Утеплення підлоги Піноплекс по бетону Yakpravylno.com\n» Як зробити » Утеплення підлоги Піноплекс по бетону\nУтеплення підлоги Піноплекс по бетону\nУтеплюємо підлогу Піноплекс своїми руками\nНіхто не буде сперечатися з тим, що підлоги відіграють важливу роль у справі збереження тепла в приміщеннях.\nФахівцям в області будівництва відомий той факт, що в звичайному стандартному будинку, рівень втрат тепла через підлоги без утеплювача досягають - не менше 20% від загального обсягу тепловтрат.\nУ наш час, проблеми енергозбереження приділяється найпильніша увага.\nОдним з аспектів даної проблеми є вибір найбільш ефективного сучасного теплоізоляційного матеріалу.\nНа сьогоднішній день, як показала практика, найкращих результатів можна досягти при утепленні підлоги Піноплекс.\nУ цьому випадку, досягаються наступні результати:\nРазом стику відсутня скупчення конденсату і вологи;\nПіноплекс, володіє великою міцністю, а, отже, може піддаватися підвищеним навантаженням;\nТривалі термін використання пеноплекса;\nШирока область застосування цього будівельного матеріалу;\nПідвищена вологостійкість і шумоізоляція;\nПіноплекс є екологічним матеріалом і може застосовуватися усередині житлових приміщень.\nПіноплекс являє собою плити, які легко укладати або монтувати на ту поверхню, яку необхідно утеплити.\nЗручність роботи з Піноплекс полягає ще й у тому, що він піддається обробці в домашніх умовах.\nТехнологія укладання пеноплекса\nІснує загальна технологія укладання пеноплекса на підлогу. На першій стадії проводиться рівномірна рассипка на грунт гравійного шару. Висота шару складає приблизно 300-400мм.\nНасипаний гравій ретельно утрамбовується, на нього укладається шар піску, товщина якого становить 100мм.\nПісля утрамбовки пісочного шару переходять до наступного етапу.\nЯкщо планується укладання пеноплекса на підлогу з бетону, то створюється армована бетонна стяжка. При цьому бетонній підлозі необхідно дати достатній час для повного висихання.\nЯк правило, тривалість періоду висихання залежить від кліматичних умов, але в середньому вона становить 1-2 тижні.\nСаме стільки часу знадобиться бетону для того, щоб він набув всі параметри міцності.\nПісля повного затвердіння приступають до пристрою гідроізоляційного шару. Відмінним матеріалом для цього є поліетилен.\nУ нього є кілька переваг перед іншими матеріалами - він добре переносить підвищену вологість, перепади температур, і відрізняється низькою вартістю.\nПотім переходять безпосередньо до пристрою теплоізоляційного шару - монтажу плит з пеноплекса.\nТак як сама технологія утеплення підлоги Піноплекс проста і не вимагає наявності спеціальних знань і навичок, то на цьому етапі надається можливість значно заощадити на послугах бригади будівельників.\nПісля укладання теплоізоляційного шару з пеноплекса влаштовується ще один гідроізоляційний шар.\nНа нього проводиться укладання ще одного шару стяжки. При цьому необхідно враховувати один нюанс.\nДля облаштування другого шару стяжки рекомендується використовувати не розчин з бетону, а спеціальні будівельні суміші. При їх застосуванні необхідно суворо дотримуватися рекомендації виготовлювача.\nШар стяжки повинен бути товщиною не менше 50мм.\nДля кращого розуміння матеріалу статті ознайомтеся з відео:\nІ вже після того, як другий шар стяжки остаточно висох, можна приступати до настилу обраного в якості підлогового покриття того чи іншого будівельного матеріалу.\nТак, наприклад, для житлового приміщення може використовуватися паркетні дошки, лінолеум або ламінат. В якості підлогового покриття для кухні та ванної - відмінно підійде кахель або лінолеум.\nЯк ви самі можете зробити висновок, використання пеноплекса для створення теплоізоляційного шару, на сьогоднішній день є найбільш ефективним методом.\nУтеплення підлоги з використанням пеноплекса цілком можна виконати і самостійно, застосовуючи трохи іншу технологію.\nУ тому випадку, якщо необхідно провести утеплення підлоги Піноплекс під стяжку без користування послугами професійних будівельників, то необхідно виконувати дії в наступному порядку.\nТакож як і при загальній технології насипається шар грунту, який належним чином бути утрамбований. Поверх шару з гравію влаштовується шар щебеню, на якому в свою чергу виконується піщана подушка.\nМонтаж пеноплекса необхідно виробляти рівно, не допускаючи утворення зазорів. Всі стики між плитами слід проклеїти скотчем. Також робиться і коли проводиться утеплення бетонної підлоги Піноплекс.\nНа шар пеноплекса укладається гідроізоляційний шар, на якому влаштовуємо армовану стяжку, виготовлену на основі піску та цементу. Висота такого шару повинна бути 40мм.\nПісля висихання армованої стяжки, виробляємо укладання підлогового покриття. Не забудьте, перед заливкою встановити температурний шов по всьому периметру приміщення.\nКоли проводиться утеплення підлоги на лоджії Піноплекс самостійно, часто допускається помилка при влаштуванні пароізоляції. Найчастіше її встановлюють безпосередньо між Піноплекс та стіновий поверхнею.\nЦе не зовсім правильно. Стіна повинна бути попередньо оброблена гідроізоляційним складом, який завдяки своїм високим адгезивним властивостям глибоко проникне в неї.\nРешта щілини потрібно замазати спеціальною мастикою з високими гідроізоляційними властивостями.\nЗверніть увагу, що виробляти утеплення підлоги балкона Піноплекс або підлоги лоджії слід тільки при позитивній температурі, діапазон якої може становити від 5 до 25 градусів.\nУ тому випадку, якщо балкон або лоджія засклені, а роботи з утеплення ведуться в зимову пору року, перед їх початком слід прогріти повітря тепловою гарматою або вентилятором.\nУ тому випадку, коли необхідно провести утеплення дерев'яної підлоги Піноплекс, попередньо кладеться чорнову підлогу. Для цього попередній оздоблювальний матеріал повністю видаляється.\nЗ паро-поглинаючого матеріалу виконується пристрій підкладки. Потім монтується гідроізоляційний шар. Для його пристрою можна використовувати листи руберойду.\nСлід звернути увагу на необхідність проведення робіт по фіксації підкладки. Для чого - можна використовувати такий матеріал, як клеєний брус, який відрізняють висока міцність і надійність.\nЯкщо при будівництві дерев'яного будинку був влаштований фундамент на палях, то перед початком проведення всіх робіт необхідно заповнити наявні ніші піском.\nТепер розберемо, як виконується утеплення підлоги першого поверху Піноплекс.\nЦе життєво необхідно в тих випадках, коли житлова будівля зведена на землі, а також, якщо в будинку є сирий підвал. Для утеплення використовується Піноплекс товщиною 10см.\nУ тому випадку якщо утеплювальні роботи виконуються зовні, то Піноплекс кріпиться з нижньої сторони плити перекриття на епоксидний клей.\nПотім встановлюється армована сітка, поверх якої проводиться обштукатурювання.\nОбов'язково потрібно зробити гідроізоляцію.\nЯкщо утеплення проводиться всередині приміщення, то Піноплекс укладається між лагами. Пристрій гідроізоляційного шару в цьому випадку - також обов'язково.\nТермін служби піноплекс — до п'ятдесяти років.\nЯкщо укладання проводити самостійно, зручно користуватися плитами піноплекс, з'єднаними по принц «шип-паз», а поверхня плит обробляється наждачним папером для збільшення зчеплення з підлогою.\nЯкщо Ви не можете зробити вибір на користь того або іншого виду піноплекс, радимо ознайомитися з цією статтею.\nМожливо, Вас зацікавить стаття про те, як вибрати і використовувати клей для піноплекс.\nВсі проведені роботи виключають попадання між плитами рідини з укладається зверху стяжки.\nЗверніть увагу: прокладка термоакустіческой стрічки вздовж стін збільшить шумо - і теплоізоляцію.\nЯкщо Вам доведеться утеплювати дерев'яну підлогу, то роботу потрібно починати з його демонтажу.\nЗверніть увагу: використання піноплекс в будинках з дерев'яною підлогою знижує ризик появи грибка.\nНаступний крок – пристрій пароізоляції. Спеціальна фольгована плівка фіксується поліуретановим клеєм по всій поверхні матеріалу методом «стик в стик». Місця їх з'єднання закріплюються металізованим скотчем. Далі необхідно прокласти стяжку, а зверху покласти кахельну плитку.\nПеноплекс — екологічний матеріал. Він виготовляється з того ж сировини, з якого роблять посуд\nзняття дерев'яної підлоги;\nЯк утеплити лазню піноплекс, читайте тут.\nВ останні роки будівельниками все частіше рекомендується утеплення підлоги піноплекс під стяжку – своїми руками або ж із залученням професійних бригад. Піноплекс – торгова назва екструдованого пінополістиролу, сучасного високотехнологічного матеріалу, яким найчастіше утеплюється фундамент або стіни.\nДля підлоги він виявився також не менш якісним теплоізолятором, вигідно відрізняється від інших (наприклад, традиційної вже мінеральної вати і того ж пінопласту) тим, що він більш твердий, щільний і до того ж непроникний для води у силу своєї структури. Піноплекс легкий, випускається в плитах і легко ріжеться звичайним будівельним ножем.\nЙого ціна вища, ніж на більшість звичних видів утеплювачів, але вона виправдана перевагами, які надає цей матеріал, в тому числі і тим, що він чудово підходить під будь-яку систему теплої підлоги, змонтовану в приміщенні.\nУтеплення підлоги піноплекс під стяжку своїми руками в першу чергу буде цікаво тим, у кого будинок знаходиться на землі або квартира на першому поверсі висотного будинку. Використовуючи цей матеріал, можна уникнути дорогого монтажу лад і супутніх йому робіт з облаштування чорнової підлоги. Якщо ж у будинку обладнана будь каркасна система під підлогу, робити теплоізоляцію за допомогою піноплекс недоцільно: він дорожче інших утеплювачів, а його функції, пояснюють вартість тут не будуть задіяні.\nПо-перше, навантаження на себе візьмуть лаги – і прочностно-жорсткі властивості матеріалу виявляються не потрібні.\nПо-друге, дерев’яні підпільні конструкції не монтуються в місцях з підвищеною вогкістю. Тобто вологостійкість піноплекс теж не задіяна. В таких умовах заповнювати міжкаркасного простір можна і чим-небудь подешевше зразок того ж пінопласту.\nДалі йде пісок на висоту 10 див.\nПідсипка ще раз утрамбовується як можна ретельніше.\nЯкщо грунт має низькі будівельні характеристики, робиться армуюча чорнова бетонна стяжка, яка повинна просохнути протягом 2 тижнів. Замість неї можна збільшити «зростання» гравійної подушки до 60 сантиметрів. У цьому випадку насипається вона в 2 підходи з проміжним трамбуванням шарів.\nАрмована стяжка в 5 см в обов’язковому порядку робиться до укладання піноплекс в тому випадку, якщо в подальшому підлога буде відчувати суттєві навантаження.\nНа піщаний чи армований шар безпосередньо кладуть плити піноплекс. При закупівлі краще заплатити трохи більше і взяти той, в якому прорізані стикувальні пази – його простіше монтувати, і зазорів між окремими плитами практично не залишається. Товщина піноплекс залежить насамперед від утеплення фундаменту. Якщо він теплоізольований, підійдуть плити у 3-5 сантиметрів. Якщо утеплення відсутня спочатку, викладається пеноплекс товщиною 5-10 див.\nСтики пеноплексовых плит проклеюються металізованим будівельним скотчем.\nКоли утеплення змонтовано, за нього прокладається гідроізоляція. В її якості цілком може бути використана товста поліетиленова плівка. Смуги кладуться з заходом один на одного і проклейкою швів тим же скотчем. Поверх можна заливати стяжку – як цементно-піщану, так і з самовирівнюються сумішей. Перед нею може бути змонтований будь-тепла підлога. У деяких випадках, за бажанням господаря житла, замість стяжки робиться чистове основу з гипсоволокна, за яким стелиться фінішне покриття.\nДо початку робіт перевіряють стан бетонної плити. Якщо вона рівна, без вибоїн, тріщин і виступаючих дефектів, досить прибрати пил, і підлогу можна утепляти. При наявності нерівностей і висотних перепадів необхідна підготовка основи. Виступи збиваються, ями і проміжки заповнюються бетоном і проводиться вирівнююча стяжка з цементно-піщаної суміші.\nПлит утеплювача, укладається на бетонні перекриття, достатньо мати товщину до 4 сантиметрів. Рекомендовано при выстилании користуватися клеєм. Цілком підійде складу, яким кріплять підлогову керамічну плитку.\nПри утепленні не засклених балконів і лоджій не забуваємо, що стяжечние роботи не проводяться, якщо вуличний термометр показує позначку нижче + 5. Інакше потрібної міцності чистового бетонного шару чекати не доводиться.\nПеноплекс – матеріал не примхливий, однак вимагає дотримання деяких умов роботи з ним.\nУтеплювач хімічно нестійкий до деяких розчинників і з’єднанням. Серед них бензин, ацетон, гас, олійні фарби, бензол, ефір. Виявивши на плиті підозріле жирне пляма, не слід прагнути його видалити яким-небудь з цих складів, так само як і зафарбовувати. Піноплекс – проміжний матеріал, зовнішня привабливість для нього зовсім не важлива.\nВід прямого сонця цей утеплювач починає руйнуватися і втрачати свої властивості. Якщо ви купили піноплекс, але роботи з якоїсь причини відкладені, а плити лежать на вулиці або балконі, слід прикрити їх непрозорим матеріалом.\nНехтувати вирівнює стяжкою або простиланием утеплювача гипсоволокном не можна. Верхній шар розподіляє по пеноплексу навантаження рівномірно, що значно продовжує термін його служби.\nПри заливанні стяжки між нею і стіною неодмінно залишається температурний зазор в сантиметр для компенсації ймовірного розширення. Після він заповнюється спіненим поліетиленом.


