допомогти вам не тільки зрозуміти, але і полюбити точні науки-вони стануть для вас цікавими\nДосвідчений учитель з багаторічним стажем і професійним досвідом проведення онлайн занять\nПедагогічна освіта, авторська методика викладання. З розумінням ставлюся до індивідуальних особливостей. Ефективний викладач.\nПідготовка до ДПА, ЗНО, університетські курси з математики.\nПреподаю школьникам и студентам младших курсов\nПрофесійне навчання з математики, авторська програма, індивідуальний підхід, великий стаж роботи, відмінні результати в учнів.\nІрина П. має досвід роботи більше 20 років. Проживає в м. Київ і проводить заняття з таких предметів:\nЗаняття проводяться у репетитора, онлайн, вартість уроку – 400 грн/год.\nІрина П. репетитор - Математика, Вища математика, Математичний аналіз, Диференціальні рівняння. Київ.


Лікувально-діагностична робота — Національна медична академія післядипломної освіти імені П.Л. Шупика (НМАПО)\nНауково-педагогічні працівники кафедри дерматовенерології здійснюють лікувально-діагностичну роботу у стаціонарних та поліклінічних відділеннях клінічних баз, різного відомчого підпорядкування.\n- Київська міська клінічна шкірно-венерологічна лікарня;\n- Шкірно-венерологічний диспансер Солом′янського району м. Києва,\n- Національна дитяча спеціалізована лікарня “ОХМАТДИТ”, м. Київ,\n- ТМО “Дерматовенерологія”, м. Київ,\n- ТОВ “Інститут псоріазу та хронічних дерматозів”, м. Київ,\n- ТОВ «Дерматолог», м. Київ\n- ТОВ «Інститут пластичної хірургії «Віртус», м. Одеса\n- ТОВ “Український інститут пластичної хірургії та косметології”, м. Київ\n- Хмельницький обласний шкірно-венерологічний диспансер, м. Хмельницький\n- ТОВ «Український інститут пластичної хірургії та косметології», м. Київ\nЩодня надається консультативна допомога як стаціонарним хворим, так і амбулаторним пацієнтам. У своєї роботі науково-педагогічні працівники користуються рутинними та сучасними методи діагностики, проводять дерматоскопію, мікроскопію, мультипараметричну оцінку стану шкіри та волосся. Для встановлення діагнозу складних захворювань проводиться біопсія шкіри для патогістологічного дослідження.\nЛікування хворих здійснюється відповідно до сучасних міжнародних рекомендацій та локальних протоколів, використовуються методи електролікування: діатермокоагуляції та радіохвильова коагуляція.\nНа базі Київської міської клінічної шкірно-венерологічної лікарні працює “Школа атопічного дерматиту”. На базі поліклініки “Охматдит” проводяться телеконференції та здійснюється консультування хворих за допомогою телекомунікаційних технологій.\nСпівробітники кафедри беруть активну участь у проведенні клінічних конференцій на базі клінічних баз, розборів складних дерматовенерологічних випадків, засіданнях “Шкоди дитячого дерматовенеролога”, Київського міського та обласного осередків дерматовенерологів.\nНауково-педагогічні працівники кафедри започаткували проведення щорічних профілактичних скринінгів серед співробітників академії щодо попередження розвитку важких захворювань шкіри.


Майбутні спортивні зірки отримали солодкі подарунки під ялинку — SumyNews\nНапередодні Нового року голова облдержадміністрації Микола КЛОЧКО привітав вихованців обласного ліцею-інтернату спортивного профілю «Барса».\nЮні спортсмени, як і вся дітвора області, з нетерпінням очікують на зимові канікули, проте святковий настрій уже давно панує у ліцеї. Цього разу з новорічними привітаннями до дітей завітав голова облдержадміністрації Микола Клочко.\nВін поздоровив колектив закладу і всіх вихованців 7, 8, 9 та 10 класів з Новим Роком та Різдвом Христовим і вручив дітям солодкі подарунки.\n«Це перший Новий рік, який ми зустрічатимемо у стінах цього закладу. Нехай 2018 буде успішним для вихователів та учнів, принесе нові здобутки і перемоги. Будьте щасливим, здоровими, повними сил та енергії», – звернувся до дітей Микола Клочко.\nНа Сумщині визначили кращу спортивну громаду


Колишній глава «ЦВК ДНР» звинуватив Кремль у зраді - ДНР, ЦВК, зрада\nКолишній глава «ЦВК ДНР» звинуватив Кремль у зраді\nНа власній сторінці у соцмережі Facebook екс-очільник «ЦВК ДНР» Роман Лягін повідомив, що російська влада вдалася до зради незаконних збройних формувань на Донбасі. Про це інформує replyua.net.\n«Я брав участь в організації референдуму та несу відповідальність за те що в Україні у 2014 році було зірвано проведення виборів. Я робив те, що відповідає моїм переконанням, абсолютно щиро та з цілковитою віддачею. Однак нас кинула Москва, до того ж, під танки! Багато тисяч людей просто вбивають ніби худобу, для картинки на телебаченні», - підкреслив Лягін. При цьому він висловив переконання, що «приєднання» ОРДЛО до РФ та Криму не буде. «Донбас не пройде шлях Криму! Нас зрадили і продали! За що боролися і вмирали !? ... нехай кожен сам собі відповість », - пише екс-глава« ЦВК ДНР ». Крім того, він висловив переконання, що ОРДЛО знову перейде під контроль України.\n«І що, все було даремно !? Так, Росія, яку ми її собі уявляли, не існує, а може і ніколи не було. Для того, а нормального життя, відновлення роботи підприємств, неминуче повернення в Україну! Донбас - це Україна! », - підсумував Лягін.


У Дніпрі авто пограбували прямо на парковці.\n27.01.2018 adminVP331 Views автомобиль, грабіж, Дніпро, затримання, злочинці, кримінал, парковка, патрульна поліція, пограбування\nУ Дніпрі по спецлінії 102 надійшов виклик про крадіжку з автомобіля на Набережній Заводській. Патрульні одразу прибули за вказаною адресою і зустрілися із заявником.\nЧоловік розповів, що залишив транспортний засіб на паркувальному майданчику біля одного з магазинів і зайшов до торгового закладу. А повернувшись через 10 хвилин виявив авто відкритим, не було також мобільного, документів та грошей, зазначають у прес-службі поліції.\nПоліцейські переглянули відеозаписи з камер, що були встановлені на магазині. Як з’ясувалося, автівку заявника відкрили двоє невідомих, а ще один чатував неподалік аби ніхто не помітив крадіжку. Охоронці порядку стали перевіряти прилеглу територію неподалік торгового закладу і виявили одного з підозрюваних — 19-річного громадянина. Патрульні затримали його. Під час поверхневої перевірки у чоловіка знайшли 5 мобільних телефонів. Один із пристроїв значиться у розшуку. Підозрюваного доставили до Новокодацького відділку поліції та передали слідчим.\n← Previous Когда Китайский Новый год 2018 по восточному календарю\nДом-музей Блаватской в Днепре внесли в список национальных памятников Украины (фото) Next →\nЖитель Дніпра «зливав» таємні комерційні дані\n18.02.2019 ТатьянаКомментарии к записи Житель Дніпра «зливав» таємні комерційні дані отключены\n22.06.2018 ТатьянаКомментарии к записи На Дніпропетровщині вшанували пам’ять жертв війни (Фото) отключены


