Apple запатентувала перископний об'єктив для майбутніх iPhone — SUNDRIES\nОпубліковано Січ 29, 2021 12:54 103 0\nПатентне бюро США опублікувало чергову заявку Apple, пов’язану з мобільними фотокамерами. На цей раз компанія запатентувала технологію створення перископічного об’єктива. Імовірно, його будуть використовувати в майбутніх iPhone.\nЗгідно з документами, заявка Apple стосується складних перископічних об’єктивів для камер малого формфактора з фокусним діапазоном 85-160 міліметрів. У заявці описується кілька варіантів оптичної системи, які охоплюють різну кількість компонентів, в тому числі призм, дзеркал та декількох лінз.\nСуть полягає у використанні двох інструментів для заломлення світла (наприклад дві призми або призма та дзеркало), між якими буде розташовуватися система лінз. Як зазначає Gizmochina, поєднання оптичного та цифрового масштабування відкриє нові можливості для мобільного фотографування.\nУ патенті Apple регулярно згадуються мобільні пристрої та недоліки, які існують у камерах, що використовуються зараз, але прямого підтвердження про використання розробки в смартфонах поки немає.\nНагадаємо, що це далеко не перший перископний об’єктив, розроблений для смартфонів. Huawei використала подібну технологію ще у 2019 році в P30 Pro. Тоді техноблогер JerryRigEverything заявив, що «всі зійдуть з розуму», коли схожа система з’явиться в iPhone.\nКорейці придумали непомітні мозкові імплантати, що дозволяють керувати мозком через смартфон\n2 години тому 2 619


Філарет пішов війною на Томос і готує церковний розкол\nФіларет пішов війною на Томос і готує церковний розкол: що буде УПЦ КП\nПочесний патріарх Православної церкви України Філарет хоче відмовитися від Томосу\nПочесний патріарх Православної церкви України Філарет хоче відмовитися від Томосу і відновити Київський патріархат.\nФіларет стверджує, що при створенні ПЦУ йому обіцяли, що митрополит Епіфаній буде відповідати тільки за зовнішні зв'язки, а в Україні церквою буде керувати Філарет.\nЦього не сталося, тому патріарх заявив, що збирається відновити УПЦ Київського патріархату, хоча в Міністерстві юстиції впевнені, що це неможливо.\n"Ми скликаємо помісний собор, на якому не ухвалимо рішення того собору, який був 15 грудня 2018 року. Значить, він для нас не є обов'язковим. Цим ми покажемо, що Київський патріархат був, є і буде. Собор ми скликаємо на 20 червня", - заявив напередодні Філарет.\nПатріарх вважає, що зможе "зберегти Київський патріархат. Він хоч буде і маленьким, але виросте у велику церкву". Філарет також заявив, що предстоятель ПЦУ митрополит "Епіфаній - слуга Вселенського патріарха".\nНагадаємо, стало відомо, чим загрожує Україні "Воскресіння" УПЦ КП.\nРаніше Знай.uа повідомляв, українцям назвали "божественний" дохід української церкви.\nТакож Знай.uа писав, патріарх Варфоломій втрутився в розборки між Єпіфанієм і Філаретом.\nОпубліковано: 14.06 18:24\nТеги: Філарет, патріархат, УПЦ КП, Томос\n18:30 Кароль шокувала образом від культового дизайнера: така містична


На будівлі прокуратури в Житомирі відкрили дошку загиблому розвіднику-снайперу. ФОТО. Новости Житомира (вчера, сегодня, сейчас) от News-Life (официальный сайт Ньюс-Лайф)\nНа будівлі прокуратури в Житомирі відкрили дошку загиблому розвіднику-снайперу. ФОТО\nЧитайте також: «Мій син повернувся до школи на меморіальній дошці», — у Житомирі вшанували загиблого розвідника. ФОТО\n«Захищаючи права громадян України, відстоюючи законність у державі, відбувся у професії, мав звання старший радник юстиції. Але це лише одна із граней характеру Ігоря Шолодька. Глибокий патріотизм, тверда віра, прагнення бачити нашу Україну цілісною, незалежною, самостійною і заможною державою спонукали його змінити прокурорський кітель на військову форму солдата», — назвала ключові риси особистості Роксолана Гребенюк.\n«Під час проходження служби на посаді розвідника-снайпера роти глибинної розвідки прагнув бути там, де найскладніше, де найнебезпечніше. А найзапекліші бої із ворогом протягом серпня — листопада 2014 року велися на території Донецької області. 30 листопада 2014 року, відбиваючи атаку під час штурму Донецького аеропорту, 49-річний Ігор Шолодько загинув від осколкового поранення», — констатувала Роксолана Гребенюк.\n«Пам’ять про героя вічна! Герої не вмирають!» — до цих слів, викарбуваних на граніті, можна додати сказане Олександром Довженком: «Лише сильним дано право на безсмертя...», — висловила колективну думку Роксолана Гребенюк.\nДжерело статті: “https://www.1.zt.ua/news/rizne/na-budivli-prokuraturi-v-zhitomiri-vidkrili-doshku-zagiblomu-rozvidniku-snayperu-foto.html”\nВідзначили День захисника України в Житомирі


Застосування спеціальних колірних ефектів у Photoshop\nЗниження насиченості кольорів\nСтворення двозначного чорно-білого зображення\nЗастосування мапи градієнта до зображення\nКоманда «Знизити насиченість» перетворює кольорове зображення на зображення в градаціях сірого, але залишає в тому самому колірному режимі. Наприклад, вона призначає однакові значення червоного, зеленого та синього кожному пікселя зображення RGB. Значення освітлення кожного пікселя не змінюється.\nПам’ятайте, що команда «Знизити насиченість» остаточно змінює вихідну інформацію про зображення на фоновому шарі. Ця команда має такий самий ефект, як встановлення для насиченості значення мінус (–) 100 в діалоговому вікні «Тон/насиченість». Для неруйнівного редагування скористайтеся коригуючим шаром «Тон/насиченість».\nУ разі багатошарового зображення команда «Знизити насиченість» перетворює тільки вибраний шар.\nВиберіть «Зображення» > «Коригування» > «Знизити насиченість».\nКоманда «Інвертувати» інвертує кольори зображення. Можна використати цю команду для створення крайової маски для застосування збільшення різкості та інших коригувань до виділеної області зображення.\nОскільки кольорова плівка містить помаранчеву маску в свої базі, команда «Інвертувати» робить точніі позитивні зображення зі сканованих кольорових негативів. Обов'язково використовуйте відповідні налаштування для кольорових негативів при скануванні плівки.\nПри інвертації зображення значення яскравості кожного пікселя в каналах перетворюється на обернене. Наприклад, піксель позитивного зображення зі значенням 255 заміниться на 0, а піксель зі значенням 5 — на 250.\nКлацніть значок «Інвертувати» на панелі коригувань.\nВиберіть «Шар» > «Створити коригуючий шар» > «Інвертувати». Натисніть кнопку «ОК» у діалоговому вікні створення шару.\nТакож можна вибрати «Зображення» > «Коригування» > «Інвертувати». Але пам’ятайте, що цей спосіб вносить коригування безпосередньо на шар зображення та призводить до втрати інформації про зображення.\nКоманда «Поріг» перетворює кольорові зображення або зображення у градаціях сірого на висококонтрастні чорно-білі зображення. Можна задати рівень як поріг. Всі пікселі, що світліші за поріг, перетворяться на білий, а всі пікселі, що темніші за поріг, будуть перетворені на чорний.\nКлацніть значок «Поріг» на панелі коригувань.\nВиберіть «Шар» > «Створити коригуючий шар» > «Поріг». Натисніть кнопку «ОК» у діалоговому вікні створення шару.\nДіалогове вікно «Поріг» на панелі «Властивості» містить гістограму рівнів свічення пікселів поточного виділення.\nТакож можна вибрати «Зображення» > «Коригування» > «Поріг». Але пам’ятайте, що цей спосіб вносить коригування безпосередньо на шар зображення та призводить до втрати інформації про зображення.\nНа панелі «Властивості» перетягуйте повзунок під гістограмою, поки не побачите потрібний рівень порогу. Під час перетягування зображення буде змінюватися відповідно до нового значення порогу.\nКоманда «Постеризувати» дозволяє вказати кількість тональних рівнів (або значень яскравості) для кожного каналу в зображенні, а потім повторно зіставити пікселі з найближчим відповідним рівнем. Наприклад, вибір двох тональних рівнів в зображенні RGB дає шість кольорів: два для червоного, два для зеленого та два для синього.\nЦя команда корисна для створення спеціальних ефектів, наприклад великих, пласких областей в світлині. Її ефект найбільш помітний при зменшенні кількості рівнів сірого в зображенні в градаціях сірого, але також створює цікаві ефекти в кольорових зображеннях.\nЯкщо необхідно задати певну кількість кольорів в зображенні, перетворіть зображення на градації сірого та вкажіть необхідну кількість рівнів. Після цього перетворіть зображення в попередній колірний режим та замініть різні сірі тони на необхідні кольори.\nКлацніть значок «Постеризувати» на панелі коригувань.\nВиберіть «Шар» > «Створити коригуючий шар» > «Постеризувати».\nТакож можна вибрати «Зображення» > «Коригування» > «Постеризувати». Але пам’ятайте, що цей спосіб вносить коригування безпосередньо на шар зображення та призводить до втрати інформації про зображення.\nНа панелі «Властивості» перетягніть повзунок «Рівні» або введіть числове значення потрібних рівнів тонів.\nКоманда «Мапа градієнта» зіставляє еквівалентний діапазон градацій сірого зображення з кольорами вибраного градієнта заливки. Якщо вказати двокольоровий градієнт заливки, то в зображенні будуть зіставлені одному з крайніх кольорів градієнта заливки, а світлі тони — іншому, а напівтони — градаціям цих кольорів.\nКлацніть значок «Мапа градієнта» на панелі коригувань.\nВиберіть «Шар» > «Створити коригуючий шар» > «Мапа градієнта». Натисніть кнопку «ОК» у діалоговому вікні створення шару.\nТакож можна вибрати «Зображення» > «Коригування» > «Мапа градієнта». Але пам’ятайте, що цей спосіб вносить коригування безпосередньо на шар зображення та призводить до втрати інформації про зображення.\nНа панелі «Властивості» вкажіть градієнт заливки, який необхідно використовувати:\nЩоб вибрати градієнтну заливку зі списку, клацніть трикутник праворуч від градієнтної заливки. Виберіть необхідний градієнт заливки та клацніть порожню область панелі «Властивості», щоб закрити список. Додаткові відомості про налаштування списку градієнтної заливки, див. у статті Операції керування бібліотеками.\nЩоб змінити поточну градієнтну заливку, клацніть її та внесіть зміни в наявну заливку або створіть нову за допомогою редактора градієнтів. (Див. Створення згладженого градієнта).\nЗа промовчанням тіні, напівтони та світлі тони зображення зіставляються відповідно до початкового (лівого) кольору, середньої точки та кінцевого (правого) кольору градієнта заливки.\nНе вибирайте жодного або виберіть один чи обидва параметри з таких:\nДодає випадкового шуму для згладжування вигляду градієнта заливки та зменшення ефектів сегментації.\nЗмінює напрямок градієнта заливки, обертаючи мапу градієнта.


ЄС вітає перенесення Нідерландами кінцевого терміну ратифікації угоди з Україною\n12 квітня 2021, Київ 19:51\n31 жовтня 2016, 18:28\nЄвросоюз вітає рішення Нідерландів щодо перенесення кінцевого терміну для рішення щодо ратифікації Угоди про асоціацію між Україною та ЄС. Про це заявила речниця Європейської дипломатичної служби Майя Коціянчич.\n«Угода про асоціацію між Україною та ЄС є дуже важливою для Євросоюзу та України. Ми готові працювати з прем’єр-міністром Нідерландів Марком Рютте щодо знаходження рішення для розгляду його на саміті Євросоюзу, який відбуватиметься 15-16 грудня», – заявила Коціянчич 31 жовтня на брифінгу у Брюсселі.\nПрезидент України Петро Порошенко назвав важливим кроком перенесення у Нідерландах кінцевого терміну для рішення щодо ратифікації Угоди про асоціацію між Україною і Євросоюзом.\n31 жовтня уряд Нідерландів попросив у парламенту країни більше часу для досягнення компромісу з Європейським союзом, який дозволив би Нідерландам ратифікувати угоду про асоціацію з Україною і одночасно взяти до уваги стурбованість громадян, що голосували на референдумі в квітні проти цієї угоди.\nПарламент дав кабінету міністрів Нідерландів термін на вирішення проблеми з договором про асоціацію з Україною до 1 листопада. Однак, як заявив 31 жовтня прем’єр-міністр Нідерландів Марк Рютте, рішення з цього питання необхідно відкласти, принаймні, до середини грудня, коли відбудеться черговий саміт ЄС.\nПорошенко: важливо, що Нідерланди не припиняють ратифікацію угоди з Україною\nНідерланди просять у ЄС гарантій для ратифікації угоди з Україною