Салат з шинкою і грибами – 10 рецептів дуже смачних салатів\nСитна закуска, яку легко приготувати салат з шинкою і грибами багатий мінералами і вітамінами. До складу можуть входити різні інгредієнти, але незалежно від того, який варіант приготування вибирається, закуска вийде ароматної і смачної.\nПростий салат з шинкою і маринованими грибами\nНа подив закуска готується дуже швидко. Салат з шинкою, грибами і сиром рекомендується готувати з сухариками, які надають особливий смак страви. Замість покупних можна використовувати сухарі домашнього приготування.\nшинка – 240 г курячої;\nволоський горіх – 60 г;\nмариновані шампіньйони – 180 г;\nПорізати шинку на дрібні шматочки. Розкришити горіхи руками і підсмажити на сухій сковорідці. Натерти сир.\nВ шинку насипати горіхи і додати мариновані гриби. Підсолити за необхідності. Залити майонезом. Перемішати. Посипати сирної стружкою.\nСухарики посипати перед самою подачею.\nПроста варіація, яка підійде в якості легкого страви на вечерю або чудово доповнить обід. Закуска віддалено нагадує відоме всім олів’є, проте відрізняється від неї зовнішнім виглядом, смаком і ароматом.\nшинка – 260 г;\nпечериці – 390 г;\nсир – 160 г;\nяйця – 2 шт. відварені;\nкартопля – 2 бульби.\nВідварити овочі. Остудити і натерти на крупній тертці. Сир подрібнити у вигляді кубиків. Шинку нарізати на шматочки.\nПромиті гриби нарізати соломкою. Помістити в сковороду з маслом і смажити.\nУ будь-якому порядку викласти продукти шарами на блюдо, промазуючи кожен шар майонезом і присипаючи порцією солі.\nЛисткова святкова закуска з куркою\nДуже ситна закуска зачарує гостей своїм чудовим смаком. Листковий салат готують з майонезом, який рекомендується додавати в мінімальній кількості, так як до складу страви входять обсмажені продукти, і закуска може здатися жирної.\nшинка – 220 г;\nмариновані опеньки – 185 г;\nкуряча грудка подкопченная – 1 шт.;\nкопчена ковбаса – 220 г;\nВідварити картоплю в мундирах. Остудити. Очистити. Скориставшись великою теркою натерти овоч.\nОгірки, курку і томати нарізати маленькими кубиками.\nСир, шинку й ковбасу натерти за допомогою великої терки. Мариновані гриби нарізати шматочками.\nВикладають закуску шарами: курка, картопля, томати, шинка, огірки, ковбаса, опеньки. Останнім шаром посипають кропом і сиром. Кожен шар промащують майонезом.\nДля приготування використовуйте помідори з тонкою шкіркою і м’ясистою м’якоттю.\nГрибний салат «Людмила» з шинкою\nТворчо підібрані складові закуски і правильний вибір форми роблять рецепт салату Людмила не тільки смачним, але і гідним доповненням будь-якого святкового столу.\nмариновані гриби – 160 г;\nзелена цибуля – 25 г;\nшинка – 160 г;\nмайонез – 320 мл;\nсир – 160 р.\nВідварити, а потім остудити філе. Видалити шкірку, а м’якоть нарізати квадратами.\nНашаткувати зелену цибулю. Порізати шинку. Нарізати кубиками сир, якщо хочете отримати більш легке блюдо, то можна натерти сир.\nНарізати гриби смужками і змішати з усіма продуктами. Підсолити. Додати майонез і перемішати.\nГотуємо з квасолею\nСалат з незвичайною заправкою стане частим гостем не тільки на святковому столі, але і в повсякденному меню. Уважно поставтеся до вибору соєвого соусу, він повинен бути якісним і свіжим.\nквасоля – банку консервованої;\nкуряче філе – 260 г;\nсвіжі лисички – 220 г;\nшинка – 170 г;\nстолове вино – 20 мл;\nлистя салату – 30 г;\nм’який сир – 130 р.\nКуряче філе відварити. Остудити і подрібнити кубиками. Помістити в сковороду і смажити до золотистого кольору.\nУ киплячій воді відварити гриби протягом восьми хвилин. Остудити і нарізати кубиками. Помістити в гарячу сковороду з олією і обсмажити до золотистого забарвлення.\nПерець подрібнити у вигляді соломки. Сир і шинку – кубиками. Нашаткувати цибулю. Салат порвати руками.\nВ аджику налити соєвий соус і вино. Додати майонез. Посипати перцем. Перемішати.\nУ філе додати шинку, сир, гриби, листя салату, цибулю і солодкий перець. Перемішати.\nПолити салат підготовленої заправкою. Перемішати перед подачею.\nЗі свіжими огірками\nШвидкий варіант приготування, який ідеально підійде в якості перекусу.\nяйце – 2 шт. відварене;\nсвіжі гриби – 220 г;\nсир – 120 г пармезану;\nНашаткувати цибулю. Порізати гриби.\nРозжарити сковороду, влити олію і покласти гриби з цибулею. Обсмажити.\nШинку подрібнити кубиками. Зварити яйця і нарізати. Натерти на середній тертці сир.\nВсе перемішати. Підсолити. Додати майонез і перемішати.\nВикласти гіркою закуску на блюдо і прикрасити нарізаними кружечками огірків.\nСалат з шинкою і смаженими грибами\nСалат виходить ошатним і соковитим. Приємна альтернатива доволі набридлому олів’є.\nкорінь селери – 120 г;\nНарізати яйця. Гриби порубати і обсмажити на сковороді в маслі. Додати порубаний селера. Тушкувати до готовності.\nОгірок, шинку нарізати маленькими кубиками. Додати зажарку і яйця. Підсолити. Додати майонез і перемішати. Посипати перцем.\nЩоб гриби вийшли більш соковитими і мали гарний колір, рекомендується смажити не просто на оливковій олії, а в суміші вершкового і оливкового інгредієнта. Вершковий компонент можна замінити топленим маслом.\nВітамінний салатик гарний у будь-який час року, але особливо рекомендуємо готувати його в зимовий період, коли організму не вистачає вітамінів.\nпекінська капуста – 0,5 вилка;\nмариновані опеньки – 160 р.\nНашаткувати дрібніші капусту. Підсолити. Додати цукор і для м’якості пом’яти руками.\nНарізати соломкою шинку. Злити маринад з грибів. Надіслати до капусти.\nВлити майонез. Насипати перець і перемішати.\nСмачний салат «Чоловіча мрія»\nЦей салат названий так зовсім не даремно. Він виходить ситним та смачним, а головне дуже легко готується. З приготуванням впорається будь-який чоловік, навіть той, який ніколи не готував салати.\nкуряче філе – 250 г відварене;\nПодрібнити у вигляді соломки шинку. Цибулю, нарізану кільцями, обдати окропом, щоб пішла гіркота. Порвати на волокна курку. Яйця порубати. Змішати підготовлені продукти.\nЗлити маринад з опеньків і відправити в салат. Влити майонез. Підсолити. Перемішати.\nНа блюдо колом викласти листя салату. Зверху розмістити салат. Нарізати кружечками помідори і прикрасити закуску.\nОригінальний рецепт з яєчними млинцями\nЯкщо набридли звичні салати, які десятиліттями прикрашають святкове застілля, пропонуємо приготувати незвичайну закуску. Вона готується просто, внесе новизну і так проситься на стіл!\nпечериці мариновані різані – 400 г;\nяйце – 4 шт. відварене;\nНарізати цибулю. Відправити в розігріту сковорідку з олією. Обсмажити.\nЯйця збити за допомогою виделки. Повинна вийти однорідна маса.\nПрибрати цибулю в тарілку. Випекти два млинчика на сковороді і нарізати соломкою.\nНарізати соломкою шинку. Злити рідину з грибів.\nЗмішати всі підготовлені інгредієнти. Підсолити. Посипати перцем. Влити майонез. Перемішати і настояти чверть.\nЯк швидко зварити горох – 7 рецептів


Як уникнути невдалої стрижки | Блог Деми Сруссоса\nНевдала стрижка – це, мабуть, одна з найстрашніших ситуацій, яка може трапитися у дівчини. Навряд чи і більшість чоловіків влаштує непоказних вид свого волосся. Як отримати бажану стрижку і уникнути невдач при цьому? «Знай Як» дає поради з цих питань.\nУ випадку якщо ви хочете поекспериментувати і зробити абсолютно нову зачіску, яку до цього жодного разу не носили, але, побачивши її в модному журналі, сказали: «Це саме те, що мені потрібно», то слід обов’язково знати, як вона виглядає з різних сторін.\nДля цього спробуйте показати, саме показати, а не розповісти, перукаря фотографії кількох варіантів однієї і тієї ж стрижки, знятої з різних ракурсів, або навіть бути може на різних моделях в різних журналах.\nТим самим ви опинитеся застраховані від невдач, оскільки перукар, за умови, звичайно, що це досвідчений майстер, буде максимально повно знати про те, що ви повинні отримати в результаті відвідування салону краси.\nМайте на увазі, що будь-який перукар здатний практично моментально визначити підійде та або інша зачіска вашому типу волосся, структурі особи, загальному образу. Тому необхідно прислухатися його порад, і не ображатися нема збігом поглядів, навіть якщо ви на 100% впевнені, що перукар не правий.\nПри виборі зачіски слід враховувати структуру волосся і те, що, як правило, всі моделі, що демонструють модні зачіски і стрижки, попередньо провели не одну годину у перукаря, який займався укладанням їх волосся, використовуючи при цьому, крім певної техніки стрижки та укладки, різні «підручні» кошти (фен, праску, лак, гель, пінка, віск тощо).\nДомогтися подібного результату в домашніх умовах практично не можливо. А без цих маніпуляцій, хто знає, як буде виглядати ця ж стрижка. Не слід сподіватися, що, вимивши голову і злегка посушити волосся феном, ви будете виглядати як з обкладинки журналу. Тому, єдино, що ви можете зробити, це знайти фотографії моделі з схожою структурою волосся.\nЗаздалегідь визначтеся з передбачуваною довгою волосся. Слід також усвідомити, що немає нічого страшного, якщо ви зупините роботу перукаря і поцікавитеся, що саме він робить у цей момент. Особливо, якщо ви налякані надто довгою пасмом відрізаною майстром. Поясніть, що ви схвильовані, при цьому, якщо ви помітите невдоволення з боку перукаря ніколи більше не користуйтеся його послугами.\nНа закінчення всього вищесказаного хочеться сказати, що слід звертатися до перукаря, якого ви знаєте, або якого вам порекомендували. У цьому випадку дуже велика ймовірність того, що ви отримаєте саме ту стрижку, яку хотіли!\n« Як носити кільця\nЯк вчені Сінгапуру придумали теплової комп’ютер »


5 непотрібних речей, які більше не потрібні водіям - Автотема\n5 непотрібних речей, які більше не потрібні водіям\nЕксперти розповіли про п’ять непотрібних речей, в яких більше не потребують сучасні водії. Склад аксесуарів авто, комплектація і дизайн поступово змінюються, підлаштовуючись під нові реалії.\nУ сучасних машинах більше не встановлюють магнітоли, які відтворюють CD-диски. Зараз водії можуть скористатися флеш-накопичувачами, інтернетом або ж Bluetooth. Крім того, в минуле відходять попільнички, що обумовлено в тому числі зниженням популярності куріння. Люди переходять на електронні сигарети або вейпи. Якщо хтось і хоче мати в салоні попільничку, то придбати її можна окремо, а на місці прикурювача тепер знаходиться розетка. Галогенні фари є застарілим явищем, знайти їх можна зараз хіба що в бюджетних авто. Навіть китайські виробники переходять на LED-оптику.\nНезабаром пережитком минулого стануть ключі від автомобіля. Уже зараз завести транспортний засіб можна за допомогою натискання кнопки. Запустити двигун або частково управляти машиною можна і дистанційно. Приладова панель в авто тепер представлена екранами, відкриваючи масу можливостей, аналогові варіанти будуть існувати ще нетривалий час.


