Луценко востаннє збирав нараду по справах Майдану у вересні 2016 — Горбатюк - новини міста Київ: центр інформації про права людини Humanrights\nЛуценко востаннє збирав нараду по справах Майдану у вересні 2016 — Горбатюк\nГенеральний прокурор Юрій Луценко востаннє скликав робочу зустріч у справах Євромайдану у вересні 2016 року.\nПро це сьогодні під час круглого столу "Відповідальність суддів Майдану. Обіцянки та реальність" розповів начальник департаменту спеціальних розслідувань Генпрокуратури України Сергій Горбатюк, передає кореспондент Центру інформації про права людини.\n"Останню робочу зустріч з проблематики розслідування він (генпрокурор Юрій Луценко – ред.) провів у вересні 2016 року. Ще була 5-хвилинна зустріч, коли ми разом їздили в Брюссель з приводу санкційних осіб", — зазначив Горбатюк.\nЗа його словами, тиждень тому Департамент спецрозслідувань підготував для Генпрокурора комплексне роз’яснення стосовно "проблематики справ Євромайдану". Наразі департамент не отримав реагування.\n"Протягом своєї каденції генеральний прокурор цікавиться лише питанням притягнення до кримінальної відповідальності і направленням справ до суду проти високопосадовців — Януковича та інших. Інші питання не ставляться", — розповів він.\nНагадаємо, 18 лютого на відкритті виставки у Мистецькому арсеналі, присвяченій учасникам Революції Гідності, Юрій Луценко повідомив, що суди по справах Майдану визнали винними 50 осіб. Щодо 43 із них ухвалені обвинувальні вироки.


Оплата місцевим переказом через додаток Santander Bank Polski – Допомога\nЯкщо Вам зручніше використовувати російську або українську мову додатку Santander Bank, то Ви можете змінити мову додатку. Для цього:\nУвійдіть в додаток Santander Bank і в правому верхньому куті натисніть зображення налаштувань.\nДалі натисніть на опцію "Język aplikacji" і в списку оберіть найбільш зручну Вам мову.\n1. Для відправки місцевого переказу на реквізити TransferGo Вам необхідно увійти в додаток Santander Bank, натиснути опцію "Платежі (Płatności)" і вибрати опцію "На рахунок (Na rachunek)".\n2. Введіть суму та банківські реквізити TransferGo, які були показані при створенні резервації в додатку TransferGo, а також були продубльовані на електронну пошту. У нижній частині екрана натисніть "Відправити (Wykonaj)".\n3. Переконайтеся у правильності введених реквізитів і суми переказу. Підтвердіть відправку коштів, обравши опцію "Підтвердити (Zatwierdź)".\n4. Вітаємо! Ваш переказ успішно відправлений. Гроші надійдуть на рахунок TransferGo протягом 24 годин (1 робочий день). Щойно ми отримаємо гроші - Ви відразу ж отримаєте повідомлення на електронну пошту. Далі переказ буде відправлений отримувачу у терміни, зазначені у замовленні.


«Часодії» від Наталії Щерби #СПИСОКДЛЯПРОЧИТАННЯ » Костянтинівська ЦМПБ\n«Часодії» від Наталії Щерби\nНаталія Василівна Щерба — сучасна російськомовна письменниця родом з Білорусі. Свої твори пише російською в жанрі підліткової фантастики та фентезі. Проживає в прикарпатському місті Івано-Франківську. Найвідоміші твори - цикл підліткових романів «Часодії», «Чароділ» та «Лунастри». Народилася в місті Молодечно (БССР) 16 листопада 1981. Дитинство провела в Росії. Улюбленим шкільним предметом була література, яка надихала до написання власних творів. Серед улюблених авторів були Олександр Дюма, Жуль Верн, Всеволод Нестайко, Марк Твен, Оскар Уайльд, Михайло Булгаков, Кір Буличов, Астрід Ліндгрен, Джоан Роулінг. Ще в дитинстві Щерба цікавилась таємницями часу, любила фантазувати та мріяла стати письменницею. Також Наталія захоплювалась малюванням та професійно займалася у-шу (на заняття даної секції ходить і донині). Улюблена зброя — дао (меч), палиця і бойове віяло.\nПершими читачами Наталії стали однокласники. У шкільні роки, заради жарту, вона складала веселі розповіді. Як наслідок, результатом цієї творчості став невеликий роман про «географічку-інопланетянку» і однокласників. Після школи вступила до Київської академії легкої промисловості. Після закінчення четвертого курсу Наталія приймає рішення не продовжувати навчання. Перший публічний літературний твір Наталії Щерби вийшов у 2005 році — опубліковано фантастичне оповідання про русалок «На дні». Тоді розповідь стала відомою завдяки участі у літературному конкурсі. Цікавим є той факт, що письменниця подала заявку, щоб посміятися над заданою темою. У підсумку розповідь всім дуже сподобалась і твір став переможцем конкурсу.\nУ 2008 році вийшов у світ перший роман Наталії Щерби — «Бути відьмою», удостоєний згодом рядом премій. У 2010 році вийшов фантастичний роман "Дволикий світ". В 2010 році удостоїлася заохочувальної премії «Єврокон-2010» в номінації «Найкращий молодий фантаст Європи» (премія «EuroCon (ESFS Awards)»). У тому ж році завоювала гран-прі конкурсу «Нова дитяча книга» в номінації «Пригоди і фентезі» з книгою «Часовий ключ». Найбільш популярна серія книг письменниці («Часодії») побачила світ спочатку російською мовою: перша книга «Часодії. Часовий ключ» (березень 2011 року), друга книга «Часодії. Часове серце» (жовтень 2011 року), третя книга «Часодії. Часова вежа» (29 лютого 2012 року), четверта книга «Часодії. Часове ім'я» (1 грудня 2012), п'ята книга «Часодії. Часограма» (2013 рік), шоста книга «Часова Битва» (2014 рік). В 2015 році виходить енциклопедія по часовому світу - "Часодійна книга". В 2015-2017 роках книги переклали українською, польською, чеською та словацькою мовами. В українському перекладі серія книг («Часодії») вийшла упродовж 2014—2015 років завдяки плідній співпраці Наталії із харківським видавництво Школа. В тому ж видавництві вийшли книги фентезійних серій "Чароділ" та "Лунастри".\nЩерба, Н Часодії. Часовий ключ. У 6-ти кн. Кн.1./Н.Щерба.-Харків.: Видавничий дім «Школа» .-2019.-448с(Серія «Часодії»)\nЩерба, Н Чародії. Часове серце. У 6-ти кн. Кн.2./Н.Щерба.-Харків.: Видавничий дім «Школа» .-2019.-448с(Серія «Чародії»)\nЩерба, Н Часодії. Часова вежа. У 6-ти кн. Кн.3./Н.Щерба.-Харків.: Видавничий дім «Школа» .-2019.-448с(Серія «Часодії»)\nЩерба, Н Часодії. Часове ім’я. У 6-ти кн. Кн.4./Н.Щерба.-Харків.: Видавничий дім «Школа» .-2019.-448с(Серія «Часодії»)\nЩерба, Н Часодії. Часограма. У 6-ти кн. Кн.5./Н.Щерба.-Харків.: Видавничий дім «Школа» .-2019.-448с(Серія «Часодії»)\nЩерба, Н Часодії. Часова битва. У 6-ти кн. Кн. 6/Н.Щерба.-Харків.: Видавничий дім «Школа» .-2019.-448с(Серія «Часодії»)\nУ книгах серії «Часодії» розповідається про неймовірні пригоди, запаморочливих випробуваннях і відвертих подій, в які потрапляє Василина. Ця звичайна дівчинка-підліток виявляється в надзвичайному годинному світі, де відбувається запекла боротьба за право керувати часом. Захоплюючий сюжет тримає читача в напрузі до останніх сторінок, змушуючи переживати за улюблених персонажів і замислюватися над тим, хто ж нарешті стане Володарем Часу. Крім захоплюючої історії з добре закрученою інтригою читача чекає сюрприз - незвичайний шкіряний браслет. Тепер кожен може відчути себе справжнім часодієм.


Мишка Zowie EC1-B Black (9H.N0TBB.A2E) - Інтернет-магазин БОМБА | купити в Івано-Франківську, ціна, фото, характеристики. Купить в интернет магазине, обзор и отзывы, доставка по Украине.\nМишка Zowie EC1-B Black (9H.N0TBB.A2E) (9H.N0TBB.A2E) купити в Івано-Франківську, детальний опис та характеристики, ціна, фото | купить по низкой цене в интернет магазине, обзор и отзывы | Інтернет-магазин БОМБА м. Івано-Франківськ\nОпис Мишка Zowie EC1-B Black (9H.N0TBB.A2E)\nХарактеристики Мишка Zowie EC1-B Black (9H.N0TBB.A2E)\nБудьте лідером кожної ігрової баталії. Разом з мишею Zowie EC1-B USB насолоджуйтеся перемогами в шутерах, екшн-квестах або динамічних симуляторах. Спеціально розроблена форма корпусу цієї моделі заточена під користувача-правшу.\nПри її виготовленні детально враховувалися анатомічні особливості долоні. Незалежно від типу хвата, мишка комфортно лежить в руці. Навіть під час затяжних ігрових сесій вона забезпечує легкість і бездоганний контроль ситуації.\nВиберіть Zowie EC1-B, якщо не хочете витрачати час на довгу настройку і пошук драйверів. Ця модель з технологією Plug & Play готова до роботи відразу ж після придбання. Підключіть її до вашого ноутбука або комп'ютера, запустіть улюблену ігрову всесвіт, і насолоджуйтеся!\nКомп'ютерна миша Zowie EC1-B забезпечує граничну точність в грі. Оснащена оптичним сенсором Avago 3360, вона миттєво реагує на команди і може бути використана практично на будь-якій горизонтальній поверхні. При максимальна роздільна здатність 3200 DPI у вас буде перевага в кожному русі. Налаштування DPI також передбачають значення 400, 800 і 1600.\nВведіть вашу думку про Мишка Zowie EC1-B Black (9H.N0TBB.A2E).\nВідгуки про Мишка Zowie EC1-B Black (9H.N0TBB.A2E):\nКупити Мишка Zowie EC1-B Black (9H.N0TBB.A2E) по низькій ціні в Івано-Франківську дуже просто! Достатньо оформити замовлення через кошик, вказавши при замовленні ваші дані. Також можна замовити мишку для комп'ютера в нашому інтернет магазині зателефонувавши: (0342) 71-50-64 або (066) 790-67-69. Наші менеджери завжди з радістю допоможуть вам зробити правильний вибір та зекономлять ваш час. Отримати ваше замовлення ви зможете у нашому офісі в м. Івано-Франківськ чи скористатись послугою доставки товарів по місту та області, а також по Україні (Київ, Львів, Чернівці, Тернопіль, Луцьк, Ужгород, Рівне, Калуш, Долина). Детальні характеристики, фото, опис та відгуки допоможуть вам обрати Мишки і стати нашим постійним покупцем!\nПодібні товари на Мишка Zowie EC1-B Black (9H.N0TBB.A2E)


Читать Цифрова Фортеця - Браун Дэн - Страница 49 - читать онлайн\nЦифрова Фортеця, стр. 49\nБекер заплющив очі і спробував зосередитися. Що ж робити далі? Який наступний крок? Він вирішив подумати про це трохи пізніше. Бо спочатку йому треба було здійснити терміновий візит до туалету.\nСюзанна стояла сама в тьмяно освітленому блоці № 3. Її завдання було простим: увійти до термінала Ґейла, знайти його пароль і видалити всю кореспонденцію з Танкадо. Від «Цифрової фортеці» й сліду не має залишитися.\nСтрах, збурений наміром Стретмора зберегти пароль, щоб відімкнути ним «Цифрову фортецю», знову прокрався в її душу. їй було тривожно від шефового наміру випробувати долю; бо до цього щастило. Північна Дакота дивом опинився в них під носом і спіймався в пастку. Єдиним невирішеним лишалося питання з Девідом: він мав знайти пароль. Сюзанна сподівалася, що в нього все йде нормально.\nПросуваючись по кімнаті, Сюзанна намагалася впорядкувати думки. Дивно, але чомусь тепер у цьому звичному приміщенні вона відчувала неясну тривогу. У темряві в блоці № З усе здавалося лиховісним та чужим. Та було там іще дещо. Сюзанна на мить завагалася й поглянула на замкнені двері.\n«Утекти звідси неможливо. Двадцять хвилин», — нагадала вона собі.\nНаближаючись до термінала Ґейла, вона відчула дивний мускусний запах — зовсім незвичний для блоку № 3. «Може, то дейонізатор зламався?» — подумалося їй. Цей запах видався їй знайомим, і від цієї думки по спині пробігся лячний холодок. Сюзанна уявила Ґейла, замкненого внизу, у величезній в’язничній камері, наповненій парою. «Невже він щось підпалив?» Вона поглянула на вентиляційні отвори і принюхалася. Але запах, здавалося, линув звідкись поблизу.\nБрінкергофу здалося, що він чує, як натужно крутяться коліщатка в Міджиній голові.


