Поліцейська рента - AgroTimes\nЯк аграрні підприємства за надуманими приводами стають фігурантами кримінальних справ.\nПП «Західний Буг», що в с. Павлів Радехівського району Львівської області, — аграрне підприємство, відоме далеко за межами Львівщини своїми виробничими успіхами. Та цього разу мова піде не про здобутки підприємства, а про інші, набагато менш веселі матерії.\nПроти цього підприємства поліція порушила кримінальне провадження нібито за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України («Самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику»).\nШкода, якої не було\nЗа ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.12.2017, на землі, які обробляло підприємство, накладено арешт. Тобто обробляти їх уже не можна. До того ж судове засідання відбулося за відсутності обвинувачених, їх взагалі не вважали за потрібне запросити. І недарма, інакше вони б пояснили, що ніякого захоплення не було. Скаргу підприємства на це рішення Апеляційний суд Львівської області від 28.12.2017 відхилив.\nЗаступник директора ПП «Західний Буг», голова громадської спілки «Західний Буг», Юрій Одноріг зауважує: «Ми не захоплювали землю — ми платили сільрадам за оренду, в нас є відповідні листи й проплати. Будемо звертатися до суду, бо вже є судова практика, де суди визнають, що це не є самозахопленням, а використання земельних ділянок із неправильно оформленими документами».\nВ ухвалі суду є така цікава фраза: «…Існує обґрунтована підозра, що згадані земельні ділянки вибули з державної власності внаслідок вчинення кримінального правопорушення…» Проте чому тоді під арешт потрапили й паї громадян, що аж ніяк не є державною власністю, а також відумерла спадщина, на яку правонаступники за допомогою підприємства вже оформлювали права власності?\nОкремо слід пояснити, хто не знає, що таке згадані паном Однорогом листи й проплати. Тепер землі запасу можна здавати в оренду лише через аукціон, який проводить Держгеокадастр. Однак для того, щоб виставити ділянку на аукціон, на неї спочатку потрібно виготовити всю землевпорядну документацію, отримати кадастровий номер тощо. Ця процедура не безкоштовна, але бюджет на неї грошей не виділяє, сільрада має робити за свої. А чи вона їх має?\nТому багато які сільські ради чинять інакше: складають так звані листи-розрахунки, якими оформлюють орендну плату, отриману за обробіток цих земель. Такий порядок не є цілком законним, але принаймні існують документальні підтвердження, що кошти за оренду надійшли й інтересам держави не завдано шкоди. Як от у цьому разі. То з якою метою висунуто це вочевидь абсурдне звинувачення?\nСуд як вид бізнесу\nЯк можна розуміти зі слів Юрія Однорога, справа, порушена проти них, — далеко не єдина у своєму роді. Що можна поставити у провину тим аграріям, які обробляють землі в описаний вище спосіб? Хіба неправильне оформлення документів чи, в крайньому разі, самоуправство. Тобто адміністративне правопорушення. Проте на Львівщині проти сільгосппідприємств почали порушувати кримінальні справи за статтею набагато суворішою. Навіщо? А щоб якнайбільше налякати сільгоспвиробників і зробити їх поступливішими щодо подальших «комерційних пропозицій».\nЗвернімо увагу на дуже промовисту деталь: на виконання ухвали суду слідчий мав би повідомити державного реєстратора про винесену судом ухвалу для внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження конкретної земельної ділянки арештом. Без цього арешт земельної ділянки не має правових наслідків. Однак не повідомив. Виходить, слідчий не виконав рішення суду, яке сам же ініціював. Чому?\nНа це є пояснення. За словами Юрія Однорога, які «не на камеру» підтверджують й інші аграрії, в області діє налагоджена схема вимагання грошей із сільгоспвиробників. Спочатку арештовують землі підприємства вже в описаний спосіб, а потім пропонують «домовитися»: десь 250–300 доларів за гектар — і питання знято! Тепер зрозуміло, чому слідчий не квапиться вносити відомості про арешт землі до Державного реєстру? Та є одна «дрібниця»: відповідальність за самозахоплення, якщо вже воно було визнане судом, треба на когось «повісити».\nСправа містера Фунта\nУ відомому сатиричному романі Ільфа й Петрова «Золоте теля» є такий персонаж — старий Фунт, який усе життя «професійно» відбував покарання за інших. Так от, виявляється, хоч того дідуся давно вже й кістки зотліли, але справа його живе! Коли підприємство «Західний Буг» не погодилося на вимагання правоохоронців й залучило громадськість і пресу, то з’ясувалося, що за аналогічними справами кількох інших підприємств проходять нащадки того-таки Фунта — так звані «ходаки». Поліція для цього вибирає, як правило, раніше судимого, бажано незаможного, без певних занять, соціально незахищеного — і пропонує йому під примусом і за обіцянку невеликої грошової винагороди взяти провину на себе й підписати зі слідством угоду про визнання винуватості.\nТаким чином, уже винесено вироки по кількох справах: так, безробітний зі Золочева Сергій Дрогобецький у лютому 2015 року визнав свою провину в тому, що нібито найняв компанію «Агро ЛВ Лімітед», щоб вона посіяла для нього цукрові буряки на площі понад 203 га у Радехівському районі, і засуджений до штрафу в 3400 грн (певна річ, що буряки насправді компанія сіяла для себе, а Дрогобецький і поряд не стояв).\nТак само, того самого року Тарас Дутка із села Підгороднє під Золочевом на суді підтвердив, що у 2014 році уклав із компанією «Вінал Агро» договір підряду на сівбу озимого ріпаку, озимої пшениці, сої та ярого ячменю на 533,24 га у Жидачівському районі й засуджений до 5100 грн штрафу. Наприкінці квітня нинішнього року має відбутися суд над ще одним «ходаком»: Анатолій Лісовий, раніше судимий мешканець Золочева без певних занять, нібито самовільно обробляв майже 400 га землі в Радехівському районі.\nЯкби вдалося домогтися перегляду цих справ щодо людей явно непричетних, тоді й обвинувачення проти «Західного Бугу» розсипалося б, мов картковий будиночок, і надалі порушення подібних справ стало б неможливим. До розслідування долучилися представники громадськості, ЗМІ, вдалося знайти фахового адвоката, колишнього військового прокурора Олега Мицика з адвокатського об’єднання «Мицик і партнери» (показово, що багато хто з адвокатів відмовлялися, тільки-но довідувалися що й до чого). І коли за справу взялися як слід, з’ясувалися просто-таки кричущі факти.\nКаральний меч Феміди\nВзяти хоча б уже згаданого Тараса Дутку. Він не був ані пияком, ані волоцюгою, просто спіткало нещастя: в його помешканні вибухнув газовий балон. Тарас Дутка отримав опіки, переломи, пошкодження ока, втратив частину пальців і слух на одне вухо… Переніс три операції, лікування потребувало чималих коштів, довелося позичати — а чим віддавати?\nОтут і з’явилися «добродії»: мешканець Золочева, такий собі Володимир Кудлак, на той час старший оперуповноважений Управління захисту економіки у Львівській області, і його брат, начальник відділу Обласного управління захисту економіки Андрій Кудлак. Вони, зі слів Тараса Дутки, запропонували йому за 30 тис. гривень визнати провину в незаконному обробітку землі, тобто щоб простий сільський дядько найняв для своїх потреб велику агрофірму! Тараса Дутку запевнили, що це незначне адміністративне порушення, за яке нічого не повинно бути, крім штрафу, котрий за нього заплатять інші.\nОднак невдовзі відбулося ще одне засідання Жидачівського районного суду, цього разу «про відшкодування шкоди, завданої злочином». Самого «злочинця» в суд не запросили. Вже згодом виявилося, що тепер Тарас Дутка має заплатити за те, що «незаконно користувався земельними ділянками без правовстановлювальних документів», аж 531,5 тис. гривень. Певна річ, такі гроші за нього сплачувати вже ніхто не збирався, навпаки, конфіскували автомобіль, а решту почали вираховувати із жалюгідної пенсії інваліда.\nЩось подібне тепер світить й Анатолію Лісовому. Різниця лише в тому, що Лісовий ще не зрозумів, у що встряв, а Дутка — зрозумів, але не здався і вирішив боротися до кінця.\nЧудотворці в мантіях\nДумаєте, чудес не буває? У наших судах — ще і як бувають!\nЗа порадою адвоката та за його допомоги Тарас Дутка подав апеляційну скаргу на вирок Жидачівського районного суду. Взагалі-то угода про визнання винуватості має прикрі особливості: її підписанням обвинувачений відмовляється від судового розгляду справи по суті (тобто нікого вже не цікавило, чи справді він десь щось об робляв); крім того, така угода обмежує права на оскарження вироку. Проте у цьому разі фабриканти справи припустилися грубої помилки: переконали обвинуваченого відмовитися від послуг адвоката, забувши, що за процесуальним кодексом під час укладення угоди про визнання винуватості присутність адвоката є обов’язковою.\nПотім зрозуміли, що втнули дурницю, спробували її виправити, але зробили ще гірше: в тому примірнику угоди, який залишився у Дутки, присутність адвоката не зафіксована, а в тому, що лежить у Жидачівському суді, він чарівним чином з’явився! Натомість підпис Дутки у цьому примірнику підроблено так грубо й кострубато, що не треба бути великим експертом, аби це побачити. Мало того, підроблено журнал судового засідання й звукозапис цього засідання — на тому фрагменті, де суддя оголошує про нібито присутність адвоката, не чути голосів інших учасників процесу, найперше — самого адвоката…\nЯк бачимо, порушення всіх норм права такі кричущі, що адвокат подав заяву про скоєння кримінального правопорушення, підробку документів у Жидачівському суді, в прокуратуру Львівської області. Проте вона в найгірших традиціях розслідується так «оперативно», що знадобилося подавати ще й скаргу на бездіяльність прокурора…\nФігуранти інших справ, не маючи такої твердості духу, обрали заздалегідь програшну практику — ховатися. Один із засуджених за аналогічною справою Сергій Дрогобецький з адвокатом щодо перегляду справи бачився один раз, після цього його, мабуть, залякали, бо тепер він уникає будь-яких контактів. Так само чинить й інший «ходак» — Анатолій Лісовий.\nЯк ми вже з’ясували, шкоди, завданої самозахопленням землі, насправді не було, бо не було й самого самозахоплення. То за що ж вираховують гроші в Тараса Дутки й куди вони діваються? Про це автор цих рядків запитав у сільрадах тих сіл, де пан Дутка начебто обробляв землі.\nГолова Новострілищанської селищної об’єднаної територіальної громади Жидачівського району, до якої входять кілька сіл, згаданих у справі, Галина Козяр вперше чує таке прізвище. До розмови долучається головний бухгалтер Любов Минурка: за її словами, до 2015 року землі на території громади обробляло за угодами товариство «Вінал Агро», про Тараса Дутку ніяких відомостей у документах немає, так само і про гроші, які за рішенням суду з нього стягують із 2016 року нібито за завдані збитки. Цікаво, куди ж вони тоді ідуть? Схоже, що відповідь на це запитання слід шукати аж ніяк не в селі…\nНа запит слідчого управління обласної прокуратури щодо використання земель, які згадуються в обвинувальному акті по справі Дутки, Новострілищанська селищна рада дала відповідь про те, що договори оренди на зазначені землі не укладалися, а земельні ділянки у 2013–2015 роках використовувало ТзОВ «Вінал Агро» на підставі розрахунку розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. З 2016 року те саме «Вінал Агро» придбало на земельних торгах право оренди двох із зазначених ділянок. І ще: «На території Новострілищанської селищної ради гр. Дутка Т. П. не проживав і не проживає, інформацією про договір оренди між Дуткою Т. П. та ТзОВ „Вінал Агро” селищна рада не володіє».\nРозмова з головою сільради села Соколівка Жидачівського району Софією Ткач вийшла менш детальною, та головне — вона підтвердила нам, що ні про якого Дутку не чула, жодних справ із ним сільрада не мала й землі на їхній території він ніколи не обробляв. Що, власне, й треба було довести. От довести факт зловживання службовим становищем із боку деяких правоохоронців повинні компетентні органи — якщо мають бажання, певна річ…