Купить билет на Подільський зоопарк (Винница, Подільский зоопарк, Новый) 9 октября 2021 в 09:00\n9 октября 2021 в 09:00, Винница, Подільский зоопарк, Новый, Вул. Сергія Зулінського, 9\nВинница, Подільский зоопарк, Новый, Вул. Сергія Зулінського, 9 - 9 октября 2021 в 09:00\nКупить билеты на концерт Подільський зоопарк 9 октября 2021 в 09:00, Винница, Подільский зоопарк, Новый по цене от 10 грн.\nПодільський зоопарк состоится 9 октября 2021 в 09:00 в Винница, Подільский зоопарк, Новый по адресу Вул. Сергія Зулінського, 9.


Ubisoft хотіла судитися із розробниками Middle-earth: Shadow of Mordor\n9 лютого 2021 , 20:02 - Читать новость на русском\nКомпанія Ubisoft збиралася судитися із Warner Bros. / Steam\nтвіттер Jonathan Cooper\nУ мережі продовжують активно обговорювати патентування системи Nemesis компанією Warner Bros. Цього разу поділитися своєю думкою вирішив відомий аніматор Джонатан Купер. Він розповів чимало цікавої інформації про ситуацію між компанією Ubisoft та розробниками відеогри Middle-earth: Shadow of Mordor.\nДо теми "Моє золотце": компанія Warner Bros. запатентувала унікальну систему із дилогії Middle-earth\nДжонатан вважає, що такий патент виглядає дуже зухвало з боку Warner Bros., бо розробники Shadow of Mordor скопіювали чимало елементів з інших відеоігор. Наприклад, із серії Assassin's Creed була взято систему пересування, а також деякі елементи інтерфейсу. Зрозуміло, що такий розвиток подій дуже не сподобався розробникам із Ubisoft.\nПісля анонсу нового проєкту у всесвіті "Володаря перснів" вони збиралися судитися із компанією Warner Bros. Представники Ubisoft навіть встигли підготувати порівняльні знімки з обох ігор, проте, вирішили відмовитися від цієї ідеї. Вони не хотіли виставити свою компанію у поганому світлі чи стати "поганцями" в очах геймерської аудиторії.\nТакож Купер поділився цікавою інформацією про розробку Middle-earth: Shadow of Mordor. Він відзначив, що знайомий з одним аніматором, який розповів йому чимало цікавого про роботу над цим проєктом. Джонатан написав наступне:\nДля протоколу, аніматор Shadow of Mordor колись давно розповідав мені, що вони детально вивчали систему анімацій з Assassin's Creed за допомогою системи зворотньої розробки. Це стандартна практика у виробництві відеоігор, коли розробники використовують вже готові системи замість того, щоб створювати колесо ще раз.\nДжонатан впевнений, що патентування та подібні заборони дуже шкодять індустрії відеоігор. На його думку, такі рішення лише гальмують розвиток цієї сфери, а також заважають інноваціям.\nПорівняння Middle-earth: Shadow of Mordor та Assassin's Creed IV: Black Flag – відео\nВідеогра, яка була розроблена студією Monolith Productions, а видана компанією Warner Bros. Реліз цього проєкту відбувся у вересні 2014 року на PC, Xbox One та PlayStation 4. Гравці керують Таліоном, який намагається помститися поплічникам Саурона за вбивство своєї сім'ї. Історія не вважається канонічною у всесвіті "Володаря перснів", але геймери можуть зустрітися з деякими відомими персонажами. Найбільше гравцям та критикам сподобалася система Nemesis, яка вперше з'явилася саме у цій грі.


Народні збори - ІСТОРІЯ УКРАЇНИ Конспект лекцій для студентів технічних спеціальностей\nНародні збори. В них брали участь тільки повноправні громадяни міста (як правило, греки), які досягли 25 років. Раби, чужоземці, жінки були усунуті від управління.\nНародні збори приймали декрети й постанови. В Ольвії ці документи висікали на камені і виставляли на агорі – майдані в центрі міста. На зборах вирішувалися всі найважливіші питання внутрішньої та зовнішньої політики: регулювання морської торгівлі, прийняття у громадянство, нормування грошової системи, укладання зовнішньополітичних угод і договорів, звільнення іноземних купців від мита, нагородження громадян, що мали заслуги перед містом. До компетенції народних зборів належали також вибори посадових осіб, що займалися поточним управлінням та контроль за їхньою діяльністю.\nЗначну роль в управлінні відігравала Рада міста, яка була постійно діючим органом влади між зібраннями Народних зборів. Обиралася вона Народними зборами. Рада міста готувала рішення для затвердження Народними зборами, перевіряла кандидатів на виборні посади, контролювала діяльність вже обраних посадовців. Рада мала свого Голову та Секретаря. Останній користувався значним політичним впливом, бо саме через нього проходила інформація, необхідна для повсякденного управління.\nТретьою ланкою міського управління були виборні колегії – магістратури або окремі посадові особи – магістрати. Обрані з числа повноправних громадян Народними зборами магістрати очолювали окремі галузі управління. Вони займалися фінансами, судом, обороною міста та ін.\nОсоблива увага приділялася фінансовим справам. Так. В Ольвії основу бюджету міста становила єдина система ввізних і вивізних мит на товари, а також різні види податків. Значною статтею доходів у містах були пожертви багатих громадян, які вносили гроші у міську скарбницю, безкоштовно забезпечували місто хлібом у неврожайні роки. Народні збори й Рада міста нагороджували таких громадян почесним декретом, золотим вінком або статуєю. Подібні почесті міг здобути й іноземець. Йому надавалися привілеї у торгівлі (наприклад, зменшення мита) та право громадянства.\nУ містах Північного Причорномор’я функціонував суд. Так, в Ольвії суд складався з декількох підрозділів, кожен з яких займався певним колом питань (цивільні, кримінальні, майнові тощо). У судочинстві брали участь судді, обвинувачені, свідки.\nВідмінним від інших міст – держав Північного Причорномор’я в питанні політичного устрою було Боспорське царство. Воно було розташоване по обох берегах Керченської протоки і охоплювало Східний Крим, Таманський півострів і всю територію східного узбережжя Азовського моря аж до Дону. На цій території жили як греки, так і місцеві народи, що знаходилися на стадії розкладу первісно – общинного ладу і формування класового суспільства. Їхнє входження до складу Боспорського царства стимулювало цей процес. Столицею держави було м. Пантікапей (на місці сучасної Керчі).\nНа ранньому етапі існування боспорської держави (V – IV ст. до н.е.) вона була союзом грецьких міст – полісів, кожне з яких зберігало значну долю незалежності. Згодом, починаючи з IV ст. до н.е. влада у Боспорі зазнає невпинної централізації. Поступово ліквідуються деякі форми самоврядування й демократичні установи, що виникли у ранній період існування грецьких міст У Причорномор’ї. Боспорська держава перетворюється на монархію.\nНа чолі держави був правитель, що офіційно йменував себе «цар Боспору». В його руках зосереджувалася верховна влада. Помічниками царя у здійсненні ним владних повноважень були члени царського роду та наближені особи. Їм доручалося від імені царя командування військом, управління окремими частинами держави, судові та релігійні функції. Міста Боспорського царства користувалися обмеженою автономією. Тут, як і в інших причорноморських полісах, зберігалися виборні органи самоврядування. Певна автономія була і у місцевих племен, що входили до складу Боспорської держави. Ними керували власні племінні вожді, а залежність від боспорського царя виражалася у сплаті данини та участі у військових діях на боці Боспору.\nІз самого початку свого існування міста – держави Північного Причорномор’я були втягнуті у міжнародні відносини в регіоні. Так, у 30-ті рр. V ст. до н.е. до Чоного моря прибула велика афінська ескадра на чолі з Періклом. Метою цієї експедиції було забезпечення Афін імпортним хлібом. Існує думка. Що саме внаслідок цієї експедиції Ольвія та деякі інші грецькі міста Північного Причорномор’я були включені до Афінського морського союзу. Для них це було пов’язане з деякими економічними обмеженнями. Однак вже наприкінці V ст. до н.е. Ольвія була поза цим союзом. Про це свідчить випуск власної серії срібних монет загальногрецького зразка (за діючими тоді законами членам Афінського морського союзу заборонялося карбування срібної монети).\nУ 331 р. до н.е. Ольвія була взята в облогу військом Зопіріона – одного з полководців Олександра Македонського. Цей похід був частиною загальної експасії Македонії під час правління видатного царя – полководця. Місто терпіло серйозні труднощі, регулярного війська воно не мало, військова організація його грунтувалася на народному ополченні. За словами античного історика Макробія, міській владі довелося вживати надзвичайних заходів: рабам дарували волю, а іноземцям – права громадянства. Були скасовані всі боргові зобов’язення. Це допомогло збільшити лави захисників міста, підвищити зацікавленість всіх мешканців Ольвійської держави у перемозі над ворогом. Місто вистояло і Зопіріон був змушений зняти облогу.\nНа зовнішньополітичну ситуацію у містах – державах Північного Причорномор’я впливали й політичні зміни у причорноморських степах. Так, у III – II ст до н.е. посилився тиск на Олвію спочатку скіфів, могутність яких наближалася до кінця, а потім сарматів. Це призвело до того, що місто деякий час сплачувало данину царям цих народів. Тут навіть розташовувався скіфський монетний двір.\nПриблизно у цей же час зріс тиск скіфів і на Херсонес. Для захисту від кочовиків місто уклало договір з Боспором, а також намагалося використати протиріччя між скіфами та сарматами.\nВойовничість причорноморських кочових народів та їхнє намагання поставити під свій контроль торгівельні шляхи з Лісостепу до країн Середземномор’я змушували грецькі міста – держави не тільки об’єднуватися між собою, а й шукати могутніх союзників. Звичайно ці «союзники», користуючись нагодою, намагалися підкорити причорноморські міста – держави собі. У І ст. до н.е. таку спробу зробив правитель Понтійського царства Мітридат VI Євпатор (121 – 63 р. до н.е.). Цей енергійний володар об’єднав під своєю владою все Причорномор’я, в тому числі Боспор, Ольвію, Херсонес. В Ольвії було розташовано понтійський гарнізон. Втрутившись у боротьбу Херсонесу зі скіфами, понтійський володар у 110 р. до н.е. відправив на допомогу місту військо на чолі зі своїм воєначальником Діофантом. Внаслідок цього та інших успішних походів Діофанта проти скіфів Херсонес змушений був визнати свою залежність від Мітридата VI. Нарешті, цар Боспору, усвідомлюючи хиткість становища своєї держави в умовах розгортання понтійської експансії, сам передав владу понтійському цареві.\nАктивність Понтійського царства становила відчутну загрозу для Риму. Під його владою в цей час вже знаходилися Південна Європа, Північна Африка, острови Егейського моря, західні райони Малої Азії. Подальшому просуванню Римської держави вглиб Азії заважало Понтійське царство. Міста Північного Причорномор’я знаходилися в зоні конфлікту цих двох держав. Боротьба між ними стала переламним моментом в історії грецьких причорноморських полісів.\nПротягом першої половини І ст. до н.е. тривали римсько – понтійські війни. Північне Причорномор’я було для Мітридата VI головним джерелом сировини, матеріальних та людських ресурсів. Війна, що затяглася на багато років, підривала зовнішню торгівлю, ремесла, сільське господарство причорноморських міст. Внаслідок цього тут почали поширюватися протипонтійські настрої, які й зіграли помітну роль у поразці та загибелі Мітридата VI.\nРозгром Понтійського царства і перехід його території під владу Риму відкрив довгий період залежності грецьких міст Північного Причорномор’я від Римської держави. Після перемоги над Мітридатом VI Рим особливу увагу приділяв Боспору. Володар царства тепер мав титул «друга та союзника» Риму. При вступі на престол для боспорських царів обов’язковим ставало попереднє затвердження римського імператора. Римляни, зацікавлені у наявності тут військово – політичного бар’єру античного світу проти «варварських» племен Степу, навіть надавали Боспору грошові субсидії для утримання війська.\nЗалежність Херсонесу від римлян полягала в тому, що в управлінні цим полісом посилився вплив рабовласницької аристократії, яка економічно і політично орієнтувалася на Рим. Декілька знатних херсонеських родин отримали права римського громадянства. Херсонес став місцем перебування римського флоту, а також резиденцією командуючого римськими військами в Криму. Місту доводилося платити податки на утримання римських військ. Римський гарнізон був розташований і в Ольвії. Для цього в місті була побудована фортеця. З початку ІІІ ст. Ольвія остаточно втратила політичну незалежність і була включена безпосередньо до складу Римської імперії. Зовнішнім проявом такого політичного статусу міста було карбування в Ольвії римських монет.