«Театр – це про людину, а ти – людина» | Збруч\nМикола народився в 1997-му. З того часу він встиг стати професійним фігуристом, футболістом, отримати диплом бакалавра з економіки в Англії та провчитись рік в Ірландії на курсі театрального мистецтва. Сьогодні Микола Набока «риє траншеї» сучасного театру, кожен день експериментує (у кав'ярнях п'є каву і уявляє себе одним із природніх явищ) і хоче ділитись усім, що приймає від світу. Тут ви не знайдете трактатів з театрознавства, але познайомитесь з молодими людьми театру, які сьогоднішній експеримент завтра прийматимуть як класику, щоби вже по обіді розпочати нове дослідження, не припиняючи пошуку. Спеціально для Z – розмова із Миколою Набокою.\n− Театр і життя: де межа?\n− Перш за все треба зрозуміти, що таке театр. Бо ж насправді це відображення нашого реального життя. Він з'являється тому, що ми живемо: є один з одним, маємо проблеми, вирішуємо їх, переживаємо емоції… Через усе це виникає бажання ділитись, створювати, відкривати, ставити наголоси чи, може, запитання. Так з'являється щось, де в конкретний момент є люди, які хочуть ділитись, і люди, які готові приймати. Ось він − театр.\nВласне, твоє питання випливає з того, що зараз відбувається в постмодерному театрі. Звідти виникає бажання зрозуміти: що таке театр, як він межує з життям, хто такий глядач, де закінчується актор і починається персонаж? А можливо, персонажа й не існує, бо в одязі певного героя виконуючи конкретні дії, людина залишається тією самою людиною.\nЯ думаю, що не має чіткої межі між театром і життям – в тому і глибина процесу. Мені близька думка Слави Полуніна: чи варто взагалі створювати театр, в якому це буде ясно зрозуміло? Не знаю. До речі, Слава зробив цікавий експеримент у Парижі: він створив проект «Жовтий млин». Це така собі велика територія з будинком, що є мистецькою лабораторією. Сенс лабораторії – у кожній секунді створювати своє життя за законами мистецтва. Це дослідження − намагання зрозуміти, що таке життя, що таке театр, де закінчується одне, а де починається друге. Бо туди приходять прості люди і беруть участь у театральних заходах, вони приносять не персонажів, а самих себе. Вони комунікують, кайфують, щось створюють – та просто живуть у тому, що роблять.\nРух в експериментах. Зараз в українських театрах ще є така консервативна думка, що не варто експериментувати: «Звісно всі ми будемо рухатись у майбутнє, все те цікаво, але краще робімо це звичними методами: буде сцена, буде дія, буде глядач, і в принципі не порушуймо цей формат». Мені здається, що в такій ситуації треба розуміти: всі класичні закони, на які ми опираємось, у свій час також були новаторством. Навіть Станіславський, який зараз однозначний класик театру, колись був незрозумілим експериментатором. Театр ніколи не стояв і не стоїть на місці, а ті, хто намагається поставити його у якийсь формат, приречені втратити ріст і драйв від роботи, від постійного пошуку.\n− Тобто, у творчості відсутні правила?\n− Звісно, що є певні канони у жанрах, але не варто зупинятись. Можливо, найбільше бути готовим змінити якісь власні переконання: от це мені подобається, а це – ні. Часом саме таке провокує зупинку, бо людина закрита на нові спроби через якісь непорушні погляди. Жити довший час з однією певністю, а потім піти в протилежному напрямку: а що там? І це завжди буде дослідженням. Тільки тоді ми постійно будемо себе дивувати і жити у цьому процесі. Театр – це терапія суспільства, і якщо надто стримуватись у чомусь, рамкуватись, то ми не досягнемо максимального розуміння себе.\n− Чому важливо, щоб театр не ставав кінотеатром, щоб був живий зв'язок між людьми, які наближаються один до одного з обох боків сцени?\n− Передовсім, щоб відбулось це спілкування, має бути бажання і тих, і тих. Актор обирає формат взаємодії. Він може бігати серед рядів у залі чи обрати собі конкретну людину для гри, але для того, щоб такий контакт спрацював, глядач має впустити це в себе. От чому зараз є багато непробивних людей, які не готові йти з театральними експериментаторами? Бо такий глядач приходить у театр, як у кінотеатр, щоб споглядати. Хоч від думки, що це певна культурна освіта, він почувається спокійніше, але має те саме очікування: непогано провести час та отримати задоволення від процесу. На цьому закінчується бажання середньостатистичної людини. Але ж театр − це про набагато більше! Це перш за все про певну дорогу, пригоду, після якої ви не будете тим самим, а не про розвагу.\nНещодавно я розмовляв з режисеркою Оленою Апчел, вона розповідала про виховання польського та німецького глядача у сприйнятті театру. Так-от − він не мислить категоріями сподобалось-не сподобалось. Навіть якщо керується цими оцінками, то має на увазі інші речі, ніж наш глядач. Для українців це: гарно провів час, не дуже гарно провів час, не сподобалось, то краще б і не йшов. Але важливо розуміти, що цей досвід, який ти отримуєш в момент перегляду вистави, який би він не був, вже є з тобою. І справді його переживаєш, коли ти присутній тут і вже: очима мандруєш по сцені, стежиш за звуками, віддаєшся тому, що відбувається, а не думаєш про сьогоднішню вечерю.\nПовертаючись до теми Німеччини та Польщі: це країни в центрі Європи, які потужно розвинені й економічно, й соціально, тому нормально, що рівень сприйняття театру інший. Але є приклади більшості європейських країн, де суспільство не є більш зрілим, ніж українське. Наприклад, якщо зважати на мій досвід життя в Ірландії, я б сказав, що український глядач точно не менш вихований і готовий до сприйняття театру, ніж ірландський. Не треба казати, що от у нас усе погано, і театр поганий. Насправді в Україні все досить круто, але є певні проблеми, про які треба говорити, і над якими потрібно працювати.\nІрландія, Національна Академія Драматичних Мистецтв (The Lir Academy), Постановка «The Changeling» (2019 рік)\n− Сьогодні маєш можливість говорити про ці проблеми. Ділись!\n− Перше. Театр, це те, що народилось від тих процесів, що з нами відбуваються. Це не про когось там, це про нас, це про той реальний світ, в якому живемо. Від того починаєш більш інтимно ставитись до театру. Ну бо це ж про тебе, чувак! Ця історія, яка зараз відбувається на сцені, виникла з суспільства, в якому ти щодня є. І в гарних, і в поганих речах є твоя участь. Ти не можеш закритись від суспільства: «От там щось роблять, я піду туди поспостерігаю за усім, ще піду ось туди, але в принципі в мене є свій світ, який не перетинається з вашим суспільством». Ні! Так не буває. Так чи інакше ми живемо в одному світі. Бо часто в нас зараз є так: якщо щось погане, то мене це не стосується, не пропускатиму все через себе, хоч в цей самий момент я хочу менші податки, більшу зарплатню, краще життя, але самі процеси змін мене не цікавлять.\nНу добре – з українськими авторами та акторами зрозуміло, а як бути з світовими текстами? Сидиш і думаєш: як ірландська п'єса Беккета «В очікуванні Ґодо», написана французькою мовою і створена чуваком, який ніякого стосунку до України не мав, може торкатись українців? Але коли сидиш з такими думками під час «В очікуванні Ґодо» в київському театрі Івана Франка, то раптом…це ж про нас! Вже тому, що над цим працював український режисер, українські актори, костюмери, режисери звуку, світла. Вони втілили цю історію в контекст українського суспільства.\nТвори, які стають класикою, тим і цікаві, що їх завжди можна прив'язати до тут і зараз, і конкретно до тебе чи до мене. Бо вони про людей: не про ірландця, француза чи українця в ХХ столітті, а просто про людину. Такий собі збіг: ти людина і це про людину. От тобі і зв'язок.\nДруге. В кінотеатрі екран створює певну дистанцію, а камера обирає, що ти маєш бачити. Натомість у театрі сам вирішуєш, за чим стежити: чи за дідом, який самотньо плаче у кінці сцени, чи за промовистим монологом головної героїні. Ще в театрі працює штука: тут і зараз, бо в конкретний момент глядач і актор разом проживають якусь історію, вирушають в одну дорогу, з якої повертаються однозначно іншими. Тому важливо готуватись до вистав: почитати, хто її створює, що це за людина, який в неї досвід, хто ці актори. Варто таки познайомитись з усіма цими людьми перед тим, як дивитись, що вони з себе дістають на сцені, про який біль чи про яку радість говорять. Врешті, щоб знати, з ким тобі йти цією дорогою.\n− Ти маєш блокнот, де вклеюєш квитки з відвіданих вистав і записуєш свої відчуття від кожної. В Ірландії вже не працює правило: це поставив український режисер та зіграли наші актори, тому як ти шукав себе у цих виставах?\n− Зате спрацював закон: ти людина, а це про людину. Також часто я йшов в театр дивитись саме на ірландців. Не те що винятково на акторів, а саме на ірландців. Найкращий спосіб познайомитись з певною культурою, суспільством, з тим, що їм болить, про що говорять – піти у місцевий театр. Скільки приходить туди людей? Які вони? З чого сміються і чого лякаються? Дуже добре дивитись комедії, сміх показує правду. Часто в Ірландії грають чорні комедії, часом досить кроваві, жорсткі, але комедії. Люди сміються, а через секунду замовкають − в цей момент з'являється усвідомлення того, над чим щойно реготали. Глядачі розуміють, що саме вони живуть у тому суспільстві, світі, про який йдеться у виставі.\nІрландія, The Lir Academy of Dramatic Art, Постановка «Henry VI» (2019 рік)\n− У тебе, як актора, не виникає бажання щось розтлумачити глядачу?\n− Я хочу робити те, що мені подобається, щоб цей процес затягував мене, я не міг спати, аби ще глибше досліджувати те, над чим працюю. Водночас воно має бути доступним для людей, в іншому разі не матиме сенсу. Якщо ті два моменти працюють, то це добрий напрямок руху. Але в мене ніколи немає такої мети, щоб люди зрозуміли всі «закодовані меседжі» вистави. Є певні «капканчики», які закладаєш у свою гру, сподіваєшся, що глядачі у них потраплять, тобто спіймають те, що кажеш поміж слів. Але якщо комусь після вистави стало просто легше на душі, то для мене це так само важливо. Або якщо глядач зміг відкритись мені, відчути себе, бути собою, то цього вже достатньо.\nТакож я розділяю процес створення вистави та саму гру. Коли ми готуємо інсценізацію, я завжди ставлю собі планку: це має бути настільки круто, щоб люди попадали зі стільців. Щоб вони відчули таку енергію, таку силу! Проте в ході вистави, я вже не думаю про те, що думає глядач, бо я в процесі, я занурений у те, що роблю. По-іншому не можна. Бо якщо ти весь час будеш незадоволений тим, що зробив, чи засмучений тим, що глядач не почув усе, що тобі хотілось сказати, то ти просто перестанеш це робити. Треба хотіти дуже багато, але вміти насолоджуватись тим, що є.\nІ не важливо, скільки людей в залі. В ірландській академії наші вистави часто дивились і п'ятеро, і двоє людей. Але ж одна людина – це ціла людина! Окреме життя, досвід, мислення – як достукатись до цього цілого світу?\nЦе магія, коли приходить глядач: він не знає, що і як буде відбуватись, кожен момент – здивування, і як ти, актор, будеш керувати цієї довірою? Водночас то інструмент і відповідальність.\n− Ти часто в розмові згадуєш про чесність з самим з собою, про щире спілкування з глядачем через виставу, про відкритість приймати. Чому важливо, щоб це було присутнім у театрі?\n− Повертаючись до початку нашої розмови, театр – це ніби розмова тих, хто хоче ділитись, і тих, хто готовий приймати. Відтак, якщо не буде того, про що ти кажеш, то діалог не матиме сенсу. У будь-якій комунікації фальшивість веде до «забруднення» процесу.\nНа тебе дивиться одна людина, інша, їх шістдесят, а буває й більше. І може б в житті ви ніколи не перетнулись, але сьогодні вони дивляться на тебе. І для мене це завжди відповідальність за щирість. За те, що я впевнений в тому, що роблю, впевнений у цьому кроці, бо я приходив на репетиції і з мільйонів інших кроків шукав саме цей, за те, що я справжній, навіть, якщо порушу всі свої правила, але зроблю це щиро, я буду справжнім.\nВідкритість приймати. Яка рація спілкуватись, якщо ти вже в усьому впевнений? Тільки якщо маєш достатньо сили, щоб щось змінити у своїх переконаннях, у тому, що вважаєш правильно-неправильно, тільки тоді є сенс людської комунікації, а театр просто є її частиною. Спілкування – це завжди відкритість до того, що може статись, і готовність взяти це. А якщо ти відкидаєш усі пропозиції світу, то сенс комунікації зникає. Тому театр має бути чесним і відкритим. Інакше ми не досягнемо якості цього способу спілкування.\nАнглія, театральна студія при університеті Ньюкасл, Вистава «Alice in Wonderland» (2018 рік)\n− Або будемо лікувати себе не тими таблетками з надією, що вони дадуть результат…\n− Так. І це стосується не лише глядача, а актора передовсім, зокрема у процесі створення вистави. В академії я не раз бачив ситуацію, коли студентам давали завдання, які їм не подобались. Нецікаво робити, але завдання є завдання. Тоді треба зробити це важливим для тебе або не робити зовсім. Бо якщо не актуалізуєш собі тематику, над якою працюєш, то ти нічого не несеш до людей. Нещирий процес – порожній процес. Це буде якесь стрибання на сцені, викрикування слів, профанація, яка не буде мати наповнення. А щоб це наповнення було, тема має бути важливою для тебе. Одного разу в нас в академії було завдання для перформансу, пов'язане з абортами. Для ірландців це досить болюче питання, бо аборти легалізували лише два роки тому, до того часу навколо цієї проблеми було багато агресії, яка так чи інакше стосувалась кожної сім'ї. Мій особистий досвід ніяк не перетинався з темою абортів, тому я міг двома методами створювати цю виставу. Перший: зробити звичайне дійство, на яке прийдуть глядачі і наші викладачі, якось відгукнуться на це, і на тому буде достатньо. Іншими словами − технічне виконання роботи. Але стоп − мені таке не цікаво. Тоді другий шлях – захворіти цією темою, захворіти цією виставою. Так, що ти йдеш додому, а вже підбираєш музику, уявляєш рухи, думаєш, які декорації можна використати на сцені, яку історію створити. Бо я не хочу виконувати роботу, я хочу кайфувати. Для того, щоб кайфувати, це має мене хвилювати. І я знаю, щоб мене це хвилювало, маю пройти певний пошук, дослідження. Зробити цю тему важливою для себе: дослідити, почитати наукові статті, журналістські розслідування, побачити людей з такими проблемами, а тоді знайти своє ставлення до цього. І в процесі такого дослідження тема абортів стала цікавою для мене. І, можливо, я не зміг зробити це вагомим для себе, як для людини, але я зрозумів, чому це важливо для ірландців.\n− Однокурсники «хворіли» з тобою? Були готові щоразу так сильно пірнати з головою в роботу?\n– Не завжди. І якби мене запитали, що я найбільше виніс з цього року навчання, то це розуміння себе в командній роботі. Здавалось б – дурничка. Позаду чотири роки навчання в Англії, де я постійно працював у групі. Але одна справа, коли триває робота суто над інтелектуальними проектами, й особисте з тим не надто перетинається, а інша річ, якщо ви працюєте в театрі. В другому випадку розумієш ясно, що це ти – людина, яка буде собою показувати проблему іншій людині, і в цей момент діставатимеш щось інтимне зсередини. Це одразу опритомнює ставитись серйозно до усього процесу. Бувають моменти, коли хочеш, щоб глядачі зі стільців попадали, а твоя група має бажання швидше піти додому. Так є. Наскільки ти готовий жертвувати іншими заняттями в житті, прийти додому пізно вночі, наскільки готовий довше не спати, не їсти – себе треба питати.\nЯ б сказав собі рік тому: «Якщо щось не вдається, то говори». Поговори з викладачами, з людьми, яким довіряєш. Від них я і почув те, що мені допомогло: «Насолоджуйся процесом, насолоджуйся тим, що є». В мені завжди живе відчуття, що можна більше, краще, чіткіше. От якщо в нас кут, то це має бути справді кут. А спробуймо ще знизу, зверху, а ще чіткіше, ще трішки і точно буде кут. А коли з тобою ще такі чотири людини працюють: інший хоче коло, а третій взагалі повалятись, і ти: «Та ні, ну кут, чуваки!». То видихни, відійди в сторону і дозволь усьому цьому бути. Мені боляче так робити, але інколи то єдиний шлях щось створити, а не довести до армагеддону. Є речі, які від мене не залежать, тоді питаю себе, що можу зробити? Та просто бути у цьому. От було банальне завдання під час занять: встромити уявний кинджал. Я запитую режисера, чи є якісь обмеження, він каже, що ні: оо, перші секунди мене обливають медом, а далі я йду творити! Обмежень немає, можна робити що завгодно, будь-які абстракції, уособлення! І коли ти бачиш, як поруч люди просто обирають когось одного і по черзі встромлюють в нього кинджал…Ну гаразд. Ти не знаєш, як на це відреагувати, і треба просто прийняти. Але добре, що я можу в цьому знайти? Який в мене кинджал? А, може, у всіх він маленький, а в мене великий? Може, я встромлюю його в шию і витягаю з іншого боку? Як я можу у цьому погратись, як можу знайти щось цікаве? В тому й суть – шукати безперестанку. Ми сприймаємо життя як даність: ну от воно таке є. Ну, таке життя, такі будівлі, така трава…Та ні! Це ж трава!! Зелена така, дивись, а тут трішки темніша, а там світліша, а ще поміж нею – це пісок чи земля лежить? Шукати і подивовуватись, навіть якщо люди поруч сприймають усе по-іншому.\n− Одна річ сказати собі: «Миколо, подивовуйся!», а інша – відчути. Де початок цього стану?\n− Якщо ти не відчуваєш цього стану, то знайди способи зацікавитись. Багато я навчився у Слави Полуніна. Якщо почитати його інтерв'ю, можна знайти безліч інструментів для подивування. Життя дуже велике, широке і непізнане. Якщо щось мене не дивує, то може я не до кінця це знаю? Що це? Яка в нього структура, який запах, звідки виникло і доки триватиме? Коли ставиш ще і ще питання, то приходять такі відповіді, що ти не можеш не дивуватись. От вона – багатогранність світу, а ми про це й не роздумували! Тоді і життя цікавіше, коли так жити.\nАнглія, театральна студія при університеті Ньюкасл, Вистава «A Pied Piper of Hamelin» (2017 рік)\n− Десять, двадцять, сто людей, або троє – сьогодні вони прийшли в театр, звідки не можуть винести щось настільки буквальне, як банани з супермаркету. Але вони тут, слухають тебе, стежать за грою, дивляться виставу. Чому?\n− Не все можна назвати, і цьому я не маю назви. І, може, якби ми все б могли пояснити, то б не було подивування, невідомості, а саме з цих точок починаються прекрасні речі, і в житті, і театрі. Здивування, здивування, здивування – тоді ти і глядач є разом, ви йдете однією дорогою, бо не залишається часу думати про те, що приготувати на вечерю. І ще важливий момент: не треба всього пояснювати, глядачі виходять з театру і певний час намагаються збагнути, що відбувалось, але в моменті вистави − треба просто бути.\nТеатр не може повторити життя, тому й немає сенсу намагатись відтворити реальність на сцені – одна з основних тез режисера Роберта Вільсона.