На аеродромі «Коротич» проходить міжнародний збір парашутистів BWC 40-way // Харківський аероклуб ім. В.С. Гризодубової ТСОУ\nНа аеродромі «Коротич» проходить міжнародний збір парашутистів BWC 40-way\nУ тренувальних зборах скайдайверів в категорії «Великі формації з перебудуванням» беруть участь малодосвідчені парашутисти з 9 країн під керівництвом світових капітанів, постановників світових парашутних рекордів, для вдосконалення навичок та підвищення майстерності. Кемп триватиме в Харкові з 12 по 16 серпня. На викидання парашутистів працюють два літаки Ан-28.\nХарківський BWC 40-way - це проект, організований капітанами команди World Team для вирощування нових досвідчених спортсменів-скайдайверів, які будуть здатні на великі досягнення в командній роботі в парашутному спорті.\nДо Харкова з'їхалися представники 9 країн, в числі яких - країни Європи, США, Великобританія, Туреччина. 40 парашутистів на аеродромі «Коротич» переймають досвід кращих світових капітанів - Луї Томассо, Яна Мілко Хоткінсона, Іллі Балашова.\nЗа результатами стрибків першого дня з «лави запасних» деякі парашутисти вже перейшли в основну групу. Особистий досвід скайдайверів - в районі 100 - 150 стрибків. Сьогодні парашутисти виконали 8 стрибків.\nСтрибали групами по 17 - 21 чоловік, щоб завтра пробувати зібрати формацію з 40 учасників. Для цього в повітря одночасно піднімуться два літаки Ан-28 під керуванням найдосвідченіших льотчиків-випробувачів ДП «Антонов».\nГоловне завдання International Big Way Camp - це збір і перебудування формації 40-way. Для досягнення мети в учасників є 5 днів. А вже з 19 серпня на аеродромі «Коротич» стартує 3 проект міжнародної серії парашутних зборів - The first 100-way in Ukrainian sky.\nФото: Єгор Висоцький


ДПА 2018 9 клас історія, правознавство - Історія України. ЗНО та ДПА\nДПА 2018 9 клас історія, правознавство. Завдання для ДПА мають бути зорієнтовані на визначення рівня навчальних досягнень учнів, які включають основні питання програми.\nПри оцінюванні комплексних завдань для ДПА з правознавства рекомендується застосовувати загальноприйняту 12-ти бальну систему оцінювання. Оцінювання може бути, наприклад, таким: тестові завдання на вибір однієї правильної відповіді з чотирьох або тестові завдання на вибір кількох правильних відповідей (варіант відповіді зі сполученням цифр) оцінюються по 0,5 бала за кожну правильну відповідь чи комбінацію цифр; завдання на встановлення відповідності оцінюється в 1 бал, який виставляється при правильному знаходженні учнем усіх відповідностей (пар) у завданні.\nЗавдання з визначення поняття й наведення прикладу оцінюється в 2 бали, де виконання першої частини завдання – це 1,5 бали, а приклад – 0,5 бали; завдання з пошуку трьох відмінностей між правовими поняттями/явищами оцінюється в 0,5 бала за кожні правильні пари відмінностей однієї лінії порівняння; аналіз фрагмента юридичного документа оцінюється у 2 бали; 3-ма балами оцінюється завдання з аналізу правової ситуації тощо. Утім, учитель може на власний розсуд застосовувати будь-яку систему оцінювання завдань з подальшим її «переведенням» у 12-ти бальну шкалу.\nЕлектронні версії підручника з правознавства


8 крутих зачісок Регіни Тодоренко - Новини шоу-бізнесу - Радио Люкс FM\nПервый развлекательный радиоканал Регіна Тодоренко і її зачіски\nРегіна Тодоренко славиться своїм довгим розкішним волоссям. Незважаючи на довгі перельоти та постійні подорожі, ведуча і співачка вміє за ним правильно доглядати, щоб воно виглядало неперевершеним за будь-яких обставин. І хоч переважно Регіну можна побачити з розпущеним та ледь підкрученим волоссям, прості зачіски вона теж полюбляє. Адже ніхто не любить бути постійно однаковим. Дивіться також: 10 сексуальних зачісок, які подобаються чоловікам\nЦя нова зачіска підірвала Інстаграм


Що ж принесла західним українцям окупація їхніх земель радянськими військами? Тільки за півроку, - UAref.org\nПетро Дорошенко - найтрагічніший гетьман України\nПетро Дорошенко народився 1627 року в Чигирині в родині козака. Двадцяти двох літ він — козак гетьманської сотні. За видатні здібності Хмельницький надає йому чина «арматного писаря», посилає з важливими дорученнями. 1650 року Дорошенко разом із трьома іншими ватажками ходив із військом до Молдавії, а наприкінці цього ж року вів переговори з польським сеймом. І от 26-літпій козак очолює Прилуцький полк, яким орудує шість років. Після смерті Богдана він серед тієї старшини, що до останньої хвилини підтримує політику Івана ...


OT VINTA - Докер Паб\nСегодня: Медовий Полин\nГлавная / Афиша мероприятий / Концерти / OT VINTA\nНавіть закоренілі сноби та зануди не всидять під їхні бойовики «Дарма я наївся цибулі», «Рок-н-рол для черепах», «Бабина тумба», «Дриґ-тин-димба», «Кобила», «Накурила Баба Журавля». OT VINTA – український гурт, в якого є прихильники по всьому світу, від Японії до Голландії. Секрет їх успіху простий: фірмовий стиль «укр-а-біллі», драйв, гумор та купа позитивної енергії. Цей коктейль жодного не лишає байдужим!\nА почалося все 1994 року, коли Юрій Журавель здійснив свою давню мрію – зібрав гурт. Троє молодих людей з Рівного з коками та контрабасом вирішили співати українською мовою, ламаючи правила та канони традиційного рок-а-біллі. Це одразу ж виділило їх на тлі інших гуртів цього напрямку, проте на перших порах завдавало чимало проблем. Але невдовзі колорит групи допоміг подолати існуючі в той час стереотипи, а її стиль, що не вписувався в рамки класичного рок-а-біллі, отримав назву «укр-а-біллі». В ньому OT VINTA замість звичного кантрі сміливо почали використовувати український фольк. До того ж зовнішній вигляд, поведінка на сцені, костюми та ексклюзивний електро- КОЗАБАС (український народний інструмент) додали оригінальності і сплутати їх з якимось іншим гуртом стало просто неможливо. Це перший випадок використання електричного козабасу взагалі, та у рок-музиці зокрема.\nРозпочавши активно гастролювати з кінця 90-х, OT VINTA не збавляють обертів. Без їхньої участі не обходиться жоден великий фестиваль в Україні: «Нівроку», «Рок Січ», «Підкамінь», «Славське Рок», «Захід», «Бандерштат» та інші. В останні роки OT VINTA також є частими гостями в Європі – украбілли грали в Словаччині на фесті Hodokvas, в Голандії на Zwarte Cross Fest, Lowlands, були хедлайнерами Visagino Country в Литві та Campus Fest в Німеччині, а в Польщі стали єдиним представником від України на одному із найбільших міжнародних фестивалів Європи – “Sopot ТOP OF THE TOP” в 2012 році. На “Sopot ТOP OF THE TOP” OT VINTA представили свій хіт про велосипед Україна – “У мене між ногами Україна” з альбому «Потом і кров’ю».\nПрироджені актори та шоумени (всі учасники групи до того як взяти в руки інструменти були акторами дитячого театру), «гвинти» відомі не тільки як музиканти. OT VINTA також грають в театрі. Вистава «Свинарі», в якій вони берали участь всім складом, отримала міжнародну премію ЛіхтArt 2010. Влітку цього ж року OT VINTA взяли участь в першому українському Red Bull Flugtag. Політ їхнього екіпажу на черепасі власного дизайну та виробництва став родзинкою Дня шалених польотів в Києві і потрапив до новин австралійського телеканалу TEN.\nОтаннім часом гурт відкриває для себе нові континенти і активно гастролює на території США, Канади та Ізраїлю.\nВіктор Пилипчук – вокал, гітара,укулеле, сопілка\nCD «Дупотряска» (2007) CD «Потом і Кров’ю». (2011) CD «Пілотка» (2014)\nКліпи: «Не мала баба клопоту…» (2002), «Дарма я наївся цибулі» (2006), «Опля-картопля» (2006), «Попереду» (2007), «Бабина тумба» (2008), «Пісня конвалій» (2009), «Не піду» (2010), «Люблю» (2010) , «Накурила баба журавля» (2012), «У полі край села»(2014), «Кохайтесь, чорноброві»(2015), «Hells Bells»(2015), «Наші хлопці на війні»(2016), «Ми Коло» (2016)\nКоктейльна вечірка до 8 березня!


