Босфор 2019: як я тренувался та зміцнила стосунки з чоловіком\nБосфор 2019: красива історія кохання Оксани Котенко\nМи щасливі щороку готувати до підкорення Босфору нових героїв. Історія кожного фінішера цього міжконтинентального запливу гідна окремої уваги, іноді навіть екранізації!\nОксана Котенко завжди захоплювалася плаванням, але робота головним бухгалтером та нескінченні сімейні клопоти ніяк не давали перейти від мрій до справи. Поки не настав вирішальний момент! Адже якщо дуже хочеться чогось досягти, людина шукає не виправдання, а можливість. Оксана її знайшла і написала свою унікальну історію підкорення Босфору!\nЗа день до підкорення Босфору\nОдного разу під час недільної прогулянки чоловік раптом сказав: «Ходімо зі мною, мені потрібно забрати в LIVE.LOVE стартовий набір на програму “Пропливіть свій перший 1 км за 8 тижнів”». Кажу йому: «Класно! Ти такий молодець у мене, красиво плаватимеш. Звичайно, ходімо». І тут на першій зустрічі плавців-початківців я дізнаюся про усі можливості LIVE.LOVE: про Босфор, співтовариство і пригоди, які чекають на учасників. Тоді я сказала чоловікові: «Ні, зайчику, ми перепливемо Босфор разом!» Ось так абсолютно випадково зі мною трапилося плавання. Правда, тоді я навіть не підозрювала, який звивистий шлях на мене чекає.\nПід час запливу я, напевно, рази три готова була усе це кинути. Але на фініші раптом зрозуміла, що хочу перетнути Босфор ще раз! Парадокс!\nПід час запливу я, напевно, рази три готова була усе це кинути. Вигребла виключно на морально-вольових зусиллях. Говорила собі: «Ти це можеш! Ти це зробиш! Не даремно ж ти стільки тренувалася!»\nМені дуже важко дався фініш. Останні 200 метрів я вигрібала з півгодини. Зі мною сталися усі можливі косяки! Було дуже холодно, а я ж мерзлячка. На тренуваннях ми часто над цим сміялися. Для мене залізти в холодний басейн було цілим ритуалом, окремою процедурою. Іноді мене просто зіштовхували у басейн. І тут, на найголовнішому запливі, я дуже сильно промерзла і від цього абсолютно вибилася з сил. Тож у кінці дистанції в мене не залишилося ані краплі енергії.\nАле коли я вийшла з води вже на фініші, перше, про що подумала: «Обов’язково треба приїхати сюди ще раз! Потрібно пройти цей шлях знову і кайфанути від нього». Якщо чоловік скаже, що він хоче проплисти ще раз, я з величезною радістю складу йому компанію.\nЯ в захваті від плавання з LIVE.LOVE і від Босфору. За цей час я закохалася в свого чоловіка ще більше!\nМи з чоловіком тренувалися разом. Я навіть намалювала у нас на руках сердечка, спеціально купила незмивний маркер. І ми усю дистанцію пливли разом з сердечками на руках, щоб упізнавати один одного. (Усі учасники запливу через Босфор пливуть в однакових шапочках, упізнати один одного в цьому потоці плавців дуже складно. — авт.) Мені здається, коли подружня пара разом тренується — це ще одна перевірка на міцність стосунків або, навпаки, спосіб зміцнення стосунків.\nСердечка, які Оксана намалювала собі та чоловікові, щоб не загубитися під час запливу\nЯ в захваті від плавання з LIVE.LOVE і від Босфору. Тому що я покохала свого чоловіка ще разів у п’ять сильніше, ніж до цього. Ми усі складні моменти в плаванні з ним разом проходили, тому це дуже зміцнило наше кохання.\nЦінність Босфору в тому, що подібного досвіду у мене ніколи не було. Я почала себе ще більше поважати, знала, що я суперсильна людина, але після Босфору зрозуміла, що я супермегасильна. Можу все, можу, якщо потрібно, гори зрушити з місця. Реальна така упевненість, сила всередині з’явилася.\nLIVE.LOVE — це компанія, яка прокладає шлях до щастя\nГерої LIVE.LOVE Swim на запливі через Босфор\nЯ дуже хочу спробувати Swimrun. Своє спортивне майбутнє я бачу тільки з LIVE.LOVE. Тому що LIVE.LOVE — це компанія, яка прокладає шлях до щастя, ось до цього адреналіну, до цих абсолютно нових відчуттів і емоцій. Тут кожен блок тренувань, кожен найменший організаційний процес продумані. І не потрібно шукати щось інше. Тут вже все є. Про тебе турбуються, за тебе переживають, за ручку ведуть увесь цей складний шлях. За тебе радіють на фініші, щиро радіють. LIVE.LOVE — це краще, що сталося зі мною минулого року.