Як зробити масляне обгортання вдома?\nМасляні обгортання вже після перших процедур сприятливо позначаться на стані Вашої шкіри. Вже після першого разу можна відчути шовковистість і пружність, яку дарує шкірі масляне обгортання. Як же правильно зробити масляне обгортання в домашніх умовах?\nДля масляного обгортання потрібно: базове масло (оливкове, мигдальне, жожоба та ін) і ефірну олію (апельсин, грейпфрут, герань, бергамот, розмарин, лимон, жасмин, іланг - иланаг і т. д.).\nДалі на 80 мл теплої "базової основи" додають 10-12 крапель ароматичних ефірних масел (можна в суміші, можна в одному конкретному варіанті). Масла перемішуються і наносяться на проблемні ділянки тіла. (Рекомендується заздалегідь очистити шкіру скрабом і зробити легкий масаж без крему). Після того, як масло нанесено на проблемні зони, їх слід покрити поліетиленовою плівкою (не надто туго, щоб не порушувати кровообігу, але і не занадто слабо, так, щоб плівка щільно прилягала до шкіри). Потім слід одягнути теплий одяг і зайнятися фізичними вправами, або спокійно і розслаблено полежати під ковдрою. Через 40-60 хвилин масляну суміш можна змити теплою водою і ще раз ретельно масажувати проблемні ділянки.\nТаких процедур обгортання рекомендується в кількості 15-20 з перервами в 1-2 дні.\n| Теги: проблемні, обгортання


Олексій Голобуцький: Витівка поки що міністра Владислава Криклія\nВитівка поки що міністра Владислава Криклія у Казахстані\nНад цим можна було б посміятися, якби воно не нашкодило Україні. Воно в даному випадку – витівка поки що міністра Владислава Криклія у Казахстані. Величезна країна у Середній Азії вже кілька днів не може прийти до тями після візиту української делегації. Для тих, хто не в темі, коротко розповім перебіг подій.\n12 листопада в ході робочого візиту членів уряду України мала відбутися зустріч з прем’єр-міністром Казахстану Аскаром Маміним. Серед тих, кому надали дозвіл зустрітися з очільником казахстанського уряду, був також наш міністр інфраструктури Владислав Криклій. А з ним і посол України Петро Врублевський. Але до зустрічі вони так і не дійшли, служба безпеки їх розвернула, навіть не дозволивши подивитися у дверну щілину. Forbes у Казахстані пише, що їхні тести на ковід були простроченими, а без них до голови уряду наближатися заборонено.\nПрочувши про те, що ПЛР-тести мають бути не старіші ніж п’ять діб, Криклій з Врублевським за старою звичкою вирішили скористатися кольоровим принтером і виправити дату. Чи то їх впіймали безпосередньо біля принтеру, чи вже опісля служба безпеки звернула увагу на недолугу спробу підробки, факт залишається фактом – обом вказали напрямок на Захід і трохи на Північ.\nЧервоніти довелося голові делегації Денису Шмигалю. За витівку своїх підлеглих він вибачився перед казахстанським прем’єром Маміним. Щоправда, той його вибачення не прийняв.\nІ ось тепер місцеві ЗМІ обсмоктують цей скандал хто як може, наввипередки обсміюючи міністра-помилку та його колегу за нещастям. Але найгірше не те, що Криклій тепер став відомий на Сході, а самі асоціації – буцімто в Україні усі такі, тільки так працювати й вміють.


Репортажи пользователей сайта Korrespondent.net - УДАР та СВОБОДА пропонують «очищення через жертвопринесення» . | Korrespondent.net\nУДАР та СВОБОДА пропонують «очищення через жертвопринесення» .\n26 сентября 2012, 06:56\nГоловна інтрига нинішньої парламентської компанії – Удар та Свобода.\nАдже електорат офіційної опозиції та влади сформувався і здається вже нічого не може його змінити . Шанси націоналістичної «Свободи» та ліберального «Удару» більш менш однакові , хоча боротьбу вони ведуть практично на одному «молодому» електоральному полі.\nПерше, що впадає в око – це пропагування «люстрації» (від лат. lustratio — очищення через жертвопринесення ). В обох випадках має місце звичайна профанація, оскільки свободівці пропонують «люструвати» комуністів , серед яких залишилися пристаркуваті комуністи або ж «сексоти», до яких можна зарахувати чи не все населення України віком понад 30 років, яке в свій час проживало на теренах «совєтської» України та так чи інакше трудилося на «во благо» Радянського Союзу.\n«Ударівці» ж пропонують застосувати юридичну «люстрацію» невизначеного числа корупціонерів. Справа в тому , що «люстрація» у вигляді обмеження (заборони) права протягом певного періоду займати посади чи займатися діяльністю , передбачена практично всіма статтями Кримінального кодексу України , за яким можуть притягувати корупціонера чи то хабарника до кримінальної відповідальності. Необхідно лише забезпечити виконання принципу «невідворотності покарання». Натомість команді Кличка термін «люстрація» видався ефектнішим .\nЖодна з цих двох політичних сил прямо не декларує, що зовнішня політика України направлена на вступ до Європейського Співтовариства та європейських структур безпеки (НАТО) . «Свобода» взагалі підтримує існуючий позаблоковий статус України під назвою «європейський україноцентризм » , вимагаючи від НАТО «умов, чітких ґарантій та конкретних термінів можливого вступу України до Альянсу» !!!\nНе позбавлені програми конкурентів і «родзинок». Так Клічко третім розділом програми виніс принципи «ґендерної політики», яка направлена на подолання « ґендерного дисбалансу» між жінками та чоловіками в суспільстві. А Тягнибок пропонує повернути в паспорті графу «національність», надаючи українцям та представникам національних меншин право пропорційного представництва в органах виконавчої влади !


У рюкзаку з гранатою знайшли документи волинянина\n3 Листопада 2016 13:41\nВолинянин з товаришем залишив в одному з кафе Рівного рюкзак з гранатою, - повідомляє прес-служба рівненської поліції.\nТак, згідно з оперативною інформацією, 2 листопада по обіді поліцейські Рівного під час огляду приміщення закладу на вулиці Соборна в одному із рюкзаків виявили серед особистих речей бойову гранату із запалом, зовні схожу на Ф1.\nЗі слів працівників кафе, рюкзаки, які знаходилися під барною стійкою, залишили відвідувачі. Крім боєприпасу правоохоронці вилучили посвідчення учасника бойових дій, посвідчення водія, закордонний паспорт. Документи належать 21-річному рівнянину та 22-річному уродженцю Волинської області.\nНа Волині прикордонники стріляли по контрабандистах 20 Листопада 2016 11:01\nУ родини волинян вилучили наркотиків на мільйон гривень 22 Вересня 2016 10:38\nКапитан Очевидность Показати IP 3 Листопада 2016 13:49\nНаверно очень помогла это граната, пряма вот жизнь спасла, а нет угробила... на***а их таскать с собой, да и вообще зачем их везти от туда.\nАнонім Показати IP 3 Листопада 2016 14:11\nдобре бухнули, що аж сумки забули\nв Показати IP 3 Листопада 2016 14:15\nЦих хоть вистачило ума запал не вкручувати в гранату\nДо в Показати IP 3 Листопада 2016 16:25\nВони ще не допили до тієї стадії, але нічого ще себе покажуть