\nЗагалом, міста Північного Причорномор’я виконували функцію бар’єру античного світу проти «варварських» племен степу і їхня доля в цей період була тісно пов’язана з долею Римської імперії взагалі. Разом із нею Північне Причорномор’я почало економічно, політично та військово занепадати у другій половині III – IV ст. Посилюється розпад рабовласницького суспільства. Занепадають традиційні галузі господарства. Поглиблюється криза політичного управління. Звичайним явищем стає внутрішньополітична боротьба в містах. Ці негативні фактори посилюються збільшенням тиску з боку кочових народів, що переселяються з глибин Азії до Європи. Так розпочинається Велике переселення народів (IV – VII ст.). На цьому тлі зазнають змін ідеологічні, релігійні уявлення тодішніх людей. Замість традиційних давньогрецьких та місцевих язичницьких культів починається розповсюдження у Північному Причорномор’ї християнства. Це зафіксував факт присутності Кадма – єпископа Боспору – на церковному соборі в Нікеї, що затвердив християнський символ віри (325 рік). Вочевидь, тут було вже досить багато християн, оскільки єпископи очолювали доволі численні християнські громади.\nВнаслідок навали гунів у 375 – 376 рр. Боспорське царство припинило своє існування. Його столиця – Пантікапей – була сильно зруйнована, але збереглася і в подальшому стала провінційним містом Візантійської імперії. Така ж доля спіткала й Херсонес. Згодом, у середні віки, він став відомий під назвою Корсунь. Що ж стосується Ольвії, то вона вже у IV ст. перестала існувати, як місто. Життя тут ще деякий час тривало у сільських поселеннях.\nТак в історії Північного Причорномор’я закінчився період давнини і розпочався період середньовіччя. Грецькі міста – держави цього регіону залишили яскравий слід в історії завдяки своїй унікальній цивілізації, яка є предметом вивчення з боку теперішніх і наступних поколінь.\nСхідні слов'яни у давнину. Їх перші державні об’єднання.\nПерші згадки про ранньослов'янські племена (венеди) з'являються у творах римських вчених І – II ст. н.е. На зламі двох ер завершився розподіл слов'ян на східних і західних. Східні слов'яни, які мешкали на території сучасної України, починаючи з IV ст. н.е., об'єдналися в державну формацію антів. Держава антів простяглася від Дністра до Азовського моря і Дону на північ до Чорного моря.\nСлов'янство як самостійна етнічна спільнота вийшло на історичну сцену на початку нової ери. Це був динамічний і драматичний час великого переселення народів (II – VI ст.). Частиною цього процесу стало переміщення готів з Прибалтики у Причорномор'я. Наприкінці IV ст., як нам відомо зі свідчень Йордана, анти зазнали жорстокої поразки від готів, яких очолював король Вінтарій. Тоді було розп'ято короля антів Буса разом із синами і 70 старійшинами. Очевидно, це сталося в передісторичному Києві, де до цього часу збереглася Бусова гора. Однак ця перемога готів виявилася короткочасною. У 375 р. готів перемогли гуни, частково їх підкоривши, частково витіснивши з Причорномор'я. Гуни створили між Доном і Карпатами могутню державу, на чолі якої став Аттіла. Про силу цього утворення свідчать вдалі походи гунів у Галлію та на Східну Римську імперію. Але після кількох поразок від римлян та їхніх союзників, смерті у 475 р. Аттіли гунська держава поступово розпадається. Ці історичні колізії суттєво вплинули на долю слов'янства. Антська держава завдяки ліквідації Готського королівства в V – VI ст. переживала піднесення. Вона навіть організовувала регулярні походи на Візантійську імперію, в межі її балканських володінь.\nУ другій половині VI ст. політична ситуація значно ускладнилася у зв'язку з приходом у Східну Європу аварів, які заснували у Карпатській улоговині примітивну державу – аварський каганат, підкоривши переважно слов'янське місцеве населення. Почалися тяжкі анто-аварські війни, які призвели до занепаду Антської держави. Фактично, починаючи з 602 p., анти в історичних джерелах не згадуються. Разом з тим склавіни фігурують у творах більшості європейських та східних авторів, що ведуть мову про етнічні угруповання, які проживали на території України у VI–IX ст. Тому цілком закономірно, що етнонім «склавіни» трансформувався у «слов'яни». Невдовзі на зміну антам прийшов полянсько-руський політичний союз з центром у Середньому Подніпров'ї.\nВ середині І тис. н.е. землі східних слов'ян простягалися від далекого озера Ільмень на півночі і майже до Чорного моря на півдні. Соціально-політичне життя тамтешнього населення ґрунтувалося на племінній організації. Східні слов'яни на той час заселяли більшу частину території України. У VIII ст. у них виникло кілька союзів. Історичним центром східного слов'янства здавна було Середнє Подніпров'я, де проживали поляни. Тут знаходились такі міста, як Чернігів, Переяслав, Київ. Сусідами полян були сіверяни (над Десною і Сеймом), древляни (над Прип'яттю), дуліби (над Бугом), тиверці (над Дністром), уличі (між Бугом і Дніпром), білі хорвати (на Прикарпатті). Північну групу слов'янських племен становили кривичі, половчани, словени новгородські та ін. Серед північних союзів найсильнішими були кривичі, які мали своє місто – Смоленськ. Археологічні дані підтверджують повідомлення літописця щодо розселення східнослов'янських племен.\nДо утворення Київської держави головною формою суспільної організації східних слов'ян були союзи племен та племені княжіння. Кожне з цих утворень було окремою етнічною групою з визначеною територією, матеріальною культурою, побутом, звичаями. Сучасна наука вважає, що ці об'єднання мали елементи державності. Основу внутрішньої соціально-економічної системи племінних союзів становила сільська община. Вона складалася з одного-двох чи більше селищ – «гнізд». У володінні общини перебував увесь земельний фонд. З розвитком господарської і політичної діяльності зароджується соціальна нерівність, виділяється привілейований прошарок, а з ним і племінна знать. Найбільш талановиті люди з цієї верхівки родоплемінної знаті приймали ім'я князя.\nПроцеси соціального розшарування общини прискорювало також патріархальне рабство, яке у східних слов'ян фіксується за джерелами вже в VI – VII ст. Рабами ставали полонені. Праця рабів у землеробстві слов'янами не використовувалась, і сфера їх застосування була обмеженою. Основою господарського життя східнослов'янських племен було землеробство, успішно розвивалось скотарство і сільські промисли. Велася жвава торгівля з чорноморськими містами-державами, з каспійськими і туркестанськими краями. З часом торгові інтереси протяглись далі за Дунай, до самої Візантії. Активна торгівля сприяла розвиткові міст. Найбільш розвинуті міста були центрами всього племені або союзу племен. Так, головним містом древлян був Іскоростень, уличів – Пересічень, полян – Київ. Географічне положення Києва було найвигіднішим для розвитку торгівлі, сприяло його зростанню як економічного центру держави. Заснування Києва, одного з найбільших міст тодішньої Східної Європи, датується кінцем V ст. Своєрідним фундаментом перших протодержав у Східній Європі були великі союзи слов'янських племен – дулібів, бужан, волинян. З розпадом родоплемінного ладу і появою класів у VIII–IX ст. посилюється процес об'єднання племен та їхніх союзів. Поступово виникають державні утворення – племінні княжіння та їхні федерації. За свідченням арабських авторів, вже у VIII – IX ст. існувало три осередки східнослов'янської державності: Куявія (земля полян з Києвом), Славія (Новгородська земля) й Артанія (Ростово-Суздальська, а можливо, Причорноморська і Приазовська Русь). Найбільшим було державне об'єднання, яке літописець назвав Руською землею (арабські автори асоціюють його з Куявією) з центром у Києві. Саме воно і стало тим територіальним і політичним ядром, навколо якого і зросла Давньоруська держава.\nВиникнення Давньоруської держави.\nПоява Давньоруської держави у IX ст. – це результат взаємодії різноманітних чинників в усіх сферах не тільки тогочасного суспільства,\nа й сивої давнини. Система господарства східних слов'ян ґрунтувалася на землеробстві, допоміжну роль відігравало розвинуте скотарство та сільські промисли. Вдосконалення землеробських знарядь у VII–IX ст., підвищення продуктивності праці, зростання виробництва додаткового продукту спричинили кардинальні зміни в соціальній сфері. Поглиблювалася класова диференціація – землевласники перетворювалися на феодалів, а вільні общинники ставали феодально залежним населенням, що створювало передумови для активного державотворчого процесу. Відокремлення ремесла від сільського господарства, зародження товарного виробництва у VIII–X ст. зумовили помітну активізацію внутрішнього обміну та розширення зовнішньої торгівлі. Особливо жвавими були торговельні зв'язки з Великою Моравією, Болгарією, Хазарією, Візантією та іншими країнами. Розширення торгівлі, з одного боку, сприяло збагаченню слов'янської родоплемінної знаті, посилювало диференціацію суспільства, з іншого – надзвичайно гостро ставило питання про надійний захист важливих торговельних шляхів.\nПроблема походження Київської Русі протягом тривалого часу була дискусійною. Ще в XVIII ст. німецькі історики Г.-З. Байєр та Г.Ф. Міллер висунули норманську концепцію походження Київської держави.\nЇї сенс полягає у тому, що Київську Русь створили прибулі зі Скандинавії(нормани, варяги). Основні аргументи норманської теорії:\n1. Розповідь у «Повісті времінних літ» про призначення варяжських князів(Рюрик, Синеус, Трувор).\n2. Термін «Русь» має скандинавське походження.\n3. Перші правителі Київської Русі були скандинавами (Рюрик, Олег, Ігор).\n4. Повідомлення римських істориків про дикість та відсталість слов’ян.\nЦю концепцію рішуче критикував М. Ломоносов, який написав гнівну відповідь німцям, доводячи первинну роль слов'ян у створенні Київської Русі. Твердження М. Ломоносова дістали назву антинорманської концепції.\nЇї суть полягає у тому, що Давньоруська держава була створена самими слов’янами. Її основні положення:\nНаявність об’єктивних соціально-економічних передумов для формування державності (удосконалення знарядь праці, відділ ремісництва від землеробства, майнова диференціація, відокремлення знаті).\nНезначимість присутності скандинавів на землях східних слов’ян .\nОднаковий рівень соціально-економічного розвитку слов’ян та скандинавів не дає підстав вважати останніх носіями більш розвинутих адміністративно-політичних відносин.\nІснування у слов’ян значних військово-плмінних союзів.\nСлово «Русь» походить від назви р. Рось – правої притоки Дніпра.\nЗвичайно, ніхто не може заперечити впливу варягів на формування давньоруської держави. Наприкінці І тисячоліття н.е. скандинави виявили неабияку воєнно-політичну активність майже на всьому європейському узбережжі – Франції, Німеччині, Англії, Іспанії та ін. Київська Русь не була осторонь цього процесу. Безперечне й скандинавське походження Рюрикової династії. Але формування державності у слов'ян – це складний і тривалий процес, що розвивався в руслі загальноєвропейської традиції, а зародження цієї державності слід шукати в першій половині І тисячоліття н.е. в Антській державі. У будь-якому випадку, з норманами чи без них, слов’яни були у змозі зробити останній крок на шляху від розпаду первісно-общинного устрою до ранньофеодальної спільноти та виникнення держави.\nДіяльність перших київських князів (Рюрик, Олег, Ігор, Ольга, Святослав).\nУ 9 ст. з військово-племінних союзів східних слов’ян (поляни, древляни, сіверяни, кривичі і т.д.) утворюються два значні державні об’єднання. Перше виникло на півночі Східної Європи в районі оз. Ільмень з центром в м. Новгород. Воно включало в себе військово-племінні союзи ільмінських словен і кривичів. Саме вони в середині 9 ст. запросили до себе княжити Рюрика та його братів. Друге об’єднання утворилося на півдні Східної Європи у Середньому Подніпров’ї зцентром у м. Києві. До нього увійшли племена полян, сіверян, древлян. Керування цим об’єднанням здійснювали Аскольд та Дир, етнічна приналежність яких точно не встановлена.