Демократичний союз — Вікіпедія\nДемократичний Союз (ДС) — перша партія, що відкрито проголосила себе опозиційною політичною партією режиму СРСР, заснована 8 травня 1988 року групою радянських дисидентів та правозахисників.\nНоводворська Валерія Іллівна і Sergei Grigoryantsd\n8 травня 1988\nds.ru (ДСР В. НоводворсЬкоЇ) Газета «Вільне слово»\nПартія придбала популярність після ряду заборонених демонстрацій і мітингів у центрі Москви і Санкт-Петербурга, що регулярно проводилися в 1988-1991 роках, які жорстоко розганялися міліцією, їх учасники затримувалися , але активісти, що боролися за свободу і права були незламні у своїй боротьбі з тоталітарним режимом.\n1 Історія створення і діяльність в СРСР\n2 Вуличні акції\n3 Розкол 1991 року\n4 Розкол 1993 року\n5 Санкт-Петербурзька організація ДС\n6 Партійні ЗМІ\n6.1 Газета «Вільне слово»\n6.2 Політичні процеси над авторами «Вільного слова»\n6.3 Інші видання\n7 ДС в кінодокументалістиці\n8 ДС в Україні\n8.1 1999 рік\n8.2 2000 рік\n8.3 2001 рік\n8.4 2002 рік\n8.5 2004 рік\n9 ДС в Білорусі\n10 ДС в Узбекистані\n11 ДС в Казахстані\n12 ДС в Латвії\n13 Колишні і чинні активісти ДС, про які є статті у Вікіпедії\n16 Твори активістів ДСР\nІсторія створення і діяльність в СРСРРедагувати\nОргкомітет партії був утворений учасниками семінару «Демократія і гуманізм», що діяв з літа 1987 року під керівництвом Євгенії Дебрянської і Валерії Новодворської. Основною метою нової партії ставилася мирна ненасильницька зміна політичної системи з метою встановлення в країні представницької парламентської демократії.\nПерший установчий з'їзд партії пройшов 7-9 травня 1988 року у Москві («Політична освіта» № 9 (червень) 1989 рік, стор.51) , при постійному втручанні КДБ та міліції, які депортували зі столиці всіх іногородніх делегатів. Одне із засідань з'їзду відбулося на платформі Кратово Казанської залізниці в Підмосков'ї. У з'їзді брали участь представники неформальних груп «Демократія і гуманізм» (Валерія Новодворська, Євгенія Дебрянська, Ігор Царьков, Дмитро Стариков), «Довіра» (Катерина Подольцева, Ася Лащівер), «Перебудова-88» (Юрій Скубко, Віктор Кузін), «Младомарксістське суспільство» (Олександр Еліович, Андрій Грязнов) та інших об'єднань з 17 міст СРСР (Лев Убожко, Андрій Деревянкин, Валерій Терехов, Олександр Лукашев). Більшістю та одноголосно 8 травня 1988 року з'їзд прийняв рішення оголосити ДС «політичною партією» (а не «громадською організацією»). Цей день вважається днем створення партії.\nЯк своє основне завдання партія поставила зміну суспільного ладу СРСР. В установчих документах ДС пропонувалося: скасування відомства держбезпеки КДБ і створення замість нього нової служби безпеки на інший ідейної та кадровій основі, провести процес над керівниками КДБ як злочинцями, які вчинили злочини проти людяності, забезпечити повну незалежність КДБ і МВС від КПРС шляхом скасування політвідділів, скасування страти. Незважаючи на свій здавався в ті роки епатуючий радикалізм, партією відкидався будь-яке насильство і терор для досягнення своїх політичних цілей:\nБудь-який насильницький народний виступ - суть національної трагедії, яка не веде до гуманізації суспільства.\nУ роботі першого з'їзду ДС взяв участь Володимир Жириновський, це був його дебют в політиці, він виступив з промовою на з'їзді, був обраний до складу Центральної координаційної ради, але незабаром заявив про свій вихід з партії. Майбутній лідер російського руху за права сексуальних меншин Євгенія Дебрянська восени того ж року вийшла з партії.\nЗа спогадами одного із засновників ДС Льва Убожка, восени 1988 року виключеного з партії, він заснував свою:\n...оргкомітет складався з 15 осіб: Веліколепова, Денисова, Дебрянська, Єлисеєнка, Звєрева, Кузіна, Лукашева, Лащівер, Мухамедьярова, Новодворської, Скубко, Старикова, Убожко, Хріпкова, Царькова. У квітні було розроблено проекти Декларації, Програми та Статуту опозиційної організації. Чіткої ідеологічної альтернативи програмі КПРС вони не створили, хоча система цінностей відповідала ідеалістично-західної.\nУ ДС діяли різні фракції, що було зафіксовано і в статутних принципах організації: ліберально-демократична, соціал-демократична (лідери — депутат Моссовета Віктор Кузін, Олександр Скоби, Юрій Скубко, Олександр Лукашев), демокоммуністіческая (лідери — Олександр Еліовіч, Андрій Грязнов, Сергій Скрипніков), комуністів-демократів (Сергій Біец), демохрістіанская (Андрій Деревянкин, Адель Найденовіч). Більшість партії становили нефракціонери. Валерія Новодворська в рамках ДС послідовно створила кілька фракцій — ліберально-демократичну (1988), революційно-демократичну (1990), ліберально-революційну (1991). Один із засновників ДС Олександр Лукашев (вбитий 27 листопада 1990) згадував:\nЯ був одним із засновників Демсоюзом, одним з 15 членів першого оргкомітету, виниклого 2 квітня 1988. Ми хотіли створити таку структуру, яка увібрала б у себе самі різні сили: від єврокомуністів до ліберальних демократів, прихильників західної моделі розвитку суспільства. Спочатку навіть не передбачалося назвати цю структуру партією.\nНа питання про структуру партії В. Новодворська говорила в жовтні 1990 року в інтерв'ю журналу «Вогник»:\nПитання: Валерія Іллівна, ви лідер Демократичного Союзу...\nНоводворська: Помиляєтесь. Лідерів не тримаємо. Я член Московської координаційної ради Демократичного Союзу. Партія побудована за конфедеративним принципом без централізму, без підпорядкування, без обов'язковості.\nВ організації першого і другого з'їздів ДС взяв активну участь дисидент і правозахисник Сергій Григорьянц, що залишився, проте, поза партією. Один із днів роботи першого з'їзду ДС мав проходити на дачі Григорьянц в підмосковному Кратово, чому, однак, перешкодила міліція, затримавши Григорьянца. Крім Григорьянца, у створенні та подальшої діяльності ДС взяли участь багато колишніх політв'язніх, учасники дисидентського руху — Юлій Рибаков, Олександр Скоби, Валерія Новодворська, Андрій Дерев'янкін, Михайло Кукобака, Лев Убожко, Адель Найденовіч, Валерій Терехов, Ігор Царьков, Фред Анаденко, Володимир Данилов, Олександр Мусихин, Олександр Гоголашвілі, Роальд Мухамедьяров та інші. У той же час ряд дисидентів старшого покоління критично висловлювався про ДС; так, Лариса Богораз заявила: «На місці правозахисного руху — така безвідповідальна організація, як „Демократичний союз“».\nДо 1990 року чисельність ДС досягла максимуму — 1-2 тисяч активістів по всій країні. На третьому (Талліннському) з'їзді ДС в січні 1990 року був представлений максимум активістів партії — понад тисячу осіб, потім чисельність партії почала знижуватися. Крім десятків міст РРФСР, відділення ДС малися у Латвії, Україні, Казахстані , Узбекистані, Таджикистані та інших радянських республіках. 7 жовтня 1988 року в Ленінграді відділення ДС на дозволеному владою мітингу вперше в епоху перебудови відкрито підняло триколірний біло-синьо-червоний прапор, що пізніше став символом всього демократичного руху в Росії. В Україні ДС виступав під жовто-блакитним українським прапором.\nАктивісти ДС першими стали впорядковано, у тому числі в своїх друкованих виданнях, використовувати старі назви міст — Санкт-Петербург (замість Ленінград), Твер (замість Калінін), Єкатеринбург (замість Свердловськ), Нижній Новгород (замість Горький), Самара (замість Куйбишев) і так далі. Жартівливе гасло Тверського ДС в 1990 році: «Перейменуємо Калінін на Твер, а Радянський Союз — на Демократичний Союз!». Активіст ДС і депутат Ленсовет Віталій Скойбеда першим вніс в 1991 році пропозицію про проведення референдуму про перейменування міста в Санкт-Петербург, яке і було схвалено міськрадою, потім і голосуванням на міському референдумі .\nВ 1989-1991 роках ДС в десятках міст проводив пікети, демонстрації, мітинги, в основному не дозволені владою. За участь у цих заходах сотні активістів ДС піддавалися адміністративним арештам. На одному з таких мітингів ДС на Пушкінській площі в Москві 29 травня 1989 року виступив народний депутат СРСР Борис Єльцин. З повідомлення газети «Громадянська гідність» за червень 1989 року: \nВ понеділок 29 травня на мітингу Демократичного Союзу на Пушкінській площі відбулося незапланований організаторами виступ депутата Верховної Ради СРСР Б. Єльцина. Єльцин попросив прибрати прапори вільної Вірменії, вільної Естонії і вільної Росії, які після його звернення слухняно зникли в натовпі. Виступ під такими прапорами, на думку депутата, міг би стати додатковим компрометуючим матеріалом в очах партійної комісії щодо його персонального питання. Депутат підтвердив свою думку про те, що відмова від номенклатурних привілеїв має велике значення для морального оздоровлення суспільства, і повідомив присутнім, що від останньої своєї привілеї - дачі - нещодавно письмово відмовився, а на роботу відтепер воліє їздити в громадському транспорті.\nУ січні 1990 року на третьому (Таллінському) з'їзді ДС більшістю голосів було прийнято рішення бойкотувати офіційні вибори як недостатньо демократичні і боротися за скликання Установчих зборів. Однак помірне крило ДС (так звані «Реалісти» — Дмитро Старіков, Олександр Лукашев, Юрій Скубко та інші) виступали за участь у виборах. У складі Моссовета був член ДС депутат Віктор Кузін, у складі Ленсовета (Петроради) — член ДС депутат Віталій Скойбеда. У складі Державних Дум і Ради Федерації жодного діючого члена ДС ніколи не було, але деякі колишні активісти ДС, перейшовши в інші партії, були депутатами Федеральних Зборів (в Держдумі — Володимир Жириновський та Віталій Журавльов — від ЛДПР, Юлій Рибаков — від «Демвибора Росії», Олександр Чуєв — від «Єдності» і «Батьківщини»; в Раді федерації — Олексій Мананников).\nУ 1989—1990 роках у Свердловську проходив судовий процес проти активіста ДС Сергія Кузнєцова, звинуваченого в розповсюдженні листівок ДС і наклепі на міліцейського генерала. У в'язниці Кузнецов неодноразово оголошував голодування, до суду доставлявся на ношах. Він був засуджений до трьох років позбавлення волі .\nЗ 1990 року проти активістів ДС стали порушуватися кримінальні справи за законом про образу честі і гідності президента СРСР. Найбільшу популярність придбали судові процеси проти Валерії Новодворської, Тетяни Кудрявцевої, Олени Авдєєвої (Москва), Тамари Целіковимі (Тверь), звинувачувалися також Кирило Шуйкин та Сергій Прилєпський в Москві. Останній з таких процесів над активістами ДС, проти Євгена Фрумкіна, завершився вже після розпаду СРСР, в 1992 році. Суддя Фрунзенського суду Москви Митюшин, раніше став відомим завдяки своїм численним рішенням про арешти активістів ДС, повністю виправдав його з формулюванням «у зв'язку з відсутністю складу злочину, події злочину, також зміною обстановки». Студентка філфаку Тверського держуніверситету Тамара Целікова, звинувачена за розклеювання «антигорбачовських» листівок, також була виправдана в червні 1992 року, після відставки Горбачова. Захист Целіковимі, Новодворської та деяких інших підсудних активістів ДС вів член ДС адвокат Сергій Котов (пізніше став російським націоналістом і (в 2000-ті роки) політв'язнем по 282-й статті КК РФ — про розпалювання міжнаціональної ворожнечі). У Петропавловську (Казахська РСР) за поширення випущеного ДС «Антирадянського календаря» за 1990 році з карикатурою на Горбачова Віктор Леонтьєв був засуджений на два роки виправних робіт.\nУ підготовці та проведенні вуличних акцій ДС в Ленінграді активно брав участь Олександр Шмонов, який стріляв 7 листопада 1990 року в Горбачова на Червоній площі (членом ДС Олександр Шмонов не був). У 1991—1992 роках ДС в Петербурзі розгорнув правозахисну кампанію за звільнення Шмонова під гаслом: «Свободу Олександру Шмонову!», Підтримував з ним листування. У 1992 році Шмонов був звільнений.\nЗ моменту свого створення і впродовж усіх останніх років існування СРСР, партія намагалася організувати вуличні мітинги, не отримуючи дозволу на їх проведення. Так, один з них, 21 серпня 1988 року на Пушкінській площі в Москві, був присвячений 20-річчю річниці введення радянських танків до Праги. Як і інші мітинги ДС, він був жорстоко придушений співробітниками органів режиму: з трьохсот його учасників були затримані міліцією понад п'ятдесят осіб, 13 з них отримали по 15 діб адміністративного арешту.\nНайбільш масовим недозволеним мітингом ДС став мітинг на Пушкінській площі в Москві в квітні 1989 року в знак протесту проти жорсткого (19 осіб загинуло) придушення мирних демонстрацій в Тбілісі (Грузія). У ньому взяло участь близько 5 тисяч осіб, сотні з них були затримані. Мітинги ДС проводилися і по «пам'ятним» історичним датам — наприклад, 18 січня 1990 року, в річницю розгону Всеросійських Установчих зборів 1918 року, в День прав людини 10 грудня. 10 грудня 1989 року Валерія Новодворська на мітингу на Пушкінській площі в Москві демонстративно знищила портрети глави СРСР М. С. Горбачова , причому натовп скандував: «Горбачов — вбивця!». Ця акція стала широко відомою, так як була десятки разів показана по радянському телебаченню в заставці популярної телепрограми «Погляд».\nЯк ДСР, так і ДС («Вільне слово») виступали проти військового вирішення чеченського конфлікту, активісти ДС брали участь у вуличних антивоєнних акціях — які проходили в Москві в 1999 році , 2000 року 22.06.2000, 2004 року(була жорстоко розігнана міліцією), 2005 року, 2006 року , 2007 року . Активістка ДС («Вільне слово») Вікторія Пасько, що брала участь в «маршах миру» на території Чеченської республіки, пропала там безвісти в 1995 році.\nТексти деяких плакатів, які Активісти ДС («Вільне слово») піднімали на вуличних пікетах і демонстраціях в 2000-ні роки: «За брехню, Чечню, за всю Росію — геть кремлівського месію» (2001), «Спадкоємців Жовтневого путчу, „мочителів“ Росиї і Чечні — геть!» (2003), «Геть Путіна! Геть бійню в Чечні!», «Путіна до відповіді! Війна в Чечні — причина фашизму!» (2004–2005), «Мочителів Політковської і всієї Росії — геть з Кремля!» (2007–2011), «ФСБ — фабрика спланованих бомб!», «Свободу вуличних акцій!» (2010), "Демократія! Вона потонула в «путчині»! "(2011), «Путіна і його гебістську „бригаду“ — геть!» (2009–2012).\nРозкол 1991 рокуРедагувати\nНавесні 1991 року в ДС стався перший розкол — з організації виділилася фракція під назвою «ДС-Цивільний шлях» (ДС-ГП) на чолі з Едуардом Молчановим та Ігорем Царьковим. Учасники фракції засуджували заклики до насильства, які, як вони вважали, поширювала революційно-ліберальна фракція. ДС-ГП проіснував близько одного року. У цей період, до кінця 1991, паралельно випускалося дві партійні газети «Вільне слово» — ДС (головний редактор Ірина Альошина) і ДС-ГП (головний редактор Едуард Молчанов).\nУ травні 1991 року Валерія Новодворська (ДС) та Володимир Данилов (ДС-ГП) були заарештовані КДБ і поміщені у в'язницю Лефортово за звинуваченням у закликах до повалення державного ладу СРСР. Відразу після серпневих подій 1991 року вони були звільнені.\nРозкол 1993 рокуРедагувати\nДо початку 1993 року ДС в цілому, включаючи і прихильників Валерії Новодворської, залишався в радикальній антиєльцинській опозиції. Валерія Новодворська, як і деякі інші члени ДС (Дмитро Стариков, Віталій Журавльов) були в клубі Сергія Кургіняна «постперестройці», публікувалася в газеті Олександра Проханова «День», нині «Завтра» (стаття «Троє в човні, не рахуючи Росії», № 11 за 1992 рік). У газеті «День» Новодворську в той період характеризували як «одного з найбільш послідовних і мужніх політичних діячів нашої епохи» (№ 19 за 1991 рік). Сергій Кургінян заявляв тоді: "Моя позиція дуже схожа з позицією Демократичного Союзу, який говорить про Установчі збори.\nВ 1992 році, в першу річницю серпневих подій 1991 року, Новодворська c іншими активістами ДС провела пікет біля Білого дому під гаслами: «Демократура тримається на багнетах!» І «Крючков і Язов поховали комунізм, Єльцин — демократію!».\nАле навесні 1993 році Новодворська стала підтримувати президента Бориса Єльцина і в ДС стався новий розкол — Валерія Новодворська з групою соратників оголосила про створення нової політичної партії — Демократичний Союз Росії (ДСР), заснованої на чисто ліберальних і антирадянських принципах .\nДСР заявив про повну підтримку дій першого президента Росії Бориса Єльцина з ліквідації КПРС в серпні 1991 року, ліквідації СРСР у грудні 1991 року, ліквідації радянської влади в Росії у вересні 1993 року і збройного придушення опору прихильників Верховної ради в Москві 4 жовтня 1993 року. У 1999 році ДСР пройшов перереєстрацію в регіональне громадське об'єднання.\nАктивісти ДС, що залишилися в «старому» ДС (вони продовжували видавати головну партійну газету «Вільне слово», тому неформально називали себе ДС («Вільне слово») залишилися в опозиції уряду Бориса Єльцина, і різко засудили кровопролиття в Москві в жовтні 1993 року, не підтримавши при цьому жодну зі сторін конфлікту. Ця частина ДС відносила себе до загальнодемократичної, не чисто правої та ліберальної опозиції. частина активістів ДС («Вільне слово») брала участь в обороні Білого дому в жовтні 1993 року — в тому числі Дмитро Стариков, Андрій Деревянкин, Адель Найденовіч, Анна Комарова, Микола Голубєв (Казахстан), активісти Петербурзького ДС Костянтин Черемних (згодом — учасник Ізборському клубу) та Олександр Богданов, редактор газети «Антирадянська правда».\nУ захисті Білого дому також взяв участь активіст ДСР В. Новодворської (всупереч її позиції) Володимир Єрмаков, який загинув там 4 жовтня в результаті кульового поранення [недоступне посилання з травня 2019]. Член ДС Станіслав Толстих, брав участь у жовтневих подіях 1993 року, був незабаром після них засуджений на рік позбавлення волі за незаконне зберігання зброї.\nСанкт-Петербурзька організація ДСРедагувати\nУ Санкт-Петербурзі, тоді Ленінграді, діяла друга за чисельністю, але перша за активностю група активістів ДС. Неформальними лідерами Пітерської організації ДС були Валерій Терехов (помер 13.11.2007 року) і Катерина Подольцева, нині проживає в США.\nУ Санкт-Петербурзі виходило кілька видань ДС. З червня 1988 року друкувався фотоспособом тижневик «Демократична опозиція» (як видання ДС до жовтня 1988 року вийшло 17 номерів, з 18-го номера — «незалежний тижневик»). У 1989—1990 роках у Ленінграді видавався збірник «Особиста думка» (вийшло не менше 24 випусків), унікальність якого полягала в рідкісному способі видання (шовкографії).\nВлітку 1988 року публікація в «Демократичної опозиції» вірша Володимира Яременка «Росія» — послужила підставою для порушення проти нього та інших активістів ДС останньої в СРСР кримінальної справи за статтею «антирадянська агітація і пропаганда» (стаття 70 КК РРФСР). Розслідування цієї справи, відомої як «справа номер 64», в Ленінградському КДБ порушив і вів Віктор Черкесов, згодом відомий російський політик. Було прийнято постанову про укладення Володимира Яременко під варту, сам він був оголошений в розшук . Володимиру Яременко вдалося втекти на Захід. У грудні 1988 року пройшли обшуки на квартирах п'ятьох активістів ДС в Ленінграді: Олександра Скобова, Юлія Рибакова, Валерія Терехова, Катерини Подольцева, Ванди Добасевіч та керівника відділення НТС Ростислава Євдокимова . Були вилучені магнітофони, відеомагнітофони, у Р. Євдокимова — телевізор; слідчі допитали понад 70 осіб, причому всі допити були пов'язані з діяльністю ДС . 28 грудня 1991 року справа була припинена постановою начальника відділу з розслідування особливо важливих справ прокуратури Російської Федерації О. В. Бліновим за відсутністю в діях Володимира Яременка та інших фігурантів справи та складу злочину.\nЗ липня 1989 року організація випускала газету «Установчі Збори». До складу редакції входили Катерина Подольцева, Валерій Терехов, Марк Фердман, Ольга Липовська, Андрій Мазурмовіч. Газета друкувалася в Литві та Естонії щомісячними тиражами від 5 до 10 тисяч примірників і продавалася розповсюджувачами. На ці гроші проводилися різні заходи. Обов'язки головного редактора (до червня 1991 року) фактично виконував Андрій Мазурмович (участь Катерини Подольцева і Валерія Терехова було формальним). Велику роль у становленні газети як альтернативного джерела інформації зіграла Ольга Липовська. Технічну роботу по верстці та підготовці матеріалів виконували Марк Фердман та Андрій Мазурмович. Всього вийшло 33 номери «Установчих зборів», останній, в листопаді 1994 року, вийшов під гаслом: «Ні деспотії Єльцина! Вся влада Установчим зборам!».\nУ 1996 році в Санкт-Петербурзі був випущений збірник «ДС. Історія в фотодокументах» (автор-упорядник Сергій Сомов).\nНайяскравішою подією в діяльності Пітерської ДС була акція протесту 12 березня 1989 року, коли члени ДС Андрій Мазурмовіч і Леонід Гусєв підняли російський триколор, піднявшись на пам'ятник Кутузову у Казанського Соборі . Проти них було порушено кримінальні справи, пізніше перекваліфіковані в адміністративні. Відео тієї акції досі активно використовується сучасною опозицією. Леонід Гусєв під час страйків шахтарів був відряджений Пітерським ДС в Воркуту де успішно агітував шахтарів і зупинив шахту «Воргашорская» вже після того, як влада, здавалося б, розрулила обстановку. Генсек КПРС Михайло Горбачов в одній з публічних промов висловив різку критику на адресу Демсоюзу, у зв'язку з підтримкою активістами ДС страйків шахтарів: «Злітаються, як вороння на падло. ДС, і не тільки він».\nПітерський ДС перший повернув в ужиток колишню назву міста — Санкт-Петербург. Це багато в чому визначило повернення місту в 1991 році саме цієї назви (а не «Петроград» або «Свято-Петроград», як пропонував Олександр Солженіцин). Однак на масовому міському мітингу напередодні референдуму про перейменування, представник ДС Леонід Гусєв єдиний виступив проти негайного перейменування Ленінграда, вважаючи неможливим існування, наприклад, «Санкт-Петербурзького КДБ».\nГазета «Вільне слово»Редагувати\nС 15 жовтня 1988 року Московська організація партії стала випускати офіційно незареєстровану щотижневу газету «Вільне слово», яка є найстарішою з усіх опозиційних газет Росії. Головним редактором першого номера став Олександр Чуєв, в 90-ті роки став відомим як депутат Держдуми РФ від проурядових фракцій, в 1988 році — один з лідерів християнсько-демократичної фракції ДС. З 2 номера, також в 1988 році, головним редактором газети став Едуард Молчанов беззмінно очолював її в найбільш політично буремні роки перебудови (до 1991 році).