Наша духовна битва триває… (Дайджест ХСП №65) – ХРИСТИЯНСЬКА СЛУЖБА ПОРЯТУНКУ\nНаша духовна битва триває… (Дайджест ХСП №65)\n– Парафія Пресвятої Діви Марії Матері Церкви, каплиця святого отця Піо. Чергова щомісячна Євхаристія для служителів Християнської Служби Порятунку. Духовне сопричастя. Подяка Богу. Молитва за служіння і служителів. З нами були духовні покровителі чотирьох просторів служіння ХСП- святий отець Піо (духовний простір), святий Йоан Павло ІІ (євангелізаційний простір), святий Хосемарія Ескріва (соціальний простір) і святий Оскар Ромеро (суспільний простір). Наша апостольська подорож з Ісусом триває…\n– Зустрілися з ординарієм Варшавсько-Празької дієцезії єпископом Рамуальдом Камінським.\nОтримали благословення на продовження нашого служіння на польській землі. По Волі Божій йдемо вперед.\n– У нашому братстві справжнє свято – Таїнство Хрещення маленького Міхала, сина нашого побратима, координатора ХСП-Варшава, Українського провінціала Ордену Лицарів Йоана Павла ІІ Володимира Корчинського. У родині Корчинських Міхал став восьмою дитиною. Отож народився на Славу Божу новий духовний воїн. Вітаємо з цією подією батьків і всю нашу бойову спільноту.\n– 23 січня служителі Християнської Служби Порятунку взяли участь у міжнародній молитві проти антисемітизму і нацизму.\nМолитва була ініційована Київською Єврейською Месіанською Спільнотою (КЕМО). Католики, протестанти і месіанські євреї після спільної молитви проти антисемітизму та нацизму. Цим духам не місце на українській землі.\n– В Української провінції Ордену Лицарів Йоана Павла ІІ з’явився свій хрест, який буде супроводжувати українських лицарів на всіх значних подіях за їх участю. Незабаром цей хрест прибуде з Польщі до України, де розпочне свій шлях на нашій землі на Славу Божу.\n– Відбувся черговий семінар формації “Гора Пророка”. У зумі зустрілися понад 70 учасників. Гуртування духовної армії триває…\n– У нашому Молитовному Щиті знову поповнення: на цей раз хоругва Матері Божої Ченстоховської Ордену Лицарів Йоана Павла ІІ з Воломіну, Польща. Раді вітати вас, брати, у наших духовних лавах.\n– Зустрілися у зумі зі служителями спільноти “Шалом” та духівником зазначеної спільноти братом Гедимінасом Нумгаудісом. Говорили про харизму і місію Християнської Служби Порятунку, зокрема про служіння Молитовного Щита (спільнота “Шалом” є базовою для діяльності МЩ у Литві). Йдемо разом далі…\n– Відбувся черговий молитовний штурм за Україну. Особливо молилися за покаяння нації і припинення абортивного вбивства ненароджених дітей та за протидію імплементації гендерної ідеології і захист інституту традиційної християнської родини. Наша духовна битва триває…\n– Відбулося перша онлайн-зустріч комітету молитовного щита Об’єднання Католицьких Спільнот (входять більше 50 римо- і греко-католицьких харизматичних спільнот). Готуємося до розгортання служіння Молитовного Щита у середовищі Католицької Харизматичної Віднови. Координацію цього процесу здійснюватиме дійсний член ОКСу спільнота Віднови у Святому Дусі “Мараната”, яка є базовою для провадження служіння Християнської Служби Порятунку у лоні Католицької Церкви. Хай постане в повноті духовна армія Христова.\n– Щомиті нам є за що бути вдячними: за рідних, сніданок, сонце, посмішку, можливості, допомогу, за небайдужих Людей, які готові прийти на допомогу і підтримати дитячий центр «Ковчег».\nХочеться принести щирі слова подяки двом чудовим волонтеркам з великим серцем, Це\nNadiia Shul та Arina Piskovskaya. Без Вашої допомоги і все б склалося не так добре, як є зараз.\nВи для нас є дуже цінними!\nВисловлюємо Вам свою повагу. І нехай на вашому шляху зустрічаються тільки такі хороші люди як і Ви!\nВисловлює глибоку вдячність вельми шановному єпископу отцю Biskup Wiesław Lechowicz за конкретний прояв любові до ближнього. Християнство немає кордонів і для християн чужої біди небуває, особливо коли це стосується дітей.\nДіти дитячого центру «Ковчег» щиро дякують єпископу за подаровану пральну машину, яка суттєво покрасить побут великій родині «Ковчег» , а також військовим які живуть в сурових умовах війни. Дякуємо Вам за подарунок і кошти, дякуємо Богу за ваше відкрите серце.\nСердечно дякуємо сестрі монахині Estera Aleksandra Andrzejewska, за Вашу підтримку та клопотання для дитячого центру.\nБог є любов, і хто перебуває у любові, той перебуває у Бозі. Коли ми несемо людям любов, добро – ми несемо їм Бога.\nБогу подяка за Вас.\nВ часи пандемії, яку ми зараз переживаємо, незамінними є засоби, які дозволяють отримувати знання дистанційно. Вихованці дитячого центру « Ковчег» щиро дякують за подарований ноутбук сім’ї Małgorzata та Sławomir Maciolek.\nДякуємо Богу за вас.\n– Дякуючи сестричкам Grażyna Wysiecka, Milena Płachcińska у суботу ми змогли розділити дитяче служіння на три групи і плідно попрацювати, проводячи катехезу, польський, вокал, та підготовку міністрантів.\n– Біблійні зустрічі.\nМи є свідками того, як Бог перемінює і зціляє серце…\n– Свята Меса.\nБрати! Тіло не для розпусти, але для Господа, і Господь для тіла. Адже Бог і Господа воскресив, воскресить і нас своєю силою. Хіба не знаєте, що ваші тіла є члени Христа? Хто з Господом єднається – один дух з Ним. Утікайте від розпусти. Кожний гріх, який тільки чинить людина, є поза тілом. А хто чинить розпусту, той грішить проти власного тіла. (1Кор.6. 13-15)\nЩиро дякуємо отцю Вадим Варфоломеєв за звершення Святої Меси.\n– “А Ісус їм: «Істинно, істинно говорю вам: Якщо не споживатимете тіло Чоловічого Сина й не питимете його кров, не матимете життя в собі. 54 Хто тіло моє їсть і кров мою п’є, той живе життям вічним, і я воскрешу його останнього дня.\n55 Бо тіло моє – їжа правдива, і кров моя – правдивий напій.\n56 Хто споживає тіло моє і кров мою п’є, той у мені перебуває, а я – в ньому.\n57 Як мене Отець живий послав, і я Отцем живу, так і той хто споживає мене, житиме мною. (Йн.6. 53-56)\n– Висловлюю подяку Ірина Каптур та всім її добродіям,які долучилися до цієї родинної справи. Смт.Верхньоторецке знаходиться поблизу лінії війни в якому живуть та вчаться діти…\nТакож висловлюю подяку братику Taras Sikorczuk, за можливість привезти подарунки до цієї родини.\nДякую хлопцям Cimic Avdeevka за супровід та допомогу зробити те,що сплановано.\n– Дякую усім хто кожного дня вкладає навіть краплю дії, щоб наші Захисники відчували підтримку та надійний захист за спиною.\nДуже дякую Сергей Доротюк та Антону Пижикову за невтомну підтримку хлопців. Ваше серце робить велику справу і воно торкається душі хлопців, зміцнює її вольові м’язи. Вони знають що по заду є надійні та вірні друзі,а це дуже велика справа. Дякую!!!\nДякую Людмила Бобровская, Леоніду Цехановському та діткам, Тропінову Ярославу та армії сос за сітки для хлопців. Дякую за невтомній труд!!!\nДякую друзям за можливість бути там,куди летить душа!!!\n– Вони стоять тут, щоб ви не мали війни в себе дома!!!\nПовага та підтримка надають їм сили!!! Дякую усіх хто розуміє це, та тримає серця кожного захисника!!!\nВисловлюю подяку Ірина Каптур та її друзям Cнятинчани та Tetyana Skitsko за тепло домашніх материнських рук,які вкладали у кожну закрутку,смаколики,каву,чай, продукти. Дякую Вам за тепло душі!!!\nДякую громаді Дунаївщини, Олена Сидорович та голові громади Веліні Заяць за дитячі листи,ковбасу, шкарпеточки,подаруночки зроблені дитячими рученятками,багато кави та чаю,печиво і ТД. Дякую Вам за осяяні очі хлопців!!!\nДякую молоді Харківщині, Катерина Немашкало та Pawel Gonczaruk за передані смаколики,цукерочки та фруктові коктейлі для зміцнення імунітету у зимку. Дякую за приємні миті!!!\n– Для тих хто бачив війну на власні очі, тих, хто бачив її страшну історію і кривавий відбиток на людських життях – не може жити вже по іншому…\nВисловлюю подяку Gaelle Girbes за підтримку та турботу про бабусю. Одна зустріч – відбиток назавжди.\nВи зробили несподіваний сюрприз, вона дуже приємно здивувалася та трішки зтурбувалася ,бо не одразу прийняла ,що то про неї ще пам’ятають. Але в очах видно було що вона щаслива. Дякую дуже,що залишаєтеся серцем тут!!! Дякую!!!\nДякую Cimic Avdeevka за супровід та безпеку.\n– Ярослава Крешана, адмін християнських пабліків, які набрали понад 100 тис. підписників – гість програми “Християнська соціальна платформа” на EWTN Україна https://www.facebook.com/EWTN.Ukraine/videos/256637019189924\nРозмова про те, як створити ефективний християнський паблік у соцмережах.\nФонд громад #Рідня мав цікаву розмову із координатором консультаційного офісу програми УГКЦ “Мудра справа” http://www.mudrasprava.fund/ отцем Ростислав Пендюк\nпро можливості використання цінного досвіду нашої самоорганізації, про розвиток програми #ДобрийГсподар та кооперативу #СтрийськийЯсь. Також говорили про великі потенційні можливості співпраці із кредитною спілкою #Вигода.\nВсі зійшлися на думці, що поєднання наших зусиль може дати сильний синергетичний ефект. Тоді до праці!!\n– Вікторія Райчинець, керівник благодійного фонду «Надія від серця до серця», координатор програми «Зцілення душевних ран в Україні» розповідає у програмі “Християнська Соціальна Платформа” на EWTN Україна, як пережити душевну травму.\n– Як Церква може послужити людям у подоланні їхнього душевного болю?\n– Як правильно пережити горе?\n– Як довго може тривати шлях скорботи?\n– Як людина може відновитися після пережитої травми?\n– Ситуації, що ускладнюють переживання втрати.\nВедуча – Оксана Семенець\n– Максим Бондаренко, батько шістьох дітей, родинознавець, сімейний консультант, автор та координатор «Осередку Відповідального Батьківства», перший в Україні тренер ініціативи Tato.net. – гість програми Modus Vivendi на Радіо Марія.\nТема розмови – Роль батька у вихованні дитини.\n– Папа Францинск проголосив 2021 рік «Роком святого Йосифа», св.Йосиф є покровителем батьківства.\n– Св.Йосиф є одним із найбільших чоловічих святих, до якого треба рівнятися, а водночас постає і земним, бо має і сумніви, і переживання, і страх.\n– Ісус був сином Йосифа, який його навчив всьому, що сам знав. – Батько – це фундамент, який вчить дитину здатності розпізнавати, де добро, а де зло, а розпізнавши, вчить обирати добро.\n– Запорука успішного батьківства: довіра Богові, не боятися брати відповідальніть за тих, кого кохаєш, відкритість на нове.\n– Байдужість та егоїзм вбивають батьківство.\n– Для того, щоб бути гарним батьком, потрібно бути присутнім. Не гнати дітей, якщо вони хочуть по тобі поповзати, бо скучили!\n– Я маю обирати дискомфорт заради тих, кого люблю!\n– 22 січня у День Соборності в Києві відбувся ІІІ-ій Форум християн-управлінців. Захід зібрав майже 300 делегатів із усієї України. Серед них священнослужителі, християнські лідери, депутати місцевих рад і голови ОТГ, управлінці і експерти. Організатором форуму став Всеукраїнський Собор.\nОсвячувати різні сфери суспільного життя це теж покликання Церкви.\n– У Партнерства Біарріц немає визначеного юридичного статусу. Про це сказав юрист, голова громадської організації “Рух за життя та гідність людини” Артур Погоріленко у програмі Musa sapientum і в ефірі Радіо Марія.\nІнший гість програми Руслан Кухарчук, журналіст, медіа-менеджер та голова Асоціації “Новомедіа”, переконаний, що Партнерство Біарріц – це ніяка не міжнародна угода, а «просто купка папірців, які поклали на стіл в Уряд і сьогодні міністерства починають звітувати, як вони це реалізують».\nОлександр Бучковський, секретар Духовної ради Кам’янця—Подільського, кореспондент сайту Родина, у телефонному коментарі програмі, зокрема, сказав: «Саме пертнерство Біарріц воно бере на себе зобов’язання впровадження гендерних ідей, гендерних теорій у всі сфери життя. Тобто, це набагато ширше, ніж Стамбульська Конвенція… Партнерство Біарріц говорить про те, щоб гендер став невідємним атрибутом життя українців».\n– Ольга Максименко, лайф-коуч, що займається питаннями щастя в професії, самооцінки та впевненості у собі – гість програми “Християнська соціальна платформа” на EWTN Україна.\nТема розмови – “Професійний розвиток християн”.\nЯк реалізувати свої таланти у професії.\nЯк справлятися з перешкодами, які заважають вповні реалізувати свої таланти.\nЯк шукати працю у кризовий час.\nЯк мотивувати себе і розвиватися професійно.\nЯк правильно шукати власний шлях у професії та ін.\nBe the first to comment on "Наша духовна битва триває… (Дайджест ХСП №65)"


У землі під "Центром Надії " з’явився ще один власник. Рівне. Новини - Новини Рівного. Відео on-line. Все про телекомпанію - Телеканал «Рівне 1»\nУ землі під "Центром Надії " з’явився ще один власник\n06.05.08, 5687 переглядів\nІгор Шумик, Ігор пастушенко„ Новини Рівного\nМежа в межу, але не душа в душу. Так вже три тижні живе дирекція рівненської школи „Центр Надії” з сусідами. Понад десяток років територія навколо школи знаходиться у власності навчального закладу, запевняє директор. Однак нещодавно з’явився новий власник на землю. Свої права підтверджує документамии власності датованими 2003 роком.\nШколу „центр Надії” заснували на початку 90- их років минулого століття. Територію навколо навчального закладу її керівництво взяло в орену у 1995 року. Директор закладу розповідає, неабияк здивуалася, коли стало відомо, що їхня земля має ще одного господаря. Зі своїм договом оренди на землю.\nПоруч знаходиться ще один навчальний заклад Вечірня школа. Саме на її балансі і перебуває ця земельна латка, а Центр надії .вже її орендує. Директор вечірньої школи також не розуміє звідки взявся новий власник. Показує папери, які засвідчують його право власності на землю.\nДостукатись до ще одного орендаря клаптику землі у центрі міста Рівне 1 не вдалося. Коментувати ситуацію новий господар на камеру відмовився. Лише пояснив, три сотки землі ,що знаходиться на території школи ,він орендує, ще з 2003 року. Наполягає, Його договір оренди законний. Попри це керівництво щколи запевняє шукатиме правди у прокуратурі міста, куди вже передали всі документи.


Папа Римський і Вселенський Патріарх зустрінуться на Святій Землі | Політичні новини з Європи: аналітика, прогнози, коментарі | DW | 05.01.2014\nТорік Варфоломій відвідав Ватикан, ставши першим православним патріархом, який взяв участь в інтронізації Папи Римського\nУперше після свого обрання Папою Римським Франциск І відвідає Святу Землю у травні 2014 року. "В атмосфері радості, типової для різдвяного часу, я хочу оголосити, що з 24 до 26 травня, як буде на те воля Господа, я здійсню паломництво до Святої землі", - сказав понтифік під час звернення до вірян у неділю, 5 січня, на площі Святого Петра в Римі.\nЗокрема, Папа Римський планує відвідати столицю Йорданії Амман, а також Вифлеєм та Єрусалим. Однією з найважливіших подій подорожі має стати його зустріч з провідним православним ієрархом - Вселенським Патріархом Варфоломієм I, архієпископом Константинополя, повідомляє агенція epd. "У храмі Гробу Господнього ми проведемо міжконфесійну зустріч із усіма представниками християнських церков Єрусалиму разом із патріархом Варфоломієм із Константинополя", - цитує слова понтифіка агенція dpa. Поки що це єдиний закордонний візит Папи Римського, запланований у 2014 році.\nПатріарх Варфоломій та Папа Римський Бенедикт XVI на богослужінні у Константинополі (Стамбулі), 2006 рік\nВізит Папи Римського на Святу землю матиме важливе символічне значення. Франциск І нагадав у зв´язку з цим про 50-ту річницю зустрічі між Папою Павлом VІ та православним Патріархом Атенагорасом, яка відбулася в січні 1964 року в Єрусалимі. Та зустріч вважається історичною, оскільки вперше з часів розколу християнської церкви на католицьку і православну в 1054 році в Єрусалимі тоді зустрілися очільники цих двох християнських конфесій.\nКатолицька церква очікує від візиту Папи Римського на Близький Схід покращення відносин не лише із православними, але й з юдеями та мусульманами, цитує радіо "Ватикан" слова єрусалимського вікарія Вільяма Шомалі. Голова Конференції католицьких єпископів Німеччини Роберт Цолліч назвав майбутнє паломництво Папи Римського підбадьоренням для Близького Сходу, який дуже потребує миру.\nЗустрічі з Кирилом не передбачається\nТим часом перспективи зустрічі між Папою Римським та головою російської православної церкви, патріархом Московським Кирилом і надалі залишаються туманними. Президент Росії Володимир Путін під час свого візиту до Ватикану в листопаді 2013 року переказав Франциску І вітання від Кирила, однак запрошення відвідати Росію при цьому не пролунало, зауважує dpa.\nВідносини між церковними ієрархами у Москві і Римі складні. Зокрема, православна церква Московського патріархату невдоволена активною місіонерською діяльністю католицької церкви на територіях, які вона вважає канонічно своїми. Йдеться, зокрема, про Україну. Церкви вже багато років говорять про неохідність діалогу. Для його початку, як повідомляють ЗМІ, вже неодноразово були спроби організувати зустріч Московського патріарха та Папи Римського на нейтральній території - в Італії, Угорщині або Австрії. Однак досі ці спроби були безрезультатними.\nТеми Рим, Папа Римський, Патріарх Кирило (Патріарх Московський), Папа Франциск, Церква\nКлючові слова Папа Римський, Франциск, Свята земля, Рим, Путін, церква, патріарх Кирило\nПостійне посилання https://p.dw.com/p/1AlXL


Від сьогодні іванофранківці зможуть одягатися справді за погодою! А надзвичайники – вчасно реагувати на всі загрози. На даху міської ради та по місту встановлено метеостанції, які щохвилини збирають та передають на сервер інформацію про погоду. «Метеобезпека» – 67 проект в межах програми SmartCity і дані з сервера може переглянути будь-хто і будь-коли.\nНА ВИПЕРЕДЖЕННЯ НЕГОДИ\nНА ВИПЕРЕДЖЕННЯ НЕГОДИ#безпека_ІФНа даху міської ради з'явилася метеостанція! 📡Сьогодні відділ програмного та комп'ютерного забезпечення встановив метеорологічну станцію, яка кожну хвилину збирає метеодані і одразу ж передає на сервер.💽 Вона стежить за температурою, вологістю повітря, атмосферним тиском, напрямом і силою вітру, точкою роси, кількістю опадів, кількістю ультрафіолетового випромінювання…❕Все це – для підвищення безпеки та вчасної реакції наших надзвичайників! Адже майже кожного року в травні-червні у нас повені… Після завершення всіх налаштувань, метеоостанція майже миттєво передаватиме інформацію у службу оперативного реагування та нашої служби з надзвичайних ситуацій. Тобто навіть вночі при загрозі буревію чи підвищеній кількості опадів, що може викликати повінь чи затоплення, буде відправлений сигнал тривоги відповідним службам. І вони будуть напоготові!🦸♂🌊Крім того, при надходженні фінансування, плануємо встановити ще два безконтактні датчики рівня води на Бистриці Солотвинські та Бистриці Надвірнянській.Івано-Франківська міська рада – перша в Україні впроваджує такий проект з метеобезпеки. Сподіваюся, він допоможе нам зробити життя в місті ще безпечнішим та кращим.🌱\n«Івано-Франківська міська рада – перша в Україні впроваджує такий проект з метеобезпеки. Сподіваюся, що тепер ми зможемо швидше реагувати на загрози і наша громада буде почуватися безпечніше!», – прокоментував міський голова Руслан Марцінків.