Як навчити хлопчика писати стоячи? Сім’я / Дім / Діти Як навчити хлопчика писати стоячи?\nУ віці 1,5 – 2 років діти починають ходити на горщик. У перший час і хлопчики, і дівчатка пісяють однаково, але з часом виникає проблема привчання хлопчика «писати по-чоловічому», тобто стоячи. Але не всі хлопчики хочуть ось так запросто розлучатися зі своїми звичками.\nУ вирішенні цієї проблеми може допомогти тато чи будь-який інший дорослий, близький чоловік, чи хлопчик постарше, просто на особистому прикладі показати, що та як необхідно робити.\nМожна акцентувати увагу на тому, що сидячи пісяють тільки дівчатка, а великі хлопчики пісяють стоячи.\nЯкщо дитина не хоче писати в унітаз з причини свого невеликого зростання, то для зручності скористайтеся маленької лавкою.\nУ разі якщо дитина боїться шуму води, що зливається, цей процес необхідно перетворити на гру, викликаючи у дитини інтерес до процесу, виливаючи, наприклад, вміст горщика в унітаз і пропонуючи дитині самій натиснути на кнопочку.\nТак само перед тим як почати привчати дитину до унітазу, необхідно прибрати подалі улюблений горщик.\n27-05-2010 Коментарів: 0\nяк навчити хлопчика пісяти\nЯк пісяють хлопчики\nяк навчити хлопчика пісяти стоячи\nЯк привчити хлопчика пісяти\nяк навчити хлопчика пісяти стоя\nбісквіт з сирним кремом і фруктами\nколи хлопчики починають пісяти стоячи\nЯк хлопчика 1 9 навчити пісяти\nвідео як діти хочуть Пісяти на уроці


Вестибо 16 мг таблетки №30 стоимость, отзывы, инструкция, купить по низкой цене в Украине: Киев, Днепр, Харьков, Одесса, Львов - 1 Социальная Аптека\nАртикул (SKU): 331050\nВы пишете отзыв на товар: Вестибо 16 мг таблетки №30\nАртикул (SKU) : 331050\nКременчук, Лесі Українки, 57 241,90 грн 1 уп.\nКиїв, Оболонський пр-т, 14 241,90 грн 1 уп.\nКиїв, Чорнобильська, 18 241,90 грн 1 уп.\nДрогобич, Грушевського, 1 241,90 грн 1 уп.\nКиїв, Дружби Народів бульвар, 25А 241,90 грн 1 уп.\nДрогобич, Шевченка площа, 1/1 241,90 грн 1 уп.\nДрогобич, Грушевського, 142 241,90 грн 1 уп.\nЛьвів, Хоткевича, 30А 241,90 грн 1 уп.\nЛьвів, Чорновола пр-т, 43А 241,90 грн 1 уп.\nХмельницький, Камянецька, 82 241,90 грн 1 уп.\nДніпро, Шмідта, 2 241,90 грн 1 уп.\nЗапоріжжя, Сталеварів, 7, прим. 52 241,90 грн 1 уп.\nЗапоріжжя, Ситова, 7А 241,90 грн 1 уп.\nЗапоріжжя, Поштова, 27/29 241,90 грн 1 уп.\nКиїв, Малишка, 15/1 241,90 грн 1 уп.\nКиїв, Туполєва, 28 241,90 грн 1 уп.\nКиїв, Світлицького, 30/20А 241,90 грн 1 уп.\nБориспіль, Київський Шлях, 73 241,90 грн 1 уп.\nДніпро, Березинська, 23К 241,90 грн 1 уп.\nДніпро, 20-річчя Перемоги, 33, прим. 1 241,90 грн 1 уп.\nДніпро, Набережна Перемоги, 86Д 241,90 грн 1 уп.\nДніпро, Робоча, 79А 241,90 грн 1 уп.\nДніпро, Слобожанський (Газети "Правда") пр-т, 1Ж 241,90 грн 1 уп.\nЗапоріжжя, Бородинська, 20 241,90 грн 1 уп.\nУжгород, Минайська, 29А 241,90 грн 1 уп.\nКиїв, Пасхаліна (Ілліча), 1 241,90 грн 1 уп.\nКиїв, Миропільська, 27 241,90 грн 1 уп.\nКиїв, Героїв Дніпра, 41 (літера "З") 241,90 грн 1 уп.\nКременчук, Лесі Українки, 17/11 241,90 грн 1 уп.\nКривий Ріг, Єсеніна, 8/20 241,90 грн 1 уп.\nКривий Ріг, Фукса Едуарда (Тухачевського), 1А/1 241,90 грн 1 уп.\nКривий Ріг, Дніпропетровське шосе, 2, прим. 36 241,90 грн 1 уп.\nБорислав, Шевченка, 33 241,90 грн 1 уп.\nКалуш, Винниченка, 8 241,90 грн 1 уп.\nКалуш, Стуса, 1 241,90 грн 1 уп.\nМостиська, Гайдамацька, 4 241,90 грн 1 уп.\nКамянка-Бузька, Незалежності, 57 241,90 грн 1 уп.\nМиколаїв, Богоявленський пр-т, 338/1 241,90 грн 1 уп.\nХарків, Героїв Праці, 24 241,90 грн 1 уп.\nХарків, Валентинівська (Блюхера), 35/81 241,90 грн 1 уп.\nЧернівці, Ентузіастів, 2А 241,90 грн 1 уп.\nЧернівці, Комарова, 13Б 241,90 грн 1 уп.\nКривий Ріг, Авраменка (Корнійчука), 9, прим. 38 241,90 грн 1 уп.\nКривий Ріг, Адмірала Головка, 40-З 241,90 грн 1 уп.\nКиїв, Амосова, 4 241,90 грн 1 уп.\nДніпро, Глинки, 12 241,90 грн 1 уп.\nДніпро, Донецьке шосе, 2Б 241,90 грн 1 уп.\nКиїв, Кибальчича, 11В 241,90 грн 1 уп.\nСтрий, Львівська, 83/97 241,90 грн 1 уп.\nКривий Ріг, Магістральна (Кириленка), 12, прим. 51 241,90 грн 1 уп.\nЛьвів, Петлюри Симона, 17 241,90 грн 1 уп.\nКиїв, Драйзера, 8 241,90 грн 1 уп.\nКиїв, Костянтинівська, 21 241,90 грн 1 уп.\nОдеса, Шевченка пр-т, 17 241,90 грн 1 уп.\nКиїв, Довженко, 1В (ТЦ Точка) 241,90 грн 1 уп.\nКиїв, Щербакова, 63 241,90 грн 1 уп.\nСтебник, Грушевського, 1 241,90 грн 1 уп.\nОдеса, Ріхтера, 148 241,90 грн 1 уп.\nНовояворівськ, Шевченко вулиця, 2 241,90 грн 1 уп.\nХарків, Г. Праці, 20/321а 241,90 грн 1 уп.\nХарків, Науки, 41/43 241,90 грн 1 уп.\nІвано-Франківськ, Галицька, 28а 241,90 грн 1 уп.\nЧервоноград, Сокальська, 2 241,90 грн 1 уп.\nКам'янець-Подільський, Грушевського, 21/11 241,90 грн 1 уп.\nХарків, Перемоги, 70 Б 241,90 грн 1 уп.\nЖмеринка, Київська, 131 Б 241,90 грн 1 уп.\nЖмеринка, Магістральна, 8А 241,90 грн 1 уп.\nЖмеринка, Пушкіна, 1 241,90 грн 1 уп.\nЖмеринка, Франка, 72 241,90 грн 1 уп.\nВінниця, Коцюбинського, 37 (прим.50) 241,90 грн 1 уп.\nВінниця, Соборна, 26 241,90 грн 1 уп.\nПодільськ, Базарна площа, 2А 241,90 грн 1 уп.\nПодільськ, Старо Борисова, 1А 241,90 грн 1 уп.\nДубно, Кирила і Мефодія, 14 241,90 грн 1 уп.\nЧернігів, Рокосовського, 10 241,90 грн 1 уп.\nПавлоград, Шевченка, 128 (ТЦ Гулівер) 241,90 грн 1 уп.\nДимер, Соборна, 28а 241,90 грн 1 уп.\nІвано-Франківськ, Мазепи, 100 241,90 грн 1 уп.\nІвано-Франківськ, Хоткевича, 65а 241,90 грн 1 уп.\nКоломия, Грушевського, 82 241,90 грн 1 уп.\nТернопіль, площа Героїв Євромайдану, 9 (вхід з вулиці Шептицького) 241,90 грн 1 уп.