\nГазета друкувалася нелегально, редакція знаходилася в Москві, поліграфічна база розташовувалася в Прибалтиці . Продавалася за високою на ті часи ціною — один рубль (кілограм вареної ковбаси коштував трохи більше двох рублів). Торгували газетою в людних місцях, наприклад, на Пушкінській площі в Москві, в метро і в підземних переходах. Розповсюджувачами виступали прихильники та члени партії, також випадкові особи, які регулярно затримувалися радянською міліцією . Продавали газету і на санкціонованих масових мітингах і демонстраціях інших політичних організацій та рухів.\nВ 1988 році вийшло 6 номерів газети, її тираж становив від 500 до 1000 примірників. В 1989 році вийшло 23 номери, в 1990-1991 роках газета виходила щотижня, потім — неперіодично (на квітень 2014 вийшло 199 номерів .\nЩотижневий тираж газети в 1991 році досягав 55 тисяч примірників.\nУ квітні 1991 року після V з'їзду партії відповідальний редактор газети Едуард Молчанов з частиною редакційного колективу відмежувалися від ДС  і спробували заснувати іншу політичну організацію — «Демократичний союз. Цивільний шлях»(ДС-ГП) [недоступне посилання з квітня 2019]. За даними, які наводить каталог «Самвидав і нова політична преса» (Укладачі: Є. Струкова, М. Паскалова, С. Соловйова, 1993 рік), № 16 (94) газети «Вільне слово» за 7 травня 1991 року з'явивилася в двох версіях. Редактором однієї був той же Едуард Молчанов. Редактором другої партія призначила Ірину Алешину : на лотках вуличних розповсюджувачів сусідили дві різні газети з однаковою назвою та логотипом. Газета ДС-ГП під редакцією Е. Молчанова виходила до кінця 1991 року, причому останній (120-й) номер вийшов 7 грудня 1991 року з підзаголовком «незалежна газета».\nГазета «Вільне слово» продовжує виходити аж до теперішнього часу. Її головні редактори з 1991 року: Ірина Альошина (1991-1992); Андрій Грязнов (1994-1995); Павло Люзаков — з [ року] по теперішній час (квітень 2014).\nРазовий тираж газети поступово знижувався, в 1991 році він становив 55 тисяч примірників, в 1992—2001 роках — від 5 до 10 тисяч. У 2001 році ФСБ конфіскувала в друкарні п'ятитисячний тираж газети. У 2000-ні роки разовий тираж становив до тисячі примірників. Всього до квітня 2014 вийшло 199 друкованих номерів видання, 199-й номер датований квітнем 2014 року.\nУ 2006 році, після арешту Люзакова, коли друкований варіант видання тимчасово не виходив, виникла однойменна інтернет-версія видання. Станом на квітень 2014 року, інтернет-видання «Вільне слово» продовжує існувати на безкоштовному ресурсі. Як чотири основні рубрики в ньому представлені: «Антипутін», «Антиармія», «Анти-клерикалізм», «Антивійна».\nСеред авторів «Вільного слова» в 2000-ні роки і пізніше — Павло Люзаков, політв'язні Ілля Романов, знову заарештований в Росії в жовтні 2013 року) і Борис Стомахин (знову заарештований в листопаді 2013 року), колишні політв'язні Андрій Деревянкин, Адель Найденовіч, Михайло Кукобака, Кирило Подрабінек, письменниця-документаліст Поліна Жеребцова, журналісти Олександр Майсурян, Дмитро Стариков, Олександр Зімбовський та інші. Автором «Вільного слова» з 1989 року по теперішній час є також активіст ДС Андрій Новиков, в 2006-2007 роках за вироком суду який провів близько року на примусовому лікуванні за «заклики до екстремістської діяльності».\nПолітичні процеси над авторами «Вільного слова»Редагувати\nУ пострадянській Росії неодноразово порушувалися політичні кримінальні справи і проходили судові процеси над авторами газети «Вільне слово» та активістами ДС. Так, в 1995 році за виступи проти війни на Кавказі було відкрито кримінальну справу № 230547 про образу президента РФ (Б. М. Єльцина) за статтею 131 Кримінального кодексу РРФСР («Умисне приниження честі та гідності особи, виражене в непристойній формі»). Справа була порушена прокурором Хамовницьким міжрайонної прокуратури Миколою Поповим за фактом, що містився в листівці ДС твердження: «Боротьбу з фашизмом треба починати з головного ката, оберфашіста Єльцина, а не невеликої цяці на зразок Баркашова…». У справі проходили автори листівки Павло Люзаков, Олександр Майсурян, Євген Фрумкін та інші. Справа була заведена одночасно з порушенням кримінальної справи проти редакції телепрограми НТВ «Ляльки» за тим же обвинуваченням (у образі президента РФ), і тоді ж закрито.\nВ 1995-1996 роках за організацію антивоєнних мітингів і пікетів було порушено низку кримінальних справ за статтею 200.1 КК РРФСР («порушення порядку організації або проведення зборів, мітингу, демонстрації, ходи і пікетування») проти Валерії Любімцевої, Олександра Майсурян, Григорія Воробйова, Ольги Кашкарова, Євгенія Фрумкіна та інших. Частина справ була доведена до обвинувального вироку, інші — припинені в 1997 році в зв'язку з декриміналізацією даної статті КК. Обвинувальний вирок Валерії Любімцева був скасований Мосміськсудом з формальних причин.\nУ вересні 1997 року був заарештований Федеральною службою безпеки Росії і поміщений в московську в'язницю «Матроська Тиша» один із засновників ДС Андрій Деревянкин. Проводилась кампанія на його захист, як політв'язня. Завдяки втручанню міжнародних правозахисних організацій (Helsinki Citizen Assembly та інших) звільнений в березні 1998 року.\n6 травня 2000 року Андрій Деревянкин був знову затриманий у Саратові співробітниками УФСБ, за версією слідства, при розклеюванні листівок. Під час обшуку в нього вдома були вилучені, за версією звинувачення, більше сотні листівок, озаглавлених «Розшукується особливо небезпечний злочинець Путін В. В.», «До зброї» і «До всіх екіпажів». 11 травня 2000 року в газеті «Саратовські весті» було опубліковано повідомлення прес-служби УФСБ по Саратовській області, в якому викладалася офіційна версія арешту Дерев'янкіна. Газета «Коммерсант» (№ 233 (2118) від 10.12.2000) призвела цитати з листівок, адресованих екіпажам Ту-160 і розклеєних у Енгельському льотному містечку, на аеродромі та у службовій частині, поруч зі штабами дивізії і полків: «До всіх екіпажам важкої бомбардувальної дивізії. Панове офіцери! Всього один постріл по Кремлю і… відродиться нація… зміцниться російська валюта… покращиться клімат. Птахи заспівають радісніше, сонце засяє яскравіше, небо стане блакитнішим». Діяльність Деревянкина суд кваліфікував як заклики до збройного повалення влади і приготування до створення незаконних збройних формувань (статті 30 ч. 1 і 208 ч. 1; 280 ч. 1 КК РФ). Колегія присяжних визнала Андрія Деревянкина «винним і не заслуговує поблажливості». 8 грудня 2000 року Саратовський обласний суд під головуванням судді С. Г. Рубанова засудив його до 4 років позбавлення волі. Всі чотири роки позбавлення волі Андрій Деревянкин провів у одиночному ув'язненні. У 2004 році Андрій Деревянкин був звільнений. Валерія Новодворська неодноразово виступала з критикою Андрія Дерев'янкіна і його поглядів. Незабаром після його засудження в 2000 році опублікувала в журналі «Новий час» статтю, де засуджувала його за «людожерські заклики до вбивства кремлівського керівництва» і відмовляла йому в захисті. У 2013 році виступила з критичною відеолекцією про нього .\nУ 2001 році головний редактор «Вільного слова» Павло Люзаков проходив по кримінальній справі, порушений ФСБ у зв'язку з публікацією в журналі «Сепаратист» заяви на підтримку чеченської незалежності, у нього на квартирі був проведений обшук.\n20 січня 2005 року головний редактор «Вільного слова» Павло Люзаков, активно публікувався також на сайтах чеченських сепаратистів, був заарештований за звинуваченням у незаконному зберіганні зброї . В Москві був заарештований головний редактор газети [недоступне посилання з травня 2019], Алек Ахундов, «Коммерсантъ», № 60 (3144), 06.04.2005. Він був засуджений Останкінський судом Москви на два роки позбавлення волі. Як стверджував захист і сам обвинувачений, зброю (пістолет ТТ) було йому підкинуто в ході операції спецслужб, з метою припинити його журналістську діяльність. Проводилась кампанія на його захист, як політв'язня. Перший вирок (два роки позбавлення волі) був скасований вищим судом, але другий вирок повторив ту ж міру наказання [недоступне посилання з травня 2019]. Висновок — Павло Люзаков відбував у колоніях селищ Сурмог і Нироб Пермського краю. 19 січня 2007 року звільнений з табору.\nУ 2006 році в місті Рибінськ (Ярославська область) був затриманий і потім засуджений судом за свої статті автор «Вільного слова» з 1989 року журналіст Андрій Новіков. Він провів близько року на примусовому лікуванні за вироком суду за «заклики до екстремістської діяльності».\n21 березня 2006 року в Москві був арештований і потім засуджений до 5 років позбавлення волі журналіст Борис Стомахин, регулярно публікував свої матеріали у «Вільному слові» (у ДС Стомахин не перебував). Газета активно брала участь в кампанії за його звільнення. На судових процесах Люзакова і Стомахина як свідок захисту виступала Валерія Новодворська. Свій термін ув'язнення Стомахин відбув повністю в колонії селища Буреполом Нижньогородської області і вийшов на свободу 21 березня 2011 року. 20 листопада 2012 року він був знову затриманий на своїй квартирі в Москві за звинуваченням у порушенні його публікаціями тих же статей Кримінального кодексу РФ про «екстремізм». Проти його арешту виступили Валерія Новодворська, також активісти ДС («Вільне слово») Павло Люзаков, Андрій Дерев'янкін, Адель Найденович, Михайло Кукобака, Надія Нізовкіна, Тетяна Стецура та інші.\nУ 2009 році за фактом публікації у «Вільному слові» двох авторських статей і листівки було порушено кримінальну справу за 282 статтею КК РФ проти постійних авторів газети Надії Нізовкін і Тетяни Стецура. Їх звинуватили в розпалюванні ворожнечі і ненависті до МВС, ФСБ, збройним силам і ФСВП (тюремникам). 31 грудня 2010 року вони були взяті під варту, через місяць — звільнені. Перший обвинувальний вирок було скасовано Верховним судом Бурятії, що виносила його суддя Ірина Левандовська незабаром була позбавлена суддівського статусу за порушення професійної етики. До теперішнього часу (січень 2012 року) триває судовий процес.\nУ лютому 2012 року Надія Нізовкіна за участь у несанкціонованій акції протесту в Москві була затримана поліцією і поміщена в психіатричну лікарню імені П. Б. Ганнушкіна, причому Преображенський суд Москви схвалив її примусове лікування строком на півроку. На знак протесту вона оголосила сухе голодування. Проводилась кампанія на її захист, як політв'язнем, причому приміщення Нізовкін в психлікарню за політичний протест було розцінено громадськістю як застосування каральної психіатрії Володимир Варфоломєєв «З пікету — в психушку». У результаті через кілька днів Нізовкіна з психлікарні була звільнена .\nДо числа газет, які продовжують в даний час (2012) виходити під грифом «Демократичний Союз», крім «Вільного слова», відноситься найстаріша в Росії саміздатска (тобто офіційно незареєстрована) газета «Крамола» (Вороніж, виходить з серпня 1993 року). («Вільне слово», на відміну від неї, було офіційно зареєстровано в червні 1993 року Московської регіональної інспекцією захисту свободи друку і ЗМІ).\nВ 1988-1991 роках друк Демократичного Союзу переживав період розквіту і становив досить значну частину від загальної кількості перебудовного «самвидаву». Всього в Росії та інших республіках СРСР виходило понад 70 газет і журналів ДС, включаючи фракційні. Рекордно великий тираж з них і всього самвидаву тих років мала газета «Привид комунізму» (видання фракції комуністів-демократів московського ДС), разовий випуск 3-го номера якої в 1989 році склав 80 тисяч примірників. (Максимальний тираж «Вільного слова» в 1991 році становив 55 тисяч примірників на тиждень).\nМайже в кожному обласному місті були свої видання ДС, в деяких — кілька. Так, в Куйбишеві (Самарі) виходило видання ДС «Кредо», потім газета «Ранок Росії». Згодом це видання тривало в Москві як фракційне — 18-й номер вийшов у 1991 році як видання «революційно-ліберальної фракції ДС», а наступні номери в 1992–1993 ах як видання «революційного крила партії ДС». Іркутська організація ДС з січня 1990 випускала журнал «Тихвинська площа». Тираж друкувався в прибалтійській друкарні. Протягом року було випущено 6 номерів заявленим накладом у 3000 примірників. Ось список деяких російських видань ДС із зазначенням місця і часу видання:\n«Антирадянське опір» (Грозний, 1991);\n«Буревісник», газета (Калінін/Тверь, 1990–1991 роки, 22 номери);\n«Бюлетень ДС», журнал (Москва, 1988, 5 номерів);\n«Вісник ДС», журнал (Твер, 1990);\n«Напівголосно», газета (Москва, 1990–1992, 4 номера);\n«Цивільний шлях», газета (Новосибірськ, 1990, 4 номера);\n«Цивільний шлях», газета (Тобольськ, 1990–1991, 6 номерів);\n«Громадянський форум», газета (Брянськ, 1990);\n«Демократична опозиція» (Ленінград/Санкт-Петербург, 17 номерів, червень-жовтень 1988);\n«Дисидент», журнал, потім газета (Владивосток, 1990);\n«Дисидент», журнал (Красноярськ, 1988, 4 номера);\n«Демократ», газета (Свердловськ, 1989);\n«Демократ», газета (Уфа, 1990);\n«Інформаційний бюлетень» (Свердловськ/Єкатеринбург, 1989);\n«Інформаційний листок ДС» (Красноярськ, 1989);\n«Крамола», газета (Воронеж, 1993–2013, 19 випусків, останній з вийшли датований серпнем 2013);\n«Кредо», газета (Куйбишев/Самара, 1989);\n«Листок» (Астрахань, 1990, 4 номера);\n«Особиста думка» (Ленінград/Санкт-Петербург, 24 випуску, 1989–1990);\n«Нижньогородський листок», газета (Нижній Новгород/Горький, 1989–1990);\n«Радикальна Тверь», журнал (Твер, 1992–1993, 3 номера);\n«Російська республіка», журнал (Твер, 1992);\n«Саратовські вісті», бюлетень (Саратов, 1988);\n«Сах-ДС-інформ», бюлетень (Южно-Сахалінськ, 1990);\n«Свобода», газета (Свердловськ/Єкатеринбург, 1990, 7 номерів);\n«Вільна демократична Сибір», газета (Новосибірськ, 1990);\n«Вільне слово», газета (Москва, 1988 — 2014, 199 номерів, останній з вийшли датований квітнем 2014);\n«Вільний Кузбас», газета (Кемерово, 1990–1991, 6 номерів);\n«Вільний Сахалін», газета (Южно-Сахалінськ, 1990);\n«Тверський вісник», журнал (Калінін/Тверь, 1989–1990, 17 номерів);\n«Тихвинська площа», журнал (Іркутськ, 1990, 6 номерів);\n«Уральські відомості», газета (Челябінськ, 1990);\n«Установчі збори», газета (Ленінград/Санкт-Петербург, 33 номери, липень 1989 — листопад 1994);\n«Ранок Росії», газета (Куйбишев/Самара, 1990, 16 номерів).\nСвої фракційні видання в рамках ДС випускали демокоммуністи (газети «Привид комунізму» і «Антитеза», 1989), соціалісти (газета «Нове життя», 1989–1991 роки), соціал-демократи (журнал «Есдек», Петроград, 1989), «революційні ліберали» («Ранок Росії», 1991), християнські демократи (газета «Причастя» в Санкт-Петербурзі, 1990), ліберальні демократи («Інформаційний бюлетень», 1992, Москва), «християнсько-радикальні демократи» («Свобода і віра», Челябінськ, 1990 рік). З усіх перерахованих фракційних видань нині (червень 2012 року) продовжує виходити газета «Привид комунізму» під назвою «Рабочая демократія» як видання троцькістської Революційної Робочої партії.\nУ Москві, крім «Вільного слова», видавався дискусійний листок Московської організації ДС «Напівголосно» (1990-1991, 4 номери), а також загальнопартійне видання ДС — журнал «Бюлетень Ради партії» (БСП). Перший номер БСП вийшов на початку 1990 року, останній 11-й номер датований 21 січня 2004 року.\nПартійна друк ДС існував в 1989-1991 роках не тільки в обласних, а й деяких районних містах Росії. Так, в Вельску виходила газета ДС «Важская провінция», в Орську — журнал «Вісник свободи», в Юрге — газета «Свобода».\nДС в кінодокументалістиціРедагувати\n«Екстремісти. Хід конем». Документальний фільм режисера В. А. Фонарьова про діяльність Демократичного Союзу (1989)\nДС в УкраїніРедагувати\nДемократичний союз (Демсоюз) в Україні був зареєстрований 11.06.1999 року, під свідоцтвом № 1188 . 23.05.1999 року відбувся установчий з'їзд партії «Демократичний Союз». Затверджена Програма і Статут партії. Обрано керівництво. Головою Ради партії обрано Олега Рафальського (керівник Центру політичних технологій Інституту політичних і етнонаціональних досліджень НАН України). 08.06.1999 року партія «Демократичний Союз» підписала заяву про утворення блоку політичних партій на підтримку Леоніда Кучми на виборах Президента України. Партія увійшла до блоку «Наш вибір — Леонід Кучма!». 18.12.1999 року у Києві відбувся II з'їзд ДС. Внесено зміни та доповнення до Статуту, затверджено форму партквитка. У члени партії вступили народні депутати України А.Абдуллін, В.Акопян, О.Волков, Ігор Бакай. Станом на грудень 1999 року в партії налічувалося 12500 член.\n22.12.2000 році відбулося розширене засідання Ради партії. Головою Ради обраний Олександр Волков, 1-м заступником голови — В.Сацюк (народний депутат України), заступником голови та керівником секретаріату — О.Рафальский. Затверджено офіційну партійну символіку. Станом на грудень 2000 році в партії перебуває 18 тисяч членів.\n27.10.2001 року на розширеному засіданні Ради партії головою обраний Володимир Горбулін. 20.12.2001 року керівники Партії «Демократичний союз» і ДемПУ підписали Меморандум про наміри створити передвиборний блок Демократичної партії України і партії «Демократичний Союз». Об'єднання підтримано партійними з'їздами 22.12. і 23.12.2001 року. 22.12.2001 року відбувся 1-й етап III з'їзду. Прийнято рішення на парламентських виборах 2002 р. блокуватися з ДемПУ, затверджений партійний список кандидатів у народні депутати по багатомандатному загальнодержавному округу, обрано делегатів на міжпартійний з'їзд. Обрано новий склад Ради, на засіданні якої обрані керівники: голова Ради партії — Володимир Горбулін; 1-й заступник голови Ради — Ю.Левенець; заступник голови — керівник секретаріату — О.Рафальский; секретарі Ради: В.Войналовіч, Ю.Луців, В.Котигоренко.\n19.01.2002 року відбувся міжпартійний з'їзд виборчого блоку "Виборчий блок Демократична Партія України — партія «Демократичний союз». Затверджено угоду про створення виборчого блоку, склад його керівних органів, передвиборна програма, список кандидатів у народні депутати по багатомандатному та одномандатних округах. За підсумками парламентських виборів Блок отримав 227 393 голосів (0,87 %), зайнявши 14-е місце з 33-х учасників. На 3 лютого 2002 року в Виборчому блоці Демократичної партії України — партії «Демократичний союз» було 121 кандидат у списку .\n12.04.2004 року В. Горбулін склав з себе повноваження керівника партії. 23.07.2004 року відбувся IV з'їзд партії. Головою Ради партії обрано народного депутат О.Біловол. Прийнято рішення про підтримку кандидатури В.Януковича на виборах Президента України. 24.07.2004 року партія підписала Угоду про створення Виборчої коаліції демократичних сил (на підтримку В.Януковича).\nУ парламентських виборах 2006 року і дострокових парламентських виборах 2007 року партія участі не брала .\nВ Україні виходили наступні відомі видання ДС:\n«Антирадянський Кривбас» (Україна, Кривий Ріг, 1991);\n«Антирадянський Харків», газета (Україна, Харків, 1991–1996);\n«Цивільний шлях», газета (Україна, Харків, 1990);\n«Iнформацiйний лист ДС» (Україна, Київ, 1990);\n«Кримський кур'єр» (Україна, Сімферополь, 1990);\n«Резонанс» (Україна, Полтава, 1990);\nДС в БілорусіРедагувати\nВ Білорусі виходили наступні видання ДС:\n«Антирадянське опір» (Білорусь, Мінськ, 1991);\n«Позасистемна опозиція» (Білорусь, Мінськ, 1991);\n«Вільний вісник», газета (Білорусь, Гродно, 1990);\n«ДС — альтернатива КПРС», журнал (Білорусь, Гродно, 1990);\nДС в УзбекистаніРедагувати\nВ Узбекистані виходили наступні видання ДС:\n«Інформаційний листок ДС» (Узбекистан, Ташкент, 1988–1990, 27 випусків);\nДС в КазахстаніРедагувати\nВ Казахстані виходили наступні видання ДС:\n«Причетність» (Казахстан, Есиль, 1992–1994; редактор газети Микола Голубєв у 1994 у притягувався до суду за свої публікації);\nДС в ЛатвіїРедагувати\nВ Латвії виходили наступні видання ДС:\n«Вулиця свободи/Brivibas iela», газета (Латвія, Рига, 1989–1990).\nКолишні і чинні активісти ДС, про які є статті у ВікіпедіїРедагувати\n(в дужках вказані роки їх членства в ДС)\nСергій Біец (Москва, 1989–1990)\nЄвгенія Дебрянська (Москва, 1988, 1991)\nАндрій Деревянкин (Саратовська область, з 1988-)\nВолодимир Жириновський (Москва, 1988)\nСвітлана Ісмаїлова (Ташкент, 1988–1991)\nМихайло Кукобака (Москва, з 1989-)\nПавло Люзаков (Москва, з 1994-)\nОлександр Майсурян (Москва, з 1989-)\nЕдуард Молчанов (Москва, 1988–1991)\nАдель Найденович (Москва, з 1988-)\nНадія Нізовкіна (Улан-Уде, з 2007-)\nАндрій Новиков (журналіст) (Рибінськ, з 1989-)\nВалерія Новодворська (Москва, 1988–2014)\nІлля Романов (Горький/Нижній Новгород, 1989–1990)\nЮлій Рибаков (Ленінград/Санкт-Петербург, 1988–1989)\nОлександр Скоби (Ленінград/Санкт-Петербург, 1988–1991)\nВіталій Скойбеда (Ленінград/Санкт-Петербург, 1988–1991)\nТетяна Стецура (Улан-Уде, з 2007-)\nВалерій Терехов (Ленінград/Санкт-Петербург, з 1988)\nЛев Убожко (Москва, 1988)\nОлександр Чуєв (Москва, 1988–1989)\nОлексій Мишинський (Крим, 1989—1993\n↑ .ru/works/pret08/zhirinov.html[недоступне посилання з липня 2019]\n↑ Партизан Деревянкин хотів розбомбити Кремль (рос.)\nОфіційний сайт ДСР (голова ЦКШ — В. Новодворська)\nСайт газети ДС «Вільне слово» (Москва)\nСайт газети ДС «Крамола» (Воронеж)\nДемократичний союз. Динозаври російської багатопартійності[недоступне посилання з квітня 2019]\nТрибарвний прапор і ДС\nГазета «Правда» про ДС в 1990 році\nВирок у справі активіста ДС Сергія Кузнєцова (Єкатеринбург, 1990 рік)\nОдин із засновників ДС Олександр Лукашев про створення партії[недоступне посилання з липня 2019]\nТвори активістів ДСРРедагувати\nВ. І. Новодворська «По ту сторону відчаю», М.: 1993.\nВ. І. Новодворська «Над прірвою в брехні», М.: 1996.\nВ. І. Новодворська «Мій карфаген зобов'язаний бути зруйнований», М.: 1999.\nВ. І. Новодворська «Прощання слов'янки», М.: 2009.\nВ. І. Новодворська «Поети і царі», М.: 2009.\nР. В. Шамін «У путчіне», М.: 2005.\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Демократичний_союз&oldid=28536183\nОстаннє редагування: 3 червня 2020, 20:12\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 20:12, 3 червня 2020.