\nМи з чоловіком займаємося плаванням ще й тому, що дітки беруть з нас приклад. Наша старша дочка ходить на плавання. Ну, вона і раніше ходила, але кинула. Та коли ми почали плавати, вона подивилася на нас і потім сказала: «Мама, я хочу повернутися в плавання!» І тепер вона із захватом ходить на кожне тренування. Молодша теж почала ходити. Зараз я планую попросити тренера старшої дочки, щоб він почав готувати її до запливу в Греції, що відбудеться наступного року. Ми з чоловіком пливемо в Греції OCEANMAN 5 км, а дочка попливе OCEANKIDS.\nЯ захоплююся LIVE.LOVE, тому що він дає мету і запалює очі, запалює серце. І ти готовий на все заради того, щоб досягти цієї мети. Натхнення у LIVE.LOVE працює на 1000%.\nОксана з чоловіком дивляться на трасу за день до запливу через Босфор\nА ще напишіть, що у мене чоловік найкращий у світі! До речі, LIVE.LOVE відкриває нові грані особистості. Я змогла побачити себе з зовсім іншого боку. Я навіть не уявляла, що можу такою бути. Від суперслабких до суперсильних моментів.\nВам сподобалася історія Оксани? Хочете пережити такі ж яскраві емоції? Тоді ми запрошуємо вас до LIVE.LOVE Swim! Виберіть красиву мету, давайте разом до неї допливемо! Любіть себе і своє тіло. Ми допоможемо. 😉\nБосфор 2019 з LIVE.LOVE: найемоційніші фото та цікаві факти Босфор Плавание


шкірні висипи у дітей - проблема, з якою стикається практично кожен батько. Причини її появи можуть бути різної природи. У такій ситуації головне - вчасно діагностувати і виявити захворювання, щоб почати своєчасне лікування.\nВисип на обличчі у дітей, так само як і на тілі, особливо на першому році життя, є ознакою порушень загального стану здоров`я. Це може стати ознакою харчової алергії, інфекційного захворювання, перепадів температури повітря або навіть змін у навколишньому середовищі. Дуже часто подібні висипання відображають збої в роботі внутрішніх органів.\nДрібна висип на обличчі дитини може бути звичайнісінькою пітніцьою. Вона характеризується дрібними рожевими прищиками, які трохи піднімаються над рівнем шкіри. Як правило, пітниця з`являється на спині, шиї і животі. Однак найчастіше спостерігається і на обличчі. Як правило, температура тіла при цьому не підвищується. Причина появи пітниці полягає в неправильному або недостатньому догляді за малюком.\nВисип на обличчі у дітей може мати і алергічну природу. Як правило, виникає вона протягом кількох годин після надходження алергену в організм. Вона проявляється у вигляді червоних цяток, які схожі з опіками кропивою. При цьому спостерігається також і свербіж. Від подібного «недуги» страждають переважно немовлята, тому матері слід ретельно стежити за тим, що вона приймає в їжу. Червона висип на обличчі дитини може з`явитися як реакція на прийом медикаментів або щеплення. У тому випадку, якщо висипання розповсюджується по всьому тілу, надходження в організм алергену слід виключити.\nЩо стосується більш серйозних проблем, якими може бути спровокована висип, то до них відносять везикулопустулез, в ролі збудника якого виступає стафілокок. Висип на обличчі у дітей, так само як і на тілі, при даному захворюванні характеризується виникненням дрібних бульбашок білого або жовтого відтінку. Згодом вони лопаються, після чого залишаються на шкірі скоринки. В даному випадку не можна зачіпати прищики, щоб вони не лопалися, обробляти їх зеленкою або розчином марганцівки. Слід уникати купання, тому що під впливом води інфекція пошириться по всьому тілу.\nПодібні висипання також можуть бути наслідком потрапляння інфекції. Зокрема, це стосується скарлатини, до якої схильні діти старше трирічного віку. Захворювання відрізняється дрібної точкової висипом, схожою зовні з манною крупою. Супутніми симптомами є блювота, нудота, підвищена температура, болі в горлі і запалення мигдалин.\nВисип на обличчі у дітей може бути викликана вітрянкою, яка характеризується бульбашками, наповненими рідиною. Вони дуже швидко лопаються, на місці чого потім утворюється корочка, яка досить довго не проходить. Якщо зачепити бульбашка, він лопне раніше терміну, а на його місці з`явиться шрам.\nПри появі будь-висипу у дитини потрібно обов`язково відвідати педіатра, адже захворювань може бути безліч, причому практично кожне з них за відсутності належного лікування викликає ускладнення.\nfaqukrs.xyz » Будинок і родина » Діти » Висип на обличчі у дітей: причини появи\nСтатті за темою "Висип на обличчі у дітей: причини появи"\nЯк розпізнати перші ознаки вітрянки у дитини\nОзнакою яких захворювань є висип у дитини на ногах і руках\nВисип у новонародженого: що робити?\nЧому з`являються висипання на обличчі у грудничка?\nВисип на тілі у дитини: можливі причини\nПричини, за якими з`являються прищі на руках