Андроїд живі шпалери Hi-tech. Скачати безкоштовно Hi-tech для Android Android 4.4 телефону.\nВеличезний вибір живих шпалер для Андроїд Android 4.4. Рубрика: Hi-tech - скачати живі шпалери для Android 4.4 безкоштовно.\nЖиві шпалери на Android 4.4 безкоштовно: Hi-tech\nУ цьому розділі представлені Hi-tech живі шпалери для Android 4.4. Будь-які Андроїд живі шпалери можуть бути включені в кілька розділів і мати кілька особливостей. У розділі Hi-tech, як і на всьому сайті, ви можете всі Android живі шпалери скачати безкоштовно.\nВеличезний вибір живих шпалер для Андроїд Android 4.4. Рубрика: Hi-tech - завантажити живі шпалери для Android 4.4 безкоштовно.


Ви гадаєте як зробити день народження свого малюка ще більш оригінальним і незабутнім? Тоді варто серйозно задуматися над організацією шоу мильних бульбашок, яке вже точно потішить кожну дитину без винятку. Адже що може бути приємніше, ніж споглядання величезної кількості повітряних кульок, які переливаються на сонечку всіма кольорами веселки.\nЗавдяки нашому інтернет-магазину Toys, в якому можна купити генератор мильних бульбашок, Вам не доведеться ламати свою голову над тим, як зробити виставу ще більш видовищною і масштабнішою, а його ціна Вас приємно здивує! Прилад для пускання повітряних кульок може бути зроблений у вигляді барвистих паровозиків, пожежних машин, персонажів з популярних мультфільмів, пістолетів і навіть карет, запряжених кіньми. Вони можуть бути інтерактивними, а також оснащуватися безліччю звукових і світлових спецефектів, що безсумнівно додасть особливу родзинку в виступ і порадує дітей. Також Ви зможете тут знайти решту реквізиту для шоу мильних бульбашок, витративши на це заняття не більше п'яти хвилин. Оскільки все необхідне зібрано для більшої зручності в одній категорії. На нашому сайті знаходяться як набори мильних бульбашок, що складаються переважно з десяти одиниць і більше, так і готові рідини для мильних бульбашок, створені в спеціальній пропорції, щоб уникнути їх швидне лопання.\nМильні бульбашки відмінно підійдуть і для простих прогулянок на свіжому повітрі, що вбереже Вашого малюка від нудьги і допоможе провести час досить активно, адже що може бути веселіше, ніж ганятися за ними і тріскати. Вони представлені у вигляді тюбиків оснащених різнокольоровими ілюстраціями, міні-лабіринтами, ручками-держателями, а також оригінальним і стильним дизайном, який дозволить бавитися з ними, як зі звичайною іграшкою. Так деякі з них зроблені у вигляді мечів, жезлів, тварин, пляшечок, чобітків і молоточків, що надає їм ще більшої привабливості в очах. Великі колби з довгими «вушками», в які дитина буде дути, створюючи власну бульбашку, дарують велику кількість мильної рідини, якої вистачить для гри надовго. Крім того, вони дозволяють створювати величезні бульбашки, які приведуть в захват Вашої дитини.\nСвинка Пеппа українською сезон 2 серія 1 Бульбашки\nНаш великий магазин дитячих іграшок славиться не тільки відмінними цінами, але і оформить Вам доставку в Київ, Дніпропетровськ, Харків, Запоріжжя, Львів та інші міста України!


Каплиця Святого Лоренса (каплиця Св. Лаврентія) від Аванто Аркітектс (Аванто Architects). Вантаа, Фінляндія. | Електронний журнал про новини дизайну, мистецтво, архітектура, дизайн інтер’єрів, фотографія, графіка.\nпонеділок, 4 Червень 2012, Переглядів: 816\nСтудія Аванто Аркітектс (Аванто Architects) з Хельсінкі спроектували і побудували в місті Вантаа, Фінляндія, цю білу похоронну каплицю з мідним дахом. В ній знаходяться три приміщення різного розміру і дзвіниця. Стіни каплиці Святого Лоренса (каплиця Св. Лаврентія) побудовані із сталі і монолітного бетону, дах покритий міддю, а підлога вимощена плиткою. Завдяки товстим бетонних стін всередині зберігається відносно стабільна температура і вологість. До каплиці веде прохід, що йде по території внутрішнього двору, на якому знаходиться невеликий ставок. Безперервна смуга сонячного світла супроводжує прийшли на похорони на протязі шляху через будівлю каплиці і до кладовища старої церкви. Шляхи з різних приміщень каплиць не перетинаються один з одним, для того, щоб ніхто не завадив родичам і друзям померлого гідно провести його на той світ. Матеріали підбиралися так, щоб каплиця змогла простояти дві сотні років.