Згода на посмертне донорство Рада прийняла закон про трансплантацію органів\nЯкщо система визначила пару померлий донор-реципієнт, трансплант-координатор повідомляє про це лікуючому лікарю. Консиліум лікарів обгрунтовано приймає рішення про можливість чи неможливість трансплантації. Якщо їх вирок «ні» – реципієнт потім зможе оскаржити таке рішення. Якщо вони роблять висновок, що це можливо – повідомляють реципієнта – і у нього є можливість погодитися чи відмовитися.\nТеги: трансплантація органів, донорство\nНирку продав і задоволений. Українці масово виставляють на продаж свої органи, – журналіст\nРеформа в трансплантації: в Україні дозволять пересаджувати нирки від неродинного донора


На Сумщині депутати проголосували за дострокове припинення повноважень міського голови Лебедина | The Sumy Post Новини\nПолітика | 18:26, 29.09.2021\nДепутати проголосували за дострокове припинення повноважень голови Лебедина, що на Сумщині, Олександра Бакликова. 29 вересня рішення підтримали всі 32 депутати, які були присутні на сесії. Усього за списком їх — 34.\nПро це повідомляє кореспондент Суспільного з сесійної зали.\nУ пояснювальній записці до проєкту рішення секретар ради Дмитро Коваленко вказав причиною бездіяльність голови та незадовільне матеріально-технічне забезпечення діяльності старост.\nОлександр Бакликов сказав, що буде оскаржувати це рішення у суді. Відтепер обов’язки міського голови має виконувати секретар Дмитро Коваленко.\nПрацював токарем, вчителем, був приватним підприємцем. Очолював МПП “Крестина”, МПП “Альфа”.\n2015-го року обраний на посаду Лебединського міського голови. З 2015 року – голова Лебединської міської організації політичної партії “Громадянська позиція”. Вдруге переміг на виборах Лебединського міського голови восени 2020 року.\nЗгідно з декларацією за 2020 рік він має у користуванні два будинки в Лебедині, площами по 102,5 м кв. У його власності два автомобілі: SKODA Rapid та CITROEN Berlingo.\nЗа 2020 рік він заробив майже 418 тисяч гривень як міський голова. Його дохід в “Альфі” склав понад 67 тисяч гривень та більш ніж 22 тисячі гривень становив дохід від “незалежної професійної діяльності”. Дружина заробила трохи більше ніж 31 тисячу гривень.\nДмитро Коваленко у 2020 році балотувався на посаду міського голови Лебедина від “Опозиційної платформи — за життя”. Раніше працював у “Сумському обласному центрі екстреної медичної допомоги та медицини катастроф”, старшим фельдшером Лебединської підстанції Охтирської станції екстреної медичної допомоги.