NASA випустило офіційний прогноз зі зміни клімату на Землі - Радіо Максимум\nNASA випустило офіційний прогноз зі зміни клімату на Землі\nІнформація NASA дозволяє простежити, як буде змінюватися клімат аж до 2100 року, а також відстежити зміни клімату починаючи з 1950 року. При цьому зміни можна відстежувати як глобально, так і в окремих регіонах, містах і населених пунктах.\nВ NASA очікують, що даний прогноз допоможе вченим по всьому світу. Прогноз об’єднує дані як вже наявного спостереження за зміною клімату, так і отримані за допомогою спеціального інструменту Fifth Coupled Model Intercomparison Project.\nМоделі враховують два сценарії викидів вуглекислого газу в атмосферу — «стандартний» і «екстремальний».\nЗавантажити тут. Додаткову інформацію про нього можна отримати ось тут.


Читати Станіслав Лем «Соляріс (сторінка 5)» | Портфель\nСоляріс (сторінка 5)\n— Снаут! — покликав я, перевівши подих.\n— Слухаю, Кельвін,— відповів мені стомлений кібернетиків голос.\nУ цю мить я відчув, що він мені симпатичний. І мене зовсім не обходило, хто в нього «гостює».\n— Поки що досить з нас, га?\n— Та, мабуть,— відповів я.— Послухай, якщо зможеш, то спустися вниз або до мене, гаразд? — квапливо додав я, поки він не встиг покласти трубку.\n— Гаразд,— відповів він.— Тільки не знаю, коли зможу тебе відвідати.\nНа цьому наша проблемна дискусія закінчилася.\nСеред ночі мене розбудило світло. Я підвівся на лікоть, затуляючи другою рукою очі. Гері, загорнувшись у простирадло, сиділа скулена у мене в ногах; волосся впало їй на обличчя, плечі стрясалися. Вона беззвучно плакала.\nВона скулилася ще дужче.\n— Що з тобою?.. Гері...\nЯ сів, іще не зовсім прочумавшись від сну, поступово оговтуючись від кошмару, який щойно душив мене. Дівчина тремтіла. Я обняв її. Вона відштовхнула мене ліктем і сховала обличчя.\n— Не називай мене так!\n— Але ж, Гері, що сталося?\nЯ побачив її мокре, розпухле від плачу лице. Великі сльози котилися по щоках, мов у дитини, блищали в ямочці на підборідді, капали на простирадло.\n— Що це ти вигадала?\n— Я сама чула.\nЯ відчув, як у мене німіє обличчя.\n— Що ти чула? Ти нічого не зрозуміла, я тільки...\n— Ні. Ні. Ти казав, що це не я... щоб я забиралась геть. Я забралася б. Боже! Я забралася б, але не можу. Не знаю, що це зі мною. Я хотів піти, але не можу. Я така... така нікчема!\n— Маленька моя!!!\nЯ схопив її, щосили притиснув до себе. Все руйнувалось. Я цілував їй руки, мокрі й солоні від сліз пальці, благав, заприсягався, просив пробачення, казав, що це був безглуздий, дурний сон. Гері потроху заспокоїлася, вже не плакала. Очі в неї стали великі, як у сомнамбули. Сльози висохли. Вона відвернулася.\n— Ні, не кажи мені цього, не треба. Ти вже не такий, як був раніше...\n— Я не такий! — ці слова вихопилися в мене, як стогін.\n— Так. Я тобі не потрібна. Я весь час це відчувала. Тільки вдавала, що не помічаю. Думала, може, мені здається. Але ні, не здається. Ти поводишся... інакше. Не ставишся до мене серйозно. Це був сон, то правда, але снилась тобі я. Ти називав мене на ім’я. Я була тобі гидка. Чому? Чому?\nЯ став перед нею навколішки, обняв її ноги.\n— Маленька моя...\n— Я не хочу, щоб ти так мене називав. Не хочу! Чуєш? Я зовсім не маленька. Я...\nВона зайшлася риданням, уткнувшись обличчям у постіль. Я встав. Від вентиляційних отворів з тихим шурхотом віяло холодне повітря. Мене почало морозити. Я накинув купальний халат, сів на ліжко й доторкнувся до її руки.\n— Гері, послухай. Я тобі щось скажу. Скажу тобі правду.\nВона почала повільно підводитися на руках. Я бачив, як на шиї в неї б’ється під тонкою шкірою жилка. Обличчя моє знову заціпеніло, мене пронизав такий холод, немовби я раптом опинився на морозі. В голові було зовсім порожньо.\n— Правду? — перепитала Гері.— Святе слово правди?\nЯ відповів не зразу, бо до горла мені підкотив гіркий клубок. Це була наша давнішня клятва. Коли ми її вимовляли, ніхто з нас не смів не те що збрехати, а навіть замовчати щось. Був час, коли ми мучили одне одного надмірною відвертістю, наївно вважаючи, що це нас урятує.\n— Святе слово правди,— сказав я серйозно.— Гері...\n— Ти також змінилася. Ми всі змінюємося. Але я не це хотів сказати. Справді, схоже... що з причини, яку ніхто з нас напевне не знає, ти не можеш мене покинути. Та це навіть на краще, бо я теж не можу тебе...\nЯ взяв загорнену в простирадло Гері на руки. Мокрий від її сліз ріжок простирадла впав мені на плечі. Я ходив по кімнаті, колишучи Гері. Вона погладила моє обличчя.\n— Ні. Ти не змінився. Це я,— шепнула вона мені на вухо.— Зі мною щось діється. Може, це?..\nВона дивилася на чорний порожній прямокутник висаджених дверей, уламки яких я виніс увечері на склад. «Треба буде навісити нові»,— подумав я й посадив Гері на ліжко.\n— Ти взагалі коли-небудь спиш? — запитав я, стоячи над нею з опущеними руками.\n— Як то не знаєш? Подумай, люба.\n— Це, мабуть, не справжній сон. Може, я хвора. Я просто лежу й думаю, і знаєш...\n— Що? — запитав я пошепки, бо в мене раптом зірвався голос.\n— Це якісь дуже дивні думки. Навіть не знаю, звідки вони беруться.\n«Треба зберегти рівновагу,— подумав я,— хоч би що вона сказала»,— і приготувався до слів Гері, як до дошкульного удару.\nВона безпорадно похитала головою.\n— Все якось так... довкола...\n— Наче не тільки в мені, але й далі, так якось... Я не можу навіть пояснити. Мені бракує слів...\n— Мабуть, це тобі сниться,— кинув я ніби знехотя й з полегкістю зітхнув.— А тепер давай вимкнемо світло, й до ранку в нас не буде ніяких прикрощів, а вранці, якщо нам дуже захочеться, придумаємо собі нові. Гаразд?\nГері простягла руку до вимикача. В кімнаті стало темно, я ліг на захололу постіль, відчув тепле дихання Гері і обняв її.\n— Міцніше,— прошепотіла вона. І, помовчавши, додала: — Крісе!\nМені хотілося закричати.\nРанок був червоний. Велетенський сонячний диск стояв низько над обрієм. На порозі лежав лист. Я розірвав конверт. Гері була в душовій, я чув, як вона щось наспівувала. Час від часу вона вихилялася звідти, обліплена мокрим волоссям. Я підійшов до ілюмінатора і прочитав: «Кельвін, справи кепські. Сарторіус за рішучі дії. Він сподівається, що йому вдасться дестабілізувати нейтринні системи. Для дослідів йому потрібна невелика кількість плазми як вихідного будівельного матеріалу витворів F. Він пропонує, щоб ти вирушив у розвідку і набрав трохи плазми в контейнер. Роби, як вважаєш за потрібне, але постав мене до відома про свій намір. У мене немає щодо цього ніякої думки. Здається, в мене взагалі вже нічого немає. Я волів би, щоб ти це зробив, хоча б тому, що ми зрушимо з місця, хай навіть формально. Інакше залишиться тільки позаздрити Г.\nР. S. Нізащо не заходь до радіостанції! Це ти ще можеш для мене зробити. Краще подзвони».\nУ мене стиснулося серце, коли я читав цей лист. Я уважно перебіг його очима ще раз, потім порвав і клапті викинув у раковину. Відтак почав шукати комбінезон для Гері. Це було жахливо. Точнісінько як минулого разу.-Але вона нічого не знала, інакше не зраділа б так, коли я їй сказав, що мушу вирушити в недалеку розвідку за межі станції й прошу її супроводити мене. Ми поснідали в маленькій кухні (Гері знову насилу проковтнула кілька шматочків) і пішли до бібліотеки.\nПерш ніж виконати доручення Сарторіуса, я хотів переглянути літературу з проблем поля і нейтринних систем. Я ще не уявляв собі, з якого боку до цього братися, але твердо вирішив контролювати його роботу. Мені спало на думку, що цей неіснуючий нейтринний анігілятор міг би визволити Снаута й Сарторіуса, а я перечекав би «операцію» разом з Гері десь зовні — наприклад, у літальному апараті. Якийсь час я сидів над великим електронним каталогом, ставлячи йому запитання, на які він або відповідав, викидаючи картку з лаконічним написом: «У бібліографії не значиться», або пропонував мені заглибитися в такі нетрі спеціальних фізичних праць, що я не знав, з якого боку до них підступитись. Мені чомусь не хотілося залишати це велике кругле приміщення з гладенькими стінами, в які було вмонтовано шухляди з безліччю мікрофільмів та електронних записів. Розташована в самісінькому центрі станції, без жодного ілюмінатора, бібліотека була найбільш ізольованим приміщенням усередині сталевої шкаралупи. Хто знає, чи не тому мені було тут так добре, незважаючи на те, що мої пошуки досі не дали жодних наслідків? Я никав по великому залу, поки нарешті опинився перед велетенським, аж до самісінької стелі стелажем, забитим книжками. Це зібрання мало досить сумнівну цінність, і його тримали тут, очевидно, тільки як данину пам’яті й поваги до піонерів досліджень планети Соляріс. На полицях стояло близько шестисот томів — уся класика предмета, починаючи з монументальної, хоч значною мірою й застарілої вже дев’ятитомної монографії Гізе. Я знімав ці томи, такі важкі, що їх ледве втримувала моя рука, й нехотя гортав, присівши на підлокітник крісла. Гері теж знайшла собі якусь книжку — через її плече я прочитав кілька рядків. Це була одна з тих небагатьох книжок, які залишилися тут від першої експедиції й колись належали мало не самому Гізе — «Міжпланетний кухар»... Бачачи, з якою увагою Гері вивчає кулінарні рецепти, пристосовані до суворих умов космонавтики, я мовчки заглибився в читання товстенного фоліанта, що лежав у мене на колінах. Праця «Десять років досліджень Соляріса» вийшла в серії «Соляріана» випусками від четвертого до тринадцятого, а тепер чергові випуски нумеруються чотиризначними цифрами.\nГізе не був наділений надто великою фантазією; а втім, ця риса може тільки зашкодити дослідникові планети Соляріс. Мабуть, ніде уява і вміння швидко створювати гіпотези не становлять такої небезпеки, як тут. Зрештою, на цій планеті все можливе. Неправдоподібні описи форм, які створює плазма, все-таки досить точні, хоч здебільшого їх неможливо перевірити, бо Океан дуже рідко повторює свої еволюції. Того, хто спостерігає їх уперше, вони вражають передусім велетенськими розмірами й чужим усьому земному характером; якби вони відбувалися у значно менших масштабах, у якійсь маленькій калюжі, їх, напевне, витлумачили б як ще один «вибрик природи», прояв випадковості й сліпої гри сил. Те, що пересічність і геніальність однаково безпорадні перед невичерпною розмаїтістю соляріанських форм, теж не полегшує спілкування з феноменами живого Океану. Гізе не був ні тим, ні тим. Він був просто класифікатором-педантом і належав до породи тих людей, у кого за зовнішньою байдужістю криється невичерпна, всепоглинаюча пристрасть до праці. Поки міг, він намагався все описувати, а коли йому не вистачало слів, придумував нові поняття, часто невдалі, які не відповідали суті змальовуваних явищ. А втім, жоден термін не передає суті того, що діється на планеті Соляріс. Її «городерева», «довгуни», «грибовища», «мімоїди», «симетріади» й «асиметріади», «хребетники» й «спритуни» звучать неймовірно штучно, однак вони дають бодай якесь уявлення про Соляріс навіть тим, хто, крім невиразних фотографій та дуже недосконалих фільмів, не бачив нічого. Певна річ, і цей сумлінний класифікатор не раз грішив необачністю. Людина постійно висуває гіпотези, навіть якщо вона дуже обачна, навіть якщо й зовсім не здогадується про це. Гізе вважав, що саме «довгуни» і є вихідною формою, і зіставляв їх з побільшеними багато разів і нагромадженими одна на одну припливними хвилями земних морів. А втім, той, хто гортав перше видання його праці, пам’ятає, що спочатку він, натхнений геоцентризмом, так і називав їх — «припливами». З такого визначення можна було б посміятися, якби воно не свідчило про безпорадність його автора. Адже ці утворення,— якщо вже шукати їм аналогії на Землі,— своїми розмірами перевершують великий колорадський каньйон і змодельовані у масі, яка у верхньому шарі має драглисто-пінисту консистенцію (причому ця піна застигає гігантськими, крихкими фестонами, мереживом з велетенськими вічками, а деяким дослідникам вона навіть видавалася «скелетистими наростами»), а під поверхнею переходить у дедалі пругкішу субстанцію, мов скорочений м’яз, але м’яз, який незабаром, на глибині кільканадцятьох метрів, перевершує твердість скелі, хоч і далі зберігає свою еластичність. Поміж напнутими, мов шкіра на спині потвори, стінами, за які вчепилися «скелетики», на багато кілометрів тягнеться сам «довгун» — утворення зовні самостійне, схоже на велетенського пітона, який проковтнув цілі гори і тепер мовчки їх перетравлює, час від часу надаючи своєму по-риб’ячому сплюснутому тілу повільних коливних рухів. Але такий вигляд «довгун» має тільки згори, з борту літального апарата. Якщо ж до нього наблизитися настільки, що обидві «стіни ущелини» здіймуться на сотні метрів вище за апарат, «тулуб пітона» стане розпростертим аж до горизонту обширом, в якому плазма рухається з такою запаморочливою швидкістю, що створюється враження застиглого циліндра. Спершу здається, що це, сліпуче поблискуючи на сонці, обертається слизиста, сіро-зеленкувата маса, та коли апарат зависає над самісінькою поверхнею Океану (а краї «ущелини», де ховається «довгун», скидаються на гірські хребти обабіч геологічної западини), видно, що маса ця рухається за набагато складнішим принципом. Тут є і концентричні кола, і перехресні течії темніших струменів, і дзеркальні поверхні, що відбивають небо й хмари; іноді тут гуркочуть виверження змішаного з газами напіврідкого середовища. Поступово починаєш розуміти, що під тобою центр дії сил, які підтримують підняті до неба драглисті стіни, котрі поволі застигають у кристали. Однак те, що очевидне для спостерігача, не таке просте для науки. Скільки років тривали палкі суперечки з приводу того, що саме відбувається в надрах «довгунів», мільйони яких мандрують по безмежних просторах живого Океану. Вважалося, що це якісь органи чудовиська, що в них відбувається обмін речовин, процеси дихання і травлення, і тільки запилені бібліотеки знають, що іще. Кожну з цих гіпотез зрештою вдавалося спростувати тисячами нелегких, а іноді й небезпечних досліджень. А йдеться ж тільки про «довгунів», про форму, по суті, найпростішу, найстійкішу (вони існують усього кілька тижнів — явище на Солярісі унікальне).\nНабагато складніша й химерніша форма, яка викликала в спостерігача чи не найрізкіший протест (певна річ, несвідомий),— це «мімоїди». Можна без перебільшення сказати, що Гізе залюбився в них і їхньому вивченню, описові, розгадуванню їхньої суті присвятив усі свої сили й знання. У назві він намагався відбити те, що в них є найприкметнішого для людини: певну схильність до наслідування довколишніх форм, байдуже, поблизьких чи далеких.\nОдного чудового дня з глибини Океану проступає плаский, широкий круг з рваними краями й немовби залитий смолою. Через кілька годин він починає ділитися на частини, розчленовується і водночас пробивається вгору, дедалі ближче до поверхні. Той, хто спостерігає його, міг би заприсягтись, що під ним точиться запекла боротьба, бо з усіх боків сюди мчать нескінченні лави синхронних кільцевих хвиль, схожих на скривлені губи, на живі, ладні зімкнутися кратери, громадяться над розпливчастим привидом, який темніє в глибині, і, стаючи диба, опадають униз. Кожен такий обвал сотень тисяч тонн плазми супроводжується липким, ніби плямкання, гуркотом, що триває секунди, бо все, що тут відбувається, має незбагненний масштаб. Темне чудисько наче хто заганяє вниз, кожен наступний удар немовби розплющує і розщеплює його; від окремих клаптів, які звисають, наче намоклі крила, тягнуться довгасті грона, що звужуються, утворюючи округлі форми, з’єднуються одне з одним і пливуть, підіймаючи за собою мовби прирослий до них роздрібнений диск, котрий їх породив. А тим часом згори у цю западину, що дедалі різкіше окреслюється, безнастанно потрапляють нові й нові кільця хвиль. І така гра триває іноді день, а іноді й місяць. Інколи на цьому все і кінчається.\nСумлінний Гізе назвав такий варіант «недоношеним мімоїдом», так ніби він звідкись мав точні відомості, що кінцева мета кожного такого катаклізму — «мімоїд дозрілий», тобто колонія поліпоподібних світлих наростів (звичайно, більша за ціле земне місто), призначення якої — мавпувати навколишні форми... Певна річ, відразу з’явився інший солярист — Юйвенс, який визнав саме цю, останню фазу «дегенерацією» — виродженням, відмиранням, а все розмаїття створюваних форм — цілком очевидним проявом визволення відбрунькованих утворень з-під «матеріальної» влади.\nПроте Гізе, який у характеристиках інших соляріанських утворень був обережний, наче мураха, котра повзе по замерзлому водоспаду, тут був так певен себе, що й далі, ретельно збираючи та сухо описуючи найменші подробиці, навіть систематизував окремі фази формування мімоїда за ознакою дедалі зростаючої досконалості.\nЗ висоти мімоїд скидається на місто, але це омана, викликана пошуками бодай якоїсь аналогії серед уже відомих явищ. Коли небо чисте, всі багатоповерхові вирости і частокіл на їхніх вершинах оточує шар нагрітого повітря, й від цього вони ніби коливаються, а їхні форми, й так дуже невиразні, змінюються. Перша ж хмара в небесній блакиті (я кажу так за звичкою, бо ця «блакить» у червоний день — руда, а в «голубий» — сліпучо-біла) викликає негайну реакцію. Починається бурхливе брунькування. Вгору викидається майже повністю відокремлена від основи тягуча, схожа на цвітну капусту оболонка, яка відразу ж блідне й через кілька хвилин разюче імітує купчасту хмару. Це велетенське утворення відкидає червонясту тінь, і тоді замість одних вершин мімоїда постають немовби інші, і цей рух завжди скерований у напрямку, протилежному рухові справжньої хмари. Я гадаю, Гізе дав би відрубати собі руку, щоб довідатися принаймні про те, чому так відбувається. Але такі «поодинокі» витвори мімоїда — ніщо в порівнянні з бурхливою діяльністю, яку він розвиває, «роздратований» присутністю предметів і конструкцій, що з’являються над ним по волі прибульців із Землі..\nМімоїд відтворює геть усе, що перебуває на відстані, яка не перевищує вісьмох-дев’ятьох миль. Найчастіше він відтворює форми у збільшених розмірах, а іноді й спотворює їх до карикатури чи гротескних спрощень; особливо це стосується машин. Певна річ, за матеріал йому завжди править та сама маса, яка швидко світліє. Вивержена в повітря, вона не падає назад, а зависає, з’єднана слабкими пуповинами з основою, по якій повільно пересувається і, корчачись, скорочуючись та роздимаючись, пластично формується в неймовірно складні конструкції. Літальний апарат, ферма чи щогла відтворюються з однаковою швидкістю. Мімоїд не реагує тільки на людей, а точніше на живі організми, в тому числі й на рослини, що їх теж з експериментальною метою привезли на Соляріс невтомні дослідники. Зате манекен, лялька, зображення собаки чи дерева, зроблене з будь-якого матеріалу, копіюються негайно.\nІ тут треба зазначити, що така виняткова на Солярісі «покірність» мімоїда експериментаторам, на жаль, спостерігається не завжди. Навіть у найдозрілішого з них бувають свої «мляві дні», коли він тільки дуже повільно пульсує! Це пульсування, до речі, зовсім непомітне для ока. Його ритм, кожна фаза «пульсу», триває понад дві години, і встановити це пощастило тільки завдяки спеціальній кінозйомці.\nУ такий період мімоїд, особливо старий, дуже зручно досліджувати, бо і занурений в Океан диск, який його підтримує, і вирости, що піднімаються над ним,— цілком надійна опора для ніг.\nМожна, звичайно, побувати на мімоїді і в його «робочі» дні, але в цей час видимість близька до нуля внаслідок того, що з пухирчастих відгалужень черевця, яке копіює всілякі форми, безнастанно виділяється пухнаста, біла, мов дрібний сніг, колоїдна завись. А втім, зблизька ці відтворені форми не можна охопити поглядом, бо за розмірами вони такі, як земні гори. До того ж основа мімоїда-«трударя» стає глейкою від драглистого дощу, який, випавши, лише через кілька годин перетворюється на тверду кірку, набагато легшу, ніж пемза. Та у лабіринті велетенських відростків, що скидаються чи то на покривлені колони, чи то на напіврідкі гейзери, без спеціального спорядження неважко заблудитись, бо навіть яскраво сонячне світло не може пробити запону із зависі, яку безперервно викидають в атмосферу «імітаційні вибухи».\nСпостереження за мімоїдом у його щасливі дні (точніше кажучи, у щасливі дні для дослідника, який перебуває над ним) можуть залишити незабутні враження. У мімоїда бувають свої «творчі злети», коли він видає якусь небачену суперпродукцію. Тоді він створює або власні варіанти навколишніх форм, або їхнє ускладнене зображення чи навіть «формальне продовження», і може так розважатися годинами на радість художника-абстракціоніста і водночас сповнюючи відчаєм ученого, котрий марно намагається збагнути бодай що-небудь у процесах, які тут відбуваються. Іноді в діяльності мімоїда проявляються риси просто-таки дитячого спрощення, інколи він впадає в «барочні відхилення», і тоді на всьому, що він творить, лежить відбиток якоїсь слонячої величі. Старі мімоїди нерідко створюють форми, здатні викликати щирий сміх. Щоправда, я ніколи з них не сміявся, бо завжди був страшенно шокований таємничістю цього видовища.\nЦілком зрозуміло, що в перші роки досліджень учені так і накинулися на мімоїди, вважаючи їх за центри соляріанського Океану й гадаючи, що саме тут відбудеться жаданий контакт двох цивілізацій. Однак дуже швидко з’ясувалося, що ні про який контакт не може бути й мови, бо все починалося й кінчалося імітацією форм, яка нікуди не вела.\nУ своїх відчайдушних пошуках дослідники знову й знову зверталися до антропоморфізму чи зооморфізму, вбачаючи у найрізноманітніших витворах живого Океану то «органи чуття», то навіть «кінцівки»,— певний час такі вчені, як Маартснс і Еккопаї, вважали за них «хребетників» і «швидкунів» Гізе. Однак «кінцівками» називати ці протуберанці живого Океану, які він викидав іноді на дві милі в атмосферу, було стільки ж підстав, скільки землетрус — «гімнастикою» земної кори.\nКаталог форм, повторюваних більш-менш постійно й породжуваних живим Океаном так часто, що протягом доби на його поверхні їх можна побачити кілька десятків чи навіть сотень, охоплює близько трьохсот назв. Найбільш «нелюдськими», тобто геть не схожими на все те, що будь-коли досліджувалося людиною на Землі, за твердженням школи Гізе, є симетріади. Поступово стало ясно, що Океан не виявляє агресивності й загинути в його плазматичних глибинах може тільки дуже необачний чи безпечний (звичайно ж, за винятком нещасних випадків, спричинених, наприклад, пошкодженням кисневого апарата чи кондиціонера); навіть циліндричні ріки «довгунів» і страхітливі стовпи «хребетників», які безглуздо гойдаються серед хмар, можна наскрізь пробити літаком чи іншим літальним апаратом без будь-якого ризику — плазма звільняє дорогу, розступаючись перед стороннім предметом із швидкістю, рівною швидкості звуку в соляріанській атмосфері, утворюючи, якщо її до цього спонукати, глибокі тунелі навіть під поверхнею Океану (причому енергія, яка з цією метою миттю приводиться в дію, величезна — Скрябін визначив, що вона приблизно дорівнює 1019 ергів!!!). І все ж таки дослідження симетріад учені розпочали дуже обережно, раз по раз відступаючи, запроваджуючи все нові й нові правила безпеки, часто, щоправда, тільки уявні; не дивно, що імена тих, хто перший пробився в безодні симетріад, знають на Землі навіть діти.\nЖах, який викликають ці почвари-гіганти, пояснюється не їхнім зовнішнім виглядом, хоч він і справді може навіяти кошмарні сни. Його скоріше породжує те, що в межах симетріад нема нічого постійного, нічого певного, там не діють навіть фізичні закони. Саме це давало дослідникам симетріад підставу дедалі наполегливіше стверджувати, що живий Океан розумний.