Історія України в романах Роман Іваничук - бет 36\nЗупинив їх Єпіфаній, простягнувши вперед руки:\n— Хто ви: угри, чехи, волохи чи дияволи?\n— Опришки, святий отче! — відповіли хором.\n— Православні, католики, протестанти чи погани?\n— Українці, отче!\nЄпіфаній з подивом і захватом дивився услід опришкам, що зникали в синій ущелині, та замість радості туга скоробила його душу. Чи то від думки, що над Дніпром заникло буйне лицарство і козаки підневольними гречкосіями стали, чи від усвідомлення, що цієї миті прийшло до Єпіфанія: поділилася Україна на дві, а може, й більше часток, і кожна згодом знатиме тільки свій п’ятачок землі й лише своє життя на ній, — десь буде легше коротати дні в ярмі, а десь важче, та вроздріб волі ніхто не здобуде, і неминуче настане той час, коли, задивлені у себе, увірувані у свою красу й силу, змаліють і опришки, простору широкого не зріючи, — велетні ж бо можуть виростати тільки на Великій Землі.\nА люди на базарі вже іншу знайшли собі розвагу: тісним колом обступили дивного для них й не баченого, видно, в цих краях музèку, що сидів, підігнувши під себе ноги, й перебирав пальцями на багатострунному інструменті. Над ним нахилив голову буйний гнідий кінь; з тімені музèки звисав, чіпляючись за вухо, сивий чуб; був музèка одягнутий у червоний жупан, а очі мав заплющені, й тому, що не бачив Єпіфаній сповненого люті й гідності погляду бандуриста, — не міг упевнитися, що це був той самий сивий козак Мамай, якого він послав від імені Пилипа Орлика до Кам’янської Січі.\nСтояв народ, заслухавшись у дивні перебори звуків на бандурі й речитативний тихий спів, подібний до поминальної молитви.\n— Гей, у стороні чужій над морем синім та на білому камені сидить останній український гетьман, ім’ям Орла звеличений, рясні сльози проливає і словами квилить–проклинає:\n«Мої вельце ласковії приятелі і браття, пане отамане кошовий і все Низове товариство! Будучи в далеких од ваших мостей одлеглих краях, одобралем ту непотішну вістку, же вашмость добрі молодці забули присягу свою — послідньої крові не жаловати, поки не будете до своїх первобитних прав і вольностей повернуті і од незносного ярма московського освободжені. Тепер, коли на виповнення тої присяги настав час, коли король французький, з’єднавшись з королем гішпанським, проти Москви праведную войну виказав, коли войсько польскоє і литовскоє на коні проти Москви всіли, далисте вашмость добрі молодці, звестись московськими хитрими обіцянками…»\nЄпіфаній упізнав нарешті сивого козака Мамая, пробрався поміж людей, схилився над бандуристом, долонею струни затулив, потряс його за плече.\n— Пізнаю тебе, не зріючи, отче Єпіфанію… Не я запізнився, світлої пам’яті гетьман Мазепа пізно народові свою правду сказав. Чи ж то не знав він, що до битви треба народ готувати? Пощо розбудив ув останню мить і заспаних перед ворогом поставив?.. Слухайте, люди гірськії, у вас нині ще кріси наладовані, тож не дайтеся в оману, як тії козаки кам’янські… Що ж відповів Орликові кошовий отаман Милашевич, у малості своїй нікчемний, не гідний покійному Гордієнкові ноги цілувати: «Од ханського величества ми мусимо одділитися, бо велику кривду від татар малисьмо. Да не ізвольте больш до нас писати, занеже єстесьмо уже єя імператорської величності вірнії слуги».\nУтер скупу сльозу козак Мамай, і знову схлипнула поминальна молитва:\n— І заплакав у стороні чужій басурменській останній гетьман України, іменем Орла звеличений: «Чом же випало вашмостям з пам’яті, як Москва при добиванню Січі 1709 года утинала козачеству голови? Леч по окончанію войни що з вашмостями станеться?» Люди, опришки свободнолюбні! — заволав Сивий Козак, схопився на ноги і бандуру над головою підняв. — Тож ніхто волі ще не випросив, воля — на вістрі шаблі!\nТоді повісив за спину бандуру, навпомацки до коня підійшов, взявся за уздечку, ногу в стремено вставив, сів верхи і поплескав гнідого по шиї:\n— Скачім, мій вірний товаришу, в гірські бескеття. Або волю здобути, або вдома не бути!\n— Хто тебе осліпив, козаче? — запитав Єпіфаній і коня буйного стримав.\n— Непроглядь, отче. Всі посліпли. Хіба вони, брати мої низовії, зрячими бувши, повернулися б у ярмо?\n— Чужина — теж ярмо. Коли хочеш до рідних плавнів, тоді й політика здається марною… Горе наше не тільки в неволі, а й у любові до рідного краю… Ти зневірився, Мамаю?\n— Не впускаю до себе зневіри. Поки хоч один заряджений мушкет залишився в лицарських руках — не програна ще воля. Я ж маю зір — пісня моя зряча.\n— До опришків. Поведу їх з гір у степ воювати… На Погарі за Манявою чекають вони на мене. А по дорозі до скиту зайду, поклонюся прахові гетьмана Виговського, що перший підняв шаблю на зажерливу Москву. Хай його дух благословить нас на битву з ордою.\n— Гетьман у скиті похований?\n— У скиті. Сказала мені про це жона Пилипа Орлика, що у Станіславі доживає віку в самотності… У церкві Воздвиженській Скиту Манявського стоїть єдина на Україні гетьманська могила. Розкидали вороги кості Богдана й Івана — без цвинтаря зосталась Україна. А без батьківських могил гине народ… Хвалити Бога, що хоч у цій закутані української землі збереглася наша пам’ять. Тож підемо від могили гетьманської, від початку нашого — в похід.\n— Й матимете силу дійти аж до краю України?\n— З шаблею і піснею, зі словом і вірою!\n— Хай провадить вас Господь, — перехрестив козака Єпіфаній і подався пріч. Та зупинився, повернувся. — Я проведу тебе до Скиту Манявського, сам туди прямую. Хочу запосягти для себе православний храм, в якому ще не проклиналася українська воля.\n— Чи ж ти впевнений у цьому? Говорила мені пані Ганна Орликова в Станіславі, коли я напитував дорогу до Маняви, що іґумен скиту триста карбованців отримує від цариці щорічно… За волю України можеш помолитися і в уніатському храмі — Бог один.\nНе відповів на це нічого Єпіфаній, мовчав і Сивий Козак, та в уяві ченця відбувся між ним і Мамаєм такий діалог.\n«Чужа мені унія, козаче. Та вона б і тут не прижилася, якби не страх перед Москвою, яка й віру відбирає в людей і глумиться над нею. Унія — то протест проти духовного московського рабства».\n«Я знаю… Розумію й те, хоч іноді мені це розуміння здається блюзнірством: якби за Гадяцькою угодою Україна залишилась би в складі Польщо–Литви зі своєю автономією, ми б тепер, при ослабленій Польщі, виростали у велику європейську державу… Але чому, чому така наша доля, що ми завжди мусимо шукати захисту в сильнішого сусіда?»\n«Це не тільки наша доля така. Кожна нація, що бореться, шукає сильного союзника. Хіба в нас хтось таке право відібрав? З якої причини кожен хоче нас принизити звинуваченням у прислужництві й схилянні перед сильними? Наша справа, де маємо шукати спільників. Наша! Москва ж лає, кого їй спідручно: не Богдана, а Виговського, не Брюховецького, а Мазепу! Кому яке діло, в який спосіб ми хочемо здобути волю? Кого це, крім нас, має обходити?… Православна віра! Свята вона була для України, поки ми мали її для себе. Гей, та якби то наш народ прийняв унію за Мазепи, не мали б ми тепер тяжби з московським синодом!.. А Іван Виговський, у душі греко–католиком бувши, хотів разом зі своїм канцлером Юрієм Немиричем створити Велике Руське князівство — в серці Європи…»\n«Помолимося на його могилі».\nЄпіфаній вів Мамаєвого коня за уздечку, все глибше входили вони в гори, й замикалися над ними у високості верховіття смерек.\nУсамітнившись у собі, осмислював чернець єдино вірну істину: всі віросповідування повинні бути взаємотерпимі, бо ж визнають єдиного Бога і єдиний Дух, що втілюється в матерію. Боротьба між православними й католиками безглузда й злочинна, бо роз’єднує народ. Вищому ж Духові байдужі обряди, за допомогою яких віруючі наближаються до істини. Не сміє бути ворожнечі не тільки між християнами різних обрядів, а й між релігіями, бо і євреї, і мусульмани, і буддисти, і язичники однаково прагнуть духовної висоти… Та коли власть імущі підпорядковують собі релігію — чи ж може бути вона справедливою? Чи ж то прояв Божого чину, коли католики вбивають православних, а православні католиків? Коли православний архімандрит Алілуй спалює православні книги тільки тому, що вони належать Україні, а не Москві? Коли польські католики ламають хрести в українських католицьких вівтарях і викидають ченців з монастирів?.. Найвищу правду мовили опришки: не католики вони, не православні, не протестанти і не погани — українці! І тому я хочу помолитися у православному храмі над гробом католицького гетьмана…\nДалі дорогу заступили гори. Зі сходу на південь — від вершини Канюка аж до Погару — протягся хребет, через який могли проповзти хіба що звірині путівці, й неподалік села Краснополя прикуцнув в ущелині над гомінкою Манявкою, ніби ліктями сперся на гірські приступи, тихий монастир.\nВисокий мур обгородив святу місцину — гірську фортецю, залишивши для вхожих вузьку, залізом ковану хвіртку.\nСивий Козак спішився. Єпіфаній постукав.\n— Православні? — почулося з дитинця.\nРипнула хвіртка, старий чернець в островерхому клобуку кивнув:\n— Проходьте… Служба Божа правиться у Воздвиженській церкві.\nЦерковця була маленька, немов капличка, вміщалося в ній усього кілька десятків прочан, що навколішки били поклони. Мініатюрний іконостас дихав старожитністю — пам’ятав він, напевно, засновника Скиту Манявського Йова Княгиницького; храм прикрашали розп’яття, на яких страждали мученики з обличчям опришків; до Гробу Господнього, гуцульським візерунком різьбленого, припадала на іконі Божа Мати в кожушку й шальовій хустці. А високо вгорі синіла баня, що не мала дна і єдналася з небом.\nСивий Козак опустив повіки на більма; склавши руки долонями докупи, звів їх угору й німо накликав помсту на ворогів — іншої молитви він не знав… Єпіфаній, леліючи в душі неспізнане досі блаженство й передчуваючи кінець своєї спокути, прошепотів:\n— Мій це Храм…\nВін схилив у поклоні голову й побачив перед собою кам’яну плиту з написом: «Гетьман Іван Виговський із села Руда, що біля Стрию». Плита була прозора, крізь неї проглядав сумний лик гетьмана, знайомий із козацької літографії. Єпіфаній викликав його, розстріляного поляками під Корсунем, із небуття, воскрешав заблуканого у визвольних змаганнях між двома ворожими силами гетьмана і виправдовував: «Ні, не можна було тобі йти з Москвою. Москва, що осягала науку державності в монгольському рабстві, не розуміє душі вільної людини… Нині ще не розуміє. Може, й настане час, коли московський народ вивільниться від диявольського наслання зверхності й неповаги до народів, яких собі підкорив… Можливо, будемо ми колись торгувати — кожен своїм достатком, обмінюватися книгами й витворами митців, але тільки тоді, коли витруїться з нашої історії й слід про підданство Богдана в Переяславі, і зрозуміють московити, як довго й марно були вони знаряддям насильства в руках знавіснілих самодержців… Ти перший виступив проти невірного зговору і за це винагороджений: спочиваєш на клаптику української землі, де ще бореться народ проти неволі. І хай твоє останнє пристановище стане Храмом моєї душі».\nСвященик правив Службу Божу, мова молитов була наближена до української, й це додавало святковості й урочистості.\nЄпіфаній вдивлявся в надгробну плиту й бачив уже крізь неї не лик Виговського, а засланого в турецьку чужину Пилипа Орлика, який говорив:\n«Я задав тобі покуту, отче, і ти сповнив її, осмисливши початок нашої відвічної боротьби. Вільний уже єси від гріха. Та не вільний іще від нього наш народ. Тож, ставши чистим, як голуб, йди між людей і навертай Словом людські душі до правди. Ось Мамай полишив тебе в храмі, нема вже його поруч з тобою. Чуєш — лунає клич від Ґрофи до Погару: «До зброї!» А зброя продана, зброя складена в новій і останній Січі біля села Покровського до стіп орди, що готова і далі вбивати нас в ім’я своєї божевільної ідеї всесвітнього панування, і ніколи не прагнутиме вона спокути за вчинене… Не чує наш народ гірського кличу, тому йди його будити. Повертай до матірнього лона людські серця, заполонені ордою, — та не силою, не криком, не ганьбленням: затуркані і ущерблені душі пригрій мудрим і ласкавим словом. Бери мій Закон і заходь з ним до кожної хати, землянки, вертепу, проповідуй гордість за свій край, за його жертовне прагнення до волі, за добро до ближніх, за власну гідність. А уздрівши помислом своїм кожну людину на Україні й кожну пригорнувши до свого серця, переконаєшся, що не так уже й багато в нас холопів і яничарів… Стою на погарищі Запорозької Січі над річкою Кам’янкою, молюся над могилою лицаря Волі Костя Гордієнка й плачу над долею мого довірливого й незрячого народу…»\nВтім, Єпіфаній почув: з уст священика, що стояв у царських вратах, пролунали несусвітньо блюзнірські слова, що глумилися над схиленими в поклонах прочанами, над просвітленою мислю Єпіфанія, над розіп’ятими на хрестах опришками, над Божою Матір’ю в кожушку, що припала до різьбленої гуцульським узором домовини:\n— Преподобнії і богоноснії отці наші, пастиріє, і учителіє вселенні, молітеся за нас грішних… Святійшую заступницю царицю Анну і всіх вас православних християн да пом’яне Господь Бог у царстві своїм всегда і нині, і присно, і вовіки віків!\nТа не встиг іще прочанський люд проспівати «амінь», як священик, кваплячись і соромлячись слів своїх, пробубонів:\n— Івашкові Мазепі, людиноненависнику, зрадникові й христопродавцеві, — анатема!\nЙ прочанський люд, не розуміючи змісту мовленого, повторив луною прокляття.\nСтало темно в церкві, мов у в’язниці, погасли свічки, висока баня опустилася на долівку й розчавила молящих.\nВибіг Єпіфаній із мурів скиту, слухаючи, як регоче в горах пугач зловтішним сміхом Мамая:\n— А що, викупив мирною спокутою народний гріх, святеннику?! Ласкавим словом будиш люд — а треба припекти його розпеченим залізом!.. Гей, браття–опришки, набивайте кріси — воля ж народжується на вістрі кулі!\n— Не мій це храм, не мій! — заридав Єпіфаній.\nВін вийшов на найвищу вершину довколишніх гір — був це шпиль Ґрофи чи то Поґара, а може, Чугайської гори, що перемістилася на край української землі, і побачив звідти всю свою захомучену землю від Прип’яті до Чорного моря, від Пруту аж до Лопані, оточену високими тюремними стінами.\nВітер гнав морозний туман, небо затяглося сніговими бовдурами хмар, тіло продрягло до костей, та зігрівала душу незрима присутність Лебедиці–Мотрі, яка знову вивела його на шпиль духовної висоти, щоб він ще раз навіч уздрів усю Україну в її величі і терпінні.\n— Що бачиш, запиши те до Євангелія, — почув голос своєї білої душі. — Все запиши, що бачив і чув і що має бути по цьому. Ти єдиний вийшов ціло — тілом і душею — з Армаґеддону, тому нарікаю тебе Месією, приреченим на розп’яття за свій народ. Де хрест твій?\nЄпіфаній побачив біля своїх стіп опришківську бартку, а поруч росла рівна, мов свічка, ґаджуґа, готова хрестом стати. Зрубав її і хреста тесав, з потрісканих мозолів кров капала на обтесану колоду — був це прообраз мученицької крові, і знову відчув чернець страх перед тілесним болем і прошепотів:\n«Боже, Боже, якщо можна, хай обмине мене чаша сія… Прости мені, Ісусе, але якщо тебе діймав страх, то чому маю не боятися я?»\n«Проте Христос дав–таки себе розіп’яти», — почув відповідь Лебедиці.\n«У нього не було іншої дороги, його ж конвоювали центуріони».\n«Мав він дорогу — міг зректися свого вчення».\n«Це ще страшніша смерть».\n«Тому шукай для себе мук спокути, а не порятунку від них».\n«Скільки ж нам іще мук?! Народ стомився, звідчаївся: он ідуть опришки улоговиною з бартками й крісами, веде їх сліпий козак, а змучені люди благословляють, хоч відають, що не вернуться звитяжці з походу. Та все ж благословляють — чому ніхто не бачив мого подвигу і моїх мук?»\n«А чому юдеї дали волю Варраві, що убив центуріона, а не Христові, що прозрів майбутнє? Бо вони не вміли бачити того, що бачив Ісус, а Варрава зробив видиме діло, що дає хвилеву зловтіху. Але не волю. Дорога до волі пролягає крізь терпеливість і хрестами обставлена; наука волі довга, важка й непоказна. Чому ж ти, входячи мовчки в ярмо, ховався від себе і від людей, а на дорозі до волі слави забажав?»\n«Чи ж тільки я один мовчки одягав ярмо? Чому маю покутувати за всіх?»\n«Хтось перший мусить спізнати солодкий смак вільної знемоги по тому, як витече з нього ординська сукровиця. Це будеш ти!»\n«Чи ж дозрів я до того, щоб умерти на Ґолґоті? І чи виросла у нас уже Ґолґота?»\n«Ґолґота давно уже чекає на тебе. Ти сам допомагав висипати її в Батурині. Іди, несучи хрест, туди, та по дорозі заглянь до кожної домівки й промов до людей слово правди з гетьманського Закону, яким давно оповив собі душу й серце. Вийми пергамент — настала пора! А здолавши хресну дорогу, постав на батуринському згарищі хреста, признайся народу во грісі своїм і дай себе розіп’яти. І аж тоді на місці своєї ганьби воздвигнеться справжній чистий Храм, якого ти досі марно шукав, бо не хтось, а ти сам своїм гріхом мовчанки споганив наші святині. Нині ти волаєш повсюдно: «Не мій це храм!», а хто винен у тому, що в храмах проклинають Волю? Ти — який не боровся за неї. Ти — який, ніби та худобина на бойні, німо дивився на смерть братів своїх!.. Іди, ось перед тобою намет Бога із многими людьми — Україна. Це Храм твій, в якому водрузиш освячений твоєю покаянною кров’ю хрест».\n«Постій. Он бачиш на далекому обрії — фортеці, мури та вежі. То столиця великої блудниці нинішнього світу — Третього Риму. То метрополія нашої страшної імперії. Жодному народові, й московському теж, не потрібне її існування. Держать її тільки владці заради влади. А тому в один день впаде на неї кара, й ніхто не рятуватиме її. І зітхнуть полегшено народи, уздрівши румовища імперії, побачать нові землі й моря, і зацвіте усміх на обличчях людських, а земля зашумить налитим колосом».\nЦілу добу, що не мала часового виміру, майстрував Єпіфаній хреста. Його долоні сочилися кров’ю, а серце обливалося єлеєм; при цій роботі він сприймав гармонію звуків Природи, божественний хорал космічної музики і думав, чому не чув цього раніше. І втямив: злагоду в Природі не руйнувало більше виття вовкулаки, здох звір у його душі — Бог прийняв спокуту.\nПоставив сторчма хрест, який вершком досягав неба, а тоді з навислих над краєм хмар впали перехресні блискавки, вдарили громи, затряслася земля, і побачив чернець, як повалилися муровані стіни, що звідусіль обступали Україну; з усіх боків ринула, немов весняна повінь, блакить на землю, випнулося чистою банею небо й відбилося в озерах і ріках. З гуркотом валилася тюрма й зникла у земних проваллях, а на берег Дніпра впала в’язка чорних тюремних ключів, які стануть ключами до Храму.\nЄпіфаній вирушив з гір, щоб підняти їх. Він ішов дні і ночі з хрестом на плечі і глаголив Єрусалимові, що кінчаються його страждання. Долав четверту із явлених йому в Печерській лаврі доріг до Храму — з образом Дніпра у серці.\nА коли стомився і перший раз упав під хрестом, то засумнівався в доцільності своєї жертви.\n«А чи воскресну я?»\n«Хіба ж Ісус втішав себе воскресінням? — почув знову голос білої душі своєї — Лебедиці. — Він тільки поєднував своє безсмертя після жертви з воскресінням народу».\n«Але ж не бачить, не бачить народ моєї хресної дороги, не прозріває, і я марно гину у пітьмі незримий… Де ж ті козаки, що з того самого страху, який здолав мене, не пішли за Мазепою, де старшини, які заради тихого рабства зрадили гетьмана, де запорожці, що спродали зброю, посполиті, що подали завойовникові хліб, холопи, що пропили церковну чашу? Де вони, чому не виходять на покаянний хресний хід?»\nЄпіфаній ішов і падав у знемозі, а коли всоте придушив його хрест, він припав обличчям до землі й почув раптом, як у глибині гуде вона церковними дзвонами — ґвалтовними й урочистими, похоронними й великодніми — вся земля будилася покликом до походу.\nЧернець підвівся й заволав:\n— Виходьте, люди, на хресний хід, бо застане вас Страшний суд сплячими, і сонце Волі не розклепить ваших повік!\nТоді дзвін вихопився з підземних тіснин на білий світ урочистим благовістом, і люди почали виходити зі сховків на його поклик, ставало їх щораз більше й більше; перелякані заспокоювалися, зневірені вірою багатіли, темні прозрівали; народу повнилося, тисячилося і мільйонилося; хресний хід ішов угору по Дніпру, Єпіфаній підняв чорні ключі тюрми, що стануть ключами до Храму, і, йдучи, проголошував слова гетьманського Закону, а люд повторював їх за ним, немов спудеї–богослови правду віри; над мільйонами голів пливла з далекого краю вкрита китайкою домовина Мазепи, що знайде місце в батуринській дзвіниці поруч із невинно убієнними дітьми, і стане та дзвіниця Храмом і серцем України.\n— Лебедице–Мотре, Лебедице–Мотре! — прошепотів Єпіфаній, ставлячи хреста на батуринському погарищі. — Явись мені, прилинь до мене, біла душе моя, я прощений, я віднайшов Храм!\nЄпіфаній розплющив очі: над Сеймом світало. Спливали по течії останні криваві пасмуги, чорна курява тихо спадала на луки, витемнюючи зелень, тліли останні головні на батуринських румовищах.\nБіля Єпіфанія, на камені, сиділа в чорній хустині Мотря Кочубеївна. Вона дивилася сумними очима на ченця, гладила його долонями по обличчі, заспокоювала й благала:\n— Я наздогнала тебе… Скажи, грішний отче, розкрий таїну останньої сповіді Мазепи, він мусив сказати якісь слова про мене. Так потрібні мені вони на далеку дорогу…\nЄпіфаній упізнав Мотрю, а в ній Лебедицю, що приснилася, згадав усе, що сталося, й відказав:\n— Тайну сповіді? Так, так… Гетьман передав для тебе листочки безсмертника, ось вони… І мовив: «Благословила вона мене на велике діло». Більше нічого не сказав… Хай не забуде Господь того благословення в грядущих поколіннях…\n— Спасибі, — проказала Мотря.\nЄпіфаній сидів біля Лебедиці на камені, замість хреста тримав у руці палицю. Втім, почувся стогін — оглянулися обоє. Неподалік, над самим Сеймом, конав козак, вбитий на палю. Сивий чуб упав на його обличчя, мов хвіст полковницького бунчука, він вистогнував:\n— Чи ж то я Месія, що гину за спасіння народу? Скажи мені, всечесний отче… А коли так, то запиши до своєї євангелії мої муки і будь моїм апостолом первозванним…\nПідвелися. Мотря сперлася рукою на плече Єпіфанія, а він — на палицю; довго вдивлявся чернець в обличчя замученого козака, намагався згадати, де бачив його; потім обоє перехрестилися, помолилися за упокій козацької душі й рушили вниз берегом Сейму, щоб іти від села до села, від міста до міста й мовчки заглядати в людські обличчя, — а ще хтось подасть шматок хліба.\nПомилуй нас, Боже, по велицій милості твоїй!..\nЛьвів — Київ — Батурин,\n1 Магометанське літочислення, що починається з 622 року — дати переселення Магомета з Мекки до Медини. За нашим літочисленням — 1640 рік.\n2 Фреката — веслове турецьке судно.\n3 Меддах — турецький співець, оповідач.\n4 Шагін–Ґірей — татарський полководець із роду Ґіреїв, що 1624 року вигнав турецьких васалів із Кафи.\n5 Мубашири — рахівники, що відраховували данину для султана.\n7 Грецькі даскали — грецькі вчителі.\n8 Кизилбаші— турецькі повстанці проти султанів.\n9 Ускок — сербський повстанець.\n10 Клефт — грецький повстанець.\n11 Хаджі Бекташа — монах, який заснував у XIV ст. орден дервішів–бекташів.\n12 Такіє— дервішський монастир.\n13 Джихад — священна війна проти християн.\n14 Аксакал — сивоборода, шанована людина.\n15 Висока Порта, Високий Поріг — султанський уряд Туреччини.\n16 Шиїт — мусульманська секта, визнана в Ірані й Іраку. В Туреччині — сунніти.\n17 Хафіз — вчений богослов, що знає Коран напам’ять.\n18 Міндер — підвищення вздовж стіни для спання.\n19 Фередже — жіноче покривало поверх плаття в туркень.\n20 Тепе–оба — у перекладі з татарської — вершина–гора.\n21 Азан — заклик до молитви.\n22 Намаз — молитва.\n23 Хатиби — мусульманські проповідники.\n24 Мюрид — послушник.\n25 Оp–капу — Перекоп, у перекладі з татарської — двері фортеці.\n26 Від Бористену до Гнилого моря — від Дніпра до Сиваша.