Гра Assassin's creed Empire (2017) скачати безкоштовно\nШановний користувач рекомендуємо вам Зареєструватись! Користувачі сайту не бачуть реклами Головна » Файли » Ігри на PC » Action\nСкачати Гра Assassin's creed Empire (2017)\nРейтинг:0.0 - Оцінити -ВідмінноДобреНепоганоПоганоЖахливо Поділитися: Опис гри:\nНе дивно, що в мережі почала з'являтися перша інформація, яка стосується наступної частини Assassin's Creed. На цей раз розробники вирішили змінити свої плани і переглянути графік випуск цього ігрового проекту. Якщо раніше вони обіцяли щороку випускати нову частину серії, то чергові пригоди Ассасінов вийдуть тільки в 2017 році. З чим пов'язані такі кардинальні зміни планів? Просто розробники уважно стежать за своїми продуктами, і одна з частин ассасин вийшла занадто слабкою і проблема відомо - це стислі терміни здачі гри. Тому, щоб не випускати конвеєр і звертати велику увагу на якість свого ігрового проекту, вони вирішили переглянути політику і тепер ігрова серія Assassin's Creed буде виходити один раз в два роки. У 2016 році ця гра не з'явиться, так як її місце займе інший великий ігровий проект, швидше за все ним виявиться Watch Dogs 2.\nЩо відомо на даний момент по грі Assassin's Creed Empire?\nЄ трохи інформації, але вона досить цікава. Якщо після релізу ви надумаєте все таки скачати Assassin's Creed Empire через торрент у нас, то ви підете в Древній Єгипет і познайомитеся з новою історією, яка сталася задовго до організації братства Ассасінов. Самі розробники стверджують, що на цей раз вони вирішили зруйнувати творчі межі цієї ігрової серії, що дозволить розробникам застосовувати найсміливіші ідеї та створювати новий світ. На цей раз розробкою гри займеться команда, яка розробляла Assassin's Creed: Black Flag. А це означає, що нам можна чекати відкритий ігровий світ, мінімум паркуру та максимум взаємодії з оточенням. На цей раз нас чекають піски, піраміди і єгипетські міста. Стало відомо, що тепер у головного героя з'явиться вірний супутник - ручний орел. Що вийде з гри Assassin's Creed Empire невідомо, але цілком імовірно, що розробники хочуть почати нову сюжетну лінію, яка розповість масу подій, через які з'явилося братство Ассасінов і напевно ця історія протривати кілька ігрових частин, як мінімум буде трилогія.\nГра Assassin's creed Empire (2017) скачати безкоштовно у форматі Скачати () 1\n5 Гра Assassin's creed Empire (2017) Загальний розмір: Загальні дані: Додано:24.01.2016, Переглядів:347, Категорія:Action Скачали: 0 раз Схожі Action: Рекомендуєм: Комментарі до файлу скачати Гра Assassin's creed Empire (2017) повна версія безкоштовно Увійдіть: Відправити


Йоганесс, Михайло Орловіц, перуанський хлопчик та інші мумії світу, які вразили людство - ЗНАЙ ЮА\nВиставка була підготовлена експертами 15 європейських інститутів\n14 січня 2019, 08:10\nВ Інституті Франкліна (Філадельфія) відкрили незвичайну виставку – "Мумії світу". Дослідники представили унікальні експонати. На виставці зібрано 45 мумій і 95 предметів, супутніх муміфікуванню і бальзамуванню.\nВиставка була підготовлена експертами 15 європейських інститутів під егідою німецького музею Райсс-Энгельхорн міста Мангейм (Reiss-Engelhorn Museum) і продемонстровано у багатьох великих містах США.\nПропонуємо вам ознайомитися з найбільш цікавими мерцями минулого з незвичайною долею.\nПеред відкриттям виставки "Мумії світу" в Каліфорнійському науковому центрі Ерік Росії і Джон Ділоскі закривають скляний куб в якому поміщений саркофаг і єгипетська мумія.\nМуміфікований перуанський хлопчик доколумбової епохи. Він жив приблизно 6500 тис. років тому. Аналіз показав, що в момент смерті йому було від восьми до десяти місяців.