\nПершим князем, який об'єднав під своєю владою усі східнослов'янські землі був сподвижник Рюрика – князь Олег (882 - 912). У 882 р. він захопив Київ і фізично знищив місцевих князів Аскольда і Дира. Після цього було проголошено Київ «матір'ю міст руських», тобто стольним градом усієї Давньоруської держави. Отже, 882 р. для Київської держави не є датою норманського завоювання, а лише роком державного перевороту, який здійснив Олег з допомогою людей з оточення київських князів. Тому княжіння нової династії слід вважати продовженням розвитку Давньоруської феодальної держави, яка на той час пройшла тривалий час свого розвитку. Наполеглива діяльність Олега щодо створення держави дала позитивні наслідки. В останні роки його правління у Києві владі князя підкорилися поляни, ільменські словени, сіверяни, кривичі, радимичі, древляни, уличі, можливо, дуліби й хорвати, а також неслов'янські племенні об'єднання – чудь і меря. Під керуванням Олега давньоруське військо у 911 р. здійснило переможний похід на Візантію, внаслідок чого були завойовані коштовні трофеї, а також була підписана вигідна для Київської Русі торгівельна угода з греками.\nПісля Олега правити державою почав син Рюрика Ігор (912 – 945 гг.). Йому вдалося приєднати до Давньоруської держави території між Дністром та Дунаєм. Багато часу проводив у військових походах, що були націлені проти печенігів (уклав мир у 915 р.), Дербентського князівства (захопив у 943 – 944 рр.), Візантії (невдала кампанія 944 р.). Через величезні витрати на військові заходи Ігор вдався до непопулярних дій(підвищив розмір данини, періодичність її збирання). В результаті цього був вбитий древлянами у 945 р.\nЗагибель Ігоря призвела до того, що главою Київської держави стала княгиня Ольга (945 - 964), що була регентом при малому синові – Святославові. Ольга жорстоко помстилася древлянам за вбивство чоловіка(стратила їх послів, спалила столицю князівства – м. Іскоростень). Будучи далекоглядним політиком, Ольга провела податкову реформу, чітко визначивши кількість, строки та місця збору данини. Ольга особисто прийняла християнство під час візиту у Візантію у 957р., встановила дипломатичні відносини з Німеччиною.\nДосягнувши повноліття, правителем Київської Русі став Святослав (964 – 973 рр.). Святослав увійшов в історію як князь-воїн, який усі ресурси держави спрямував на завойовницькі походи. Святослав, використовуючи наступальну тактику, швидкість та раптовість розгромив Хазарський каганат, Волжську Болгарію, Дунайські князівства. Вперше на Русі ввів традицію призначати князями в містах держави своїх синів(закріплював єдність країни). Хотів перенести столицю з Києва в Переяслав на Дунаї, що був перехрестям торгових шляхів. Однак у 971 р. після поразки від Візантії був вимушений відмовитися від цього задуму та від захоплених дунайських земель. Повернувшись звідти у Київ із залишками війська у 972 р. загинув у бою з печенігами поблизу одного з дніпровських порогів.\nКнязювання Володимира Великого та впровадження християнства на Русі.\nБоротьба з печенігами стала в X ст. основним завданням зовнішньополітичної діяльності Київської держави. Князем, який очолив цю боротьбу, став наймолодший серед синів Святослава Володимир, який у 980 р. після декількох років міжусобиць з братами посів на великокнязівський стіл у Києві.\nЗатвердившись у Києві, Володимир енергійно заходився зміцнювати і розбудовувати державу. На північному сході до Русі були приєднані вятичі і радимичі. Згодом Володимир вирушає в похід проти Польщі та Угорщини і повертає західні руські землі, що раніше потрапили під їхню владу. За Володимира завершилося об'єднання східнослов'янських земель у складі Київської держави. Значного піднесення набуло землеробство, відбулися якісні зрушення у розвитку ремесла, пожвавилася торгівля. Місцеве управління відтепер було зосереджено в руках великокнязівських намісників і посадників. У важливих політичних центрах Русі – Новгороді, Полоцьку, Турові, Ростові, Муромі, Іскоростені – Володимир посадив своїх синів, чим впровадив династичне правління в державі. Велике значення для утвердження феодальної держави мало запровадження Володимиром християнства на Русі як державної релігії (988 – 989 рр.), яке змінило язичницьку (поганську) релігію слов'ян, що виникла в період первісного суспільства. На початку свого правління Володимир виступав як лідер антихристиянської течії. У межах створення загальнодержавної релігії він створив пантеон язичницьків богів з 6 ідолів. Однак, язичництво вже не відповідало соціальним та політичним вимогам класу феодалів, що невпинно зростав. Потрібні були інші, дієвіші форми ідеологічного забезпечення його панування. Найбільш знайомою, близькою та привабливою для верхівки Київської Русі релігією стало східне(візантійське) християнство. Причини прийняття християнства:\nНеобхідність централізації держави (язичницьке багатобожжя не дозволяло її здійснити).\nЗакріплення феодальних відносин (потрібна віра, яка виправдовує класову нерівність).\nПрагнення союзу з Візантією(для захисту від печенігів).\nПідвищення міжнародного авторитету Київської Русі (язичники вважалися варварами та не були рівноправними партнерами на дипломатичних переговорах).\nБажання прилучитися до культурної спадщини античності (наука, література, мистецтво, архітектура і т.д.).\nУ результаті введення у 988 р. на Русі християнства церкву очолив київський митрополит. У великих містах знаходились єпископи, що відали всіма церковними справами єпархій. Митрополит і єпископи володіли землями, селами і містами. Церква мала своє військо, власний суд і законодавство. Християнська релігія сприяла поширенню писемності, розвитку культури й докорінно змінила світосприйняття населення Київської Русі, зблизила давньоруську державу з країнами Європи. Взявши під свій контроль родинне право, церква зміцнювала сім'ю і шлюб. Моральні норми поведінки людей, декларовані церквою, засуджували «сріблолюбство, пияцтво, ненажерливість, скупість, соромослів’я» тощо. Як наслідок за період правління Володимира Київська Русь стала найпотужнішою європейською державою, яка значно впливала на міжнародні відносини.\nРозквіт Давньоруської держави за часів Ярослава Мудрого.\nСпадкоємцем Володимира на Киеїському престолі став його син Ярослав, який у 1019 р. вийшов переможцем з міжусобної боротьби з братами за владу. Велику увагу Ярослав приділяв організації внутрішньополітичного життя. Управління країною він здійснював через своїх синів-намісників. Красномовним доказом його прагнень до державного благоустрою є збірник законів «Руська правда». Давньоруське право стояло на сторожі інтересів феодалів, а також обмеження майнових та особистих прав різних категорій феодально залежного населення (закупів, рядовичів, холопів та ін.). Разом з тим «Руська правда» утверджувала в судовій системі більш цивілізовані відносини, обмежуючи кровну помсту, а в більш пізніх редакціях взагалі її забороняла. Цей законодавчий документ вважається одним з найцінніших джерел вивчення феодальних відносин в Київській Русі. За часів Ярослава зріс рівень культури й освіти в Київській державі. Київ перетворився на одну з впливових столиць Європи, суперничав з Константинополем. За Ярослава у Києві розгорнулося широкое будівництво, проводилася інтенсивна робота з перекладу візантійських книг на давньоруську мову. Була заснована Києво-Печерська лавра, розвинулося літописання, з’явилася перша бібліотека при Софійському соборі. Оборонні споруди «міста Ярослава» – грандіозні земляні вали – були вершиною тогочасного фортифікаційного мистецтва. Визначною пам'яткою архітектури були Золоті ворота з невеликою церквою Благовіщення.\nТаким чином, князювання Володимира і Ярослава завершують цілу епоху історії Київської Русі X–XI ст. Оцінюючи її, слід наголосити, що в цей період утворилась одна з наймогутніших держав тодішньої Європи, держава, яка відповідала найвищим зразкам тогочасної цивілізації. Славу Володимиру і Ярославу принесла не експансія на чужі землі, а оборона своїх, турбота про свій народ, встановлення державного порядку в своїй країні. Вони запровадили нову адміністративну організацію, нове державне право, сприяли розвитку культури й писемності серед населення.\nПильна увага Ярослава до першочергових потреб країни, науки та культури було причиною того, що він увійшов в історію під іменем Ярослав Мудрий. Об'єднавши всю Русь, він уникав загарбницьких війн, а основну увагу зосередив на внутрішньому розвитку країни. Метою його воєнних походів було забезпечення цілісності державних кордонів Русі. У 1030–1031 pp. він відвоював у Польщі червенські міста. У 1036 р. Ярослав здобув блискучу перемогу над печенігами. Печеніги були розгромлені вщент, а на місці того бойовища, як сповіщають стародавні перекази, незабаром засяяли золоті куполи Софійського собору. За часів Ярослава Мудрого закінчилося будівництво південної оборонної лінії вздовж р. Рось для захисту від набігів кочевників. У 1038–1040 pp. Ярослав здійснив походи на ятвягів та Литву, примусив ці народи платити данину. На знак перемоги було засновано місто Юр'єв над Чудським озером (ім'я при хрещенні Ярослава – Юрій). У зовнішній політиці Ярослав Мудрыи більше покладався на дипломатію, в результаті чого уклав династичні союзи з королівськими дворами Франції, Німеччини, Візантії, Норвегії і т.д. Ярослав Мудрий вів незалежну церковну політику, свідком якої було поставлення за його ініціативою Київським митрополитом російського священика Іллариона.\nУ господарстві східних слов'ян періоду Київської Русі X – початку XII ст. провідною галуззю залишалося, як і раніше, землеробство. У різних місцевостях переважали неоднакові системи землеробства: у лісових районах – підсічна, вирубна, на багатоземельних, малонаселених степових просторах – перелогова, у густонаселених місцях, зокрема на Середньому Подніпров'ї, парова система з двопільною або трипільною сівозміною, причому поступово дедалі більше поширювалося трипілля. Головними знаряддями обробітку землі були: на півночі – тризуба соха, на півдні – плуг і рало, якими обробляли землю. Косили хліб залізними косами й серпами. Сіяли пшеницю, жито, ячмінь, овес, просо, гречку, сочевицю, льон та інші культури. На городах і в садах вирощували цибулю, часник, капусту, горох, яблука, вишні, виноград. Важливу галузь господарства на Русі становило скотарство. Розводили коней, велику рогату худобу, овець, кіз, свиней, курей, гусей, качок, голубів. Основною робочою худобою були коні й бики. Східні слов'яни займалися також мисливством, рибальством і бортництвом. У лісах водилося багато різних звірів і диких птахів – білки, бобри, куниці, лисиці, соболі, тури, зубри, лосі, олені, ведмеді, кози, кабани, зайці, лебеді, журавлі, качки, гуси, перепели та ін. Хутро, мед, віск у великих кількостях вивозилися на зовнішні ринки. Ними часто платили данину.\nВ часи Київської Русі інтенсивно розвивалось ремесло, що в основному зосереджувалося в містах і при дворах князів та бояр. На Русі налічувалося близько 60 різних ремісничих фахів. З руди сиродутним способом виплавляли залізо. З металу ковалі виробляли різноманітні господарські знаряддя, зброю, предмети побуту – лемеші, плуги, серпи, сокири, мечі, стріли, щити, шоломи, кольчуги, панцирі, замки, ключі та ін. Ювеліри, які володіли технікою фігурного литва, емалі, залишили високохудожні вироби зі срібла й золота: браслети, персні, поясні бляшки, застібки, підвіски та ін. Поширеними видами ремесла були гончарство, теслярство, різьбярство, ткацтво і кравецтво, обробка шкіри, льону, вовни і виготовлення тканин, виробництво скла, обробка кістки і каменю.\nВисокого рівня розвитку досягла будівельна справа. Для будівництва виробляли цеглу (плінфу), декоративні полив'яні плити, а також використовували дерево, граніт, мармур, шифер. Ремісники задовольняли потреби феодалів у відповідних знаряддях і предметах, а також виробляли різні речі на замовлення, працювали й на ринок. У цілому господарство Київської Русі мало натуральний характер. Однак розвиток ремесла, посилення суспільного поділу праці сприяли розширенню обміну, торгівлі. Внутрішня торгівля переважно зосереджувалась на місцевих ринках, які зв'язували економічно окремі райони. Такий характер господарських зв'язків був притаманний взагалі епосі феодалізму.