Судячи з черг в супермаркетах, велика частина населення України вже активно готується до новорічних та різдвяних свят – запасається продуктами. Щоб потім не переплачувати під час ажіотажу і не втрачати час в чергах на касі.\nЦілком мудрий підхід до економії дорогоцінних хвилин і не менше дорогоцінних грошей.\nДля цієї ж категорії передбачливих громадян в пору припадуть і наші наступні поради щодо економії ще одного виду цінного ресурсу: енергії. Тема енергоефективності зараз в тренді. І багато дають собі слово почати берегти енергію «після Нового року», відразу після того, як почнуть займатися спортом або покінчать зi шкідливими звичками.\nФахівці ДТЕК ЕСКО пропонують з енергоефективністю не відкладати, а разом з нею проводжати старий рік. Адже як рік зустрінеш, так його і проведеш. З чого ж почати підготовку, щоб в новорічні свята витратити якомога менше енергії і грошей, але при цьому отримати необхідні приємні враження від відчуття власної ефективності?\nДвозонний лічильник електроенергії\nПерш за все встановіть двозонний лічильник електроенергії. І тоді ялинка буде грати новорічними вогнями вдвічі дешевше – за нічним тарифом. Також удвічі дешевше обійдеться перегляд новорічних телешоу і концертів.\nМожна було б сказати, що і освітлення квартири або будинку новорічно-різдвяними ночами вийде в два рази дешевше з новим лічильником. Але це залишиться півзаходом, якщо не використовувати світлодіодні лампочки, які споживають до 9 разів менше електроенергії, ніж лампи розжарювання. Тут вже варто подумати і про заміну старих електричних гірлянд, успадкованих від батьків, на світлодіодні, адже вони зможуть порадувати ще і правнуків. Справа в тому, що терміни експлуатації LED-ламп - десятки тисяч годин. До речі, вогні будуть на ялинці мерехтіти яскравіше, якщо використовувати іграшки з блискучими дзеркальними поверхнями.\nЕлектричні розетки з таймерами допоможуть включати і вимикати новорічну ялинку зі світлодіодною гірляндою в період строго з 23:00 до 07:00, як раз, коли діє нічний тариф на електроенергію. За допомогою таких же розеток можна налаштувати і автоматичне включення телевізора рівно за 10 хвилин до новорічного привітання Президента.\nОчевидно, що закушувати в новорічну ніч гарячою стравою краще з пилу-жару: приготованим в мультиварці або електродуховці також за нічним тарифом, яке о 23:45 можна сміливо подавати на стіл.\nПрийдешній рік Жовтого Земляного Собаки зобов'язує до практичності і ощадливості. Відповідно і новорічні подарунки також повинні сприяти дбайливості. Щоб здивувати отримувача подарунка великою кольоровою упаковкою, домашніми "корисностями" для кожного члена сім'ї, і одночасно допомогти зекономити кошти - кращим вибором під ялинку може стати набір енергоефективних товарів Розумний WATT. У набір входять двозонні лічильники електроенергії, квартирні лічильники тепла, послуга установки цих лічильників, LED-лампи, розумні розетки з таймерами, значок енергоменеджера для дітей. Саму коробку можна буде потім подарувати домашньому вихованцю під «будиночок».\nЩоб зменшити питому витрату електроенергії на одну людину, і при цьому посвяткувати весело і дружно - краще це робити разом з друзями, сусідами, родичами. Чим більше людей збереться в квартирі або будинку - тим менше буде питома витрата одиниці енергії на одну людину.\nЗа допомогою гостей можна заощадити і на опаленні. Нагадаємо, що людина в стані спокою виробляє 60-70 Вт тепла. У разі бурхливих танців і нескінченних тостів присутніх потужність збільшується до 100-120 Вт. Тому, якщо в квартирі встановлені лічильники тепла, то регулятори на батареях цілком можна прикрутити до мінімальних значень. Якщо лічильників тепла і регуляторів немає – то бажано їх встановити, звісно ж якщо в будинку горизонтальна розводка системи опалення.\nЗрозуміло, що дух свята не може перебувати з нами постійно і квартиру іноді потрібно провітрювати. Найбільш економно це робити так званим залповим методом: навстіж відкривати вікно на 5-7 хвилин, щоб забезпечити надходження свіжого повітря, але при цьому не остудити стіни квартири. Також корисно для провітрювання використовувати рекуператори. Вони і приплив свіжого повітря забезпечать, і тепло вашої квартири збережуть.\nКажуть, під Новий рік все завжди збувається. Тому для більшої економії грошей на опаленні рекомендуємо загадати для всього багатоквартирного будинку індивідуальний тепловий пункт (ІТП) з погодозалежної автоматикою. Він допоможе рівномірно опалювати всі квартири в будинку і заощадить 25-30% теплової енергії, позбавить будинок від невиправданих втрат тепла. Щоб бажання напевно збулося, загадувати найкраще разом з сусідами, об'єднавшись в ОСББ. А крім Йоулупуккі, Санта Клауса, Діда Мороза чи Святого Миколая, краще ще покликати і енергоаудиторів. Вони допоможуть розрахувати економію енергії на весь рік Жовтого Собаки, і підкаже, де взяти фінансування.\nАвтор – Антон Ковалишин,\nменеджер проектів ДТЕК ЕСКО


CARRERA S Alum 90/120 - купити внутрішньопідлогові конвектори в Києві | Фото, Відгуки, Ціна | Radiators\nCARRERA S Alum 90/120\nОбігріє ≈ 2.53 м2\nCARRERA S Alum 90/120 - внутрішньопідлогові конвектори, які створюються в Києві на українському підприємстві. Незважаючи на його молодість, бренд CARRERA міцно зайняв свою нішу. Виходячи з відгуків, можна сказати, що клієнти задоволені високою якістю і демократичною ціною.\nМодель відрізняє корпус, який виробляється з анодованого алюмінію. Це забезпечує тривалий термін служби і відмінну теплопередачу. Пластини камери обміну температур виробляються з цього ж теплоємного металу, а трубки виконані з міді.\nПрилад працює за системою природної конвекції. Тому він повністю безшумний і простий в обслуговуванні. Додатково можна придбати автоматизовану систему, яка буде самостійно регулювати рівень подачі теплоносія. Це запорука гарної енергоефективності.\nНезважаючи на такий принцип роботи, в конвектори добре продумана система забору холодного потоку, тому він здатний ефективно опалювати приміщення до 10,5 м2. Для кращого облаштування клієнт може замовити металеву решітку виконану в будь-якому кольорі або дизайні. В цьому випадку прилад залишиться непомітним в будь-якому інтер'єрі.\nвитримує тиск до 10 бар;\nможе працювати в системі ЦО;\nвикористовується в будь-яких кімнатах.\nРік моделі 2011\nСрок поставки 2-3 тижні\nВерсія конвектора Водяний\nТип конвектора Внутрішньопідлоговий\nЗ'єднання G ½ ", зовнішня різьба\nДовжина від 1000 до 3000 мм, крок 250 мм\nЗахисна монтажна панель Ні\nТеплообмінник Мідно-алюмінієвий, пластинчастий\nПокриття теплообмінника Без покриття\nЗнімний теплообмінник Ні\nРешітка в комплекті Ні\nТип решітки Без решітки/дерев'яна/дерев'яна кольорова/алюмінієва анадірована/алюмінієва RAL *\nАвтоматика керування Замовляється окремо\nГарантія на корпус 10 років\nГарантія на теплообмінник 10 років\nЯкий внутрішньопідлоговий конвектор вибрати – з вентилятором або без?\nЩо треба врахувати при виборі внутрішньопідлогового конвектору?\nВнутрішньопідлоговий або настінний, підлоговий конвектор?\nЯкі декоративні решітки на внутріпольний конвектор краще - дерев'яні чи алюмінієві?


[Перший Генеральний прокурор України [1991 — 1993], Народний депутат України 1-го, 2-го та 3-го скликань, суддя Конституційного Суду України [2006-2015]\n[1st Prosecutor General of Ukraine [1991-1993], former Member of Parliament of 1st, 2nd and 3rd legislature, Judge of the Constitutional Court of Ukraine [2006-2015]\n«Дякую Станіславе! Ми сьогодні багато говоримо про війну, яка є в нас, і правильно, хто критикував, що ніякої гібридної війни нема і бути не може, є війна і різні форми ведення цієї війни, всього на всього. Різні напрямки війни: бойові дії, економіка, фінанси, дипломатія, зовнішня політика – всі складові війни з ворогом. Якщо ми, на превеликий жаль, ще ведемо оборонну війни в розумінні військової складової, то я категоричний противник оборонної війни в усіх інших складниках, зокрема і в дипломатичному. На зовнішній арені ми повинні вести наступальну війну, на превеликий жаль, наше МЗС і відповідні підрозділи, які займаються зовнішньою політикою в Адміністрації Президента, на мій погляд, цього не здійснюють.\nТому я хотів сьогодні поговорити про наступне зі сфери зовнішньої політики – Росія, як незаконний член Організації Об’єднаних Націй. Багато хто зі мною може не погодитися, зі мною може розвести дискусію, я не буду за всіма сегментами і з точки зору міжнародного права, я, як конституціоналіст, мушу як науковець та суддя, буду вести свою рефлексію з точки зору конституційного права.\nДавайте подивимося на Росію з точки зору назви цієї держави. Отой агресор, який на Півночі, коли він виник, називався Московське князівство, потім Велике Московське князівство, потім Московська держава, потім Російська Імперія з 1721 року, і потім вона називалася Російська Соціалістична Радянська Федеративна Республіка, сьогодні вона називається Російська Федерація. Тому сьогодні була вже критика, і правильно, чому Захід, я об’єдную всіх тут, чому ставлять знак тотожності між такою державою, яка називалася СРСР і те, що називається Росією? Росія була всього-навсього одним з елементів Радянського Союзу. Якщо ми сьогодні б іменем найбільшого за населенням штату називали б усі Сполучені Штати і забували б про Луїзіану, Мерилінд, Вірджинію, то як би на нас подивились б американці. То чому всі інші західні партнери дозволяють собі ототожнювати Радянський Союз з Росією або РСРФР?\nУ 1945 році 46 країн світу, які брали участь у переможній війні проти країн-агресорів, які розв’язали другу світову війну, утворили організацію об’єднаних націй. 46 країн – вважалося, що ООН буде міжнародним гарантом мирного співіснування народів. Серед головних держав-засновників був СРСР, але не Росія, підкреслюю. А що ж це за держава і хто її утворював – цей СРСР, суто по конституції. Цю федеративну державу, як суб’єкта міжнародного права, було утворено у 1922 році. Хто її утворював? Хто підписав цей договір? За міжнародним поглядом, то 13 колишніх колоній Великобританії, які називаються Північно-американськими штатами, уклали договір про утворення США. Чи той процес відрізняється від процесу 22 року? Аж нічим. То хто були ці держави, що підписали після розпаду Російської Імперії, то цими, відносно самостійними та іноді з колаборантськими організаціями, державами, які були відносно самостійними та із власними конституціями, були: РСФРР, ЗСФСРР, УСРР, БСРР і все. От це і є засновники-організатори мега-держави під назвою СРСР.\nНа момент утворення ООН така федеративна союзна держава складалася і з16 республік, кожна із них мала власні інститути влади – формально кожна мала свій парламент, уряд, конституцію, бюджет, як і у форматі США. Певною ознакою їх самостійності республік, а саме УРСР та БРСР, як основні жертви гітлерівської агресії на території СРСР, набули статусу суб’єкта міжнародного права та стали рівноправними членами ООН в числі 46 країн-засновників, серед котрих не було РФ, підкреслюю. У конгломерації федеративної республіки СРСР державне утворення РСРФР було хоч і було основним, але лише було 1 з 16 юридично рівноправних складників на момент утворення ООН. На момент утворення ООН населення Росії складало на той період біля 50% населення СРСР, а територія – меншою, ніж сьогодні. Менше – тому що 16 республікою була Карело-фінська Радянська Соціалістична Республіка 1940-1956 рр, тобто Росія була меншою, ніж сьогодні.\nУ грудні 1991 року засновники Союзної держави, які мають право на ліквідацію договору про заснування, тобто Росія, Україна, Білорусь припинили існування СРСР і дію союзного договору. Закавказзя тоді вже не існувало з моменту прийняття Сталінської Конституції. Один з підписантів, Леонід Макарович, тут і сидить, хто прийняв цей договорі від імені України. Тобто таким чином, на 1991 рік СРСР як суб’єкт міжнародного права зник, УРСР та БРСР як суб’єкти міжнародного права залишились, змінив назви своїх держав на Україну та Республіку Білорусь. Тобто з якого такого рожна появилася там Росія. З яких підстав Росія стала правонаступником СРСР? І чи має вона на це таке право? І чому їй автоматично надали право бути членом ООН? Чи не допомогли їй узурпувати це членство і всі члени ООН, і в тому числі нові держави, в обхід порядку прийняття до складу ООН нових членів, оскільки на відміну від України і Білорусі, Росія ніколи не була членом ООН.\nСтаном на 1991 рік, момент припинення існування СРСР і появи нових держав, Росія разом з Карелією складала 70% території СРСР і населення було 51% від загальної кількості всього населення СРСР. Звертаю Вашу увагу на суто документальні, юридичні обставини. Україна у 1991 році не проголошувала незалежності від Росії, тому що Україна не була складником Росії, як наприклад це зробили колись Північноамериканські штати у 18 ст, або Індія у 20 ст, коли проголошували свою незалежність від Британської Корони. Для України в 1991 році у цьому не було потреби, України як суб’єкт міжнародного права існувала і вона виходила з Радянського Союзу, або отходила від нього, повертаючи свою незалежність, а не від Росії. З правової точки зору, жодна з 15 союзних республік не мала права стати правонаступником усієї держави СРСР. За приписами Союзної конституції та республіканських 15 конституцій, і закону власне Росії, вона була лише одним з суб’єктів утвореної у 1922 році Союзної держави СРСР. І в цьому аспекті не мало значення, чи велика Росія, чи маленька Естонія. І не мали значення 60 млн Каліфорнія, і 1 млн штату Мен у США.\nОсновними правовими підставами для такого твердження є наступні російські документи: Акт Верховної Ради Російської Радянської Федеративної Соціалістичної Республіки від 12 червня 1990 року про проголошення її суверенітету, тобто суверенітет проголошували не лише Україна 16 липня 1990 року, Декларацію приймала і Росія про свій суверенітет, при чому раніше. Тобто ми відходили від СРСР, а не від Росії. Друге – Угода про створення співдружності незалежних держав від 8 грудня 1991 року, ми не стали її членом, ми асоційований член. Але що було в Преамбулі: «Ми, Республіка Білорусь, Російська Федерація, Україна, як держави-засновники Союзу РСР, що підписали договір 1922 року, констатуємо, що Союз РСР, як суб’єкт міжнародного права і геополітична реальність припиняє своє існування». Третє – постанова самої Верховної Ради РРФСР по денонсацію, підкреслюю, договору про утворення СРСР від 12 грудня 1991 року. Із трьох засновників Росія є єдиною, хто вжила термін міжнародного права «денонсація», тобто вищу ступінь розриву міжнародних домовленостей, в такому контексті вживається це слово. І зі звіту вказаної Постанови зі З’їзду депутатів РРФСР було прийнято Закон від 21 квітня 1992 року, яким із Конституції Росії були вилучені положення про входження до складу СРСР. Тобто сама Росія неодноразово підкреслювала, що вона не є тотожною розумінні Радянському Союзу, і підкреслила це всіма своїми юридичними документами.\nЗадаю питання: чому вона стала правонаступником? Чому наша дипломатія і зовнішня політика і тут програючи ходять на поводу, а не використовують ці механізми для боротьби на зовнішньо-політичній арені проти держави-агресора? За наведеними обставинами є більш ніж сумнівною поява РФ у складі ООН, і в Раді Безпеки, в обхід загальних норм, що регулюють порядок прийняття членства суб’єктів ООН, як це, наприклад, було зроблено з Чехословаччиною. Чехія і Словаччина подали заяву про припинення Чехословаччини як суб’єкта міжнародного оправа із одночасною подачею заяви про прийняття Чеської і Словацької республік до складу членів ООН. Аналогічно це було з державами Югославії.\nТому питання законності перебування Росії у складі ООН без її офіційного прийняття до цієї організації дивує відсутністю наступальної позиції української влади, а також мовчання світової спільноти, як казав Рудь, світових охоронців принципів і приписів міжнародного права, як США, Британія, Франція і тому подібні. Якщо член ООН, зокрема і великі держави, як і їх засновники, не лише дозволяють комусь зі свого середовища виступати проти встановлених правил, але і допомагають їх порушувати, то вони таким чином породжують нового Гітлера. Нехай пригадають і вивчать добре сьогоднішні дипломати Західних країн історію, як починаючи з 1935 року Гітлер не лише з мовчазною згодою, а й з допомогою інших так званих цивілізованих держав поступово порушував норми міжнародного права, що нарешті закінчилось Другою Світовою війною, і бомбардировкою Лондона, і Парижа, і Перл-Харбора. Чи не здається вам, що історія повторюється? Дякую за увагу!»\nШкола права. Лекція Дмит�...