\nСиметріади виникають раптово. Їх утворення схоже на виверження. Незадовго до того Океан починає сліпуче блищати, немовби вся його поверхня в кілька десятків квадратних кілометрів раптом покрилася склом. При цьому ні його густота, ні ритм хвилювання не змінюються. Іноді симетріада виникає там, де був нурт, який усмоктав у глибину «швидкуна», але таке буває рідко. Минає якийсь час, і склиста оболонка здувається потворним пухирем, у якому, мінячись, відбиваються весь небосхил, сонце, хмари, обрій. Схожу на спалахи блискавки гру кольорів, викликану почасти поглинанням, а почасти заломленням світла, ні з чим не порівняти! Особливо разючі світлові ефекти властиві симетріадам, які виникають під час голубого дня, а також перед самісіньким заходом сонця. Тоді складається враження, що з надр однієї планети народжується друга, яка щомиті подвоює свій об’єм. Сліпуча куля, ледве піднявшись з глибини, розтріскується біля вершини на вертикальні сектори. Однак це не розпад. Ця стадія, не зовсім удало названа «фазою квіткової чашечки», триває всього кілька секунд. Спрямовані до неба перетинчасті дуги повертаються, зростаються десь у невидимій глибині й починають блискавично формувати щось на зразок кремезного торса, всередині якого відбуваються одночасно сотні явищ. У самому центрі (вперше його дослідила експедиція Гамали в складі сімдесятьох чоловік) з гігантських полікристалів утворюється вісьовий несучий стержень, який іноді називають, може, й не дуже вдало «хребтом». Химерна архітектоніка цієї центральної опори підтримується in statu nascendi вертикальними стовпами рідких, майже водянистих драглів, які безперервно б’ють з кілометрових западин. При цьому велет видає глухий, протяглий рик, а довкола, знавісніло хлюпочучи, здіймається вал сніжної, крупнопористої піни. Потім від центра до країв починається складне обертання потовщених площин, на які нашаровуються відклади тягучої маси, що підіймається з глибин; водночас гейзери, про які я щойно згадував, застигають і перетворюються на рухливі, схожі на щупальці колони, пучки їх спрямовуються в точно визначені динамікою всієї конструкції місця і тепер скидаються на велетенські зябра зародка, що росте з неймовірною швидкістю; у цих зябрах струменіє рожева кров і темно-зелена, майже чорна, вода. З цієї миті симетріада починає виявляти свою найдивовижнішу властивість — здатність моделювати чи, точніше, зупиняти дію деяких фізичних законів. Передусім треба відзначити, що не буває двох однакових симетріад і геометрія кожної з них — немовби новий «винахід» живого Океану. Далі симетріада створює в собі те, що часто називають «машинами миттєвої дії», хоча ці конструкції анітрохи не схожі на машини, збудовані людьми; йдеться виключно про порівняно вузьку й через те немовби «механічну» цілеспрямованість дії.\nКоли гейзери, які б’ють з безодні, роздуваються, тужавіють, обертаючись на товстостінні галереї та коридори, що розходяться навсібіч, а «перетинки» зводять систему пересічних площин, нависів, склепінь, симетріада починає виправдовувати свою назву; кожному утворенню біля одного полюса відповідає точнісінько таке ж саме утворення біля полюса протилежного.\nХвилин через двадцять — тридцять гігант починає повільно занурюватись, іноді відхиляючись від вертикальної осі на вісім — дванадцять градусів. Симетріади бувають великі й малі, але навіть карликові після занурення здіймаються метрів на вісімсот над рівнем Океану і їх видно на відстані доброго десятка миль. Найбезпечніше проникнути всередину симетріади одразу ж після відновлення нею рівноваги, коли вся система перестає занурюватися в живий Океан і знову набуває вертикального положення. Найзручніше для проникнення місце розташоване трохи нижче від вершини симетріади. Порівняно гладеньку полярну «шапку» там оточує простір, подірявлений, мов решето, гирлами внутрішніх камер і тунелів. У цілому ж ця формація — тривимірне втілення якогось рівняння вищого порядку.\nЯк відомо, кожне рівняння можна виразити мовою вищої геометрії, побудувати еквівалентне йому геометричне тіло. В такому розумінні симетріада — родичка конусів Лобачевського і від’ємної кривини Рімана, але через свою неймовірну складність родичка дуже далека. Це скоріше велетенська, що сягає кількох кубічних миль, модель цілої математичної системи, причому модель чотиривимірна, бо співмножники рівнянь виражаються також і в часі, і в змінах, що відбуваються з його плином.\nНайпростішою, певна річ, була думка, що перед нами не що інше, як «математична машина» живого Океану, створена у відповідних масштабах модель розрахунків, потрібних йому для якоїсь невідомої нам мети. Але цю гіпотезу Фермона нині вже ніхто не підтримує. Вона була вельми спокуслива, однак уявлення, нібито за допомогою таких титанічних вивержень, де кожна з часток відповідає формулам математичного аналізу, до того ж дедалі складнішим, живий Океан розгортає таємниці матерії, космосу, буття, проіснувало недовго. Надто багато можна знайти в глибині симетріади явищ, які суперечать такій, по суті, простій, навіть по-дитячому наївній, як дехто вважає, інтерпретації.\nНе бракувало і спроб створити якусь доступну модель симетріади, її наочну аналогію. Досить популярне пояснення Аверяна, який запропонував таке порівняння: уявімо собі стародавню земну споруду часів розквіту Вавилона, зведену з живої, збудливої й еволюціонізуючої речовини; архітектоніка її плавно поминає низку перехідних фаз, набираючи на наших очах форм грецької і романської архітектури, потім колони робляться тонкими, наче стебла, склепіння стає ніби невагомим, підноситься вгору, загострюється, арки перетворюються на круті параболи, а відтак заламуються, як у готиці. Готика, що виникла в такий спосіб, досягає досконалості, потім старіє, дотеперішня її строгість стрімкого поривання, злету змінюється вибухом оргії пишноти, на наших очах розквітає химерне барокко; якщо продовжувати цей ряд, розглядати всі ці утворення як етапи існування чогось живого, то врешті можна прийти до архітектури космодромічної епохи і водночас хоч трохи наблизитись до розуміння того, що таке симетріада.\nАле таке порівняння, хоч його розвивали й збагачували, навіть спробували проілюструвати спеціальними моделями й фільмом, у найкращому разі — тільки доказ нашого безсилля, у найгіршому — спроба ухилитися від проблеми, а то й просто омана, бо симетріада не схожа ні на що земне...\nЛюдина може сприйняти зразу зовсім небагато; вона бачить тільки те, що відбувається перед нею, тут, у даний момент, але уявити собі безліч процесів, які відбуваються одночасно, хай навіть взаємопов’язаних, таких, що доповнюють один одного, не здатна. В цьому можна пересвідчитися навіть на підставі порівняно простих явищ. Доля однієї людини може важити дуже багато, долю кількох сотень простежити важче, а долю тисячі чи мільйона осягнути просто неможливо. Симетріада — мільйон, ні, навіть мільярд, піднесений до ступеня безмежності, вона — сама неймовірність; що з того, що в глибині одного з її нефів, який є лише збільшеним у десять разів простором Кронеккера, ми — наче мурахи, завмерлі в живому склепінні, що бачимо перед собою велетенські площини, які стрімко здіймаються вгору й тьмяно виблискують у світлі наших ракет, спостерігаємо їхній взаємозв’язок, плавність ліній та бездоганну досконалість форм,— усе це тільки мить, бо в цій архітектоніці головне — рух, зосереджений і цілеспрямований. Ми спостерігаємо лише окремий фрагмент цього процесу, коливання однієї струни в симфонічному оркестрі супергігантів і знаємо — але тільки знаємо, а не розуміємо,— що водночас над нами й під нами, в стрілчастих безоднях, недоступних нашому зору й уяві, відбуваються сотні тисяч і мільйони перетворень, пов’язаних між собою, наче ноти, математичним контрапунктом. Хтось назвав симетріаду геометричною симфонією; якщо це й справді так, то ми — її глухі слухачі.\nЩоб розгледіти тут хоч що-небудь, треба відійти, відступити в безмежну далечінь, але ж у симетріаді все — утроба, розмноження, лавини народжень, безперервне формування, причому те, що формується, водночас само формує, чутливо озиваючись на кожну навколишню зміну; жодна мімоза не зреагує так на дотик, як віддалена від нас на багато миль і на сотні ярусів частина симетріади на те, що відбувається в тому місці, де ми стоїмо. Кожна конструкція, досягнувши досконалості, вивершення якої недоступне нашому зору, існує всього лише одну мить, проте сама бере участь у конструюванні інших конструкцій, диригуванні ними, а ті в свою чергу впливають на її моделювання. Так, це симфонія, але така, яка сама себе творить і сама себе глушить. Кінець симетріади жахливий. Той, хто бачив його, не міг позбутися враження, що перед його очима скоїлася трагедія, а може, навіть убивство. Через якихось дві, щонайбільше три години, протягом яких триває цей шал розростання, збільшення й самостворення, живий Океан переходить у наступ: його гладенька поверхня брижиться, заспокоєний уже, вкритий засохлою піною прибій починає кипіти; від обрію пливуть лави концентричних хвиль, таких самих мускулястих кратерів, як ті, з котрих народжуються мімоїди, тільки незрівнянно більших. Занурена частина симетріади стискається, немовби якась сила поволі виштовхує колос угору, щоб викинути його за межі планети; верхні шари океанічного драговиння враз активізуються, підіймаються дедалі вище на бічні стіни симетріади, тужавіють, укривають їх, замуровують отвори, та все це дрібниці в порівнянні з тим, що відбувається рівночасно у глибині велета. Спершу формотворчі процеси — народження чергових архітектонік — ненадовго припиняються, а потім різко прискорюються: рухи маси, її взаємопроникнення, коливання, вибудова основ і склепінь, досі такі плавні й розмірені, наче вони мали тривати віки, зненацька набирають карколомної швидкості. Виникає гнітюче відчуття, ніби колос перед лицем небезпеки, яка йому загрожує, прагне щось вивершити. Та чим швидше зростає навальність переміни, тим очевиднішою стає жахлива, бридка метаморфоза як самого будівельного матеріалу, так і його динаміки. Всі стрілчасті перетини напрочуд гнучких площин робляться м’якими, млявими й провислими; з’являються невикінчені, потворні, скалічені форми, а з невидимих глибин долинає дедалі гучніший гул і рев. З силою виштовхуване з надр повітря немовби в передсмертному видиху треться об вузькі тіснини, видобуваючи з прогонів і склепінь, наче зі страхітливих горлянок, оброслих сталактитами слизу, і мертвих голосових зв’язок, стогін і хрипіння; у спостерігача, незважаючи на карколомний рух маси, виникає враження її цілковитого омертвіння. Справді, це рух плюндрування. І вже тільки ураганний вітер, завиваючи в тисячах бездонних шахт, підтримує, роздимаючи, піднебесну споруду. Мить — і вона починає сповзати вниз, западатися, наче охоплений полум’ям стільник; де-не-де ще видно останні конвульсії, безпорадний, дедалі слабший трепет; нарешті, без упину атакований іззовні, підмитий хвилями титан повільно, наче гора, перекидається й зникає в клубах піни, точнісінько такої, як та, що з неї він постав.\nІ що ж це все означає? Так, що воно означає?..\nПам’ятаю, як одна шкільна екскурсія оглядала Інститут соляристики в Адені. Я був тоді Гібаряновим асистентом. Через боковий зал бібліотеки школярів провели до головного приміщення, основну частину якого заповнювали касети з мікрофільмами. На них було зафіксовано незначні фрагменти нутра симетріад, певна річ, давно вже неіснуючих, а всього їх там — не окремих кадрів, а цілих бобін з плівкою налічувалося понад дев’яносто тисяч. І ось повновида дівчинка років п’ятнадцяти, рішуче й допитливо глянувши крізь окуляри, раптом запитала: «А навіщо все це?..»\nЗапала ніякова тиша. Вчителька суворо глянула на свою недисципліновану ученицю. А ми, соляристи, які провадили екскурсію (я теж був серед них), нічого не змогли їй відповісти. І справді, що можна сказати. Адже симетріади неповторні, як неповторні загалом процеси, що відбуваються в цих гігантах. Наприклад, іноді повітря перестає проводити в них звук; або збільшується чи зменшується коефіцієнт рефракції. Інколи в деяких місцях тяжіння ритмічно пульсує, неначе в симетріаді б’ється гравітаційне серце. З’являються і зникають шари підвищеної іонізації, і тоді гірокомпаси дослідників аж шаленіють. Цей перелік можна було б продовжити. А втім, якщо таємницю симетріад колись буде навіть розгадано, залишаться ще асиметріади...\nВони виникають так само, як і симетріади, тільки гинуть інакше. У них нічого не можна розрізнити, бо все тремтить, палає, мерехтить. Ми знаємо тільки, що вони — осередки процесів, швидкість яких наближається до межі фізично можливих величин, іноді асиметріад називають іще «неосяжними квантовими явищами». Однак їхня математична подібність до певних моделей атома така непостійна й скороминуща, що дехто вважає її другорядною чи навіть випадковою ознакою. Вони живуть набагато менше, ніж симетріади,— усього якихось двадцять хвилин, а загибель їхня іще жахливіша: слідом з ураганом, котрий роздимає і підриває їх з оглушливим гуркотом, з них з неймовірною швидкістю вихоплюється рідина. Вируючи під шаром брудної піни, вона затоплює все довкола з гидким бульканням, після чого стається вибух. Мов виверження грязьового вулкана, він викидає стовп розшматованих решток асиметріади, що ще довго падають на збурену поверхню Океану. Рознесені вітром деякі з них, висохлі, наче тріски, жовтуваті, пласкі, схожі на закостенілі перетинки чи хрящі, можна знайти на хвилях за багато десятків кілометрів від центра вибуху.\nОкрему групу становлять утворення, які на довгий чи короткий періоди повністю відокремлюються від живого Океану. Вони трапляються значно рідше, і через те їх набагато важче помітити. Коли вперше було знайдено їхні рештки, вчені помилково,— це з’ясувалося набагато пізніше,— ототожнили їх з останками створінь, які нібито живуть у глибинах Океану. Іноді здається, що ці утворення втікають, наче дивні багатокрилі птахи, від сурм «швидкунів», котрі їх переслідують. Але це земне порівняння нічого не пояснює. Інколи (дуже рідко) на скелястих берегах островів можна помітити дивні силуети, схожі чи то на тюленів на лежбищі, чи то на пінгвінів, які вигріваються на сонці або ліниво чалапають до моря, щоб злитися з ним в одне ціле.\nОтак і крутилися уявлення про них у колі земних, людських понять, а перший контакт...\nЕкспедиції подолали сотні кілометрів у глибинах симетріад, розставили реєстраційні апарати, автоматичні кінокамери; телевізійні очі штучних супутників фіксували брунькування мімоїдів і «довгунів», їхнє дозрівання і загибель. Заповнювалися бібліотеки, розросталися архіви; ціна, яку доводилося платити за ці дослідження, часом була дуже висока. Сімсот вісімнадцять чоловік пропало під час катаклізмів, не встигнувши вибратись з приречених на загибель колосів, причому сто шість із них — тільки в одній катастрофі, відомій тим, що в ній загинув і Гізе, якому тоді саме минуло сімдесят років. Сталося непередбачене: утворення, яке за всіма ознаками належало до симетріад, спіткала смерть, властива асиметріадам. Сімдесят дев’ять чоловік, одягнених у броньовані скафандри, разом з машинами і приладами протягом кількох секунд знищив гігантський грязьовий вулкан, збивши своїм виверженням ще двадцятьох сімох, які пілотували літаки й вертольоти, що кружляли над місцем дослідження. Цю точку перетину сорок другої паралелі з вісімдесят дев’ятим меридіаном позначено на картах як «Виверження ста шістьох». Але вона існує тільки на картах,— поверхня Океану там нічим не відрізняється від будь-якого іншого пункту.\nТоді вперше за всю історію соляристичних досліджень пролунали голоси, які вимагали завдати по Океану термоядерних ударів. Та це було б жорстокіше за будь-яку помсту, бо йшлося про знищення того, чого ми не могли зрозуміти. Коли обговорювалося це питання, Цанкен, колишній заступник начальника резервної групи Гізе, який уцілів, заблукавшись над Океаном через помилку передавального апарата, що неправильно позначив координати місця досліджень симетріади, і прибув туди буквально через кілька хвилин після вибуху (підлітаючи, він іще побачив чорний гриб), пригрозив, що в разі такої ухвали підірве станцію разом з собою й вісімнадцятьма людьми, які залишилися на ній. І хоч офіційно ніколи не визнавалося, що цей самовбивчий ультиматум вплинув на наслідки голосування, можна припустити, що так воно й було.\nОднак часи, коли такі численні експедиції відвідували планету, вже минули. Сама станція, за будівництвом якої спостерігали з супутників,— інженерна споруда такого масштабу, що Земля могла б пишатися нею, якби не здатність Океану протягом кількох секунд створювати конструкції, в мільйони разів більші,— має форму диска діаметром двісті метрів з чотирма ярусами в центрі й двома по краях. Вона висить на висоті від п’ятисот до тисячі п’ятисот метрів над Океаном завдяки гравітаторам, що приводяться в рух енергією анігіляції, і, крім звичайної апаратури, якою устатковуються всі станції та великі сателоїди інших планет, її оснащено ще й спеціальними радарними установками, готовими в разі найменшої зміни стану поверхні Океану ввімкнути додаткову потужність,— тож, тільки-но з’являються перші ознаки нового живоутворення, сталевий диск підіймається в стратосферу.\nТепер станція майже безлюдна. Відтоді, як у нижніх складах замкнули роботів—з невідомої мені досі причини,— у коридорах не зустрінеш ні душі, мов на кораблі, що дрейфує без команди, яка загинула за таємничих обставин.\nКоли я поставив на полицю десятий том монографії Гізе, мені здалося, що під моїми ногами затремтіла сталь, укрита шаром пористого пінопласту. Я заціпенів, але тремтіння більше не повторилося. Бібліотека була ретельно ізольована від усього корпусу станції, і вібрація могла виникнути тільки з однієї причини: з ракетодрому стартувала якась ракета. Ця думка повернула мене до дійсності. Я ще не вирішив остаточно, чи полечу, як мені радив Сарторіус. Якщо я поводитимусь так, ніби цілком схвалюю його плани, то в кращому разі зможу тільки відтягти наше зіткнення; я був майже певен, що справа дійде до сутички, бо вирішив зробити все можливе, щоб урятувати Гері. Головне, чи були в Сарторіуса шанси на успіх. Його перевага переді мною була величезна: як фізик, він розумівся на цій проблемі у десять разів краще за мене, і я міг, хоч як це парадоксально, покладатися лише на бездоганність рішень, які підносив нам Океан. Тож я цілу годину просидів над мікрофільмами, силкуючись виловити хоча б щось доступне моєму розумінню з моря триклятої математики, мовою якої промовляла фізика нейтринних процесів. Спершу мені це здалося безнадійним, тим паче, що неймовірно складних теорій нейтринного поля було аж п’ять — явна ознака того, що всі вони далекі від досконалості. Та врешті-решт мені вдалося знайти щось обнадійливе. Я саме переписував формули, коли раптом хтось постукав.\nЯ швидко підійшов до дверей і прочинив їх, заступаючи щілину. Я побачив перед собою блискуче від поту Снаутове обличчя. В коридорі більше нікого не було.\n— А, це ти,— сказав я, широко розчиняючи двері.— Заходь.\n— Так, це я,— відповів Снаут.\nГолос його лунав хрипко, під запаленими очима набрякли мішки. Снаут був у блискучому гумовому антирадіаційному фартусі на еластичних шлейках; з-під фартуха виглядали ті самі брудні холоші штанів, яких він, здавалося, ніколи не скидав. Його очі оббігли круглий, рівномірно освітлений зал і зупинилися, завваживши Гері, яка стояла в глибині біля крісла. Ми швидко ззирнулись, і я опустив повіки; тоді він легенько вклонився, а я люб’язним тоном відрекомендував їх одне одному:\n— Це доктор Снаут, Гері. Снаут, це... моя дружина.\n— Я... малопомітний член екіпажу й через те...— Пауза небезпечно затяглась.— Я не мав нагоди познайомитися з вами...\nГері усміхнулася й подала йому руку. Він потис її, як мені здалося, трохи приголомшений, кілька разів кліпнув очима й скам’янів, вирячившись на Гері. Я поклав йому на плече руку.\n— Даруйте,— сказав Снаут, звертаючись до Гері.— Я хотів би поговорити з тобою, Кельвін...\n— Будь ласка,— відповів я з якоюсь великосвітською невимушеністю. Все це трохи скидалося на низькопробну комедію, але іншого виходу не було.— Гері, люба, не звертай на нас уваги. Нам з доктором треба поговорити про наші нудні справи...— І, взявши Снаута за лікоть, я повів його до маленьких кріселець у протилежному кінці залу.\nГері вмостилася в кріслі, у якому щойно сидів я, але підсунула його так, щоб, підводячи очі від книжки, могла нас бачити.\n— Ну що? — тихо запитав я.\n— Розвівся,— стиха просичав Снаут.\nМожливо, якби мені переказали цю історію й такий початок нашої розмови, я б зареготав, але тут, на станції, моє почуття гумору зовсім атрофувалося.\n— З учорашнього дня я прожив кілька років, Кельвін,— додав він.— Кілька непоганих років. А ти?\n— Нічого...— відповів я, трохи повагавшись, бо не знав, що казати. Я завжди з симпатією ставився до Снаута, але відчував, що зараз повинен його остерігатися, точніше, того, з чим він до мене прийшов.\n— Нічого? — мовив Снаут тим самим тоном, що й я.— Навіть так?..\n— Про що це ти? — Я вдав, що не розумію його.\nВін примружив почервонілі очі й, нахилившись до мене так близько, що я відчув на обличчі тепло його дихання, зашепотів:\n— Ми загрузаємо, Кельвін. З Сарторіусом я вже не можу зв’язатись. Я знаю тільки те, що написав тобі й що він розповів мені після нашої маленької пречудової конференції...\n— Він вимкнув відеофон? — запитав я.\n— Ні. В нього коротке замикання. Здається, він зробив це навмисне або...— Снаут різко змахнув кулаком, немовби щось розбиваючи.\nЯ мовчки дивився на нього. Лівий кутик його губів скривився в неприємній усмішці.\n— Кельвін, я прийшов тому, що...— Снаут не доказав.— Що ти збираєшся робити?\n— Ти маєш на увазі той лист? — неквапливо запитав я.— Можу це зробити, не бачу підстав для того, щоб відмовлятись, я, власне, заради цього тут і сиджу. Хотів розібратися...\n— Ні,— урвав він мене.— Я не про те...\n— Ні? — перепитав я з удаваним подивом.— Тоді слухаю тебе.\n— Сарторіус,— буркнув Снаут, трохи помовчавши.— Йому здається, що він знайшов шлях... розумієш...\nВін не спускав з мене очей. Я сидів спокійно, намагаючись надати своєму обличчю байдужого виразу.\n— По-перше, ця історія з рентгеном. Те, що робив з ним Гібарян, пам’ятаєш? Можлива певна модифікація...\n— Ми посилали в Океан просто пучок променів і модулювали тільки їхню напругу за різними законами.\n— Ну, я про це знаю. Нилін уже ставив такі досліди. Та й багато інших теж.\n— Так, але вони застосовували м’яке випромінювання. А в нас воно було жорстке — ми гатили в Океан на всю потужність.\n— Це може призвести до прикрих наслідків,— зауважив я.— Порушення Конвенції Чотирьох і ООН.\n— Кельвін... не прикидайся. Адже тепер це вже не має аніякісінького значення. Гібарян мертвий.\n— Ага, Сарторіус хоче звалити все на нього?\n— Не знаю. Ми з ним про це не говорили. Та й, зрештою, це не так важливо. Оскільки «гості» завжди з’являються саме в ту мить, коли ми прокидаємося, то це, на думку Сарторіуса, дає підставу зробити висновок, що Океан витягує з нас рецепт для своїх витворів під час нашого сну. Мабуть, він гадає, що найважливіший наш стан — саме сон. Тому так і чинить. А Сарторіус хоче послати йому нашу яву — думки, коли ми не спимо, розумієш?\n— У який спосіб? Поштою?\n— Жарти пошлеш йому сам, окремо. Цей пучок променів ми промодулюємо біострумами мозку когось із нас.\nУ голові в мене раптом проясніло.\n— Ага,— сказав я.— І цей хтось — я, так?\n— Так. Він мав на увазі саме тебе.\n— Красненько дякую.\nЯ нічого не відповів. Снаут мовчки глянув на Гері, яка поринула в читання, а відтак перевів погляд на моє обличчя. Я відчув, що блідну, але нічого не зміг з собою вдіяти.\n— Ну як?..— запитав він.\n— Ці рентгенівські проповіді про досконалість людини я вважаю блазенством. І ти теж. Може, ні?\n— Дуже добре,— сказав Снаут і всміхнувся, немовби я виправдав його сподівання.— Отже, ти проти цього наміру Сарторіуса?\nЯ ще не розумів, як це сталось, але в його погляді прочитав, що він загнав мене туди, куди хотів. Я мовчав, бо що тут можна було сказати?\n— Чудово,— мовив він.— Є ще один проект. Перемонтувати апарат Роше.\n— Так. Сарторіус уже зробив попередні розрахунки. Це цілком реально. І навіть не потрібна буде велика потужність. Апарат працюватиме цілодобово, необмежений час, створюючи антиполе.\n— Стри... стривай! Як ти собі це уявляєш?!\n— Дуже просто. Це буде нейтринне антиполе. Звичайна матерія залишається без змін. Знищенню підлягають тільки... нейтринні системи. Розумієш?\nСнаут задоволено посміхнувся. Я сидів приголомшений. За хвилину він перестав посміхатися, пильно глянув на мене, наморщивши лоба, й чекав.\n— Отже, перший проект — «Думка» — ми відкидаємо. А другий? Сарторіус уже над ним працює. Назвемо його «Свобода».\nЯ на мить заплющив очі. І раптом у мене сяйнув здогад: Снаут — не фізик; Сарторіус вимкнув або розбив відеофон. Та це ж чудово!\n— Я назвав би його інакше — «Бійня»... — неквапливо проказав я.\n— Ти теж не святий. Хіба ні? Тепер усе буде зовсім інакше. Ніяких «гостей», ніяких створінь F — нічого. Уже в ту мить, коли почнеться матеріалізація, настане розпад.\n— Це непорозуміння,— усміхнувсь я, похитавши головою. Я був певен, що моя усмішка цілком природна.— Йдеться не про докори сумління, а тільки про інстинкт самозбереження. Я не хочу вмирати, Снаут.\nСнаут вражено й підозріло дивився на мене. Я витяг з кишені зім’ятого папірця з формулами.\n— Я теж думав про це. Ти що, здивований? Адже я перший висунув нейтринну гіпотезу. Хіба неправда? Дивись. Антиподе можна збудити. Для звичайної матерії воно безпечне. Це правда. Але в ту мить, коли настає дестабілізація, коли нейтринна структура розпадається, вивільнюється надлишок енергії зв’язку. Якщо на кожен кілограм маси в стані спокою припадає десять у восьмім степені ергів, то на кожне створіння F — п’ять — сім по десять у восьмім степені. Знаєш, що це означає? Еквівалент невеликому заряду урану, якби він вибухнув усередині станції.\n— Що ти кажеш!.. Але ж... Сарторіус мав усе те врахувати...\n У момент утворення (лат.).