Місіонери CITA проводять євангелізації для постраждалих від війни\n25 Червня, 2022 1:58\nГоловна/Християнські новини/Протестанти/Місіонери CITA проводять євангелізації для постраждалих від війни\nАнатолій Якобчук Follow on Twitter Send an email 5 Червня, 2022, 15:08\nУ Київській, Рівненській, Харківській та Хмельницькій областях місіонери CITA у співпраці з помісними церквами проводять євангелізації для людей, які постраждали від війни і залишаються жити у своїх містах, а також для вимушених переселенців.\nДжерело: Прес-центр місії «Христос є відповідь».\nЕмігрант із США, євангеліст Дмитро Косак, приїхав до України, щоб підтримати переселенців з різних областей країни, які тимчасово проживають у Рівному, та розповісти їм про Божу любов в Ісусі Христі.\nЙого шлях розпочався з невеликого містечка у штаті Нью-Йорк, продовжився у польському Кракові, де разом з місіонерами CITA він підготував гуманітарну допомогу для України.\nЗавершальним етапом благодійної поїздки стала дводенна євангелізація у Рівному для 400 переселенців з роздачею продуктових наборів у церкві «Христос є відповідь».\n«Це найбільший привілей для християнина, сповненого Святого Духу, йти до краю землі за дорученням Ісуса Христа, розповідаючи людям про Божу любов. У мене це вже третя подорож цього року, зокрема в Україну. Я радий, що на богослужіння прийшло багато людей і що Бог постукав у серця кількох із них, і вони прийняли Ісуса своїм Господом», − поділився євангеліст Дмитро Косак.\n8 Червня, 2022, 21:52\nРазом з тим, місіонери «Христос є відповідь» на базі рівненської церкви з однойменною назвою проводять очні клініки для переселенців та місцевих жителів, основною метою яких є проповідь Євангелія. Добру Звістку через такі благодійні клініки почуло кілька сотень переселенців.\n«Не всі зараз мають можливість перевірити зір і отримати якісну консультацію лікаря, а також купити собі окуляри. Тому вам велике спасибі!», − поділилася Інна, учасниця благодійної акції.\nДля переселенців у Хмельницькій області місіонер CITA зі сходу України, який тимчасово проживає на заході країни, разом із помісною церквою у Кам’янці-Подільському щотижня організовує євангелізації. Одне таке служіння вміщує у середньому 50 осіб. Люди чують Боже Слово, мають можливість спілкуватися та молитися разом, отримують матеріальну допомогу.\nУ Харківській області пастор церкви в Мурафі та місіонер CITA щотижня проводить євангелізації для переселенців із Харкова. На одній із вуличних євангелізацій зібралося 200 людей.\nМісіонери «Христос є відповідь» Київського регіону регулярно відвідують Ірпінь, Бучу та села Київської області. Разом із постраждалими моляться за них, втішають, допомагають продуктами та ліками.\n«У Київській області люди, з якими ми спілкуємося, вийшли з того первинного шоку від війни, але діляться, що їм сняться нерідко жахи війни, долають неприємні спогади. За два місяці служіння в кожній локації ми маємо людей, з якими вдається будувати стосунки, а не просто привозити гуманітарну допомогу. Плануємо спільний відпочинок на природі з дітьми з цих населених пунктів», − поділилася служитель місії CITA.\nДіяльність місії «Христос є відповідь» спрямована на поширення Доброї Звістки: всі проекти та відділи Місії працюють з метою євангелізації. У партнерстві з іншими церквами або організаціями Місія проводить різноманітні євангелізаційні акції (як одноразові, так і регулярні заходи).\nмісія місія "Христос є відповідь" Рівне\nЛюбов – вибір чи емоції?\nВідбулася VI конференція Всеукраїнської місії «Христос є відповідь»\n22 Жовтня, 2020, 21:00\n9 Січня, 2020, 14:19\nНа початку січня в церкві «Христос є відповідь» відбулося різдвяне свято для дітей\n15 Січня, 2021, 18:33\n3 Червня, 2022, 16:01\n17 Жовтня, 2017, 11:42\nУтиски програми "Основи сім'ї" продовжуються\n2 Грудня, 2019, 21:40