Чому орки нищать наші залізничні сполучення – Львівська мануфактура новин\n25 квітня внаслідок ракетного удару стався вибух на залізничної станції «Красне». Структурні підрозділи ДСНС вчасно загасили пожежу. Завдяки нашим силам ППО – постраждалих немає.\nЧому окупанти знищують залізничні сполучення? Таким чином російська орда блокує експорт зерна. Оскільки порти закриті через війну, величезні обсяги пшениці не можуть дістатися країн, які залежать від української зернової. Окупанти нищать сільське господарство України, щоб витиснути з міжнародного ринку.\nу Херсонській області росіяни спустошили елеватор у селищі Новоолексіївка та вивезли все зерно до окупованого Криму;\nпідрозділ армії рф «кадировці» захопив підприємство «Агроспівдружність», яке обробляє близько 20 000 гектарів землі у Генічеському районі.\nІ, на жаль, таких прикладів дуже багато. А відсьогодні орки нищать ще й залізничні сполучення.\nРуйнування сільського господарства стане згубним для України майже в усіх аспектах, які лише можна собі уявити. А росія думає, що змусить світ купувати своє зерно, адже ціни росіяни вже знизили.\nБез експортних надходжень весь величезний агросектор України може стати на межу призупинення, а це може призвести до банкрутства фермерів. Таким чином, 190 країн світу відчують нестачу зерна.\nДобрим є те, що прикордонні країни відгукнулись на проблему експорту зернових з України та спрощують процедури оформлення вантажних перевезень. Тому задача як аграріїв, так і влади – шукати надійні шляхи вивезення наших зернових, налагоджувати логістику, співпрацювати злагоджено та ефективно.\nВіримо в нашу перемогу, Слава Україні!\nТеза про те, що ріпак виснажує землю — неправильна


У центрі Львова «замінували» будинок | Львівський портал\n19 Вересня 2020, 10:27 |\nПоліцейські затримали 29-річну жінку, яка надала неправдиве повідомлення про замінування будинку на вулиці Валовій у Львові. Про це Львівському порталу повідомили у відділі комунікації Нацполіції Львівщини.\n18 вересня близько 17:15 год. до поліції надійшло анонімне повідомлення про те, що заміновано один із будинків по вулиці Валовій у Львові.\nПроведеними заходами поліцейські спільно із співробітниками Служби безпеки України у Львівській області встановили особу зловмисниці, яка повідомила про замінування – нею виявилася 29-річна мешканка міста Новий Розділ.\nЗа фактом відкрили кримінальне провадження за ч.1 ст.259 (Завідомо неправдиве повідомлення про загрозу безпеці громадян, знищення чи пошкодження об’єктів власності) Кримінального кодексу України. Санкція статті передбачає покарання – позбавлення волі на термін від двох до шести років.\nПоліцейські затримали зловмисницю у порядку ст.208 Кримінального процесуального кодексу України, вирішується питання щодо обрання затриманій запобіжного заходу.\nТеги: замінування, кримінал, Львів, поліція, фейкове замінування


З'явилися перші криптовалютні єдинороги / Новини / Finance.ua\n04.09.2017, 01:00 - 1894 0\nЗ’явилися перші ICO-єдинороги. Ними стали OmiseGO (OMG) і Qtum, пише TechCrunch. Днями вони перевищили ринкову капіталізацію в $1 млрд. Обидва змогли досягти цієї цифри всього за кілька місяців.\nСпочатку один токен OMG коштував близько $0,27. Сьогодні його вартість становить понад $11, що дає понад 40% прибутку всім, хто купив токени компанії на етапі ICO. Один токен QTUM спочатку коштував $0,30, але сьогодні його вартість перевищує $17.\nЩе один дивовижний факт, який варто відзначити – жодна з цих компаній ще не має реального продукту. Omise представляє ідею децентралізованої платіжної системи, заснованої на технології блокчейн. Qtum розробляє інфраструктуру, яка дозволить підприємствам легко створювати і розгортати додатки і служби, які використовують як ефіріум, так і біткойни.


Спіймала подругу, яка мало не обіkрала мене, але те, як вона виправдала себе, обурило мене найбільше — News 70 Daily\nСпіймала подругу, яка мало не обіkрала мене, але те, як вона виправдала себе, обурило мене найбільше\nМаю подругу Марину. Ми знайомі з нею дуже давно, ще з самої школи. Марина завжди вчилася поrано, не було в неї жодного потягу до знань. В університет вона не вступила , бо вона ледь як закінчила школу. Марина ніколи у житті не працювала. Її завжди утримували чи якісь чоловіки, чи батьки. А ще Марину догодило вийти заміж за повного зра дника. За це Марина виrнала чоловіка з великим сkандалом. Проте їй від чоловіка дісталася велика трикімнатна квартира, але це не все. Від першого шлюбу в неї залишилося 3 — є дітей.\nЖивуть вони досить пристойно, будинок гарний, діти завжди чисті та ситі, бо за ними бабусі стежать. А сама Марина тим часом сидить на сайтах знайомств, шукає своєї долі. А потім ходить на побачення із різними чоловіками. Я живу одна і Марина має звичку часто заходити до мене в гості, так вона мені всі плітки розповідає. Цього разу я побачила, як Марина капається у моїй сумці. Я подумала, що мені здалося, але ні. А потім вона відчинила мій гаманець і дістала звідти половину моєї зарплати.\n-Ти Що робиш … Марино, ну як можна. Ти могла б просто в мене попросити гроші. -Ні, ти що … я ж просто знижкову картку у тебе шукала. -Не бреաи мені, я все сама бачила. -Так, тому що це не чесно. Ти живеш одна і маєш купу грошей. А маю троє дітей. -А Ти працювати не пробувала? Говорять, за роботу гроші можна отримати. -Ось що ти зну щаєшся … -Я не шуткую. Поклади гроші на місце або я викличу nоліцію. З того часу нашій дружбі кінець. Я не можу тримати біля себе таких людей, які можуть брехати в обличчя.\nШаxpаї намагалися мене обдурити, але я дав їм гідну відсіч. З тих пір я більше не допомагаю знімати гроші з банкомату людям які нібито не розбираються\nМісце роботи чоловіка було поруч із будинком батьків, і ми вирішили, що переночувати він зможе там, але виявилося у них інші плани\nЯ сказала чоловікові, щоб він умовив свекруху обмінятися квартирами. Вона живе одна в трикімнатній, а ми вчотирьох в однокімнатній квартирі. Але вона сказала, що


"Грішми допомогти не можемо, вирішили їжею": Сім'я ветерана готує безоплатні обіди для нужденних вінничан — 5 канал\nОлександр Свідовий 5 канал\n29.03.2020 14:46 Читайте по-русски\nСім'я із Вінниці організували приготування та доставку безкоштовних обідів для самотніх пенсіонерів та людей з інвалідністю. Ініціативу підтримали й інші небайдужі вінничани. Про благодійність в умовах карантину у сюжеті "5 каналу".\nУ захисних медичних костюмах кипить робота на кухні. Одні готують страви, інші фасують в порційні контейнери. Наїдки розвезуть нужденним.\n"Грішми допомогти не можемо, вирішили обідами, тим паче допомагати, то вирішили два рази на тиждень розвозити цим людям поїсти", – Олександр Свідовий, волонтер, ініціатор доставки їжі.\nОлександр організував виїзну кухню після повернення із зони АТО у 2017-му, де служив у 9-му мотопіхотному батальйоні. Чоловік пригадує, як тішилися з побратимами біля Попасної домашнім стравам від волонтерів. Тепер, каже, його черга допомагати тим, хто через коронавірус опинився у зоні ризику.\n"Не тільки люди похилого віку, і одинокі матері, які не можуть залишити дитину, щоб кудись вийти, не можуть піти купити продукти, вирішив потрібно допомогти", – пояснює чоловік.\nДопомагає Олександрові його дружина Надія. Жінка відповідальна за меню. У ньому – суп, друга страва і обов'язково фрукти. Волонтерка каже, їхня команда однодумців може підтримувати не лише мешканців міста.\n"Плануємо, якщо будуть люди, які згодяться розвозити по селах ми також приготуємо, залежатиме чи буде у нас чим його доставити", – розповідає Надія Кузнєцова, волонтерка.\nАдреси нужденних шукають через соціальні мережі. Доставкою безплатних обідів так само опікуються волонтери. Окрім харчів, до набору додають ще й захисні маски.\nЛариса Буравська – одна з адресатів, яким привезли безплатні обіди.\n"Це зараз дочка зі мною, вона з двома дітками і батьки мої, мама лежача після інсульту, батько незрячий", – ділиться жінка.\nОлександр та Надія наступного разу планують формувати харчові набори для родин, які мають дітей з інвалідністю.\nкарантин благодійність Вінниця