Тренуйся як супермодель: секретні вправи Кендалл Дженнер\nЗдоровье10 апреля 2020\nКендалл Дженнер володарка неймовірно стрункої фігури. Дівчині пощастило з генетикою і статурою, тому худі ноги, талія і загальні пропорції тіла виглядають дуже гармонійно. Однак це не означає, що вона зовсім не дотримується будь-яких правил, режиму або дієти. Зірковий тренер Гуннар Петерсон склав для моделі унікальну програму, якої Кендалл дотримується, щоб залишатися в гарній формі. Суть програми в тому, що тренування складається з 13 вправ, при яких задіяні всі групи м'язів. Виглядає програма так:\nПланка на ліктях 30 секунд Планка на прямих руках 30 секунд Бічна планка 15 секунд Бічна планка з провалом корпусу по п'ять разів з кожної сторони Планка з підняттям однієї руки і ноги 15 секунд Хитна планка 15 секунд Колінно-ліктьовий планка по 5 разів на кожну сторону Підйом тулуба з положення лежачи 20 разів Вправа «велосипед» 30 секунд Вертикальні скручування 20 секунд Вправа «жаба» 15 раз Скручування з поворотами 15 раз Підйом ніг по 15 разів на кожну ногу\nВарто зазначити, що великий плюс цієї системи вправ їх універсальність. Повторити кожне з них може абсолютно будь-яка людина без серйозної фізичної підготовки. Більш того, їх можна виконувати в домашніх умовах і без додаткового інвентарю.


№ лоту: 5294\nUA-PS-2020-11-11-000079-1 ● 54007058a05f49a7afd945eaaa8fc3db\n3041.07 ГРН без ПДВ\nАдреса місцезнаходження активу: Україна, Дніпро, 49005, Дніпропетровська, пр. Д.Яворницького, 19\nДата і час розкриття: 07.12.2020 18:04\nДата і час публікації: 16.12.2020 15:20\nДОВГОСТРОКОВА ОРЕНДА! Вінницька обл., Тульчинський р-н., с. Кинашів, вул. Желюка, 7, оренда – Будівля площею 371,9 кв.м. (В)\nЖитомирська обл., Бердичівський р-н, с. Мовчанівка, вул. Центральна, 49а.Оренда – комплекс будівель площею 216,8 кв.м (В)


Порошенко підписав закон про зовнішню трудову міграцію - ZAXID.NET\nСуспільство — Юлія Поліковська, 21:53, 23 листопада 2015 0 0\nПорошенко підписав «безвізові закони» ZAXID.NET\nПрезидент України Петро Порошенко підписав закон «Про зовнішню трудову міграцію». Така інформація опублікована на сторінці законопроекту на сайті Верховної Ради.\nТак, у графі про проходження документа сказано, що закон №2330а повернуто з підписом президента.\nЗакон визначає зовнішню трудову міграцію як переміщення громадян України, пов’язане з перетинанням державного кордону, з метою здійснення оплачуваної діяльності в державі перебування.\nДія названого закону поширюється на трудових мігрантів, які працюють на підставі трудового договору (контракту); самостійно забезпечують себе роботою; надають оплачувані послуги (виконують роботи).\nЗазначається, що загальна середня, професійно-технічна та вища освіта, здобута трудовими мігрантами і членами їхніх сімей за кордоном, визнається в Україні відповідно до законодавства.\nУ разі смерті трудового мігранта, що сталася під час провадження ним трудової діяльності на території держави перебування, перевезення в Україну тіла (праху) померлого здійснюється відповідно до законодавства.\nЗаконом також регулюється питання переказу коштів трудових мігрантів. Зазначається, що держава сприяє створенню трудовим мігрантам умов для здійснення грошових переказів в Україну, зокрема в частині відкриття кореспондентських рахунків банків України в іноземних банках та проведення консультацій з основними міжнародними системами грошових переказів з метою зменшення комісійної винагороди за здійснення переказу.\nДаний законопроект був розроблений відповідно до Європейської конвенції про правовий статус трудящих-мігрантів, законом України «Про зайнятість населення». Його Верховна Рада ухвалила у другому читанні та в цілому 5 листопада.