Ізюмчани відзначили 76 років з дня визволення Ізюма – Офіційний сайт міста Ізюм\nІзюмчани відзначили 76 років з дня визволення Ізюма\nКожного року 5 лютого Ізюм святкує славетну дату — день визволення під час Другої світової війни.\nВ 1943 році Ізюм неодноразово ставав ареною бойових дій на передовій. Остаточно місто було визволено 5 лютого 1943 року. Цей день назавжди увійшов в історію міста. Тисячі воїнів, мирних громадян віддали свої життя та здоров’я, загинули в боях, закатовані в концтаборах, померли від голоду і холоду.\nЦього року з нагоди 76-ї річниці в Палаці молоді та підлітків “Залізничник” відбулись урочистості. Присутніми були керівництво міста, ветерани, небайдужі до пам’ятної дати ізюмчани – здебільшого люди похилого віку.\nПершим привітав присутніх заступник Ізюмського міського голови Костянтин Петров. У своїй промові він зазначив, що сьогодні це свято наповнилося новим змістом, адже українці знову боронять власну державу від зовнішнього агресора. А нинішні захисники України стали гідними спадкоємцями слави воїнів-визволителів. Також зауважив, шо постійно дбають про ветеранські справи на державному та обласному рівнях Президент України Петро Порошенко та голова Харківської облдержадміністрації Юлія Світлична. Так, нещодавно було створене Міністерство у справах ветеранів, діяльність якого спрямована на покращення соціального захисту, допомогу, підтримку ветеранів.\nЗ вітальним словом до присутніх звернувся також голова ветеранської організації Микола Григоренко. Після чого нагородив ветеранів іменною медаллю главкома ракетних військ Толупка Володимира Федоровича та подарунками.\nХвилиною мовчання було вшановано пам’ять всіх загиблих в роки Другої Світової війни і тих героїв, які віддали життя за свободу та незалежність нашої держави в зоні АТО.\nПісля урочистої частини свята розпочалась святкова театральна вистава «Час замри та озирнись в минуле». За сюжетом двоє сучасних юнаків отримали повістки і відправляються служити до армії на Сході України. Та трапляється дивна річ – вони знаходять нагородний годинник учасника Другої Світової війни, який переносить їх у події тих часів, де вони знайомляться з власником годинника та повертають його. Театралізовані сценки, у виконанні вихованців театральної студії «Ми» та працівників Палацу молоді та підлітків «Залізничник», перемежовувались концертними номерами – піснями воєнних часів та сучасними хореографічними, цирковими і вокальними номерами.\nСлід зазначити, що протягом святкового дня відбулось покладання квітів до пам’ятних знаків Другої Світової війни із залученням учнівської молоді.\nТакож в закладах освіти та культури пройшли тематичні виховні години для дітей.\nІзюмчани гідно вистояли у воєнні роки. З честю пережили післявоєнний час, відновивши місто. Їх подвиг є безцінним. І нехай проходить час, змінюються погляди на деякі речі. Але пам’ять, знання історії роблять нас сильнішими. Тож шануймо завжди і разом Героїв усіх часів.\n« Про призов громадян на строкову військову службу в квітні-червні 2019 року\nЗапрошуються бажаючі до співпраці з уповноваженим органом пробації в якості… »


Незіпсована відпустка. Запізнилися на потяг – не біда | Вільшанська громада\n» Безоплатна правова допомога » Незіпсована відпустка. Запізнилися на потяг – не біда\nНезіпсована відпустка. Запізнилися на потяг – не біда\nДата: 17.01.2022 10:45\nПередсвяткова метушня охоплює зараз майже кожного. Люди готуються до новорічних свят, чекають подарунків та див. Дехто готується до відпустки, плануючи подорож та пакуючи валізи. Саме так було і з Оленою, яка дочекалась відпустки та збиралась насолодитися величчю зимових Карпат. Не так сталося, як гадалося.\nПриїхавши на залізничний вокзал в піднесеному настрої, Олена зрозуміла, що забула вдома квитки на потяг. Почалась метушня, але взагалі не святкова. Що ж робити, якщо ви забули проїзний документ, чи запізнилися на потяг, або навпаки - забули свої речі у вагоні? Розповідає Вікторія Донцова, фахівець Бердянський місцевий центр з надання БВПД.\nТак що ж робити, якщо ви втратили квиток чи відстали від потяга? Законодавством України передбачені права та певні обов’язки пасажирів залізничного транспорту. Так, пасажир має право:\nзробити одну зупинку в дорозі з подовженням строку дії проїзного документу не більше ніж на 10 діб після відправлення поїзда, з яким він прибув на станцію переривання поїздки, а в разі хвороби – в термін не пізніше 10 діб після закінчення лікування, після пред’явлення медичної довідки з місця лікування чи лікарняного листа;\nможе повернути проїзний документ і одержати назад повну або часткову вартість квитка – залежно від часу, який залишися до відправлення потягу, якщо плани щодо мандрівки змінились, а квиток вже було придбано.\nДії у разі запізнення на потяг\nЯкщо пасажир запізнився на потяг з особистих причин, то повернути кошти за невикористаний проїзний документ можливо лише не більше ніж через годину після відправлення поїзда та отримати 10 % вартості квитка і плацкарти( частина вартості проїзду, змінювана залежно від категорії вагона, поїзда, що компенсує витрати на підготовку в рейс та обслуговування вагона.)\nЯкщо пасажир помилково сів у поїзд не того напрямку, що вказаний у проїзному документі, то він повинен покинути його на найближчій станції. У цьому разі начальник поїзда складає акт, який дає право пасажиру безоплатно повернутись назад до станції відправлення поїзда без оплати проїзду.\nВдалих вам новорічних свят. Сподіваємось, що ваші плани щодо відпочинку не зміняться, але якщо трапляться непередбачені обставини, ви будете знати свої права та як їх захистити