«Осіннє Рондо місячної ночі». Уривки з роману\nВін швидко йшов вулицею у хвилюючому передчутті зустрічі з коханою і думав про весну. Про цю весну, котра дарувала йому таке неймовірне, запаморочливе щастя! Чи знав він, що його життя так кардинально зміниться в одну мить? Зміниться, завдяки ЇЙ. Він закарбовував у пам’яті все до найменших подробиць: той день, коли вперше почув музику, яку відтворювали її маленькі ніжні пальчики, перший погляд, котрим відкрила вона йому свою душу, першу зустріч під ліхтарем, її очі, сповнені ніжності й кохання, дивний образ, лагідні руки... Він смакував цими спогадами, наповнюючи душу блаженним нектаром по самі вінця. А ще — дякував Богу, котрий дозволив увійти в його життя коханню. Так, він був упевнений, що якби не Бог, то нічого би не змінилось, і жив би він, як і раніше, не знаючи ЇЇ. А як би він міг її пізнати, коли б не заманулось йому раптом прогулятися там, де музикувала ВОНА? Він не може пояснити, чому пішов саме туди — він же там ніколи не ходив! Так. Це просто диво, дароване Богом, котрий і повів його туди — назустріч щастю.\n...Ось і їхнє місце — рідна вуличка, ліхтар. Коханої ще немає. Стояв, вдивляючись у кінець вулички, звідки вона завше з’являлась, чекав. Утім, час минав, а коханої все не було. Де ж вона? Чому так довго не йде? Хоч би все було добре з нею... Та що це він? Усе добре! Все добре з нею. Вона прийде. Обов’язково прийде. А він чекатиме її тут.\nСмеркало. Уже й ліхтар запалили, та Степан усе ще не втрачав надії побачити кохану. Стояв і терпляче чекав, відганяючи тривожні думки. Проте коли зовсім стемніло, помчав до її будинку. Спинився під деревом, пильно вдивлявся у вікна, але ті були щільно затулені фіранками. У вікні коханої було темно.\nЩо ж сталось? Чому вона не прийшла? Чому відпустила його руку?..\nПостояв, доки не стемніло у вікнах, і почвалав геть. Вона прийде завтра. Вона обов’язково прийде завтра, а він чекатиме на неї. І все знов буде добре. Так!\nЗнайшов у пив’ярні Якова. Кинувши на стіл капелюха, мовчки сів навпроти друга. Замовив велику гальбу пива і, перехиливши, спорожнив.\n— Що, не прийшла? — обережно спитав Яків, співчутливо дивлячись на темного, як ніч, Степана.\n— Вона прийде! Прийде завтра! — гримнувши порожньою гальбою, буркнув.\n— От про це я тобі й казав, пам’ятаєш? Не для тебе вона. Не бути вам разом.\n— Припини мені причитати! Для мене — не для мене... Що ти, в біса, можеш знати про НАС?\n— Її батько не дозволить вам бути разом — ось це я знаю точно! Вони — польська знать, а ти — простолюдин, розумієш? Тому те, що ви собі там мрієте, — то вже другорядне, як ти не збагнеш! — не втихомирювався друг.\n— То всьо бздура! Досить! — мотнув головою. — Вона вже моя! А я — її. МИ — ОДНЕ ЦІЛЕ! Все інше не має значення, все інше — другорядне!\nЯків промовчав. Ну що з ним поробиш: впертий, як віслюк! Може, він і правий. Може, вона прийде завтра.\nУтім, наступного дня вона знов не прийшла. Степан чекав на неї до смерку й знов помчав до її будинку. Став під деревом, прикипів поглядом до вікна коханої, в якому горіло тьмяне світло.\nЩо вона робить зараз? Чому не прийшла до нього? Їй щось завадило чи, може... Ні. Ніяких «може»! У неї була на те вагома причина. Він анітрішки не сумнівається в ній! Вона кохає його так само міцно, як і він її. Їхнє кохання витримає всі негаразди, всі перепони... Але які? Які перепони були на її шляху? Того він не знав...\nФіранка в її вікні раптом відхилилась, і він побачив силует Софії. Серце підстрибнуло: «Кохана! Кохана, я тут!» — кричало воно. Та чи чує вона його клич? Чи бачить зараз його? На вулиці вже було темно, утім, світло з будинку могло дозволити їй помітити його. Здавалось, вона дивиться просто на нього!!!\nЛіто минуло в сумній тривозі й тремтливому очікуванні коротких, як спалах зірки, зустрічей. Не завжди вдавалося Софії вирватись непомітно з дому, щоб на мить побачити, обійняти коханого й стиснути його руку. Нянечку посвятили у цю страшну таємницю, і, хоча вона не схвалювала цих таємних нічних побачень, утім, вибору не мала, бо розуміла: почуття ці справжні й не знають перепон. Вона відчувала їхнє страждання, їхню пристрасть, і серце її було прихильне до цих двох закоханих. Софієчка розповідала їй про Степана, і нянечці він подобався, вона уявляла його дивовижним парубком — таким добрим, щирим і закоханим. Звісно, останнє було основною його принадою...\nСтепан тяжко зносив розлуку. Його обурювала вся ця ситуація із батьком коханої, з його категоричними ультиматумами. Була би його воля, він умить розібрався б із цим панським зазнайством! Позаяк чудово розумів, що умова, виставлена батьком Софії про очікування до осені — лиш безглуздий привід їх розлучити. Він знав, що й тоді їм не буде дозволено бачитися й бути разом, їхні світи направду різні та поєднати їх не дозволять їм нізащо. Проте вирішив послухатись кохану й зачекати. Він потерпить, схилить голову. Заради коханої. Заради неї він здатен на все.\nПо обіді, у час, який вони раніше стрічалися з коханою, він тепер блукав на самоті. І ті — колись рідні — вулички тепер були йому не такі ... Не такі без коханої — порожні, чужі. Повітря мов хтось забрав!\nВін боявся випустити на волю той вируючий всередині вулкан, бо знав: якщо вже не втримає, то той змете на шляху все, і вороття назад не буде. Тому, зціпивши зуби, чекав. А щоб легше зносити розлуку, занурився з головою в роботу. Зачастив до професора Конопенка, з цікавістю слухав його доповіді. Вже нарешті взяв у нього інтерв’ю і написав чудовий матеріал, який сподобався редактору. Набрався вражень і науки з лекції Франка. Та головне — почав збирати матеріал для своєї книги і навіть почав її писати! Лише спомини про хвилинні зустрічі з коханою із настанням темряви додавали йому снаги й сили терпіти будь-що. Зустрічі ті були, мов краплі життєдайного еліксиру, яким він напувався і з нетерпінням чекав наступних.\nКоли настала осінь, чекати стало несила. Він шурхав опалим висохлим листям, яке ганяв по бруківці вітер, і ледве стримував себе, щоб не кинутись просто зараз до неї в дім, вимолюючи на колінах її руки...\nА якось на днях Софія сповістила, що батьки її збираються на кілька днів до родичів у Краків. І якщо все буде добре, то вони зможуть бачитися без перепон усі ці дні. З нетерпінням чекав, малюючи в думках майбутні зустрічі з коханою...\nЛьвів. 2010 рік\nВона лежала на верхній полиці плацкарту й дивилася на схід сонця, що визирнуло з-за обрію, потопаючи в яскравій весняній зелені. Сліпучі промені ніжно залоскотали обличчя, і Любка примружилась, всміхаючись сонцю, проте фіранку не заслонила: вона так скучила за ним! Скучила за його ніжністю й теплом. Вона обожнювала весну. Весна — це ж так чудесно! Все навкруги пробуджується, квітне, співає й радіє...\nОднак ця весна була особливою. Якось уночі жінка прокинулась із твердим переконанням: її життя потребує змін. Яких саме, вона ще достеменно не знає, але відчуває, що в цьому світі, тут, де вона тепер, їй чогось не вистачає. Чогось вельми важливого. Щось надломилось у її свідомості тієї ночі; вона так і не заснула, а вже наступного ранку, розрівнявши плечі й набравши повні груди свіжого, сповненого духмяних пахощів, весняного повітря, наважилась на зміни.\nПерший крок — лишити рідну домівку. Жінка дуже любила її, проте мусила це зробити. Мусила, бо саме з цього витікали обставини, що не дозволяли рухатися вперед. Скільки себе пам’ятає, жили вони вдвох із бабусею. Щоденна робота у школі ніби й подобалась: все ж педагогічна нива була її покликанням, але морального задоволення вона не отримувала. Майже щовечора зустрічалася з чоловіком на ім’я Василь. Він не був межею її мрій. Вона зустрічалася з ним... А чому, власне, вона з ним зустрічалась? Мабуть, звичка... Та й бабуся переконувала: славна партія! ...а вік уже в Любки, виявляється, такий, що давно час обзавестися сім’єю, діточками. Так, може, двадцять сім років — вік більш ніж благодатний для створення родини, проте... Ні. Не тепер. І не з ним.\nДізнавшись про рішення Любки, бабуся засмутилася: хто ж тепер допомагатиме їй по господарству, хто розрадить у скрутну хвилину? Але, поміркувавши, все ж благословила в добру путь.\nЗ Василем було складніше. Аж ніяк не бажав збагнути чоловік, що не влаштовує його обраницю. Він — здоровий, сильний чолов’яга, шанований у їх селі, — чого тобі ше треба, дурна жінко? Якшо заміж — так він готовий заслати сватів хоч сьогодні! Ні? А чого ж? Шо тебе не влаштовує? Яке таке «нове життя» на третьому десятку раптом стрельнуло в голову? З глузду з’їхала, чи шо? Ну й котись під три чорти! Не раз мене ше згадаєш! Мене — Василя Гаврушка! — котрий любив тебе, сліпу дурепу!\n...І це вона переживе. Поклик серця уперто вторив: ти чиниш правильно!..\n— Панянко, прокидайтеся. Приїхали...\nЛюбка відчула обережний доторк на своєму плечі. Розплющивши очі, в першу мить розгубилась: де це вона? Проте вже наступної все стало зрозумілим: вона в потязі, котрий доставив її на кінцеву станцію «Львів».\nЧому саме Львів? Це перше, що спало їй на думку тієї ночі. До того ж це місто завжди манило її; жінка полюбила до безтями це чудове місто з першого погляду, з першого подиху, його тісні вулички, пронизані якоюсь незбагненною таємничістю, загадкою, і особливу атмосферу, що панувала там...\n— Перепрошую, з вами все гаразд?\nЛюбка зіскочила з полиці й усміхнулась:\n— Так, усе чудово. Дякую!\nЛиш тепер вона глянула на незнайомця й зауважила його бездонні темно-карі очі, теплу усмішку й витке чорне волосся, зібране у хвостик. Чоловік затримав свій погляд на Любці ще якусь мить, затим, помітивши, що з нею дійсно все гаразд, задумливо схилив голову й подався.\nЛюбка розгублено глипнула йому услід. Його очі... Вона бачила їх раніше. Точно бачила! І ці до болю знайомі риси обличчя... голос... Та що це з нею?!\nЯкийсь час Любка стояла, силкуючись пригадати, де ж могла бачити цього чоловіка, проте марно: надто схвильована тепер. Тож, зітхнувши, дістала із сидіння валізи: гайда назустріч новому життю!


П’ять способів позбутися від кератоз Pilaris\nБагато людей мають кератоз Pilaris, і вони не знають, що у неї є ім’я. Вони просто продовжувати своє повсякденне життя ігноруючи потворні шишки, які впливають на їхній шкірі. Деякі з них більш сам свідомий про це і покриє будь-які ділянку шкіри, який вибоїстій.\nКератоз Pilaris просте стан шкіри, викликані недоліком вологи в епідермісі. Вона може проявлятися у вигляді червоної висипки Місцями як правило, на плечі, сідниці і стегна. Це буде виглядати як купка дрібних ударів, іноді білі головки можуть утворюватися, але як правило, вони будуть невеликими і червоного кольору. Багато людей цей стан, і це в основному видно у жінок. Хоча це не загрожує здоровому і це не заразне, це неприємний стан, з естетичних причин, і багато людей хочуть, щоб позбутися від кератоз Pilaris.\nВи можете позбутися від кератоз Pilaris досить просто. Можливо, ви вже намагалися кілька продуктів по догляду за шкірою. П’ять способів, обговорювані тут, дешево і швидко, що ви можете зробити в домашніх умовах, не йдучи до дерматолога. Деякі з цих речей, які ви, можливо, вже роблять, але читайте далі, щоб дізнатися, який з них вам потрібно працювати, щоб позбутися від цих набридливих ударів.\nП’ять способів позбутися від шишки кератоз Pilaris\n# 1: Будьте ніжні вмиванні\nБудьте ніжні при митті шкіри. Енергійний очищення або видалення гнізда може тільки дратувати шкіру і погіршити стан.\n№ 2: Акуратно промокніть сухою\nПісля миття або купання, Акуратно промокніть або промокніть шкіру сухим рушником, так що деякі волога залишається на шкірі.\n# 3: зволожують\nНанесіть зволожуючий лосьйон або крем мастильних час як ваша шкіра ще волога від купання. Виберіть зволожуючий крем, який містить сечовину або пропіленгліколь, хімічні речовини, які пом’якшують суху, грубу шкіру.\n№ 4: молочна кислота\nЗастосувати позабіржовий продукт, який містить молочну кислоту двічі на день. Молочна кислота допомагає видалити додатковий кератин з поверхні шкіри.\n№ 5: зволожують вашого будинку\nВикористовуйте переносний зволожувач будинку або підключений до вашої печі додати вологи повітря у вашому домі.\nPrevious Previous post: натуральні продукти дитини, ваша дитина не заслуговує нічого іншого\nNext Next post: шукає природні догляду за шкірою онлайн


Поштовий індекс Укрпошти за вашою адресою = 29030 індекс Хмельницький 30, місто Хмельницький, Хмельницька область, Україна.\nПоштові індекси Києва, поштовий індекс Хмельницький 30 і поштові індекси більшості інших міст України можна знайти прямо для конкретного будинку. Тобто у нас представлені поштові індекси областей, поштові індекси районів, поштові індекси міст, поштові індекси вулиць, поштові індекси будинків.\nТут представлена найбільш повна і точна база поштових індексів України, в тому числі і індекс Хмельницький 30. Інформація про поштові індекси України представлена на основі останніх версій бази поштових індексів Укрпошти та Класифікатора адрес по Україні. Ви можете скористатися як пошуком індексу за адресою або адреси за індексом, так і ієрархічним рубрикатором України, щоб знайти необхідний індекс поштової адреси.\nЗміни поштових індексів відбуваються регулярно. Хочемо зауважити, що на відміну від інших сайтів з базами поштових індексів у нас представлений тільки реально діючі індекси, немає застарілої інформації, і ви можете бути абсолютно впевнені, що знайдена на нашому сайті Хмельницький 30 індекс буде точно чинним і відповідати обраній адресі.\nІндекс Хмельницький 30 — це номер 29030 поштового відділення, яке відповідає за декілька вулиць або цілий район.