Обществоzdorovia.com.ua20 марта 2021\nПандемія коронавірусу і самоізоляція могли відбитися на психоемоційному стані багатьох людей. Однак фахівці розповіли, які ознаки здатні говорити не просто про зіпсований настрій, а про більш серйозну проблему - депресію\nПсихологи кажуть, що однією з ознак депресії є зміни в комунікації з людьми. Так, людина може закритися, обмежитися в спілкуванні з близькими та друзями. При цьому навіть просте листування в соціальних мережах здатне викликати почуття незручності і скутості.\nДо депресії може привести збільшення ваги, говорять експерти. Однак іноді можна говорити і про зворотний ефект. Так, стверджують психологи, депресія і тривога нерідко викликають почуття підвищеного і постійного голоду.\nВтрата апетиту також може бути ознакою депресії. Вчені, дослідження яких опубліковано в Американському журналі психіатрії, прийшли до висновку, що у 35% учасників експерименту з депресією спостерігалося підвищення апетиту, в той час як приблизно у 48% дорослих пацієнтів з депресією було відзначено його зниження.\nДослідження, опубліковане в BMC Medicine, пролило світло на зв'язок сну і депресії. Вчені прийшли до висновку, що бажання спати весь день може означати початок проблеми.\nЛюди з депресією вважають, що вчинення помилок призведе до того, що інші перестануть любити або приймати їх. Крім того, така людина часто стикається з різкими змінами в настрої, якщо якась задача виконана не так ідеально, як хотілося.\nВідсутність турботи про зовнішній вигляд\nЯкщо людина перестала піклуватися про свою зовнішність через апатію або нестачу енергії, це може бути пов'язано з депресією, впевнені фахівці. За словами психолога Дебори Серані, турбота про зовнішність і догляд за собою пов'язаний з лобовими частками мозку. "Депресія вже давно асоціюється з дисфункцією лобових часток, тому не дивно, що людям з депресією важко доглядати за собою", - заявила експерт.