\nПроте, хоча основну роль у внутрішній торгівлі відігравали місцеві ринки, існували торгівельні зв'язки й між окремими віддаленими районами Київської Русі. Широко розвивалася на Русі зовнішня торгівля – із східними країнами по Волзі і Каспійському морю, з Візантією, Скандинавією, з країнами Центральної Європи – Чехією, Польщею, Моравією, Південною Німеччиною. Вивозили на міжнародні ринки хутра, мед, віск, льон, льняні тканини, вироби із срібла й заліза та ін. Довозили – головним чином для задоволення потреб феодалів – предмети розкоші (шовкові тканини, парчу, сукно, оксамит, прянощі та ін.), зброю, мідь, ювелірні вироби тощо. Розвиток торгівлі потребував удосконалення грошової системи, яка на Русі виникла ще до утворення Давньоруської держави. Спочатку роль грошей виконувала худоба, потім «куна» (хутро куниці). В обігу були й іноземні монети – візантійські, східні (з VIII ст.), а з X ст. і західноєвропейські – датські, англійські, чеські, німецькі та ін. За часів Володимира (978 – 1015 рр.) почали карбуватися руські монети зі срібла і золота. Уже з XI ст. ми маємо гривні (зливки срібла).\nВідокремлення ремесла від землеробства, розвиток обміну і торгівлі сприяли виникненню і розширенню міст. Міста стають торгово-ремісничими і адміністративними центрами, центрами культурного життя, а в окраїнних місцевостях – і фортецями. За даними літописів, у IX – X ст. на Русі існувало понад 20 міст – Білгород (біля Києва), Іскоростень, Київ, Перемишль, Переяслав, Смоленськ, Новгород та ін. В XI ст. літописці згадують ще 32 міста.\nПанівним класом у Київській Русі був клас феодалів. Найголовнішим феодалом був великий князь київський. У початковий період – IX ст.– більшість безпосередніх виробників залишалися вільними селянами-общинниками – смердами. Оскільки смерди жили на землі київського князя, вони мусили сплачувати йому натурою: хутром (білками й куницями), медом, воском та іншими продуктами – данину, що накладалася на «дим», «рало», «плуг», тобто на господарство. Походи князів, що їх вони здійснювали щоосені для збирання данини, називалися полюддям. Крім данини, селяни-общинники мали виконувати на князя шляхову й військову повинності, будувати й ремонтувати замки, укріплення та ін. Уже з X ст. і особливо в XI – XII ст. поступово зростає і розвивається велике землеволодіння – князівське, боярське і церковне. Оскільки для утримання дружини і задоволення інших потреб князя та його двору данини не вистачало, князі починають влаштовувати свої власні господарства в селах або невеликих містах чи поблизу від них. Спираючись на ці міста й села, князі поступово захоплювали й навколишні місцевості, перетворюючи їх на приватні, вотчинні володіння, а населення, що там жило, ставив у залежність від себе. Поряд з князівським зростало й землеволодіння бояр. Боярами насамперед ставали князівські дружинники, які з часом замість платні натурою з данини за свою службу почали одержувати землі і осідати на них, у власних селах і містах, відриваючись таким чином від князівського двору. Встановлювалася ленна залежність. До бояр тепер належали й місцеві землевласники, які визнали зверхність князя і стали його васалами. Велике землеволодіння утворювалося різними шляхами: захопленням феодалами общинних земель, закабаленням общинників і відбиранням у них землі, освоєнням нових земель руками залежних людей. Уже з кінця XI ст. в джерелах згадується про боярські села. З прийняттям християнства на Русі з'явилося православне духівництво. Церкви і особливо монастирі швидко стали великими землевласниками. Вони захоплювали общинні землі й пустища, купували їх, діставали внаслідок дарувань князів і бояр. Вони одержували десятину, судове мито, прибутки від лихварства, мито з мір і вагів та ін. Як і в князівське, в церковне землеволодіння входили села, волості і міста.\nЗ дедалі ширшим розвитком великого землеволодіння зростав чисельно й зміцнювався клас феодалів, який складався з князів, бояр та церковної верхівки. Феодальне землеволодіння ґрунтувалося на експлуатації залежного класу селян. Дедалі більша кількість вільних общинників потрапляла в залежність від феодалів, постійно поповнюючи різні категорії експлуатованого класу: залежні смерди, рядовичі, закупи, ізгої, холопи та ін. Влада феодалів над залежними людьми невпинно посилювалася. Основною формою експлуатації залежних людей у період Давньоруської держави, особливо в XI – XII ст., була натуральна або продуктова рента. Крім цього, багато залежного населення мусило працювати й на полі феодала, тобто була поширеною й відробіткова рента.\nПосилення гноблення викликало протест з боку сільського і міського експлуатованого населення. Антифеодальна боротьба виливалася в різні форми: втечі від феодалів, руйнування їхніх маєтків, убивства окремих феодалів і представників адміністрації, а також масові народні повстання в Києві у 1068 р. і 1113 p., а також в Ростово-Суздальській і Новгородській землях в 1071 р.\nПолітичний розвиток Давньоруської держави.\nПолітичний устрій давньоруської держави в середині X ст. може бути охарактеризований як ранньофеодальна монархія. Очолював державу великий князь Київський. Він керував спільно з радою інших князів, які становили боярську думу. В першій половині X ст. племінні княжіння східних слов'ян ще зберігали певну автономію. Місцеві князі перебували у васальній залежності від Києва. Вони сплачували йому данину і залучались як союзники до участі в походах. Велике значення в той час мала військова дружина князя, яка здійснювала збирання данини й судові функції. Верхівка дружини була панівним прошарком держави. За допомогою дружини князь зміцнював свою владу над населенням. Першою серйозною спробою обмежити владу місцевої знаті, що феодалізувалася, стали реформи княгині Ольги. Вона впровадила більш суворий порядок збирання данини. Податки стали регламентуватися.\nКиївська Русь була передусім об'єднуючою силою, яка забезпечувала, хоча й відносну, єдність східнослов'янських земель, порядок і спокій для людності, а також захист країни від посягань зовнішніх ворогів. Разом з тим держава в руках феодалів була знаряддям їх панування над залежним від них населенням.\nВеликий князь київський, верховний власник усіх давньоруських земель, зосереджував у своїх руках усю повноту законодавчої, виконавчої, адміністративно-судової та військової влади. Влада київського князя була спадковою. Окремими частинами держави управляли князі і великі бояри. Спочатку це були місцеві племінні князівські династії, а наприкінці X ст. внаслідок проведеної Володимиром реформи місцевого управління на місця стали призначатися великим князем київським представники великокнязівського роду або намісники і тисяцькі. Князі та великі бояри за свою службу користувалися частиною данини, яка збиралася з підвладних їм територій, що можна розглядати як васальну залежність. Проте з часом бояри й князі почали одержувати землі і перетворювалися на землевласників-феодалів – васалів свого сюзерена – великого князя київського. З установленням влади феодалів народні збори (віче), що існували при родоплемінному ладі, перестали збиратися. При великому князі з'явилася рада найближчих князеві бояр. Опорою влади князів і бояр виступали дружини, засновані на принципі васалітету. До старшої дружини входили бояри та інші великі феодали, що мали свої власні дружини, з якими й несли службу великому князеві. Основну частину князівських військ становила молодша дружина («отроки», «діти боярські», «пасинки»). У разі загальної небезпеки збиралося народне ополчення – «вої», куди входили смерди і городяни. Весь політичний лад Київської Русі забезпечував інтереси класу феодалів. Відповідним було й право, що знайшло своє відображення в «Руській правді».\nКиївська Русь характеризувалася високим рівнем культурного розвитку, що було зумовлене розвитком феодальних відносин; становленням давньоруської державності; відокремленням ремесла від сільського господарства; пожвавленням торгівлі; активізацією та розширенням міжнародних контактів; запровадженням християнства та ін. Тісні контакти Київської Русі з передовими країнами Європи, особливо з Візантією, безумовно, вплинули на її культурний розвиток, але роль цього впливу не була вирішальною. Давньоруська культура є своєрідним синтезом місцевих традицій і досягнень сусідніх народів Заходу та Сходу. Сліди культурних традицій, які сягають глибини віків, чітко простежуються в житловому і фортифікаційному будівництві, прикладному мистецтві, літературі, музиці. Невід'ємною їх складовою були язичницькі пісні, танці, фольклор, весільні та похоронні обряди, епічні легенди.\nЗапровадження християнства сприяло поширенню писемності, яку слов'янські племена знали раніше. Однак наприкінці X ст. про розвиток писемності почала турбуватися князівська влада. Літописець повідомляє, що Володимир Святославович велів представникам феодальної верхівки віддавати своїх дітей «в ученіє кніжноє». Ярослав Мудрий наказував ченцям у Києві та Новгороді вчити людей. У поширенні писемності та освіти велику роль відігравали бібліотеки, зокрема перша, заснована в 1037 р. Ярославом Мудрим при Софійському соборі. Пізніше в Києві виникають інші бібліотеки, серед яких найвідомішою була колекція книг Печерського монастиря. Археологічні джерела, зокрема берестяні грамоти з Новгорода та Смоленська, свідчать про те, що писемність в давній Русі не була привілеєм духівництва та вищих феодальних верств. В архітектурі Київської Русі багато видатних споруд. Серед них Десятинна церква в Києві (X ст.), Спасо-Преображенський собор у Чернігові (XI ст.), Кирилівська, Василівська церкви в Києві (XI ст.). Найбільш вражаючою з них є Софійський собор (1037), величні архітектурні форми якого втілюють досягнення візантійської культури та слов'янські традиції. Її творцем, а також автором матеріальних і духовних цінностей був народ Київської Русі. Животворним джерелом і основою духовної культури була усна народна творчість, яка зародилася ще в давні віки. У глибоко поетичних творах – історичних і обрядових піснях (весільних, похвальних та ін.), казках, заклинаннях, загадках, приказках, билинах і т. ін. – народ оспівував свою працю, боротьбу проти зовнішніх ворогів і феодалів, виливав свою радість і тугу. Найцікавішими пам'ятками народної творчості Давньої Русі є билини й історичні пісні, в яких звеличується народ, оспівуються любов до рідної землі, народні богатирі, їхні подвиги, селянська праця, непримиренність до соціальної нерівності і неправди.\nУ період Київської Русі розвивалася оригінальна література. Одним з найвидатніших письменників XI ст. був митрополит Іларіон. У своєму творі «Слово про закон і благодать», написаному між 1037 і 1050 рр. Іларіон вихваляє діяльність князя Володимира за те, що зробив Русь відомою в усіх кінцях землі, прославляє Давньоруську державу, виступає проти зазіхань на зверхність з боку Візантії. Серед церковної літератури поширення набули «житія святих» і «повчань». Червоною ниткою у давньоруській літературі проходять ідеї єдності й централізації Київської Русі. В X – XI ст. в Києві виникло літописання. Найвидатнішим є початковий літопис, або «Повість временних літ», яка в її першій редакції була складена в Києво-Печерському монастирі у 1113 р. ченцем Нестором (1056 – 1114 рр.) і в якій виклад доводився до 1110 р.\nЗусиллями і працею народних мас високого розвитку і досконалості в часи Давньоруської держави досягли архітектура і різні галузі мистецтва. В той час у Русі будували красиві дерев'яні й кам'яні будівлі. З прийняттям християнства широкого розмаху набула кам'яна церковна, цивільна і фортифікаційна архітектура. Розвивається живопис: фрески – малюнки водяними, мінеральними фарбами по сирій вапняній штукатурці; мозаїка – викладання зображення з шматочків різнокольорового скла або смальти, що являла собою сплав свинцю і скла, ці шматочки прикріплювали до стіни спеціальним розчином (вапняний цемент); малювання ікон. Багато високохудожніх предметів із золота і срібла знаходять археологи – намисто, діадеми, персні, сережки, браслети, буси та ін., які свідчать про високий рівень розвитку прикладного мистецтва, про здібності й майстерність староруських майстрів.