"Бейсболка й окуляри" пограбував п"ятий банк | Новини на Gazeta.ua\n"Бейсболка й окуляри" пограбував п"ятий банк\nУ вівторок уранці в Києві знову пограбували банк. Цього разу — відділення "ПриватБанку" на Троєщині. Час обрали, як і три тижні тому, ранній — 10.45.\nКоли журналісти "ГПУ" приїхали на місце злочину, на проспект Маяковського, навколо метушилися міліціонери. Розглядали листок паперу, на який випадково наступив один із грабіжників, коли тікав. Знімали відбитки пальців із перил, опитували торговців на ринку.\n— Учора було свято Успіння Богородиці, люди були в церкві. Нас було менше, ніж звичайно, тому нічого й не бачили, — каже 70-річна Марія, продавець малини.\n— Мене вже третій раз приходили міліціонери розпитувати, — відмахується її сусідка. — Думають, я щось нове їм скажу.\n— Це кошмар, люди нічого не пам"ятають, — бідкається один із оперів.\n— Вони ніби насміхаються над слідством, — припускає психолог Наталія, яка з колегами працює над психологічними портретами грабіжників. — Поводяться вкрай нахабно. Обирають людні місця.\nКоли злодії грабували "ПриватБанк" на Харківському шосе, то пробігли з грішми повз райвідділ міліції. Цього разу, на Троєщині, вибрали банк навпроти ринку. Хоча в кварталі, де грабіжники залишали свої червоні "жигулі", є інше відділення банку. Там значно спокійніше.\nУперше "бейсболка й окуляри", як охрестили грабіжника, напав на відділення банку "Таврика" по вул. Мішуги в Києві. Було це 4 травня 2007 року. Рівно через місяць обікрав "ПриватБанк" по вул. Анни Ахматової, а 17 липня — філію того ж банку на Харківському шосе. 10 серпня дісталось Ощадбанку на тій же вулиці.\nПрацівники всіх банків описують злодія однаково. Кажуть, його зріст близько 165 см, на вигляд 28 років. Одягнений у темні джинси, на голові — бейсболка, носить темні окуляри. Маску не використовує, а гроші складає в сумку. Тричі виходив на полювання сам, двічі — з напарником.\nСправу банківських пограбувань у Києві розслідує спеціальна оперативна група, яку очолює начальник столичної міліції Олексій Крикун.\n— Щовечора о 19.00 збираються наради, на яких доопрацьовують тактичні ходи, — розповідає Володимир Поліщук зі столичного управління міліції. — Задіяні всі райуправління.\nМіліція просить керівництво банків установити в усіх відділеннях відеокамери та ґрати біля місць касирів.\n— Камера коштує 300 доларів. Це небагато для банків, — вважає Володимир Поліщук. — Касир має бути недоступний ззовні. А тут усе відкрито — заходь і грабуй. Має бути висока куленепробивна перегородка в касира, а не така, що можна перестрибнути.\nОднак самі банки, схоже, не надто стурбовані пограбуваннями. Прес-секретар "ПриватБанку" Олег Серга каже, що його керівництво категорично проти ґрат чи броньованих вікон для касира:\n— Ми маємо бути ближчими до наших клієнтів. А те, що нас утретє грабують, отже, ми популярні.\nУтім, обладнати філії "ПриватБанку" відеокамерами обіцяють до кінця року. Також збираються стежити за приміщеннями філій банку за допомогою супутникового зв"язку.\nСтолична міліція пообіцяла 100 тис. грн тому, хто допоможе знайти грабіжників. За останні два тижні до управління звернулося понад 150 осіб. Однак жоден виклик не допоміг слідству. Усього грабіжники, якщо справді йдеться про одних і тих самих, у п"яти банках украли $49 тис. На ці гроші не купиш навіть однокімнатої квартири в Києві.\n— Думаю, їм хочеться добре погуляти в казино, — припускає Микола Рощин із МВС.\nНайбільше винесли з філії "Таврики" — $20 тис., 14 тис. грн та 23 тис. російських рублів. Найменше взяли в Ощадбанку — 5 тис. грн.\nАвтор: Олеся ПОП, Олександр КУЦИЙ, Сергій ГАЛЬЧЕНКО\nЗараз ви читаєте новину «"Бейсболка й окуляри" пограбував п"ятий банк». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\nЛариса Кушнір народила четверню Переглядів: 3240\nРосійські найманці вбили Олега Андрієнка Переглядів: 1116


« Логотип — візуальне відображення місії компанії\n«Розумні годинник» з «прозорого алюмінію» »\nКомпанією Koss спільно з олімпійською чемпіонкою з плавання Дарой Торрес були розроблені нові моделі спортивних навушників. Koss KEB32 функціонує в діапазоні 20 — 20000 Гц і має чутливість в 100 дБ. Аналогічні характеристики Koss KSC32 рівні 15 — 20000 ГЦ і 104 дБ, а Koss KEB6 — 16 — 20000 Гц і 106 дБ. Кольорове оформлення дає повну свободу при виборі. Можлива блакитна, бузкова, коралова, лимонна і м’ятна колірна інтерпретація. Це характерно для Koss KEB32 і Koss KSC32. У Росії ціни на новинки варіюються від 300 до 1000 рублів залежно від конкретної моделі.\nЗвуки в житті людини відіграють досить значиму роль, оскільки допомагають орієнтуватися в просторі і обмінюватися інформацією. Гармонійні мелодії здатні впливати на настрій. Багато хто прагне, щоб музика супроводжувала їх всюди, однак при цьому не слід забувати, що частина оточуючих людей буде налаштована не надто позитивно. Відмінним виходом із ситуації стане використання навушників. Для комфортного прослуховування музики необхідно, щоб навушники ідеально підходили, тобто зручно розташовувалися на вухах і мали прийнятне звучання. В даний час багато виробників пропонують безліч варіантів, однак знайти підходящі досить довге заняття. Фахівці рекомендують для початку ознайомитися з існуючими різновидами, а потім вирішити який саме клас навушників підходить для щоденного використання.\nЗа способом кріплення навушники поділяють на такі типи:\nз дуговим кріпленням. Чашки з випромінювачами притискаються до вух за допомогою дуги;\nкрюк утримання. Навушники кріпляться за допомогою гаків, що буде незручним для людей, які постійно носять окуляри;\nпотилична дуга. Практично аналогічна попередньому кріпленню за винятком наявності з’єднання гачків легкої дужкою;\nвкладиші. Вставляються в вушні раковини;\nвнутрішньоканальні. Затикають собою слуховий канал і мають високі показники ізоляції від зовнішніх шумів.\nНа навушники ціни досить різні. Вони залежать як від пропонованої конструкції, так і від виробника. При довготривалому їх носінні оптимальним буде зупинити вибір на дорогому якісному товарі, а при практично одиничному використанні можна обмежитися покупкою в середньому ціновому діапазоні, тому що занадто дешеві вироби можуть зіпсувати слух. Слід зазначити, що недорогі навушники для придушення зовнішніх шумів мають м’які вставки, які пом’якшують прилягання до голови. Однак при цьому показник пасивного шумозаглушення дорівнює 35-37 дБ. Для цінителів якісного звуку була придумана інша система подавлення акустичних коливань, яка дозволяє знижувати шум на 70-90%.\nПри виборі навушників варто звернути увагу і на їх технічні характеристики. Широкі межі частотного діапазону говорять про чудову якість звуку. Діаметр динаміка не грає особливої ролі, а потужність звуку краще вибирати побільше для яскравого і соковитого відтворення музики. У будь-якому випадку варто попередньо прослухати кілька мелодій через обрані навушники.\nПочути музику так, як чують її артисти в звукозаписної студії, тепер можеш і ти. Для цього достатньо підключити до свого iPod, iPad, iPhone або Bl ...\nДихати чистим повітрям, хоча б перебуваючи в житловому приміщенні, дуже хочеться\nДихати чистим повітрям, хоча б перебуваючи в житловому приміщенні, дуже хочеться. Багато хто страждає від алергії на пил, але щодня робити волог ...\nБагатомісні ліжка Двоповерхові ліжка це багатофункціональна меблі для дитячої кімнати. Вони ідеально підходять, якщо в дитячій необхідно ...


Образ Божий в людині є динамічний. Ми можемо його преобразити в собі до вершин святості та богоподібності, а можемо навпаки – цілком втратити, розгубити через нерозкаяні гріхи та пристрасті, опустившись до стану, гіршого за нерозумних тварин. Ознакою певної норми, духовного здоров’я душі та тіла людини є її жага до Бога. Ми повинні відчувати голод за Богом, прагнути особистих стосунків із Ними.\nПро добре духовне здоров’я свідчить бажання людини якомога більше пізнати Його на всіх рівнях: духовному, душевному, тілесному. Якщо Бог людині “в принципі не цікавий”, а цікаве щось інше, скажімо рибальство, філателія, алкоголь чи «танчики», то вона не може ні любити Його, ні служити Йому більше, ніж любить якесь своє хоббі. Віра – це не хобі, а саме життя. Тому, якщо ви маєте захоплення, яке для вас важливіше за Церкву, то це означає, що місце Бога у вашому серці вже зайнято! Це ж так очевидно!\nЯкщо ж навпаки: людина зуміла вірно розставити пріоритети, то Живий Бог, Його присутність і премудрий промисел буде прослідковуватися у всіх її вчинках, словах і намірах. Вона захоче не тільки сліпо служити Йому, іноді виконуючи Його абстрактну волю, але точно захоче дізнатися більше про Нього самого, та в чому конкретно ця воля полягає для неї особисто. Якщо ти називаєш себе християнином, то маєш не тільки розуміти в чому полягає твоя віра, але й чим вона відрізняється від інших людських вірувань, і головне – в чому саме вона краща за них. Отже, не можна бути стати християнином, не навчаючись. Наша релігія – релігія розумна. Її треба сприймати не лише «вірою», довірою до авторитету проповідника, але й своїм власним розумом. Її треба вивчати, перевіряти та ставити досліди. Якщо ти приймаєш все сказане людьми без аналізу, сумніву, критики, то, швидше за все, в тебе серйозні проблеми не тільки з релігією, але й із життям загалом.\nОбов’язковою умовою хрещення та членства в Церкві в перші віки було – о г о л о ш е н н я: певний курс інтелектуальної підготовки людини до її входження до Тіла Христового. Сьогодні люди всі письменні, а тому, хоча й існують по храмах зустрічі з катехизації, особливу вагу має самоосвіта. Людей багато, священиків мало. А грамотних священиків ще менше. Але не все так погано. В нас є величезна кількість чудових книг, які можуть заповнити всі прогалини в нашій освіті. Було б тільки бажання, чи як, ми вже підкреслювали вище – жага до Бога. З неї починається все. Абсолютно.\nУ цьому тексті я б хотів розповісти вам не стільки про конкретні книги, які я рекомендую для прочитання, скільки в загальному окреслити ідеальну православну бібліотеку. І не важливо, про яку саме бібліотеку йде мова – домашню чи парафіяльну. Важливо, щоб у вас вона була, і при потребі, ви завжди могли отримати необхідну інформацію, знайти відповіді на питання, що вас турбують, чи допомогти з пошуками таких відповідей своїм друзям і близьким.\nЛюди нашого часу щасливі й благословенні Богом досягненнями науки. Бог подарував нам розум, можливість мати думки та записувати їх, дітися ними та читати записані думки інших. Якщо колись цей процес виглядав не дуже досконало, то сьогодні книга це те, що ви можете отримати за кілька кліків мишкою. Та що там окрема книга – ціла бібліотека! Я вже неодноразово писав про те, що електронна книжка в багатьох сенсах краща за звичайну. Не буду тут робити це знову. Скажу тільки про те, що чимало книг, які в друкованому вигляді вже ніколи не побачать світ, або придбати їх буде неможливо з причин ціни чи інших вагомих підстав, у електронному вигляді можуть легко бути вами знайдені.\nМи – люди ХХІ століття, дуже часто називаємо себе інтелектуалами. А тому, дуже дивно, коли багато з нас тратять гроші щороку на новий мобільний телефон, але жодного разу не подумали стосовно придбання електронної книжки (е-бук, рідера, читалки). У контексті нашої розмови нам важливо, що файлами електронних книг (файлів із книгами) можна вільно ділитися. Ми можемо одночасно надіслати чи порадити якусь книжку багатьом своїм друзям, самі при цьому нічого не втрачаючи. Нам не треба буде постійно нагадувати комусь, що вже час повертати позичене, чи дивлячись на те, в якому стані вони нам повертають наш скарб, нам не захочеться когось вбивати. *це жарт, звісно*. Коротше кажучи, мені дуже важко розуміти, чому люди не користуються цим дивом науки. Відмовки на те, що електроні книги погані тим, що їх не можна нюхати та шарудіти сторінками – дуже смішний і непереконливий аргумент. Люди, яким важливий запах у книжок люблять не читати, а нюхати.\nЗвісно, будь який жанровий поділ у бібліотеці доволі умовний, бо одна книжка може бути поєднанням одразу кількох літературних жанрів. Тим не менше, без такого поділу ми з вами ще більше заплутаємося. Тому, давайте спробуємо нафантазувати хоча б приблизні розділи нашої християнської, православної бібліотеки. Якою вона повинна бути та, що читати в першу чергу?\nІснує ще ціла низка видань «спеціалізованої літератури» для священнослужителів, але це виходить за рамки нашої розмови. Колись я підготую окремий текст чи лекцію для духовенства і студентів – богословів на цю тему. Зараз лише підкреслю – що це має бути надзвичайно важливою й цінною частиною домашньої бібліотеки священика. Ще я не згадував про передплатні видання – газети та журнали. Вони також є, але радити конкретні ЗМІ можу лише ті, які друкують мої статті