НАБУ намагається розірвати угоду портовиків на 700 мільйонів » МІА Вектор Ньюз\nВектор Ньюз » НОВИНИ » Суспільство » НАБУ намагається розірвати угоду портовиків на 700 мільйонів\nНаціональне антикорупційне бюро звернулося з судовим позовом до Адміністрації морських портів та ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" з метою визнати недійсним тендерний договір між останніми на суму 712,1 млн гривень. Про це йдеться в ухвалі столичного господарського суду від січня цього року, яку проаналізував проект "Марлін". Даний договір на технічне обслуговування акваторій Бердянського, Маріупольського та інших морських портів Адміністрація уклала з ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" 11 березня 2016 року за результатами відкритих торгів. Єдиним конкурентом на торгах виступило ізмаїльське підприємство "Інфлот-Данубіус Ейдженсі", яке запропонувало вищу ціну.\nЮристи НАБУ зазначають, що під час торгів відбулися порушення профільного закону про закупівлі, а тому такий договір суперечить інтересам держави. У паралельній кримінальній справі досудовим розслідуванням встановлено, що чиновники Адміністрації морпортів та представники ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" перед тендером вступили у змову. З метою недопущення відміни торгів у зв'язку із поданням пропозицій менше двох учасників, було залучено приватне підприємство "Інфлот-Данубіус Ейдженсі". При цьому це підприємство не могло приймати участь у вказаних торгах в зв'язку із відсутністю необхідного обладнання для виконання робіт. Аналітиками НАБУ також встановлено, що пропозиції конкурсних торгів ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" та ПП "Інфлот-Данубіус Ейдженсі" не відповідають кваліфікаційним критеріям документації конкурсних торгів, що підтверджено спеціалістами Держаудитслужби. Торги проведені з порушенням законодавства, в зв'язку із чим їх потрібно було відміняти. Нагадаємо, в кінці січня цього року Солом’янський райсуду Києва вирішив арештуватиекс-голову Адміністрації морпортів з альтернативою внесення 12 мільйонів гривень застави. Директору ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" призначено тримання під вартою з альтернативою внесення застави в сумі 1,99 мільйонів гривень. Економічна правда


Два вокзали на Вінниччині потрапити до карти залізничної історії України\nГлавная/Винница/Два вокзали на Вінниччині потрапити до карти залізничної історії України\nУнікaльні пaрoвoзи, вaгoни-пaм’ятники, стaрoвиннa зaлізничнa aрхітектурa, вузькoкoлійки, дитячі зaлізниці тa інші цікaвинки відтепер дoступні нa інтерaктивній кaрті oб’єктів зaлізничнoї істoрії Укрaїни. Кaртa ствoренa нa бaзі google maps тa рoзміщенa нa сaйті ПAТ «Укрзaлізниця». Серед визнaчних місць Вінницькoї oблaсті – зaлізничні вoкзaли у Жмеринці тa Кoзятині і чaстинa вузькoлійки.\nНaтисніть нa oб’єкт нa кaрті – і ви пoбaчите йoгo фoтo тa oпис. Кaртa пoстійнo oнoвлювaтиметься. Прoпoзиції щoдo oб’єктів, які мaють бути нa ній рoзміщені, мoжнa нaдіслaти нa електрoнну aдресу bati@ukr.net з дoдaвaнням фoтoгрaфій, кooрдинaт oб’єктa нa кaрті тa відoмoстей прo aвтoрa.


Бліц-інфо. Новини Івано-Франківська | Франківці прийшли на благодійне заняття з йоги, щоб допомогти онкохворій дівчинці\nПро це йдеться на сторінці Палац Потоцьких «Простір Інноваційних Креацій «Палац».\nДо заняття, яке провела Мар’яна Абібулаєва, викладачка Yogaifschool STS, приєдналося понад десяток охочих позайматися та свіжому повітрі та долучитися при цьому до доброї справи. Адже всі кошти, зібрані за заняття, допоможуть врятувати Діану Шпакович, яка 7 років бореться з раком (нейробластома, третій рецидив).\nНагадаємо, Діанка Шпакович з села Петранка Рожнятівського району Івано-Франківської області. У віці 4 рочків в Діаночки виявили пухлину над правою ниркою. Озвучений діагноз, змінив все в житті сім'ї - нейробластома заочеревного простору.\nДва рази Діаночку брали на операцію і в останні години відмовлялися оперувати через великий ризик, що при операції можуть бути зачеплені життєво важливі органи та судини. Лікарі боялися, щоб не позбавити життя дитину, яка має силу таки вириватися з ''обійм'' хвороби.\nСьогодні є справді реальний шанс на те, що дівчинка таки може повністю вилікуватися. Зараз дитина у Франції, де закінчує перший блок лікування таблетованою хіміотерапією, потім - невеличка перерва, далі - другий блок. Все це є великою ретельною підготовкою до самого лікування імунотерапією.\nМама виховує дівчинку сама, тато дитини загинув в автокатастрофі. Також у неї ще є 15-ти річний братик і бабуся, в якої проблеми з серцем. Дідуся поховали рік тому. Мамі самій цієї суми не осилити.\nОпубліковано: 13.07.2019 18:00


У Житомирі на хабарі затримали капітана військкомату та його спільників - ZAXID.NET\nУ Житомирі на хабарі затримали капітана військкомату та його спільників\nСуспільство — Ольга Карабан, 17:32, 2 квітня 2015 0 0\n31 березня співробітники Служби безпеки України спільно з військовою прокуратурою «на гарячому» затримали працівника Житомирського об’єднаного обласного військкомату та двох його спільників. Про це у четвер, 2 квітня, повідомляє прес-служба СБУ.\nЗазначається, що капітан військкомату залучив до протиправної діяльності посередників, які підшукували потенційних «клієнтів» серед тих, хто отримав мобілізаційні повістки. За $1500 зловмисники пропонували «зняти» їх з військового обліку. Офіцер військкомату вилучав із картотеки послужні картки і людина «зникала» зі списків військовозобов’язаних.\nНаразі затримані перебувають під вартою в ізоляторі тимчасового тримання УМВС України в Житомирській області.


Computex 2010: компанія Coolink анонсувала новий процесорний кулер Corator DS Plus. Новини. GECID.com\nComputex 2010: компанія Coolink анонсувала новий процесорний кулер Corator DS Plus\nКомпанія Coolink на виставці електроніки Computex 2010 запропонувала оновлену версію свого процесорного кулера Coolink Corator DS, який був випущений у січні поточного року.\nНова версія кулера одержала назву Coolink Corator DS Plus і його головною відмінністю від свого попередника є додатковий 120 мм вентилятор на гідродинамічному підшипнику, а також збільшена кількість алюмінієвих пластин у конструкції радіатора. До складу даного кулера також входять чотири мідні теплові трубки з діаметром 8 мм, які контактують безпосередньо з теплорозподільною кришкою процесора, що гарантує високий рівень охолодження. Незважаючи на те, що використовується технологія «прямого контакту», на підошві кулера поверх теплових трубок напаяно декілька тонких мідних пластин, що робить охолоджувану поверхню більш рівною і ще ефективніше.\nУ випадку з минулою версією кулера Coolink Corator DS, його комплект кріплення дозволяв сполучати систему охолодження з процесорними роз’ємами LGA 1366/1156/775 і Socket AM2/AM3/AM2+. Проте, про сумісність нового Coolink Corator DS Plus з різними процесорними роз’ємами на даний момент не відомо.\nПротягом найближчого місяця процесорний кулер Coolink Corator DS Plus надійде на прилавки крамниць з п'ятирічною гарантією від виробника, але ціна новинки ще не встановлена.


Карликова піраміда, як одна з форм крони, широко застосовується в промисловому садівництві. Це досить простий спосіб інтенсивного виробництва яблук і груш. Низькорослі дерева отримують щепленням на карликові підщепи.\nЗокрема, груша, яку вирощують на айві, добре підходить для цього способу формування, яке застосовується і для сливи.\nУ яблуні та груші формують дерево з центральним провідником, висотою близько 2 м і середньою довжиною гілок близько 1 м; причому крона звужується до верхівки, утворюючи піраміду.\nЩільно посаджені й компактні піраміди вимагають постійного контролю. Це досягається річним обрізанням (для раннього плодоношення), повним видаленням всіх сильних вертикальних пагонів і вибором підщепи, який здатний забезпечити баланс між стійким плодоношенням і оновленням плодових утворень.\nФормування піраміди. Перший рік\nПри посадці в період спокою обрізайте однорічний саджанець до 50 см. Зріз робіть на бруньку, протилежну до щеплення. В результаті такої початкової обрізки утворюється 4-5 сильних пагонів. Самий верхній пагін росте вертикально. Протягом літа більше не чіпайте рослину.\nПри посадці в період спокою обрізайте однорічний саджанець на бруньку до 50 см від рівня грунту.\nЧервень серпень. Утворилися 4-5 сильних пагони. Не робіть обрізки.\nВ кінці першого сезону обрізати (тільки в районах з м'якою зимою) центральний провідник приблизно до 20 см від основи останнього приросту на бруньку, протилежну торішньому зрізу. Це робиться для того, щоб дерево було якомога більш прямим. Легше було б взагалі не обрізати провідник. Однак обрізка необхідна, щоб стимулювати утворення бічних гілок. Цих гілок, розташованих рівномірно навколо стовбура, може бути чотири; обрізають їх до 20 см від основи.\nНа другий рік починайте річне обрізання. Обрізуйте всі непотрібні для скелета бічні пагони на 3 листа, а пагони другого порядку — на перший лист від основи. Цю обрізку починайте в кінці липня для груші та приблизно через два тижні для яблуні і продовжуйте все літо, до тих пір поки необрізані пагони не досягнуть довжини 20 см. Ранньою весною, як і раніше, обрізайте центральний провідник до 20 см від основи останнього приросту.\nБерезень квітень. Обрізуйте центральний провідник до 20 см від початку річного приросту на бруньку, протилежну торішньому зрізу. Обрізуйте бічні гілки на бруньку, спрямовану вниз, до 20 см від початку останнього річного приросту.\nЛіто. Укорочуйте непотрібні для скелета бічні пагони на три листа, або до 7-10 см від їх основи, а пагони другого порядку — на один лист. Провідник не обрізайте.\nНа третій і наступні роки обрізка триває в тому ж порядку. Щорічно замикайте центральний провідник, це стимулює нове зростання. Обрізуйте його на бруньку, протилежну торішньому зрізу, щоб зберегти вертикальне зростання. Коли дерево досягне необхідної висоти, щорічно в травні повністю видаляйте приріст центрального провідника. Бічні прирости провідників обрізайте влітку, як тільки вони досягнуть 45-50 см.\nБерезень квітень. Обрізати центральний провідник до 20 см від початку річного приросту на бруньку, протилежну торішньій обрізку. Обрізуйте нові бічні гілки до 20 см.\nЛіто. Укорочуйте бічні пагони на три листа, або до 7-10 см від їх основи, а пагони другого порядку - на один лист. Провідник не обрізайте.\nВесна. Обріжте центральний провідник до 20 см від початку річного приросту. Видаляйте на кільце все занадто потужні пагони. Укоротіть бічні гілки на бруньку, орієнтовану вниз, щоб зберегти горизонтальне положення плодоносних приростів.\nВлітку обрізайте і бічні гілки. Повністю видаляйте пагони з надмірним зростанням. Іноді необхідно вкоротити гілки на приріст, орієнтований вниз, щоб зберегти горизонтальний напрямок плодоносних гілок. Останнє краще робити навесні. В цей же час при необхідності проріджують обростають гілочки, щоб зберегти пірамідальну форму.\nКоли дерево досягне необхідної висоти (близько 2 м), повністю видаляйте щорічно в травні річний приріст центрального провідника. Проріджують при необхідності обростаючі гілочки. Зберігайте пірамідальну форму крони сильної обрізанням і повним видаленням всіх вертикальних і занадто потужних приростів.


Які знаки Зодіаку не говорять правду\nДивно, але деякі риси характеру нерідко можуть виявитися наслідком капризу зірок.\nВсі 12 представників астрологічного кола володіють тими чи іншими особливостями, які досить яскраво проявляються в самій суті людської натури. Природно, крім переваг, деякі знаки Зодіаку наділяються понад і вельми непривабливими рисами, включаючи патологічну любов до брехні.\nНайбільш брехливими представниками астрологічного сімейства астрологи вважають Риб. На жаль, але народжені під цим знаком люди починають травити байки ще з дитинства. Патологічне бажання брехати нерідко приводить їх до конфлікту з друзями і своєю сім’єю. Частково Риб буває навіть шкода, адже своїми вчинками, які частенько носять неусвідомлений характер, вони просто намагаються підлаштуватися під співрозмовника. На жаль, бажання сказати приємну річ згодом може відгукнутися брехунцеві розривом відносин навіть з коханими.\nНе проти трохи прибрехати і Близнюки, чия натура характеризується невизначеністю і лукавістю. Та й взагалі, народжені під цим знаком часом безладно метушаться, бо не можуть визначитися зі своїми почуттями і бажаннями. Близнюки не проти збрехати, якщо мова йде про кар’єру. Справа в тому, що ці хлопці при необхідності знаходять підхід практично до будь-якого індивіда.\nА ось Стрільці прекрасно знають, коли настав час для брехні. Ці представники астрологічного кола розповідають небилиці цілком свідомо, прекрасно розуміючи, що брехня для них – важливий інструмент, що дозволяє досягти життєвих цілей. Якщо ви не сподобаєтеся Стрільцеві, то будьте готові до цілого відра помиїв, які він обов’язково виллє за вашою спиною. Нерідко брехня і патологічна потреба попліткувати призводить до неприємних наслідків – жертва пересудів досить швидко дізнається, хто саме забруднив її репутацію.\nБрехня заради благої мети. Саме так можна сформулювати ставлення Терезів до брехні. Незважаючи на благородний посил, люди, які з’явилися на світ під цим знаком, брешуть досить багато і зазвичай не можуть похвалитися кришталево чистою репутацією. А якщо їх ловлять на брехні, так би мовити, за руку, Терези досить вміло пояснюють навіть свої самі непривабливі вчинки. Іншими словами, представники цього знаку пускають в хід свою чарівність, яка і дозволяє їм виходити сухими з води практично завжди.\nВсе про: прогноз астрологів, поради астролога, психологія\n5 найрозумніших дітей за знаком Зодіаку