\nМумія перуанської жінки жила в 13 столітті н. е.\nЖитель Стародавнього Єгипту.\n10-річна Нэйшия Брумер роздивляється мумію дорослої людини, знайденого в печерах Чилі.\nЗнайдена у Південній Америці мумія жінки з дітьми.\nМумія, він же в минулому Михайло Орловіц (Michael Orlovits), народився в Ваце, Угорщина, в 1765 році. Сімейство Орловіц було частиною групи мумій XVIII століття, виявлених у Ваце в 1994 році. Вони були знайдені під час реконструкції домініканської церкви у підземних усипальницях. Холод, сухе повітря в крипті, а також соснове масло дозволили тіл муміфікуватися і благополучно зберегтися до наших днів.\nВероніка Орловіц (Veronica Orlovits) хворіла на туберкульоз у тяжкій формі, так само як і її чоловік, Михайло Орловіц. Крім того, були знайдені деякі інші травми і рани.\nМумія Йоганесс (Johannes Orlovitz) з родини Орловіц.\nФотографія зроблена в Медичному центрі "Седар-Сінай", Каліфорнія.\n23 червня, 2010. Зроблений в Медичному центрі "Седар-Сінай", Каліфорнія, скан мумії Михайла Орловіца.\n23 червня, 2010. Сканування мумії Михайла Орловіца.\nМумія людини доколумбової епохи, знайдена в пустелі Атакама (Чилі).\nМумія мавпи ревун з Південної Америки.\nМумія людини з Давнього Єгипту, що жила близько 400 років до н. е .\nТеги: мумії музей виставка минуле


Отдых в Тернополе (відпочинок у Тернополі)\nВеб-сайт "uletay.com.ua" інформує!\nИСТОРИЯ ПРОИСХОЖЕНИЯ НАЗВАНИЯ.\nІСТОРІЯ ПОХОДЖЕННЯ НАЗВИ.\nІснують різноманітні версії походження назви міста. Правдоподібною виглядає версія, що назва міста походить від прізвища власника-засновника Яна Амора Тарновського. До 1944 року місто називалося Тарнополь. Існує також версія про те що неподалік від міста росло тернове поле і тому так назвали місто.\nТернопіль, місто де перетинаються шляхи з Києва до Львова, з Ужгорода до Луцька. Центр області, відомої\nсвоїми замками, водоспадами, печерами і ріками. Звідси починаються мальовничі маршрути сплавів по Дністровському каньйону,\nподорожей в печери Тернопільщини, до найвищого рівнинного Джуринського водоспаду і древньому скельного храму в Монастирку на\nрічці Стрипа ...\nОбласний центр, на р. Серет. Перша згадка про місто в 1540р. Саме тоді король польський і великий князь литовський Сигізмунд 1 видав великому коронованому гетьману Яну Тарновському грамоту на володіння землі. Звідси перша назва Тарнополь, яку було змінено на дану тільки в 1944 році.\nУ приміських селах Великий Глибочок, Петриків і Ступки виявлені сліди стоянок первбитних людей. Давньоукраїнське зміцнення Сопільче на місці сучасного Тернополя було зруйновано під час походу хана Батия до Карпат. У 1349р. Галичину захопила Польща. У 1540р. на руїнах Сопільче почалося спорудження замку, який виріс у Тернополі. Він зазнав на своєму віку багато пожеж і руйнувань. Лише на початку 19 століття граф Ф. Коритовський перебудував замок в палац, для чого були знесені укріплення, вежі і ворота, а будівля оточена звичайним муром. Незважаючи на руйнівний вплив воєн, які прокочувалися не раз через місто, у ньому збереглися будинки - пам'ятки архітектури, історії та культури. Вони відзначаються модними свого часу рисами еклектики та сецесійний (модерну). Архітектурні ансамблі центральної частини міста дають уявлення про характер забудови старого Тернополя.\nГоловною визначною пам'яткою і прикрасою міста є міське озеро площею 300 га, будівництво якого почалося ще в 1548 році, а до цього там протікала ріка Серет. Потрібно відзначити, що всього у двох містах Європи озера знаходяться в центрі міста


Пограбували ПриватБанк / Новини / Finance.ua\nВчора ввечері в Луцьку було вчинено пограбування відділення "ПриватБанку".\nПро це повідомили у відділі зв'язків з громадськістю Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області.\nЗгідно з повідомленням, двоє невідомих забігли в відділення, оглушили охоронця і, погрожуючи зброєю, забрали гроші, після чого швидко покинули приміщення.\nПрацівники банку не постраждали. Поки не відомо, яку суму грошей вкрали грабіжники.\nСьогодні начальник Луцького міського відділення УМВС у Волинській області Роман Крохмаль проведе прес-конференцію з цього приводу.