" не розмовляй, якщо не можеш зробити це нормально»\nДодому Різне Воспитание детей ” не розмовляй, якщо не можеш зробити це нормально»\nЕксперимент, про який піде нижче мова, важко назвати науковим. Швидше за все, якщо говорити чесно, він нагадував досліди з домашніми свинками в який-небудь лабораторії. Тільки цього разу благодатним матеріалом для» геніальних досліджень ” були обрані діти.\nОсь вони-то, на думку звичайного логопеда венделла джонсона, і повинні були прославити його ім’я. Втім, у американця знайдуться захисники, які з піною біля рота будуть доводити, що джонсон переслідував благородні цілі — вилікувати заїкання у дітей. Однак більшість розсудливих людей з числа вчених назвуть досліди логопеда»жахливим експериментом”.\nВ основі експерименту стала дитяча травма самого доктора венделла джонсона. Для п’ятирічного хлопчика, напевно, це було особистою драмою, коли його вчитель, виходячи з глибоких «наукових міркувань», з гордістю повідомив його батькам, що дитина злегка заїкається. Хоча до цього венделл говорив нормально. Сигналу педагога вистачило для того, щоб батьки забили тривогу. Мабуть, з переляку маленький джонсон став заїкатися ще більше. І тепер вже ніяка спеціальна терапія з її чудодійними методами не могла позбавити венделла від дефекту мови. Після закінчення школи він вступає до університету айови, який був відомий тим, що вважався одним з провідних центрів вивчення мовної патології. Можливо, воно так і було, але насторожували часом дивні способи досліджень: наприклад, як переляк впливає на заїкання. Під час розмови з черговою «жертвою» експерименту хто-небудь зі студентів нібито ненавмисно вистрілював над його вухом з пістолета. Реакція оглушеного і наляканого товариша тут же записувалася в блокноти. Благо, що проведений досвід не закінчувався розривом серця у випробуваного.\nСаме в такому науковому середовищі і виріс майбутній вчений-логопед уенделл джонсон, який намірився назавжди вилікувати заїкання у дітей. І вже тоді винайшов своєрідну методику, яка лягла в основу його експерименту. По суті справи, він кинув виклик тим, хто обгрунтовано вважав, що причина заїкання полягає у фізіології і спадковості людини. У 1938 році уенделл джонсон нарешті-таки наважиться на свій експеримент і в якості співавтора запросить на роботу в наміченому дослідженні молоденьку аспірантку клінічної психології мері тюдор. Дитячий будинок в девенпорті, з яким університет айови давно співпрацював, став місцем проведення “жахливого експерименту”.\nМері за порадою джонсона відібрала дітей у віці від 5 до 15 років. Всі вони були сиротами і нікому з них, вважаючи це правильним, не роз’яснили, в чому полягає суть дослідження. Учасників експерименту розбили на дві групи – по 11 хлопців у кожній. Робота з дітьми, які, слід сказати, не всі мали проблеми з промовою, тривала п’ять місяців-з січня по травень 1939 року. Аспірантка мері тюдор, натхненна ідеями вченого-логопеда джонсона, працювала не покладаючи рук. Наприклад, в одній групі, розмовляючи з кожною дитиною майже по годині, вона була чином невичерпного життєвого оптимізму. Не шкодуючи фарб мері говорила про те, що хлопці успішно долають всі труднощі, їх мова стає виразною, змістовною. А в іншій групі аспірантка несподівано перетворювалася і, грубо кажучи, капала на мізки дітям. За її словами, виходило що, співробітники притулку навіть роздратовані хлопцями, які не намагаються виправити дефекти мови. І, мовляв, діти повинні проявити характер, щоб виправити становище!\n“перехресний” експеримент йшов своїм ходом, венделл джонсон був задоволений і жваво заносив його результати в журнал, марячи майбутнім науковим відкриттям. І тут сталася подія, в мить зруйнувала далекосяжні плани. Улюблена фраза мері тюдор “не розмовляй, якщо не можеш зробити це нормально”, мабуть, так вп’ялася в серця і голови вразливих дітей, що п’ятеро з них, що мають мову виразну і виразну, стали заїкатися. Ні джонсона, ні тюдор не стривожили вже перші заняття з випробуваними сиротами.\nДіти, які отримали невтішну оцінку, замикалися в собі, ставали сором’язливими і нетовариськими. По ходу експерименту працювати з хлопцями з проблемної групи (так назвали її заради наукового дослідження) перетворилося для мері тюдор на справжні тортури. На її очах діти ніби збивалися в купку якихось ізгоїв, що не відповідають в школі на питання вчителів. Якщо ж дитина починала говорити, то з погано прихованим хвилюванням, постійно збиваючись. Навіть початківець психолог міг тепер на власні очі переконатися, що діти морально зломлені, пригнічені експериментом.\nМері тюдор довелося визнати свою помилку: наукові дослідження її патрона венделла джонсона перетворилися на приниження підопічних сиріт. На жаль, мері, незважаючи на всі зусилля, не вдалося виправити ситуацію і за допомогою додаткових занять. Однак вона встигла дати туманне формулювання проведеної роботи в листі, відправленому джонсону. Мовляв, експеримент “справив на дітей сильне враження”.\nПровалене з тріском наукове дослідження вченого-логопеда венделла джонсона нітрохи не вплинуло на його репутацію: він як і раніше вважався до кінця днів своїх провідним фахівцем в області патології мови. З незрозумілої причини результати експерименту так і не були опубліковані. Вони з’являться на сторінках американських газет в 2001 році і викличуть обурення не тільки в науковому світі, але і серед простих людей. Масло у вогонь поділля також давній лист мері тюдор, в якому вона просить прощення у дітей, які зазнали жорстоких випробувань. Експеримент венделла джонсона назвуть»жахливим”. Університет айови виплатить компенсацію в 1млн. Доларів трьом постраждалим учасникам дослідження і принесе вибачення, які будуть опубліковані. “жахливий експеримент” ще раз продемонстрував, як злочинно і жорстоко використовувати дітей в якості «наукового пластиліну», прикриваючись благородними намірами. Сумно і сумно, але наші дорослі вишукування змінити крихкий і беззахисний світ дитини по своїй угоді — завжди закінчуються трагедіями для останнього.\nПопередня статтяЧорна п’ятниця: як все встигнути і не розоритися?\nНаступна статтяМанії за знаком зодіаку: хто і чим одержимий


Пісний борщ в мультиварці: покроковий рецепт з фото | Кулінарні рецепти\nПісний борщ в мультиварці: покроковий рецепт з фото\nГоловна › Кулінарні рецепти › Пісний борщ в мультиварці: покроковий рецепт з фото\nЩоб приготувати смачний пісний борщ в мультиварці, потрібно, в принципі, зробити все ті ж маніпуляції, що і при варінні звичайного борщу, але тільки м’ясо потрібно виключити. Сам по собі борщ виходить менш наваристим, але в той же час не менш смачним і ароматним. Пісний борщ в мультиварці, покроковий рецепт з фото якого Ви побачите сьогодні, можна варити не тільки під час Посту, але і для вегетаріанської дієти. Даний рецепт можна вважати класичним, але за бажанням ви можете також додавати бобові, гриби, чорнослив.\nРецепт пісного борщу в мультиварці\n2 ст. л. олії для засмажки.\nДля овочевої заправки використовуємо буряк, морква і цибуля. Зараз у магазинах можна придбати готові томатні овочеві заправки, але, не знаючи напевно, їх склад, краще всього приготувати самим. Овочі почистіть і подрібніть: моркву і буряк на тертці, цибулю наріжте дрібними кубиками.\nУ каструлю мультиварки налийте рослинне масло розігрійте на режимі Смаження пару хвилин і пересипте туди овочі. Обсмажуйте, помішуючи, близько 5 хвилин, потім додайте томат і тушкуйте на тому ж режимі ще 10 хвилин, кришку прикрийте нещільно.\nБілокачанну капусту помийте і дрібно наріжте. Для пісного борщу можна також використовувати і квашену капусту, тільки якщо вона дуже кисла.\nКартопля середніх розмірів почистіть і наріжте, як вам зручніше – кубиками, соломкою.\nЗупиніть процес смаження і відправте в каструлю капусту і картоплю.\nДолийте в чашу мультиварки воду, близько 2 л, покладіть лавровий лист, сіль і спеції за смаком. Якщо любите пікантний борщ, можна додати шматочок пекучого перцю. Варіть на режимі Гасіння (Суп) протягом години. Наприкінці варіння можна додати свіжу, сушену або заморожену зелень – тоді пісний борщ в мультиварці вийде ще більш смачним і ароматним.\nПодайте до борщу шматочок чорного хліба, часник, гірчицю, можна пір’ячко зеленої цибулі.\nЯкщо любите борщ зі сметаною, але дотримуєтесь Посту – візьміть пісний майонез.\nДивіться також: “Пісний супчик на швидку руку”.


#DbamyoPracowników – це наш авторський проект, заснований на передовій практиці прийому на роботу іноземців.\nМи ділимося знаннями і досвідом наших експертів з працевлаштування. Ми показуємо, що робити, які інструменти використовувати, щоб і працівники, і підприємці були задоволені.\nНа своїх сторінках в Facebook і каналі Youtube ми постійно інформуємо про законодавство в сфері працевлаштування, а також створюємо серію відеороликів про наших працівників і їх досвід в Польщі.\nКрім того, ми постійно співпрацюємо з державними установами, громадськими організаціями та підприємствами.\nМи дбаємо про наших працівників\nМи знаємо, що задоволений працівник відданий своїй справі, ефективний і лояльний. Ми забезпечуємо легальні і безпечні умови роботи і життя в Польщі. А також пропонуємо додатковий «соціальний пакет».\nми намагаємося знайти хороше місце в безпосередній близькості від місця роботи.\nЧартерні і автобусні рейси\nУ період локдауна ми стали єдиною компанією, яка організувала серію чартерних рейсів для наших працівників до Польщі. Тим самим ми змогли працевлаштувати працівників і виконати зобов’язання перед нашими польськими клієнтами. Також щотижня ми організовуємо автобусні рейси з України, щоб в пандемію наші працівники могли безпечно приїхати до Польщі.\nЗ моменту набрання чинності правил про обов’язковий карантин після перетину кордону, Gremi Personal організувала карантинні центри в Польщі, забезпечуючи комфортні умови для наших працівників.\nМи перше і єдине агентство з міжнародного працевлаштування в Польщі, яке почало проводити безкоштовні тести на коронавірус для українських працівників в листопаді 2020 року.\nДля зручності працівників з України, Білорусі та Грузії, а також для всіх, хто зацікавлений у легальній роботі в Польщі, ми запустили російськомовний чат-бот через месенджер VIBER.\nМедичні консультації онлайн\nНаші працівники можуть скористатися безкоштовними медичними консультаціями на рідній мові. Бронювання відбувається через додаток Viber.\nБезкоштовне навчання в школах Cosinus\nРазом з мережею навчальних закладів для дорослих ми організовуємо безкоштовні заняття для всіх бажаючих. Після закінчення навчання працівники можуть отримати нову спеціальність. Для осіб молодше 26 років вища заробітна плата, а також передбачені до 50% знижки на проїзд, в кіно, театри і музеї.\nДоступний двомовний координатор\nВсі наші координатори вільно говорять польською, українською та російською мовами.\nНаш інформаційно-освітній канал\nПовага і розуміння – основа взаємин в нашій компанії. Ми працюємо і працевлаштовуємо тільки легально.\nМи допомагаємо, інформуємо і навчаємо наших працівників.\nНаша мультикультурна команда складається з поляків, українців, білорусів, литовців, росіян і молдаван. Завдяки цьому ми знаємо, з чим можуть зіткнутися працівники, які перебувають далеко від будинку і в абсолютно нових обставинах.\nМи все робимо самі! Це дозволяє нам забезпечувати кращу якість обслуговування в сфері працевлаштування та постійно вдосконалюватися.\nМи враховуємо всі нюанси сервісу для наших клієнтів B2B і В2С. У базі даних Gremi Personal міститься інформація про більш ніж 90 000 клієнтів з Польщі, України, Білорусі, Молдови та інших країн. Тому ми постійно дбаємо про їх захист та безпеку відповідно до GDPR (Регламент про захист особистих даних в ЄС). Для цього ми вибрали професійну компанію з кібербезпеки HackControl, досвідчені інженери якої провели всебічний аудит захисту персональних даних в нашій клієнтській системі. Адже саме клієнти – це найдорожче, що є у будь-якої компанії!


Підманове: в школі відбувся конкурс краси серед п'ятикласниць - Район Шацьк\nВ школі відбувся конкурс краси\nПідманове: в школі відбувся конкурс краси серед п'ятикласниць\nВесна. Пора пробудження природи від зимового сну. Час відновлення, краси та розквіту. Недарма всіх юних дівчат порівнюють з весною. Саме тому напередодні прекрасного свята 8 Березня в ЗЗСО І-ІІст. села Підманове відбувся конкурс «Міс Школярка», яке організувала класний керівник 5 класу Валентина Бондаренко.\nКонкурсна програма складалась із декількох конкурсів, а саме: «Візитка», «Юні господині», «Мої таланти», «Рукодільниця», «Інтелектуальний» та «Подруженька». Учасниці, учениці 5 класу, продемонстрували не лише свою вроду, а й рівень інтелекту, таланти, вміння триматись на сцені, артистичність.\nЗа підсумками конкурсу титул «Міс Школярка» здобула Олена Сіжук. Анастасія Пех стала кращою у номінації «Міс Ерудиція», Олена Сорока – «Міс Грація», Марˋяна Омельчук – «Міс Елегантність», Вероніка Носуліч – «Міс Чарівність».\n«Щиро вітаємо наших красунь. Бажаємо нових творчих злетів!» – йдеться у листі до редакції.\nТеги: #Підманівська школа, #Конкурс краси, #Міс школярка\n18:10 ФОТО Назвали імена переможців фотоконкурсу «Світязький пончик» 1053\n17:00 ФОТО, ВІДЕО Фестиваль «Світязький пончик»: і людей нагодували, і свято на славу відгуляли 1651\n21:00 ФОТО Холодильник у подарунок та виступ заслуженого: у Світязі відгуляли День села 5317