БІБЛІОТЕК@ІЛЛІНЦІ: лютого 2017\nСьогодні відзначаємо Міжнародний день рідної мови. Цю дату визначено на 30-ій сесії Генеральної конференції ЮНЕСКО в жовтні 1999 року, яка наголосила на важливій ролі мови в розвитку освіти, культури, для формування нації і зміцнення держави. Заради прийдешніх поколінь, ми повинні зберігати і шанувати мову, як це робили наші славні предки. Тож, як писав Максим Рильський: «...Як парость виноградної лози плекаймо мову...».\nНе залишились осторонь цього великого свята й працівники Іллінецької бібліотеки в приміщенні читальної зали оформлено книжково-ілюстративну виставку "О слово рідне, хто без тебе я ..." біля якої проходять бесіди та голосні читання.\nВ пам'ять про трагічні лютневі події 2014 року в читальній залі Іллінецької центральної бібліотеки оформлено перегляд літератури "Герої нашої доби" та проведено ряд бесід з користувачами бібліотеки. Читачі пригадати події, які вже ввійшли в нашу історію, поіменно згадали Героїв Небесної Сотні, вшанували пам’ять хвилиною мовчання.\nВ пам'ять про загиблих за Україну в інтернет-центрі відбувся перегляд відеофільму «Небесна Сотня Євромайдану – герої не вмирають».\nЗустріч з воїнами-афганцями присвячена 28-й річниці виведення радянських військ із Афганістану "Покотилась у вічність тривожна афганська дорога" відбулася 16 лютого в приміщенні читальної зали Іллінецької центральної бібліотеки.\nСпогадами поділилися ветерани:\n- Білозор Василь Вікторович, голова ради Іллінецької районної спілки ветеранів Афганістану (воїнів-інтернаціоналістів);\n- Козяр Володимир Григорович, майор запасу;\n- Сивак Віктор Іванович, старший прапорщик у відставці;\n- Покрищук Олександр Михайлович, підполковник запасу.\nГості розповіли учням 9-х класів місцевої школи №1 про свої військові будні, в яких було все: і кров, і сльози, і справжня дружба, і товариська підтримка.\nЗ настановою до присутніх звернувся Василь Вікторович, який зазначив, що багато часу минуло з того дня, коли наші війська були виведенні з Афганістану, але й сьогодні у збройних силах України проходять службу офіцери й прапорщики, які брали участь в Афганській війні, їх бойовий досвід є цінним надбанням нашої армії.\nУчні декламували вірші відповідної теми та переглядали документальні кадри, які супроводжувались піснями про афганську війну.\nНа завершення зустрічі учитель Людмила Анатоліївна Фарисей висловила подяку воїнам-афганцям, які зайняли активну громадянську позицію, ставши справжніми вихователями юного покоління.\nНадіємось, що ця зустріч посіяла в душах дітей зерна поваги до славних земляків. А разом з тим, зійдуть і перші паростки шани та любові до рідної землі, що й називається патріотизмом. Адже такі заходи виховують в нас повагу до старшого покоління, вміння цінувати людське життя.\nОпубліковано Наталя о 17:52 Немає коментарів:\nСвятий Валентин збирає друзів\n14 лютого в багатьох країнах світу відзначають день закоханих, або день святого Валентина. Це свято примандрувало до нас з Європи і відразу ж припало до вподоби всім, особливо дітям та молоді. Адже це романтичне та добре свято подарувало ще одну нагоду сказати одне одному щирі слова вдячності та любові.\nНапередодні цього свята в Іллінецькій районній бібліотеці для дітей відбувся пізнавально-розважальний захід "Святий Валентин збирає друзів". Учасники заходу - учні 7-го та 5-го класів ЗОШ №2 мали змогу послухати чудову легенду про походження свята, дізнатися про традиції та особливості його святкування в різних країнах та й самі взяли активну участь в конкурсах та іграх. Учасники активно відповідали на запитання вікторини, згадували пари відомих літературних героїв, вчилися робити один одному компліменти та складали "розбите серце". Завершився захід сюрпризом від працівників бібліотеки: всі отримали пам'ятні валентинки та зробили фото на згадку.\nАктуальна зустріч в бібліотеці\nЗустріч та презентація книги "Підла війна" Павла Амітова, письменника, громадського діяча, шестидесятника, біженця із Донбасу вдалася теплою та щирою. Захід відбувся в приміщенні читальної зали Іллінецької центральної бібліотеки. В доробках автора багато публіцистичних статей. Є і книги, присвячені історичним і політичним процесам нашої держави: «За кулисами политического театра», «Современный политический словарь», в яких він знову і знову доказує, що біле є білим, а чорне – чорним.\nТворчу зустріч відвідали учителі-історики, краєзнавці, бібліотекарі сільських бібліотек-філій, журналісти, старшокласники ЗОШ №1, мешканців міста.\nПрезентація нової книги "Підла війна" почалась з невеличкого біографічного нарису автора. Народився Павло Михайлович у місті Єнакієво, Донецької області. Три роки служив у війську. Закінчив філологічний факультет Ростовського (колишнього Варшавського) державного університету. В студентстві писав вірші. Після закінчення університету працював журналістом, ведучим на телебаченні, в кіностудії Мінуглепрома України, був керівником народного театру Палацу культури ім.Куйбишева у Донецьку.\nТака ж зустріч з майстром слова відбулася і в стінах бібліотеки Іллінецького аграрного коледжу.\nНова книга "Підла війна" - це аналіз подій останніх 25 років нашої історії, та свідчення очевидця донецьких Євромайданів\nНа відміну від багатьох вітчизняних політологів, автор «Підлої війни» говорить правду, незважаючи на її гіркий смак. Завітайте до нашої книгозбірні аби прочитати Павла Амітова.


Flowers.ua: Сучасний сервiс доставки квiтiв та подарункiв по Українi - Vmestezp.org\nГлавная Общество Flowers.ua: Сучасний сервiс доставки квiтiв та подарункiв по Українi\nУ сучасному світі у багатьох немає можливості привітати зі святом своїх близьких особисто. Переїзди, відрядження, навчання в іншому місті та інші форс-мажорні обставини роблять свій внесок. Порадувати рідних можна простим та універсальним подарунком, наприклад, замовити букет квітів, щоб привітати жінок зі святом. Щоб зробити красивий та ефектний подарунок коханій жінці чи родичці, знайдіть флористичний магазин із власною службою доставки. Наприклад, сервіс з доставки квітів Flowers.ua https://flowers.ua працює цілодобово та без вихідних.\nВ інтернет-магазині є величезний каталог квітів, де кожен знайде букет до душі. Замовити букет можна в один клік, а доставка в обласні центри здійснюється безкоштовно. При виборі подарунка варто дивитися на особисті уподобання дівчини. Колірна гама і форма букета можуть багато розповісти про темперамент і ваші стосунки.\nЮвілей чи річниця. В цей день заведено дарувати великі та пишні букети, зі стрічками та додатковими подарунками. Півонії, нарциси та лілії якнайкраще підходять до святкової дати.\nДень святого Валентина. Головне романтичне свято року не обходиться без квітів. Яскраві букети з червоних, бордових та білих троянд продемонструють ваше кохання краще, ніж тисяча слів. Плюшеві іграшки та коробки цукерок також вважаються традиційними атрибутами свята.\nДень народження. Багато флористів радять дарувати стільки троянд, скільки років виповнилося отримувачу. Існує і компромісний варіант із 21 або 31 троянди. Можна подарувати й більш скромний букет, але варто забути про “студентську” 1 троянду. Такий вибір обов’язково буде розкритикований.\nПодарунок колезі. На роботі заведено дарувати букети на пам’ятні дати або на 8 березня. Обирайте скромний букет без романтичного підтексту. Для цієї мети ідеально підійдуть квіти в коробці. Така композиція виглядає елегантно та стильно, а коробку надалі можна використовувати для зберігання косметики.\nПереваги замовлення квітів онлайн\nУ доставки квітів є безліч переваг. Люди з кожним днем все більше звикають до сучасних технологій та онлайн-доставка чудово вписується у сучасні тренди.\nЕкономія часу. Сервіс Flowers.ua співпрацює безпосередньо з постачальниками та не витрачає кошти на утримання великого штату продавців, чи власні сховища. Це дозволяє продавати букети із мінімальною націнкою.\nЗручність. Сплатити замовлення можна будь-яким зручним способом: за допомогою сучасних платіжних систем або навіть післяплатою.\nКонфіденційність. Дані про клієнтів зберігаються на виділеному сервері, до якого не мають доступ звичайні співробітники.\nШирокий вибір. В інтернет-магазині можна вибрати квіткову композицію із 1000+ варіантів, на будь-який смак.\nЩоб зробити замовлення можна навіть не заходити на сайт, адже далеко не завжди під рукою є комп’ютер або ноутбук. Завантажуйте безкоштовний фірмовий додаток Flowers.ua на ваш смартфон, доступний на базі iOS та Android, щоб ще більше спростити процес замовлення квітів. Додаток має інтуїтивно-зрозумілий інтерфейс і дозволяє не тільки робити покупки, а й ділитися своїм вибором з друзями в месенджерах, а також стежити за пересуванням кур’єра по мапі. Оплату можна здійснити однією з найпопулярніших платіжних систем у валюті на вибір (гривні, долари, євро). Доставка квітів від Flowers.ua — це зручно та сучасно.\nЗамовляти букети сьогодні може кожен, за допомогою зручного додатку або безпосередньо в інтернет-магазині. Якими б тривожними не були новини, ви завжди зможете підтримати своїх близьких або зробити унікальний подарунок із будь-якої точки земної кулі.\nУ Запоріжжі запрацювали додатки з відстежування громадського транспорту


Найбільший в світі автомобільний тюнер від VW Group компанія ABT представила серію Audi Q5 - надзвичайно успішно як з технічної точки зору, так і з візуальної. Стильний спортивний позашляховик є останнім у ряді ексклюзивних автомобілів, які досягли успіху, починаючи з Touareg і продовжуючи As7 і Tiguan. Компанія з південної Німеччини також розробила дизайн для нового Q5, що додає цій машині потужність, упевненість і гармонійність - новинки Audi завжди відрізняються цими якостями.\nДизайн інтер'єру - декоративні вставки з вуглецю і шкіри покращують атмосферу і надають "робочому місцю" стильному і шикарному вигляду. Глушники ABT є частиною доконаного зовнішнього виду ABT Q5 і указують на спортивний родовід цього позашляховика. ABT Q5 виглядає вражаючим скрізь - будь то поїздка на полі для гольфу, в оперу або по набережній.\nОстанні новини Audi стверджують, що цей спортивний автомобіль дійсно дуже динамічний, завдяки інженерному мистецтву німецьких розробників двигун розроблений у поєднанні з новітніми розробками: 2.0 TDI пропонує могутні 190hp (140kw) замість 170hp (125квт); 3.0 TDI з ABT POWER S забезпечує 310hp (228kw) на дорозі. З величезним моментом, що крутить, в 610nm двигуна справитися легко в будь-якій ситуації. Двигун 2.0 TSI також чудово поєднується з автомобілем: з ABT POWER він пропонує спортивну 240hp (177kw) замість стандартного 211hp (155kw), а скоро буде підвищена до 275 л. с. (203kw).\nТільки зміни можуть створити новий спосіб мислення. Компанія Audi завжди слідувала цьому правилу і випускала автомобілі, які визначали і визначають тенденції розвитку автомобілебудування. Останній приклад Audi Q5. Цей автомобіль максимально функціональний без збитку для задоволення від їзди. Суміщаючи в собі якості спортивного автомобіля і продуману раціональність, Audi Q5 переконує, а не умовляє.