Vdvoh | Весілля - Чернігів | Кращий весільний портал в Чернігові.\nВесілля - Чернігів\nСвяткування одруження справедливо вважається однією з найбільш знаменних подій в житті кожної родини. Що ще можна порівняти з цим святом? Тільки щасливі моменти народження дітей! Разом з цим, будь-яке весілля - це певні клопоти та переживання про те, щоб святкування найважливішої події пройшло на належному рівні. Молодятам важко охопити весь спектр питань, які повинні бути вирішені в процесі підготовки до урочистого заходу. Сучасний весільний портал в Чернігові готовий запропонувати якісну допомогу в цьому непростому питанні. Вам не потрібні ніякі нервові переживання і стреси. Нехай це свято залишиться найщасливішим моментом вашого сімейного життя. Він подарує вам радість і найяскравіші спогади!\nЧим може бути корисний наш ресурс зацікавленому користувачу? Зручний інтерфейс відкриє масу корисного. Сучасні молодята завжди зацікавлені у взаємодії з професіоналами своєї справи. Вас цікавлять якісні фірми та салони, які працюють в сегменті весільної індустрії? Все це ви знайдете в весілля в місті Чернігів, який інформує своїх користувачів тільки про кращі пропозиції. У нас немає випадкових варіантів і контактів. Ми піклуємося про свою репутацію. Але найголовніше для нас - це комфорт користувачів. І він буде забезпечений на 100% для кожного відвідувача і зацікавленої особи.\nЯкщо в недалекому майбутньому планується весілля в Чернігові, то на нашому порталі вам буде корисно все. Правила державної реєстрації та інші нюанси офіційної процедури, цікаві інформаційні статті та по-справжньому корисні поради. Портал дасть повну інформацію про всі новинки й модні «фішки». Яскраві фото допоможуть зробити остаточний вибір. Яку вибрати сукню? Які туфлі підходять до неї? Який весільний кортеж модний в цьому сезоні? І як отримати самий незвичайний букет нареченої? Наш портал взаємодіє з кращими фотографами й відеооператорами міста. Вони зможуть зберегти миті свята не тільки в ваших серцях, а й на фотографіях і відео матеріалах. Ми раді всім нашим відвідувачам весільного порталу і будемо обов'язково максимально корисні вам!