Запорізька обл | edupedia\nКОМУНАЛЬНИЙ ЗАКЛАД «ЗАПОРІЗЬКА СПЕЦІАЛІЗОВАНА ШКОЛА–ІНТЕРНАТ ІІ–ІІІ СТУПЕНІВ «СІЧОВИЙ КОЛЕГІУМ» ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ\n«Для України, для добра ти, моя школо, світ відкрила», – перші рядки гімну Запорізького Січового колегіуму.\nІ сьогоднішні, і вчорашні вихованці–«січовики» знають, люблять і охоче підхоплюють головну пісню рідної школи, де і коли б вона не звучала.\nОдин із випускників закладу, учасник АТО (позивний Дзвонар) згадує, як саме гімн колегіуму звучав у котромусь із наметів на майдані Незалежності у Києві взимку 2014 року: то співали рідні по духу майданівці – випускники Запорізького Січового колегіуму.\nПозаду вже 25 напружених, нелегких, але плідних років.\n…Сьогодні в Запорізькому Січовому колегіумі навчаються понад 400 учнів (а починали ж 60!).\nЗатишні стіни колегіуму, сердечні, щирі, мудрі вчителі, вихователі, керівники гуртків і студій, кухарі радо приймають нових учнів. А зважаючи на особливості комунікації дітей і молоді початку ХХІ ст., швидко чужі ще вчора стіни стають найріднішими, а незнайомі вчора люди стають найдорожчими.\nНавчальні аудиторії, кабінети з сучасним обладнанням, спортивний та тренажерний зал з комфортними душовими, затишна їдальня, медичний комплекс, кімнати відпочинку, бібліотека – це далеко не весь перелік світу, до якого потрапляють учні-неофіти.\nРозвивають здібності учнів близько 60 педагогів, серед яких переважають молоді, сучасні вчителі, що досконало володіють новітніми методиками навчання. В закладі панує дух знань, дух науки.\nВисокому рівню знань випускників сприяє навчання в профільних класах старшої школи, де реалізується компетентнісна освіта, що є сьогодні метою життєдіяльності навчальних закладів України й світу і реалізувати яку покликана концепція нової української школи.\nВже учні 5 класів поглиблено вивчають українську та англійську (а невдовзі ще й французьку) мови й математику. Учні ж старших класів мають змогу обирати профільні класи: філологічний, математичний, фізико-математичний, суспільно-гуманітарний.\nКожна особистість у колегіумі значуща: чи то учень, чи то вчитель, чи будь-хто ще з великої родини, де один одного не просто знають, а люблять, бачать у перспективі за рік-п'ять-сім. Де бачать, чують, відчувають і вірять. Вірять в дитину. І часом допомагають і самій дитині, і її батькам повірити в себе.\nХтось скаже: дуже високу планку піднімає колегіум! Але інакше не можна: в колегіумі навчаються діти, гідні висоти, та працюють гідні високої планки вчителі.\nЩороку за традицією на святій Хортиці випускники виголошують Обітницю на вірність державі, рідній землі, роду своєму. І йдуть кожен своїм шляхом. Та знають: їх початок тут, у найкращому, у найдорожчому для них домі, ім'я якому – Запорізький Січовий колегіум.\n69000 Ювілейний проспект, 19, Запоріжжя, Запорізька область, 0612 249 321 zski.com.ua\nБАЛАБИНСЬКИЙ НАВЧАЛЬНО-ВИХОВНИЙ КОМПЛЕКС «ШКОЛА І–ІІІ СТУПЕНІВ – ГІМНАЗІЯ “ПРЕСТИЖ”» ЗАПОРІЗЬКОГО РАЙОНУ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ\nБалабинський НВК «Престиж» – світлий і затишний, уквітчаний різнобарвними фарбами успіху і перших невдач, радощами і дзвінкими голосами, яскравими квітами і зеленню тополь, сміхом першокласників і сумною сльозою випускників.\nШкола завжди була осередком культури та дозвілля. Серед випускників закладу є вчителі, які нині працюють у школі. У 1975 році нове приміщення закладу відкрило двері для учнів селища Балабине. З 2007 року школа змінила статус – стала гімназією. Балабинська гімназія славиться своїми вчительськими династіями. Вчителі підвищують професійний рівень, впроваджують нові технології, самостійно розробляють нові методи навчання, друкують матеріали у фахових виданнях.\nУ школі декілька років підряд упроваджуються нові освітні програми: «Росток», «1 учень – 1 комп'ютер», «На крилах успіху», «НУШ», учні молодших класів є членами Академії SMARTKIDS, займаються LEGO-конструюванням, робототехнікою.\nНа уроках української мови та літератури, математики, географії повноцінно працює «Хмарне середовище», освітні процеси реалізуються за допомогою онлайн сервісів, учні під час навчального процесу користуються планшетами, ноутбуками. До кожної дитини реалізується особистісний підхід, виявляються і розвиваються здібності кожного. Саме тому серед 654 учнів школи статус «обдаровані» мають близько 200 дітей. Серед них – переможці районних й обласних олімпіад з різних предметів, переможці конкурсу наукових робіт МАН, переможці та учасники різноманітних конкурсів. Це все є результатом плідної діяльності педагогічного колективу школи.\nЗ 2015 року в гімназії відкрилися інклюзивні класи, що свідчать про високий фаховий рівень навчального закладу. В інклюзивних класах навчаються 16 учнів з особливими освітніми потребами. Це велика відповідальність і водночас великий «кредит довіри» для спеціалістів, які будуть реалізовувати цей Проект. У 2018 році шкільне самоврядування бере участь у програмі соціальних проектів у рамках проекту «План дій». Рівень роботи навчального закладу визначається рівнем професійності його керівника. З червня 2015 року директором Балабинського НВК «Престиж» працює Вінніченко Жанна Вікторівна, яка є дипломантом V Національної виставки-презентації «Інноватика в сучасній освіті», лауреатом конкурсу ІІ ступеня «Інновації у діяльності закладів освіти з підтримки молодих науковців, талановитих студентів, учнів», переможцем районного етапу конкурсу «Учитель року». Жанна Вікторівна – постійний учасник міжнародних виставок освіти з 2012 року. В 2015 році інноваційна робота Балабинського навчально-виховного комплексу «Школа І–ІІІ ступенів – гімназія «Престиж» була відзначена дипломом та срібною медаллю.\nДиректор НВК присвятила себе освітянській справі і з 1987 року працює в стінах цього навчального закладу. Майже 30 років Жанна Вікторівна докладає максимум зусиль для розвитку школи.\nЗапорізька гімназія №11 – це сучасний заклад освіти з поглибленим вивченням англійської мови, який має багаторічну історію, вагомі здобутки та високий рівень навчальних досягнень.\nГімназисти навчаються за такими профілями: поглиблене вивчення англійської мови з першого класу; вивчення німецької мови з третього класу; профільні курси «Література Англії та США», «Країнознавство», «Ділова англійська мова», «Англійська у світі інформаційних технологій». Заклад має сучасну матеріальну базу: три лінгафонних кабінети, аудіо- та відеоапаратуру, інтерактивні дошки, наочність, сучасні підручники британських авторів.\nДиректор гімназії – Непрядкіна Світлана Юнатівна, управлінська майстерність якої базується на знаннях з акмеології, ейдетики, психології, менеджменту, соціології, філософії, педагогіки. Світлана Юнатівна зробила вагомий внесок у справу розбудови національної освіти, створення духовних цінностей, досягла високої майстерності у професійній діяльності, пропаганді державної мови, культури, історії рідного краю.\nВисокий рівень навчальних досягнень і компетентності учнів забезпечують 83 педагоги, серед яких – 16 випускників школи, 48 вчителів мають вищу кваліфікаційну категорію, 16 – звання «Старший вчитель», 32 – «Вчитель-методист», «Заслужений вчитель України», «Заслужений працівник освіти», двоє нагороджені нагрудним знаком «Василь Сухомлинський». 11 педагогів є призерами конкурсу українсько-американської премії в галузі викладання англійської мови, запровадженої Американською радою (ACTR-ACCELS), двоє за результатами конкурсу «Партнери в освіті» стажувалися у США.\nЗ 2017 року гімназія отримала офіційний статус «Cambridge University Press Educational Partner», з 2018 – учасник партнерської програми «Express Publishing Digischools».\nВпродовж останніх трьох років вчителі працюють у декількох міжнародних проектах: Generation Global, iEARN, Міксіке, «Коло друзів». У 2016–2018 роках учні 10–11 класів та вчителі стали активними учасниками роботи Молодіжного Європарламенту в Україні. З 2018 року – учасники пілотного проекту МОН України «Формування багатомовності дітей та учнів: прогресивні європейські ідеї в українському контексті».\nНавчальний заклад має статус базової школи ЗОІППО з усіх напрямків діяльності освітнього закладу. Зусиллями педагогів та учнів створено музей історії навчального закладу. Під керівництвом досвідчених вчителів гімназисти створюють шкільні міжнародні проекти зі школами Великої Британії, Аргентини, Мексики, Греції. Щорічно учні навчаються в США за програмою «Обмін для майбутніх лідерів», є постійними переможцями та призерами всеукраїнських конкурсів, учнівських олімпіад, науково-дослідних робіт МАНУ.\nГімназія є постійним учасником і переможцем Міжнародних виставок «Сучасні навчальні заклади» та входить до кращих освітніх закладів Запоріжжя.\nЗапорізька гімназія № 71 з поглибленим вивченням іноземної мови створена у 1954 році, має свої традиції, але, водночас, це сучасний освітній заклад, який формує особистість з інноваційним мисленням, здатну до конструктивної самореалізації в умовах сьогодення. Протягом 15 років колектив гімназії очолює досвідчений педагог та керівник Терновська Людмила Іванівна. Її першочерговим завданням є розвиток гімназії в рамках реалізації Концепції Нової української школи.\nЗапорізька гімназія № 71 втілює в практику освіти новітні технології, нову культуру управління та співпраці, є партнером департаменту освіти і науки Запорізької міської ради в багатьох проектах. Терновська Л.І. – член Ради директорів при мерії.\nПрофіль навчання – іноземна філологія. Зміст профілю навчання реалізується системою окремих предметів і курсів, які дають широкі можливості для формування соціальних умінь, лідерських якостей та здійснення мультидисциплінарної інтеграції.\nУ закладі навчаються 1075 учнів у 32 класах, працюють 74 педагоги. У 2017–2018 навчальному році створено клас з інклюзивною формою навчання. У гімназії працюють педагоги з високим творчим потенціалом. Учителі англійської мови є лауреатами Українсько-Американської премії за досягнення у викладанні англійської мови та країнознавства США, беруть участь у роботі науково-практичних конференцій при Британському консульстві. Заклад отримав Грант «У підтримку малих проектів», фінансований урядом США на платформі діяльності волонтерської організації «Корпус миру США в Україні».\nОб'єктивною оцінкою роботи педагогів є досягнення учнів, за підсумками рівня навчальних досягнень – 82 % мають високий і достатній рівень. Щороку 20 % випускників здобувають золоті, срібні медалі, 99 % вступають до ВНЗ України та Європи.\nУ 2017 році за результатами ЗНО 2 учні гімназії отримали 200 балів з англійської мови, щорічно учні стають переможцями Всеукраїнського конкурсу-захисту науково-дослідницьких робіт МАН; III та IV етапів всеукраїнських учнівських олімпіад, у 2018 – переможці IV етапу Всеукраїнських учнівських олімпіад з англійської, німецької, французької мов – 3 учні; у «Програмі обміну для майбутніх лідерів (FLEX)».\nЗапорізька гімназія № 71 – це громадсько-активна школа, де значна увага приділяється налагодженню партнерських стосунків між школою та громадою. Прикладом такої діяльності стала побудова спортивного та ігрового майданчиків на території гімназії, облаштування сучасних комп'ютерних класів, інтернет у кожному класі, нова шкільна їдальня. Школа надає своїм випускникам не тільки необхідний рівень освіти, а й навички громадської активності та самореалізації. Наш девіз «Ти можеш бути кращим» – це виклик собі, своєму потенціалу та амбіціям, віра у власні сили, що мотивує на розвиток та успіх.\n«Сива ластівка, сиве сонечко», – певне, саме такою бачиться вона, директор Запорізького Січового колегіуму, вихованцям закладу – і вчорашнім, і сьогоднішнім, і прийдешнім…\nА ще – мудрою, сильною, мужньою громадянкою, сьогоднішнім педагогом із неоціненним досвідом керівника, що дивиться у майбутнє і щодня, щомиті творить його уже сьогодні.\nПонад чверть століття разом із вихованцями і педагогами пише славну історію Запорізького Січового колегіуму його директор Валентина Єршова. Власне, не просто пише історію закладу – живе ним. Напевне, це і є високою місією знаної і шанованої у всій Україні Освітянки – творити Україну – інтелектуальну, духовну – в стінах закладу, народженого як один із гідних і значущих символів незалежної України.\nСьогодні в навчальному закладі навчається 471 учень з усіх районів Запорізької області. З учнями спільним життям та інтересами живуть близько 60 педагогів – і молодих, і досвідчених.\nУ закладі панує дух знань, науки і творчості, прагнення кожного до самореалізації і самоствердження. Колегіум виховує переможців: з козачат-п'ятикласників за 7 років навчання зростають міцні духом і тілом громадяни, які дають на славній Хортиці Обітницю на вірність державі, рідній землі, роду своєму, школі своїй.\nЩастям сяють очі директора, коли дізнається про чергову перемогу вихованців: на міжнародних, всеукраїнських, обласних інтелектуальних конкурсах, творчих фестивалях-змаганнях, громадських акціях, ініціативах. У колегіумі працюють профільні класи старшої школи, роботу яких доповнюють майже два десятки студій, секцій, гуртків, у яких вихованці справді знаходять, розвивають, творять себе.\nЗапорізький Січовий колегіум – це сучасна демократична міні-держава, яка живе за законами козацької педагогіки, за правилами козацького братства, де головною рушійною силою є Козацьке Коло вихованців та педагогів на чолі з Козацькою радою і демократично обраним Кошовим отаманом.\nУ 2014, під час Революції Гідності, на Майдані Незалежності в одному з наметів лунала пісня – гімн Запорізького Січового колегіуму.\nДля України, для добра,\nЧимало голосів колишніх вихованців Запорізького Січового колегіуму дружно злилися в тій дорогій і високій пісні. Про це згодом розповіли вони директору, яка колись ще п'ятикласниками пригорнула їх до свого серця, до своєї справді високої щирої, справді української душі: «Спасибі вам, мої рідні!»\nНайвищою нагородою для себе, для очолюваного колективу Валентина Єршова вважала і вважає активну громадянську позицію та життєві здобутки випускників. Заради цього живе, працює, творить понад чверть століття справді нову українську школу, ім'я якій Запорізький Січовий колегіум, її директор Валентина Омелянівна Єршова.\nСучасний заклад загальної середньої освіти – це місце життєдіяльності дитини, місце, де вона навчається жити, вчиться визначати та розставляти власні пріоритети у житті.\nСеред мальовничих сіл Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області є невеличке село Петропіль, в якому знаходиться осередок знань – Петропільський опорний заклад загальної середньої освіти Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Наш заклад – це єдина родина для учнів, учителів, вихователів та батьків, це храм науки, де панують дух творчості, співдружності, співпраці та взаєморозуміння, у якому тісно переплелися наука і мистецтво, відпочинок і спорт. Це місце, яке вчить мислити, творити, розкриває потенціал дитини, розвиває її особистість, адаптує до життя в європейському суспільстві, прививає повагу до європейських цінностей.\nПетропільський опорний ЗЗСО став опорним закладом нещодавно. До цього йшли довго, але впевнено. Особливістю школи є те, що тут створено умови для рівного доступу до якісного навчання дітей з особливими освітніми потребами. У зв'язку з появою потреби у відкритті таких класів, колектив школи почав працювати над методичною проблемною темою «Організація навчання та виховання дітей з особливими освітніми потребами у закладі загальної середньої освіти».\nШкола багата цікавими традиціями, науковими знахідками, талановитими учнями і висококваліфікованими вчителями та вихователями, які є серцем та душею освітнього закладу. Тут працюють та створюють затишну творчу атмосферу 24 педагогічні працівники.\nТворчі, креативні, сучасні педагоги є активними учасниками семінарів, конференцій, як обласного, так і міжнародного рівнів. До різноманітних проектів вчителі долучають також школярів (створення анімацій на соціальну тематику, проект «План дій: від соціальних проектів до громадянської активності» тощо).\nЗ вересня 2013 року осередок знань та розвитку культури очолює добра, чуйна, розважлива, креативна менеджер освіти – Суткова Лариса Миколаївна. Вона має великий досвід роботи на адміністративних посадах. Лариса Миколаївна володіє такими якостями сучасного керівника, як модератор, інноватор, стратег, лідер, агент змін, дипломат, фасилітатор. Окрім цього, їй притаманні ініціативність, відповідальність, наполегливість, толерантність тощо. Їй не байдуже майбутнє дітей, тому основною метою директора є створення сучасного, успішного, європейського освітнього простору, де допомагатимуть дітям реалізовувати свої здібності та задовольняти вікові потреби. І ми віримо, що саме таким місцем буде Петропільський опорний заклад загальної середньої освіти.