Борис Херсонський – The Ukrainians Борис Херсонський – The Ukrainians\nДаниїл Задорожний\t, Zhvalevskyi Bogdan\nУ травні Борис Херсонський читав Лекцію Свободи в рамках львівського Медіафоруму, уривками якої помережана ця розмова.\nМи ж поговорили з ним про проблеми та травми насущні українського суспільства, частина якого активно намагається реформувати й змінити стару реліктову систему життєдіяльності країни, що вже понад 70 років продовжує функціонувати, отруюючи простір та довколишні території. В той же час, як інша частина суспільства, не менш реліктова і щиро віддана далеко не найкращим ідеалам, рухам та ідеологіям ХХ століття, вперто цьому опирається, ігноруючи реформи, цивілізаційний розвиток та глобальні світові зміни.\nПро викривлене сприйняття більшістю релігії, влади та інших вагомих суспільних інститутів. Про корупцію, яка роз’їдає потенціал та можливості молодої нації. А також про те, як швидко й легко люди здатні відмовитись від свободи й принципів, якщо це загрожує їхньому комфорту.\nЯк і чому ви стали тим, ким є сьогодні?\nПитання одночасно складне й просте. Відповім назвою славетного роману Василя Гроссмана «Життя й доля». Життя — довге, доля — складна. В мене був тост на «свято» великого жовтня — «За сторіччя радянської влади, щоб усі ми до нього дожили, а вона — ні!». То був небезпечний жарт. Але ж ось — радянська влада померла вже 26 років тому, а ми — живемо, й не сумуємо.\nНа жаль, деякі мої друзі вже пішли з життя… Я пережив важкі часи. Як в суспільному, так й в особистому аспектах. Життя подарувало мені повну добірку типових травм, але й хвилини щастя й натхнення. Тому, повторюючи рядки Бродського: «Доки рота мені не забили глиною, з нього буде лунати вдячність та вдячність». Вдячність батькам, які привели мене в життя й виховали людиною з сумлінням, яка може чинити опір обставинам й здатна любити. Вдячність друзям, які були поруч, вдячність ворогам, які зробили мене сильнішим.\nНещодавно Україна отримала безвізовий режим, задля якого було зроблено багато. Це, зокрема, одна з причин впровадження стількох реформ. Але ця тема сприймалася суспільством так, наче залізна завіса впала тільки-но 11 червня. Хоча Україна завжди була повноцінною частиною Європи, не забуваючи, звісно ж, про радянський період ізоляції. Звідки оте масове сприйняття України як своєрідного гетто?\nПотрібно зважити, що є територіально-географічна Європа. А є й ментальна Європа. І Україна, безумовно, навіть під радянською владою була частиною Європи. Але ментально — Україна й зараз не є її частиною. Нам не вистачає толерантності, людських цінностей, усвідомлення, що закон — це найвище, що маємо. А наразі Україна займає топові місця країн-корупціонерів, і як це подолати — я не знаю. Як мінімум — мають змінитися генерації.\nОт зараз ми проводимо декомунізацію, а її ще в 1991 році потрібно було провести. Вся оця номенклатура, яка знайшла спільну мову з криміналітетом, не просто мала владу протягом десятиліть, вона ще й виховала собі нащадків — таких самих, як і вона. І тут нічого не вдієш. Як я не міг викладати в університеті в ті часи, так і в СРСР не дозволяли займатися менеджментом, бути губернаторами, мерами. Мерами й губернаторами автоматично ставали секретарі обкомів.\nВладу, яка давала їм великі гроші, вони змінили на ще більші гроші, які й дали їм ще більшу владу, якої вони ніколи перед тим не мали.\nБо якщо при совітах секретар обкому купував машину на ім’я дружини, то його одразу знімали з посади. Він міг мати ці гроші, але не міг купити собі іномарки, не міг вільно ними користуватися. Хтось, пам’ятаю, взяв із музею сервіз доньці на весілля — і теж поплатився за це своєю посадою. Тобто ця стара номенклатура була дуже обмеженою: їсти сито вона могла тільки під ковдрою. Зараз такої проблеми немає.\nМи виросли в суспільстві недосяжних цілей. І недосяжність наших устремлінь — на жаль, саме те, що забезпечує єдність нашої ментальності\nА що ще нам заважає, перейшовши у спадок від СРСР?\nКорупція. Машина запущена, і її неможливо просто так зупинити. Якщо вже говорити, до прикладу, про освіту, то потрібно далі проводити реформи, чесно й відкрито тестувати як студентів, так і викладачів. Бо якщо в університетах і далі можна отримати диплом за гроші, отже, ми ще досі не у ментальній Європі. Викладач в Європі не дозволить собі такого — і студент, зі свого боку, не буде йому пропонувати хабара. Система так влаштована, вона сама себе контролює.\nЩе одна проблема, якщо продовжувати тему освіти — криза перевиробництва. В Одесі щороку випускають з одного тільки університету понад 100 психологів. Чи потрібно їх стільки одному місту? Риторичне питання.\nПостать Бориса Херсонського можна вважати унікальним контроверсійним прикладом з’єднання, здавалося б, маси непоєднуваних для багатьох, особливо стереотипно мислячих громадян пострадянського простору, виборів та ідентичностей: українець, який проживає в найінтернаціональнішому місті України — Одесі, пише російською мовою і походить з єврейської родини, провівши дитинство й юність в Галичині. Безкомпромісна концептуальність.\nМожливо, саме тому Херсонський, за його зізнанням, так і не вписався в місцеву «тусовку». Бо літературні вечори поета в інших містах чи країнах завжди збирають повні зали людей. Сотні слухачів приходять почути його поезію в будь-якому місті світу, в будь-якому — за винятком одного. Іронічно, що місто, яке так пишається своєю інтернаціональністю та нейтральністю щодо політики, так і не змогло прийняти настільки ж інтернаціонального й незалежного поета.\nВи також мали досвід роботи депутатом Одеської міської ради. Можете розповісти, що вас наштовхнуло на цю ідею?\nЯ пішов у часи Перебудови, коли дихання свободи вселяло всім надію. Я був впевненим, що зможу зробити щось для свого міста. Якраз тоді вже офіційно працював лікарем, багато друкувався у пресі, словом, був досить популярною людиною. Мене двічі вибирали: вісім років провів у тих стінах. Міська рада все ж таки була демократичною: там люди могли говорити все, що хотіли. Не було такого, що мер сказав «нада» — і рада йому відповідає «єсть». Але потім прийшов інший мер.\nІ тоді я побачив, як швидко люди відмовляються від свободи і як легко вони підкорюються авторитарному лідеру. То був Едуард Гурвіц, який завжди позиціонував себе як демократ, і я навіть був у його команді в далекому минулому. Але коли він отримав реальну владу і коли у нього з’явилися якісь економічні інтереси… Розгін нашої газети «ОМОНом» — під його керівництвом. І не тільки нашої. Навіть ту, яка його завжди підтримувала, теж розігнали. Тоді ж убили редактора найпопулярнішої одеської газети Бориса Федоровича Дерев’янка — то були важкі часи.\nУзалежнення — ворог свободи. Мені здається, що найгірший вид узалежнення — від влади, від підкорення чи від прагнення досягти влади. Найгірше — не героїн, а узалежнення від героїчної моделі побудови суспільства\nА потім я вже не висував своєї кандидатури, зрозумівши, що рада перетворилася на те, чим вона була й у радянський період. Вона й зараз такою лишається. От тільки в радянські часи вони нічого за це не отримували, а тепер — вагомий матеріальний зиск.\nУ мене був один знайомий, молодий лікар, чию родину я добре знав: лікував його бабусю, знав матір. І якось він віз мене до тієї бабусі на такій машині, якої я раніше не бачив. Він також був власником мережі аптек у місті. І я питаю, мовляв, добре йде бізнес? А він відповів, що пішов у політику, сказав, що став помічником депутата.\nІ от після його слів можна тільки уявити, як живе сам депутат. І коли мої колеги питають мене, мовляв, де ж будинок для наших інститутів, раз ти також був депутатом, я маю тільки одну відповідь: там же ж, де й моя квартира.\nВи, окрім всього іншого, ще й клінічний психолог і практикуючий психіатр. І хоча психоаналіз придумали понад століття тому й він давно не є чимось екзотичним, все ж, ставляться до нього досить суперечливо — з острахом та недовірою. Особливо в Україні. Виникає враження, що це все ще далека, чужорідна, незрозуміла для більшості концепція.\nЦе просто інерція мислення. Так, в українській та російській офіційній психології, в університетській освіті залишається негативне ставлення до психоаналізу. Але я й не можу сказати, що в нас немає його розвитку: навіть в Одесі маємо дві психоаналітичні школи, а в Києві є Міжнародний інститут глибинної психології.\nМені навіть іноді здається, що в нас забагато психоаналізу: не всі мають відповідну класифікацію. Так воно було й у 1920-ті, коли психоаналіз в Україні й Росії тільки почав поширюватися. Історія вкотре повторюється.\nТакож, в 1970-их ви відвідували напівлегальний психоаналітичний гурток, за який вас переслідували спецслужби. Можете розповісти, чим скінчилася вся ця історія?\nМи збиралися в домівці когось із наших, у художника Михайла Мельника. Це мій товариш, дуже рано загинув. Або в іншого товариша, лікаря, який давно емігрував. Іноді збирались в психіатричній клініці. Перекладали самі, діставали старі видання, робили копії. Я застав Перельмутера, єдиного учня, на думку Фройда, гарного психоаналітика російського простору — Мойсея Вульфа, який був офіційним членом Психоаналітичної асоціації.\nДвох аналітиків цього покоління я вже не застав: один, професор Халецький, доживав у Москві, інший рано помер — Яков Коган. Я спілкувався з його донькою. А ось Перельмутер мені щось пояснив: ми навіть провели персональний аналіз, дуже архаїчний, як я зараз це розумію, але це було дуже необхідно, як на той час. У 1982 році цей гурток був розгромлений.\nЯк про вашу діяльність дізналися в КДБ?\nЗайматися психоаналізом — і не займатися самвидавом? Всі ми займалися самвидавом. Вони за це й зачепились. Одного з нас затримали на вокзалі з валізою книжок із Москви. З цього все й почалося: різноманітні чутки, плітки про доноси, ще якісь версії, що й неможливо було зрозуміти, хто і в чому винен. Та й не хочу я сьогодні цього знати.\nАле після цього була тиша до кінця 1980-их, коли ми вже все це відновили, але на геть іншому рівні — зареєстрували Південноукраїнське психоаналітичне товариство: з 2002 року офіційно. Я ж почав працювати в університеті в 1996 році, коли мене запросили, і тільки 1999 року очолив кафедру, бо до того часу професія була забороненою.\nМені українська ідея здається цілком екзистенціальною: вона полягає в тому, щоби світова спільнота визнала саме існування нашої країни, її межі, щоби ніхто не посмів відкрито говорити, що немає такої країни — а є територія, що немає такої мови — а є жаргон, діалект, що немає такої культури — а якщо і є, то це недокультура недолюдей\nТа й психоаналізу як такого немає, є психоаналізи. Є психоаналітичні школи, які одна до одної ставляться досить вороже. Я, наприклад, ніяк не можу сприйняти кляйніанського або лаканівського психоаналізів: я йду шляхом егопсихології і психодинамічної терапії. А хтось інший чує прізвища Гартман чи Левенталь, і його одразу трусить — психоаналітики не завжди знаходять спільну мову одне з одним.\nЯ це порівнюю ось із чим: йде, наприклад, священик у рясі з хрестом. Він може бути Київського патріархату, Московського, може бути греко-католиком, ще кимось, але для оточуючих — він просто священик. А навіть зрозуміти, чим ці різні священики одне від одного відрізняються. От спитати б пересічного громадянина, що таке Filioque1 і що це за проблема? Людина, яка навіть ходить до церкви, зазвичай цього не розуміє. Як і не розуміє церковнослов’янської мови. Але вони розуміють, хто ти, у тій рясі й з хрестом. А якщо ти приймаєш людей й говориш з ними, доки вони лежать на канапі, — то ти психоаналітик. От тільки якої школи — це вже не всім цікаві подробиці.\nДо слова, якщо вже порушили тему релігії. Можливо, це буде лише моїм спостереженням, але люди, які начебто й ходять до церкви, здебільшого не знають і не дуже хочуть знати, як ви й помітили, її основних понять, подекуди спрощуючи їх до цілковитого викривлення.\nВодночас більшість політиків доволі часто спекулюють релігією, аргументуючи вмотивованість тих чи інших своїх дій чи рішень «християнськими цінностями», хоча в нас начебто світська держава, тож така поведінка спричиняє подвійний дисонанс. Це такий перехідний стан? Чи вже притаманна нашому суспільству риса?\nНа жаль, ми всі дуже консервативні. Є така теза, що віруючий не повинен нічого розуміти: важливо, щоб він ходив до церкви, молився, за нього ще й помолиться священик, і видається так, наче священик — представник громади перед Богом. Але мені здається, що це неправильно. Згадується, мій товариш якось описав мене як «православного з душею протестанта». Я тоді образився на нього, але згодом зрозумів, що він був як ніхто правий.