Народжувати в сновидінні вважається сприятливим знаком, який провіщає позитивні зміни в житті сплячої особи і матеріальні блага, якщо уві сні дитина з’явилася на світ здоровою і родовий процес пройшов відносно легко і швидко. Тлумачення сну залежить від кількості народжених дітей, їх статевої приналежності, віку сновідіци, її емоцій і дій з новонародженим малюком, сімейного стану та інших деталей.\nРізні сонники по-різному пояснюють, до чого сниться народжувати уві сні:\n1. Малий Велесов сонник. Якщо у незаміжньої дівчини народився хлопчик, то подібне сновидіння віщує новий життєвий період, який принесе молодій особі моральне задоволення і фінансову стабільність. На світ з’явилася дівчинка – у сплячої панянки з’явиться сильна конкурентка в діловій сфері або суперниця в особистих взаєминах з коханим. Народити трійню – до несподіваного повороту подій, близнюків чоловічої статі – до багатства.\n2. Циганський провісник. Народження здорового хлопчика означає, що успіх буде супроводжувати сновидицей у всіх її починаннях. Якщо пологи пройшли швидко і легко, то найсвітліші надії і очікування збудуться. Кесарів робить лікар – до ускладнень і життєвих перешкод на шляху до поставленої мети. Народити двійню – бути щасливою і коханою. Багато крові і нестерпний біль під час родового процесу – до низці неприємних пригод. Побачити мертвого новонародженого в сновидінні – до неминучої хвороби сплячої жінки і повного провалу в діловій сфері.\n3. Сонник Медеї. Народження міцного хлопчика з блакитними очима обіцяє райдужні перспективи сплячої дівчини і можливість кардинально змінити своє життя в кращу сторону. Для незаміжніх юних осіб подібне сновидіння віщує небезпеку через легковажної поведінки з представниками чоловічої статі.\n4. Сонник Фрейда. Поява на світ малюка в сновидінні віщує такий розвиток подій і в реальному житті. Юним дівчатам пологи сняться до любовних пригод і короткочасним романам.\n5. Сімейний провісник. Якщо незаміжня панянка бачить свої пологи, які проходять швидко і без негативних наслідків, то жінку очікує щасливе заміжжя найближчим часом і сприятлива сімейне життя, в якій пануватиме гармонія і взаєморозуміння. Народилася двійня – до неймовірної удачі у всіх справах. Трійня – до фантастичного везінню і отримання задоволень. Побачити передчасні пологи – до нового захоплення або зміні виду діяльності.\n6. Тлумач Ванги. Болісний і тривалий родовий процес означає, що сновидицей доведеться докласти максимум зусиль, щоб здійснити задумане. Легкі і швидкі пологи – доля прихильна до сплячій жінці. З’явилася на світ трійня – у дівчини життя складається вдало, незабаром збудеться все те, про що вона так давно мріяла.\n7. Жіночий сонник. Народження кількох хлопчиків – до позитивних змін у всіх сферах життєдіяльності. Якщо у молодої особи, яка ніколи не народжувала і не перебувала в шлюбі в реальному житті, з’явилися дівчатка, то сон означає розпуста жінки і зневага сімейними цінностями. Сновидицей не може самостійно народити і бачить, як роблять кесарів, – вона не звикла відповідати за свої вчинки і дії, перекладає відповідальність за скоєне на плечі своїх родичів.\n8. Сонник Нострадамуса. Якщо панянка дітородного віку народжує в сновидінні, то вона незабаром зможе завагітніти в реальному житті і народити здорового малюка. Двійнята сниться до отримання незабутніх вражень та емоцій. Трійня – до несамовито веселитися і урочистого заходу. Народжувати з декількома жінками одночасно – до сприятливій обстановці в своїй країні і задоволеності власним життям. Для діви народжувати дитину уві сні – до втрати невинності найближчим часом. Якщо з’явився на світло хворе маля з розумовими відхиленнями і фізичними дефектами, то сновидицей чекає важка боротьба за своє щастя.\n9. Англійська провісник. Для панянки дітородного віку народити уві сні – до швидкого народження первістка наяву. Для незаміжньої дівчини подібне сновидіння віщує великі труднощі в особистому житті, які виникнуть з власної вини сплячої особи. Партнерські пологи свідчать про довірчі стосунки зі своїм чоловіком або коханим. Народжувати у воді – до позбавлення від давньої проблеми.\nТлумачення багато в чому залежить від того, ким є сновидицей в реальному житті. Якщо подібне сновидіння бачить вагітна жінка, то пологи пройдуть безболісно і без всяких ускладнень для матері і дитини. Для родили жінки такий сюжет свідчить про повну готовність до материнства і її непереборному бажанні завести дітей в реальному житті.\nЧи не вагітній жінці бачити поява на світ рідного сина уві сні – до великої удачі в професійній діяльності. Це може бути підвищення на посаді або істотне збільшення заробітної плати, визнання колег, повага начальства.\nДочка народилася у незаміжньої дівчини – до втрати репутації і великим ганьби. Заміжньої панночці поява на світ малюка віщує отримання хороших звісток і швидку вагітність. Народити трійню – на превелику радість і приємному потрясіння, двійню – до фінансового прибутку і новим блискучим можливостям.\nПоява хлопчика віщує довгоочікуване полегшення від клопоту і турбот, щедру винагороду за тяжку працю. Якщо народилася дівчинка, то для заміжньої жінки це сприятливий знак, який обіцяє щасливе материнство. Для юної дівчини – попередження про небезпеку, яка підстерігає її з боку представників чоловіків.\nНародити недоношену – до сумного події і сльозам. З’явилася двійня – до стрімкого кар’єрного росту та матеріального процвітання. Трійня – до набуття багатства і впливу, високого соціального становища.\nВідчувати велике щастя при народженні своєї дитини означає, що жінка зможе отримувати нові знання і набувати навичок, розвиватися духовно і розширювати свій кругозір.\nЯкщо особі в зрілому віці приснився подібний сон про власні пологи, то у неї можуть бути серйозні проблеми зі здоров’ям репродуктивної і сечостатевої системи. Для родили жінок дітородного віку таке сновидіння обіцяє солідну грошову прибуток і всілякі матеріальні блага.\nСонник: до чого сниться народжувати уві сні Ссылка на основную публикацию


ГоловнаНовини Здоров'яБолі в “критичні” дні: лікар розповів, як від них позбутися\nВідчуття, схожі на перейми під час пологів, здатні вибити зі звичного режиму і змусити на день-два дотримання постільного режиму.\nГінеколог Валерій Якуба розповів, чому з’являється такий симптом і як від нього позбутися.\nОсновна причина появи спазмів під час “критичних” днів (дисменореї або альгодисменореї ) – надлишок простагландинів. Це гормоноподібні речовини, які вивільнюються зі слизової оболонки матки в менструальний період. Вони сприяють скороченню і розслабленню матки, що і забезпечує процес її очищення. Коли їх занадто багато, виникає спазм, порушується кровообіг і з’являється сильний біль.\nОдним із провокаторів надлишкового виділення простагландинів може бути запальний процес в органах малого тазу, пов’язаних, наприклад, з недавно перенесеними операціями або інфекціями. Також призвести до такого явища може куріння, дотримання суворих дієт і інші негативні чинники, що впливають як на загальний стан організму, так і статеву систему.\nУ будь-якому разі, якщо сильні болі вас турбують під час кожної менструації, то варто звернутися до лікаря і з’ясувати їхню справжню причину. За рідкісних же їх появах можна спробувати допомогти собі самостійно.\nНасамперед, коли біль тільки “вмикається” і починає посилюватися, спробуйте позбутися від нього без допомоги ліків. Відмінний варіант – грілка (якщо такої немає, скористайтеся пляшкою з теплою водою або нагрітими рушниками).\nТак, приляжте приблизно на годину (щоб зайвий раз не напружувати м’язи), розслабтеся і прикладіть джерело тепла до низу живота. Прогрівання цієї області допоможе позбутися від м’язового спазму, посилить кровообіг і вгамує больові відчуття.\nЩе один спосіб допомогти собі – зробити нескладний десятихвилинний масаж. Він допоможе розслабити м’язи, збільшити приплив крові до них, стимулювати вироблення природних ендорфінів, що в підсумку швидко позбавить від спазму.\nОтже, насамперед промассуйте поперек і крижі. Круговими надавлювальними рухами пальців пропрацюйте кожну точку, особливо ямочки над сідницями. Далі легкими рухами долонь вгору-вниз “прогладьте” область живота вздовж тазової кістки і зону від лобкової кістки до пупка.\nЯкщо жоден із перерахованих вище способів не допоміг, час вдатися до допомоги лікарських препаратів, але обов’язково зверніть увагу на протипокази до них і дозування, щоб не спровокувати більш тяжкі стани (наприклад, кровотечі, порушення дихальної функції тощо).\nЯкщо ж вжитий препарат не допомагає і біль не відступає чи посилюється, не потрібно займатися самолікуванням, збільшуючи дозування – викличте “швидку” або самостійно зверніться за допомогою в клініку.