Grеаt Віg Вооk Fоr Lаndlоrds Аnd Рrореrtу Маnаgеrs: Ехсеllеnt Rеsоurсе Fоr Аnу Рrореrtу Оwnеr - Bodie Interests\nFrоm thе tіtlе оf Ѕtuаrt Lеlаnd Rіdеr’s Grеаt Віg Вооk fоr Lаndlоrds аnd Рrореrtу Маnаgеrs: Тhе Саrе аnd Κееріng оf Теnаnts (Еntrерrеnеur Рrеss, 2006), уоu mіght thіnk thіs іs јust аnоthеr guіdе tо mаnаgіng rеntаl рrореrtіеs. Whіlе іt сеrtаіnlу іs thаt, іt’s аlsо muсh mоrе.\nRіdеr, а lоng-tіmе rеаl еstаtе dеvеlореr аnd іnvеstоr, bеgіns wіth а dіsсussіоn оf еntrерrеnеurshір аnd rеаl еstаtе, роіntіng оut thаt rеаl еstаtе іnvеstоrs аrе еntrерrеnеurs bу thе nаturе оf whаt thеу dо. Не wrіtеs: “Yоu hаvе lіvеd уоur еntіrе lіfе іn аnd аrоund оthеr реорlе’s mоnеу-mаkіng іnvеstmеnts. Yоu wеrе bоrn іn оnе, wеnt tо wоrk іn оnе, lіvеd іn оnе, рlауеd іn оnе, аnd wіll mоst lіkеlу dіе іn оnе аnd bе burіеd іn оnе. Yеs, реорlе whо buіld сеmеtеrіеs dо sо fоr а рrоfіt!”\nМаnу іnvеstоrs tеnd tо thіnk оf thеіr реrsоnаl rеsіdеnсе іn а dіffеrеnt lіght thаn thеіr іnсоmе-gеnеrаtіng rеаl еstаtе. Rіdеr dіsаgrееs, wrіtіng, “Yоu shоuld shоw а рrоfіt, реrsоnаl оr fіnаnсіаl, іn еvеrуthіng уоu dо, аnd wіth а lіttlе thоught аnd рlаnnіng, уоu саn dо іt соnsіstеntlу. А hоusе іs nоt јust а hоmе, іt shоuld аlsо bе а sеrіоus іnсоmе-рrоduсіng аssеt. Іt саn аnd shоuld bе thе рrіmаrу stерріng-stоnе fоr уоur wеаlth-buіldіng рlаn.”\nАftеr ехрlаіnіng а vаrіеtу оf іnvеstmеnt vеhісlеs, Rіdеr bоіls іt dоwn: “Yоu hаvе tо buу іntо thе іdеа thаt thе sіnglе bеst аssеt уоu саn hаvе rеlаtеd tо аnу rеаl еstаtе іnvеstmеnt іs а sоlіd, rеnt-рауіng tеnаnt.” Не dеsсrіbеs hоw tо mаnаgе аnd mаіntаіn bоth rеsіdеntіаl аnd соmmеrсіаl рrореrtіеs, bеgіnnіng wіth а thоrоugh ехрlаnаtіоn оf lаnd usе rеgulаtіоns whісh dісtаtе whаt dеvеlореrs саn dо wіth рrореrtу аnd thеn hоw оwnеrs аnd tеnаnts саn usе іt.\nТhіs bооk іs rісh wіth сhаrts, lіsts, аnd іllustrаtіоns. Rіdеr’s оwn ехреrіеnсе vаlіdаtеs hіs іnfоrmаtіоn аnd аdvісе. Fоr ехаmрlе, hе роіnts оut thаt оссаsіоnаllу lеndеrs wіll trу tо сhаngе thе tеrms аnd rаtеs оf а lоаn аt сlоsіng. Ніs аdvісе: “Dо nоt stаnd fоr lаst-mіnutе сhаngеs.” Κеер а сору оf уоur оrіgіnаl lоаn аррlісаtіоn. Whеn уоur lоаn іs fіrst аррrоvеd, аs fоr а соmmіtmеnt lеttеr fоr thе lоаn “аs аррlіеd fоr.” Вrіng thеsе twо dосumеnts tо thе сlоsіng. Іf thе lеndеr trіеs tо сhаngе thе tеrms tо оnеs lеss fаvоrаblе tо уоu, sіmрlу роіnt оut thаt уоu hаvе thеіr соmmіtmеnt аnd іf thеу сhаngе іt аt thе lаst mіnutе, thеу mіght bе lіаblе fоr brеасh оf соntrасt аnd dаmаgеs.\nRіdеr gіvеs а vеrу dеtаіlеd ехрlаnаtіоn оf rеsіdеntіаl аnd соmmеrсіаl lеаsеs. Не іnсludеs sаmрlе lеаsеs thеn dіsсussеs еасh сlаusе sо thаt уоu аnd уоur tеnаnts wіll undеrstаnd уоur mutuаl оblіgаtіоns аnd rеsроnsіbіlіtіеs.\nТhrоughоut thе bооk, Rіdеr іnсludеs dеfіnіtіоns іn bохеs tо furthеr ехрlаіn thе tеrms hе іs usіng (іn аddіtіоn tо а соmрrеhеnsіvе glоssаrу). Rеаdеrs wіll аlsо аррrесіаtе hіs “Неаds Uр” nоtеs wіth wаrnіngs аnd аlеrts.


Джихадист, який навернувся до Ісуса. | Католицький Оглядач\nЧтв, 19/04/2018 - 12:58\nСьогодні 25-річний Башір Моххамед запрошує бажаючих у свій дім на читання Біблії, однак, як він сам це свідчить, менш як чотири роки тому він воював у Сирії в рядах Аль-Нусри – відгалуженні Аль-Каїди. Проте в джихаді він зустрів Христа. Його дружина Хевін Рашід каже, що Моххамед змінив не тільки віру – змінився навіть його характер.\nНе є рідкістю, що мусульмани навертаються на християнство у країнах, де більшість населення складають християни. Відбуваються і «навернення» заради отримання притулку на Заході. Проти випадок Моххамеда не є такий. Він живе у переважно мусульманській країні у турецькому Стамбулі й не шукає притулку на Заході.\nЙого життя почалось у курдській частині Сирії в Афліні, де він виріс у мусульманській сім’ї. Уже в підлітковому віці він звернувся до екстремізму. Його двоюрідний брат Ахмед спровадив на проповіді екстремістськи налаштованого мусульманського проповідника.\nКоли почалась громадянська війна у Сирії, він примкнув до світськи налаштованих курдських загонів, які боряться за автономію. Зіткнення із смертю в окопах війни спонукало його звернутись до релігії. І він знову зацікавився радикальним ісламом.\nТому, коли згодом один з його друзів запропонував йому примкнути до екстремістського угруповання Аль-Нусра, він радо погодився. Моххамед спостерігав неймовірну жорстокість своїх нових друзів, які безжально страчували своїх ворогів. Так одного разу він став свідком, коли бойовика бульдозером роздушили кількох полонених. Оскільки Моххамед вважав цих нещасних ворогами Бога, то дивився на ці страти позитивно.\nКоли він у березні 2013 року повернувся до родини, щоб взяти участь у курдських новорічних святах, то отримав відкинення, оскільки ці святкування виглядали йому богохульними, оскільки вони виходять за межі мусульманської традиції. Моххамед рався повернутись в середовищі своїх бойових друзів.\nАле повернувшись на фронт Моххамед почав сумніватися у мотивах Аль-Нусри. Спостерігаючи за у бінокль за діями солдатів Асада, він побачив, що вони теж страчують полонених, розчавлюючи їх бульдозером. Він почав розуміти, що між солдатами Асада і бойовиками Аль-Нусри немає ніякої різниці. «Я увійшов у Аль-Нусру, шукаючи Бога, але зрозумів, що коли мусульманин вбиває мусульманина, то це – недобре», - розповідає Моххамед. Він вирішив покинути ряди джихадистів, хоча знав, що це – небезпечно для життя.\nМоххамед і його дружина Хевін Рашід переселилися до Стамбулу.\nНесподівана хвороба дружини стала для Моххамеда шляхом до Христа. Коли Хевін Рашід захворіла він у розпачі звернувся до свого родича Ахмеда, який свого часу спровадив його до радикального ісламу. На своє неймовірне здивування Моххамед довідався, що його родич, радикально налаштований ісламіст, став … християнином.\nАхмед навіть попросив, щоб Моххамед щоб той поклав телефон коло хворої дружини та щоб молитовна група, до якої тепер належить Ахмед, молилася за здоров’я його дружини. Спочатку Моххамед це відкинув. Одна стан дружини погіршувався і Моххамед відважився на такий крок.\nПісля кількох днів дружині Моххамеда стало краще. Моххамед вірить, що це саме молитва спільноти Ахмеда стала причиною оздоровлення його дружини. Це спонукала Моххамеда задуматись. І через якийсь час він попросив свого родича Ахмеда порекомендувати йому якогось християнського проповідника, який би міг йому пояснити основи християнства.\nМоххамед спостеріг, що читання Біблії робить його спокійнішим на відміну від читання Корану. У церквах, які він почав відвідувати він відчувався значно краще, аніж у мечетях. А християнські молитви справили на нього враження значно щиріших від мусульманських.\nКоли він та його дружина Хевін Рашід почали роздувати над прийняттям християнства вони відчули, що Бог їх любить.\n«Є величезна різниця між богом, якому я колись служив, і Тим, Кому я тепер поклоняюсь», - свідчить Моххамед – «Ми перебували у страхові, тепер усе змінилося».\nЧерез своє навернення у християнство Моххамед і його дружина стали метою для джихадистів, однак він стверджує, що вони тепер мають найсильніший захист від джихадистів: «Я вірю в Бога».


Поверх, або рівень (в деяких випадках) (по-французьки tage) - рівень будівлі над (або під) рівнем землі.\nПоверх - простір, об'єм будівлі між підлогою та стелею, де розташовуються приміщення.\nПол наступного і стеля попереднього поверху мають приблизно однакову (різниця в товщині перекриття) віддаленість від землі. Якщо віддаленості статі різні, то це вже рівні різних поверхів в будівлі .\nБудівлі часто класифікуються за кількістю поверхів. Поверховість - кількість надземних поверхів, у тому числі технічного поверху, мансардного, а також цокольного поверху, якщо верх його перекриття знаходиться вище середньої планувальної позначки землі не менше ніж на 2 м. Кількість поверхів - всі поверхи, включаючи підземний, підвальний, цокольний, надземний, технічний, мансардний і інші. Термін "кількість поверхів" закріплений в Містобудівному кодексі в якості критерію необхідності проведення державної експертизи проектної документації і не може замінюватися терміном "поверховість" . Важливо відзначити, що дане уточнення ефективно лише при визначенні необхідності проведення державної експертизи проекту. У ряді випадків поняття "поверховість" пріменяняется при уточненні можливості зміни характеристик будівель розташованих в "зоні історичної забудови" при проведенні реконструкції, реставрації. А саме надбудови або прибудови частини будівлі. [Джерело не вказано 333 дні]\nВиділяють малоповерхові, среднеетажние і багатоповерхові будинки, найвищі - хмарочоси, що налічують до сотні поверхів. [Джерело не вказано 333 дні] У висотних будівлях зазвичай присутні додаткові системи забезпечення безпеки, наприклад, системи пожежогасіння та незадимлювані сходові клітки, наявність яких регулюється будівельними нормативними документами (у Росії це БНіП).\n2. Геометричні характеристики\nВисота кожного поверху дорівнює вертикальному відстані від рівня підлоги даного поверху до рівня підлоги розташованого вище поверху. Типові висоти поверхів в житлових будинках приймаються як правило 2,8 або 3,0 м. Поверхи в одній будівлі не завжди однакові по висоті, наприклад, часто вестибюль в громадських будівлях значно більшої висоти, ніж звичайні поверхи.\nУ деяких будинках житлова площа може розташовуватися і на додаткових поверхах: на мансарді, в підвалі. У разі багаторівневих будинків такий будинок зазвичай ділиться на дві частини, зміщені один від одного на півповерху.\nІснують також багаторівневі парковки.\nМіністерство регіонального розвитку. Про визначення поверховості та кількості поверхів житлових і громадських будівель - www.minregion.ru/upload/documents/2011/11/241111/241111_inf.doc