Вчені розповіли, як зміни магнітного поля півмільярда років тому вплинули на озоновий шар – Екологія Право Людина\nВчені розповіли, як зміни магнітного поля півмільярда років тому вплинули на озоновий шар\nАмериканські вчені припустили, що швидка зміна магнітного поля Землі 550 мільйонів років тому стала причиною сильного руйнування озонового шару.\nМагнітне поле Землі / Метеовести\nЧерез це посилилося ультрафіолетове випромінювання, яке викликало різку зміну фауни в морях. Про це з посиланням на Science пишуть “Метеовести“.\nЗараз вважається, що магнітне поле змінюється раз на мільйон років. Але американські геологи припускають, що в эдіакарский період такі зміни відбувалися у 20 разів частіше, ніж зараз. Докази цього вони виявили, вивчаючи намагніченість гірських порід віком 550 млн років в Уральських горах. Відомо, що під час зміни напряму магнітне поле слабшає, через що зменшується захист поверхні Землі від ультрафіолетового випромінювання і космічних променів.\nПрийнято вважати, що зміна поля займає приблизно 7000-10000 років. За цей час до 20-40% озону в атмосфері могло руйнуватися, збільшуючи потік ультрафіолету в два рази. В таких умовах виживати краще будуть організми, які захищені від дії небезпечного випромінювання.\nСаме цим можна пояснити кембрійський вибух фауни нового типу. Маючи очі складного типу, істоти краще відчувають світло і успішніше шукають укриття від радіації, наприклад, пірнаючи на глибину. Тверді покриви і мушлі — це додатковий захист від радіації. Здатність рити нори у морському дні також стає перевагою.\nЧитайте такожNASA представило кольорове відео соляних кратерів на Церері\nАвтори пояснюють, що півмільярда років тому океани кишіли різноманітними м’якими організмами, які сягали часто метрової довжини. Тварини рили нори в товстих бактеріальних матах, що встеляли морське дно. Ці мулисті шари служили бар’єром для кисню, тому морське дно ще не було населеним. Потім трапилася екологічна катастрофа, і докембрійський розквіт життя закінчився так званою котлинською екологічною кризою, в якій вимерла більшість фауни на Землі.\nПриблизно 542 млн років тому моря стали наповнюватися абсолютно новими видами фауни, з іншим будовою тіла, з твердими органами та покривами, складно влаштованими очима. Істоти активно рили нори, порушили цілісність бактеріальних матів, і кисень з атмосфери почав досягати морського дна, створивши нову жилу нішу.\nПовідомляється, що автори роботи планують вивчити гірські породи эдіакарского періоду на інших континентах. Зразки цих порід можуть зберігати сліди первинної намагніченості, а за ним можна відновити періоди зміни магнітного поля.\nДетальніше читайте на УНІАН: http://ecology.unian.ua/ecologyclimate/1269687-vcheni-rozpovili-yak-zmini-magnitnogo-polya-pivmilyarda-rokiv-tomu-vplinuli-na-ozonoviy-shar.html


Хімчистка одягу - Бытовой Ремонт\nУ хімчистці при роботі використовується два основні методи - це суха чистка та аквачистка. Обидва ці методу досить ефективні, а для того, щоб замовити хімчистку і отримати додаткові бонуси,. Хімчистка одягу masterskaya24.com.ua/himchistka доступна до замовлення прямо зараз.\nСуха чистка передбачає очищення тканини за рахунок спеціальних рідких розчинників. При такій чищенні вода не потрібна. Такий спосіб очищення дозволяє ефективно видалити бруд і жирні плями. Багато хто вважає цей метод найбільш щадним. При цьому варто пам'ятати, що деякий одяг можна чистити тільки так.\nТак, якщо на ярлику вашого одягу ви побачили значок у вигляді кола, то такий одяг підлягає тільки сухому чищенню. Як правило, це вироби з хутра, пальто, килими, куртки, сукні та інше. Ігнорувати це правило не радимо, тому що ви можете тільки зіпсувати свою річ.\nАквачистка також вважається щадним методом, так як в ньому не застосовуються будь-які сильні речовини - органічні розчинники, луги або кислоти. Таким чином, виріб одягу піддається мінімальному механічному впливу. Даний метод вважається екологічним, а обробка одягу відбувається при температурі, що не перевищує 27 градусів.\nТаке очищення використовується, коли слід зберегти колір вироби. Вона відмінно підходить для кольорового одягу зі стразами або блискітками, весільних суконь, комбінованих виробів і м'яких іграшок.\nМабуть, основною перевагою хімчистки перед пранням в домашніх умовах можна виділити швидкість. Погодьтеся, іноді затівати прання будинку досить накладно, так як це займає дуже багато часу. Особливо актуально це для ділових людей.\nВарто пам'ятати, що, перш за все, хімчистка представляє собою професійну очистку. Ті, хто хоча б один раз намагався вивести плями важко видалити, зрозуміють, про що йде мова. Саме в хімчистці професіонали підберуть потрібний засіб і зможуть позбавити виріб від плями і бруду.


Зазнали стрес: після дистанційки школярам потрібна реабілітація – Kazim INFO\nЗазнали стрес: після дистанційки школярам потрібна реабілітація\nЗдоров'я, Утворення / 31.05.2020 31.05.2020 / дистанційне навчання, зняти стрес, як мотивувати школяра\nШкільні будні позаду. І начебто всі учасники навчального процесу можуть видихнути: батьки, вчителі та самі діти. Але, як виявилося, розслаблятися ще рано, адже дистанційне навчання розкрила масу проблем і привела до того, що багатьом дітям після зміни формату навчання знадобиться тривала реабілітація.\nТак, згідно з думкою фахівців “ЮНІСЕФ Україна”, діти після закінчення навчального року в незвичному для них форматі можуть перебувати в стані сильної тривожності і стресу, а вийти їм самим з цього стану без допомоги дорослих буде вкрай складно.\nЯк визначити, що дитина потребує цієї допомоги і як правильно її надати? Про це “Весті.Люді” поговорили з Вікторією Лямець, власницею центру розвитку індивідуального потенціалу дитини Future Éducation Center 3/7.\nНа думку експерта, причина підвищеної тривожності у дітей криється в недосконалості української системи освіти. Її завдання – дати знання з області тих чи інших наук. І з нею вона більш-менш справляється.\nЯкби не карантин і як наслідок – дистанційна освіта, так би тривало й далі. Але опинившись вдома, школярі розгубилися.\nЗвичною їм системи отримання знань немає. У школі весь процес був чітко організований, буквально розписаний по хвилинах. А з початком занять онлайн їм довелося встановлювати дедлайни самим.\nБагато зазнали стрес. Тому що в школі ніхто їх не вчив дуже важливим навичкам – самодисципліни, самоорганізації, самоосвіти. Особливо постраждали ті діти, у яких і раніше були труднощі з відповідальним ставленням до поставлених завдань і які не вміли працювати самостійно.\nТаким чином, вимушена відмова від звичної шкільної системи оголив дуже важливу проблему: діти не вміють організуватися без “погонича”, тобто вчителя.\nПричина підвищеної тривожності дітей криється в недосконалості української системи освіти\nПроблему побачили і батьки. Вони буквально на ходу стали переучувати і переорієнтувати своїх дітей. А ті дуже болісно сприймають зміни в знайомому їм укладі життя і звичному поведінці оточуючих.\nІснує три явних ознаки, за якими можна визначити, що дитина перебуває в стані стресу.\nЗ’явилися різкі перепади настрою . Якщо ви помітили, що дитина чомусь засмучений, потім починає занадто голосно сміятися, потім раптом ні з того ні з сього ображається, – придивіться до нього. Це сигнал про те, що дитина розгублений і знаходиться в напруженому стані. Він не знає, чого очікувати від зовнішнього світу в подальшому, і тому не розуміє, як себе правильно вести себе зараз.\nПропала здатність концентруватися . Тривожним сигналом і приводом уважніше придивитися до дитини буде зміна в часі, яке він витрачає на звичні завдання. Якщо, наприклад, школяр не може півгодини почитати книгу, і йому постійно хочеться потягнутися за телефоном, сходити на кухню або включити телевізор, то він втратив здатність концентруватися, а причиною цього стало внутрішнє перенапруження.\nЗ’явилася апатія . Коли дитина нічого не хоче і просто лежить, тримаючи в руках смартфон, це не бажання відпочити і перезавантажитися, а показник того, що у нього є накопичений і пригнічений стрес. Причина криється в тому, що у дітей отримана інформація “перетравлюється” довше, ніж у дорослих. І коли дитина не може поглинати нові дані, т. К. Отримані раніше ще «не розкладені по поличках”, то він іде в себе, а його психіка вибудовує захисний бар’єр від нової інформації, щоб не відбулася “передозування”.\nЯк вивести дитину зі стресу\nДітям, які не важливо вчаться вони в молодшій школі або вже випускники, для хорошого психічного самопочуття дуже важливо мати можливість скидати свою накопичену енергію. Всього існує три види напруги, позбувшись від яких, можна вийти з стресового стану з найменшими втратами.\nЗвільніть фізичне напруження . В першу чергу дитині потрібно скидати фізичну енергію. Тут важливо розуміти, що її запас у малюка більше, ніж у дорослого, і якщо її вчасно не витратити, то у дитини буде багато емоцій і часто негативних. У вирішенні цього завдання допоможе спорт і багато-багато свіжого повітря. Якщо немає можливості для багатогодинних прогулянок, встановіть будинку хоча б шведську стінку або тренажер, де б дитина могла займатися в будь-який час дня і ночі, як тільки йому цього захочеться.\nПропрацюйте емоційне напруження . Ми часто забороняємо дітям бавитися. Але для їх здорового психічного стану це необхідно. Дайте дитині можливість побавитися півгодини в день. Нехай він цей час кричить, бігає, кривляється, валяється на підлозі і скаче, як кенгуру. Для цього у нього має бути відведено час і простір. Таким чином дитина скине з себе ментальне напруга, розслабиться, і тільки після цього він зможе почути ваші слова і сконцентруватися на поставленому завданню.\nСкиньте ментальне напруга . Кращий спосіб це зробити – за допомогою розмови. Говоріть з дитиною і вислухайте його. Нехай він висловлює те, що йому не подобається, каже, чому він з чимось не згоден і чому він втомився. У цьому випадку він буде промовляти своє внутрішнє напруження і позбуватися від нього.\nІ Гри для нейтралізації стресу\nФахівці дитячого фонду ЮНІСЕФ пропонують кілька ігрових завдань для дітей різного віку, які допоможуть провести релаксацію будинку, і тим самим знизити стрес і тривожність у школярів.\nМорська зірка і торнадо\nЦя гра допоможе позбутися не тільки від фізичного, а й від емоційного напруження.\nНамалюйте зображення термометра. Внизу домалюйте морську зірку або будь-яке інше спокійне істота, а у верхній частині – торнадо. Запитайте у дитини, на кого він зараз схожий – на мирну морську зірку або на шалений торнадо.\nЯкщо дитина перезбуджена, подумайте разом, як йому прийти до стану морської зірки. Наприклад, позбутися від енергії можна, кидаючи один одному м’яч. Протягом дня намагайтеся кілька разів грати в цю гру. Так ви навчите сина або дочку описувати рівень своєї енергії і збудженості (це допоможе знижувати емоційну напругу). А самі зможете орієнтуватися, коли можна запропонувати дитині спокійно подивитися мультики або почитати, а коли – пострибати або підніматися і спускатися по сходах, щоб виплеснути фізичне напруження.\nМи пам’ятаємо, що позбутися від емоційної напруги найпростіше, промовляючи його. Але структурувати всі переживання буде легше, якщо перенести їх на папір. І не тільки описати, але і зобразити. Пишіть з дитиною кожен день лист якогось рідній людині. Справа в тому, що контролювати емоції і почуття простіше, якщо їх висловлювати словами або творчістю. Використовуйте в листі слова-почуття: мені сумно, я засмучений, мене порадувало і т. Д.\nЗапропонуйте дитині написати лист бабусі про те, чим ви займалися сьогодні вранці, лист можна замінити на розповідь, нехай дитина опише, як пройшов його сьогоднішній день. А внизу тексту обов’язково намалюйте ілюстрацію до нього. Це закріпить ефект вираження емоцій.\nМожна позбутися від ментального напруги, використовуючи гумор. Робіть всією сім’єю щось смішне і безглузде. А якщо на чолі всього цього “бєспрєдєла” буде дитина і стане особисто контролювати процес – терапевтичний ефект гри підвищиться в рази.\nСенс гри: один з членів сім’ї починає історію, наступний продовжує її і так далі. Наприклад, мама починає: “Якось раз Петя пішов на прогулянку і першим, кого він там побачив, був …” Далі тато продовжує: “Рожевий жираф”. Для дитини ця діяльність проста, але в той же самий час дуже захоплююча. В кінці гри можна разом намалювати ілюстрації до історії і продовжити грати в неї з іншими учасниками. А для зв’язку в цій грі можна легко використовувати Zoom або FaceTime.\n“Нас кинули на передову, але не сказали, як воювати”. Одкровення вчителів