\nВ українського православ’я був шанс 1921 року, коли були проведені реформи, були прийняті київські канони, — це була справді реформована Православна церква. Але вона була знищена більшовиками. І нова Автокефальна — це калька з Московського патріархату. Не тільки Службою Божою, а й менталітетом: менеджмент, можна так сказати, й жаль, що доводиться вживати саме це слово стосовно цієї теми.\nУкраїнська ідея включає в себе пасіонарність — українці готові гинути за своє право існувати. Тому що інакше вони знову стануть молодшими братцями, фольклорними персонажами, кумедними, іноді злісними… Ну, зрозуміло\nНе слід забувати про тривалий досвід антирелігійної пропаганди протягом 70 років, про підкорення релігійних систем Комітету державної безпеки. І та ж сама історія: коли начебто вже свобода, а біля керма стоять всі ті, хто був перед змінами чи реформами. Згадати, до прикладу, Філарета, який, коли це було потрібно, був ворогом як автокефалістів, так і греко-католиків.\nА потім вони з Кравчуком вирішили, що пора Україні мати самостійну Церкву, але вони не зробили цього так, як було потрібно. Хотіли, щоб з двох Церков була одна, а стало три. Автокефальна лишилась, а ще ж Київський патріархат, Московський. І от Московського патріархату в Одесі аж 90%, але все це жодним чином не стосується Бога.\nСам до церкви прийшов ще юнаком наприкінці 1960-их. І це була альтернатива ганебній комуністичній ідеології. Я був під великим враженням від Святого Письма. Я й зараз сприймаю релігію, ідею Бога й християнства досить серйозно. Але мені здається, що суперечити довкола релігійних справ — це суперечити на рівні еклезіології, на рівні будівництва церкви. Бо ж церква стоїть на землі: які ми — така й наша церква. Господь керує усім з небес, але конкретні люди стоять на землі.Тож якщо бог у них — комуністичного ладу, чи якщо бог у них — гроші, то нічого з цим не вдієш.\nБориса Херсонського можна також назвати людиною перехресних стежок: просторовою точкою, крізь яку проходить безліч різноманітних прямих, кривих та ламаних, іноді ж навіть паралельних: відрізків, променів, ліній. Як дід, так і батько поета були лікарями — й обоє ж — літераторами.\nОкрім того, Херсонський продовжив не лише одну, а одразу обидві родові лінії, згадуючи традицію спадкової передачі професії в межах одного роду: від батька до сина. Серед українських поетів можна знайти династійних: Могильний, Коробчук, Герасим’юк. Але продовжити обидві справи обох батьків в третьому поколінні — рідкісне комбо.\nВи зростали в сімействі водночас і лікарів, і літераторів. Це не могло на вас не вплинути, але як саме: чи легко було продовжити ці обидві спадкові лінії, чи все ж таки були сумніви та вагання?\nМені здається, що людина, яка зростає у лікарській родині, може або бажати стати лікарем, або ніколи в житті не бажати стати лікарем. Може, в мене й була реакція імітації. Але я весь час бачив батька, який читав медичну літературу. Він часто розмовляв зі мною про свою працю, коли я був ще підлітком. І я знав, що буду лікарем, знав навіть, яким саме, коли вступав у медичний. Щодо цього, то у мене не було жодних сумнівів.\nА щодо літератури, то мій дідусь ще в перших постреволюційних роках написав щось таке, що друкувати в 1920-1930-их стало неможливим, і навіть просто тримати щось подібне в себе вдома було небезпечно. Тож він знищив все, що міг. Вірші мого діда — епіграми, гумор, сатира на політичну тематику й тогочасне життя — були надто злободенними та актуальними. Пам’ятаю, в нього був момент про свободу, мовляв, це жінка, якої усі прагнуть: і більшовики, і меншовики, і есери, і всі її звуть у свої обійми. А вона сумнівається, до кого йти, бо кожен може придушити її в поривах пристрасті.\nА ее сомненье гложет,\nЧьей теперь отдаться власти:\nЯ знайшов дві його книжки в Нью-Йорку, в колекціонера, який збирає й зберігає різноманітні одеські архівні документи. І в нього виявилось багато історичних матеріалів, зокрема й свідчення про те, коли мої предки приїхали до Одеси. Це було на початку ХІХ століття. А батько написав лиш одну книжечку в 1949 році. Він і продовжував писати, але ніколи вже не намагався щось друкувати, хоча в нього ж були як фронтові вірші, так і лірика. Лише до його 80-ліття ми видали книжку ранніх творів.\nЯ ж почав захоплюватися літературою і поезією ще в школі, хоча на той момент мав не найкращі зразки: любив тоді Євтушенка, Маяковського, хоча слід зауважити, що любив його ранні вірші, які й досі люблю. А не «Володимир Ілліч Ленін» чи «Хорошо». Я писав десь із 8 класу, але дуже погано: навіть не можу пригадати перших спроб. Уже з 26 років можу щось пригадати. А друкуватись більш-менш серйозно я почав вже у 55-ть.\nА чим зумовлений такий пізній «старт»?\nЗумовлений Радянським Союзом. Не було жодного сенсу навіть надсилати кудись ті вірші, які я писав. Був такий епізод, я його часто згадую: одна жінка, яка працювала у спілці письменників на технічній спеціалізації, мала в ній великий вплив, і я їй, до всього, подобався. І вона, десь на початку 1970-их, пообіцяла, що спілка видасть мою збірку, якщо я напишу приблизно 10 віршів про партію і Леніна. Я їй відповів, що спробую — і почав думати.\nСвобода, як і біда, не приходить сама. Зазвичай — удвох із відповідальністю. Іноді — з кримінальною. Свобода також несе в собі екзистенціальну тривогу… Втеча від свободи — це важкий досвід ХХ століття: СРСР, Німеччина… Це досвід ХХІ століття\nІ я відчув, що не можу писати, що я буквально фізично не можу писати. І це був, напевне, такий випадок, який мене повернув. Я собі сказав, що робити ніколи цього не буду. Хоча я й написав декілька подібних віршів, це були пародії на радянщину. Наприклад, я використав рядки з Мандельштама і Тарковського:\nИ только бабочка, как встарь,\nИз тени в свет перелетает,\nГлядит, как первый секретарь\nСклонен над картою Китая.\nТы лучше Маркса прочитай…\nДалі почалась Перебудова. І я вже нічого не писав якийсь час. Іноді щось друкував у газеті, де працював. Але є така етика: не друкувати себе там, де працюєш. Тому я більше друкував своїх друзів. Далі газету розігнали. Тобто вона залишилася, а редакцію розігнали з автоматами. Таке траплялось досить часто. І чомусь, я все одно продовжував писати, але вирішив, що займатися цим професійно не буду.\nАле ж мої друзі привезли декілька моїх книжок до Москви, де їх помітив Дмитро Кузьмін, один із відомих редакторів. Йому сподобалось, і він почав трохи мене висувати вперед. Добірка моїх віршів була надрукована у «Звільненому Уліссі» — це російська поезія за межами Росії, велика антологія. Перша моя книжка вийшла в 2006 році — я вже був літньою людиною. А натепер в мене близько 20 виданих книжок.\nІз російськими видавництвами майже з усіма попрощався. Але збірку моїх антипутінських віршів видало в Пітері «Видавництво Івана Лімбаха», за що вони й отримали відповідні рецензії у літературній газеті. Мовляв, потрібно патріотичні, а не бандерівські вірші друкувати.\nА чим є поезія?\nЯ не знаю. Бо кожен може сказати по-різному, і все буде правдою: для когось конкретний вірш — графоманія, для когось іншого той самий вірш буде вершиною поезії. Були ж такі професії: літературний критик, редактор, коректор — усі вони зараз вмерли. Ми переживаємо еру безмежного авторського нарцисизму. Та й не тільки зараз. Пригадався вірш Яна Твардовського:\nІ ось це «Какой хочу, такой и знаменитый» — це може бути лозунгом нашого часу. Якщо ти бажаєш щось надрукувати — це винятково питання грошей. Тому я сказав собі в один момент, що ніколи не буду нічого видавати за свій кошт. Та й видавництва зазвичай орієнтуються не так на якість текстів, як на відоме ім’я. Тому, якщо ти й потрапив в цю обійму, то, як-то кажуть, вже втрапив в обійму.\nМені видається, що читачу дуже важко орієнтуватися у тому всьому. Він, сучасний читач, і так не дуже старанний сьогодні. А йому ще й ставлять таке завдання: ось тобі гора сміття — знайди в ньому щось таке, що тебе зацікавить.\nУкраїнська ідея — відновлення історичної справедливості та біографії країни: так, скажімо, людина, яка втратила документи, прагне їх відновити, а людина, що втратила пам’ять, намагається пригадати\nВ Україні ж наразі епоха відродження книжок, книжкової справи. Нещодавно читав враження від «Книжкового Арсеналу» Красовицького. Він написав, що люди витрачають колосальні гроші, купують багато книжок, але більшість з них такі, яких вони, напевне, ніколи не прочитають. Та і я так іноді роблю: купую книжку, але тільки погортаю її трішки — і відкладу.\nБо ж, якщо ти й видав книжку, то це не означає, що її куплять. Якщо куплять — не обов’язково, що прочитають. Якщо й прочитають, то не факт, що зрозуміють. Тому, можливо, фестивальний рух і мережа якось компенсують необхідний feedback. Жива комунікація. Бо книжку ти відпустив — і вже не знаєш, яка її доля.\nМені здається, що в кожного поета є певне внутрішнє примушення. Сократ казав, що в ньому живе демон, який змушує його займатися філософією. В поета, я гадаю, теж живе цей демон примушення. Я сказав: якщо почую внутрішній голос і він скаже «стоп», то я одразу ж припиню писати. Але я його не чую. В мене майже завжди є що сказати.\nЩе одна мозаїка, частиною якої є постать Херсонського, — літературні зв’язки крізь кордони, мови й покоління. Осипа Мандельштама, російського поета Срібного віку, який загинув у засланні, високо цінували як Пауль Целан, так і Йосип Бродський. Останнього високо цінує і сам Борис Херсонський, чиєю вотчиною були Чернівці — рідне місто Целана, якого з німецької мови перекладали і Бродський, і Херсонський.\nТакі багаторівневі карти відрізняються від топографічних своєю рухомістю, ризоматичністю, еластичністю. Можна складати, здавалося б, найхимерніші геометричні фігури з тих чи інших неоднорідних фрагментів, проводячи лінію у кілька різних просторів — і тим самим дописувати, доповнювати, продовжувати створювати світ довкіл себе. Ці мапи — (не) зайві докази складності й непередбачуваності всесвіту, в якому, як можемо бачити, мирно можуть уживатися найрізноманітніші нації, субкультури, світогляди, настрої та думки.\nЩо б ви сказали людям, які читатимуть цю розмову?\nЯ б сказав і скажу, що всупереч негараздам цього часу, вони щасливі люди. Вони мають свободу, мають Вітчизну, яку можна й треба любити, мають можливість бути відвертими. Якщо це пам’ятати, то наші зусилля не будуть марними. Багато разів ми втрачали свої надбання через внутрішні суперечки. Треба навчитися жити разом. Треба усвідомити, що ніякі протиріччя не варті людського життя.\nІ наостанок: а що таке любов? Адже це поняття уважно розглядають і поети, і психологи, і християни.\nЯ не знаю. Але, як мені здається, я точно знаю, що люблю свою дружину, свою доньку чи онуку, своїх друзів. Мені болить, коли вони погано почуваються. Мене цікавить їхнє життя, хочеться їх обійняти та поцілувати. Це певне ментальне почуття. Це залежність. Так. Любов — це обмеження моєї волі. Але це обмеження, якого я навіть не вибираю, — воно приходить і, понад те, — воно для мене приємне.\nЯ дуже серйозно ставлюсь до Першого послання апостола Павла до коринтян. Особливого до того моменту, коли він говорить, що все мине: пророцтва припиняться, мови зникнуть, знання щезнуть, а любов залишиться, бо вона більша від віри і надії.\n1. Якби я говорив мовами людськими й ангельськими, але не мав любови, я був би немов мідь бреняча або кимвал звучний. 2. Якби я мав дар пророцтва і відав усі тайни й усе знання, і якби я мав усю віру, щоб і гори переставляти, але не мав любови, я був би — ніщо.\n3. І якби я роздав бідним усе, що маю, та якби віддав моє тіло на спалення, але не мав любови, то я не мав би жадної користи. 4. Любов — довготерпелива, любов — лагідна, вона не заздрить, любов не чваниться, не надимається, 5. не бешкетує, не шукає свого, не поривається до гніву, не задумує зла; 6. не тішиться, коли хтось чинить кривду, радіє правдою;\n7. Все зносить, в усе вірить, усього надіється, все перетерпить. 8. Любов ніколи не переминає. Пророцтва зникнуть, мови замовкнуть, знання зникне. 9. Бо знаємо частинно й частинно пророкуємо. 10. Коли настане досконале, недосконале зникне.\n11. Коли я був дитиною, говорив як дитина, думав як дитина, міркував як дитина. Коли ж я став мужем, покинув те, що дитяче. 12. Тепер ми бачимо, як у дзеркалі, неясно; тоді ж — обличчям в обличчя. Тепер я спізнаю недосконало, а тоді спізнаю так, як і я спізнаний.\n13. Тепер же зостаються: віра, надія, любов — цих троє;\nале найбільша з них —\n1 — Filioque — формулювання в християнстві, яке означає допускання можливості походження Духа Святого не лише від Отця, а й від Сина. Свого часу цей нюанс розколов Церкву на православну й римо-католицьку: Велика схизма 1054 року.\nкультура, суспільство, херсонський