Тлумачення сну - Локони - Dream Book\nСонник » Л » Локони\nТлумачення сну «Локони»\nНаснилися власні локони - станете головною дійовою особою в любовну інтригу. У сновидінні ваші локони розвинулися, втратили форму - значить, ваше любовне пригода закінчиться сумно або матиме погані наслідки.\nПобачити чужі волосся - чарівні, ретельно укладені - до красивої романтичної зв'язку.\nЛокони були темного кольору - цей союз приречений;\nСвітлого — є надія.\nБачити у сні локони означає, що наяву будете спокушені, але це доставить вам одні лише неприємності надалі.\nБачити локони у себе - знак вдалого повороту ваших справ, доглядати за ними - наяву випробуєте великі сумніви, розчісувати їх до задоволення, завивати - пустився у всі тяжкі.\nБачити локони у свого коханого для молодої дівчини означає гарячу взаємну любов. Обрізати локони уві сні - ваші ділові пропозиції залишаться без уваги.\nСвітлі локони віщують невдачі і розчарування саме там, де ви менше всього чекали їх зустріти. Темні локони - вас не задовольнить ваш нинішній стан найманої робітниці і ви ризикнете відкрити свою справу.\nРуді кучері віщують щасливий збіг обставин, що дозволить вам виконати задумане.\nЛокони золотистого кольору віщують, що в гонитві за ілюзорною мрією втратите те, що дісталося вам без жодних зусиль і тому не було вами по гідності оцінено.\nІншій локони — знак зради і помсти, якої ви запрагне всією душею.\nЛокони сивого волосся означають, що допущена вами помилка обернеться на благо.\nЛеміш (від плуга)


"Нормалізація відносин із Зеленським так і не відбувається": Росія погрожує Україні у випадку повномасштабної війни - Марік\n0 1 029 1 хвилина читання\nПро це заявив перший заступник голови комітету Держдуми з оборони Андрій Красов, передає “Інтерфакс“.\nУ той же час, за його словами, РФ не готується до захоплення будь-яких територій, але “нормалізація відносин з Володимиром Зеленським так і не відбувається”.\n“Якщо вони зважаться на якусь провокацію, для України все може закінчитися дуже плачевно. Нехай згадають сумний досвід Саакашвілі”, – сказав Красов, маючи на увазі операцію з “примусу Грузії до миру”.\nНагадаємо, командувач ВМС України Олексій Неїжпапа раніше в інтерв’ю виданню “Думская” заявив, що Україна готується до повномасштабної військової конфронтації з Росією.\n“Ми готуємося. Все розповісти не можу, але ось вам маленький факт. Дальність ракетного комплексу “Нептун” дозволяє застосовувати його з материкової України на підходах до Севастополя. Ось там і подивимося”, – сказав він.\nАндрій Красов РФ


Постсовок і декомунізація | Сергій Рахманін — Локальна історія\nПостсовок і декомунізація | Сергій Рахманін\nЧому після 29 років Незалежності, двох революцій, окупації та війни українці продовжують сумувати за Радянським Союзом? Як декомунізувати мислення та створити українську мрію. У "Без брому" - людина, котра фіксувала політичні зміни в нашій країні більш ніж 30 років - журналіст, публіцист, телеведучий, народний депутат Сергій Рахманін.\nЯ дуже добре пам’ятаю 1991 рік і націонал-демократів, які дмухали на воду, щоб, не дай Боже, не допустити відкату. Тобто коли було питання, яке було тоді дуже актуальним для націонал-патріотичних сил, – підтримувати чи не підтримувати певні кроки Кучми, вони казали – давайте підтримаємо, бо краще такий, ніж інший. І насправді багато кроків, на які не просто можна, а треба було наважитись у 1991 році, не були зроблені саме через острах того, що це знову швидко закінчиться.\n– Доброго дня, пане Сергію. Дякую, що завітали до нас. Дивимося на свіжі результати соціологічного опитування: кожен третій українець сумує за Радянським Союзом. Чому ми досі – після здобуття незалежності, двох революцій і в часі війни – так і не поховали СРСР? Чи цей совок такий незнищенний?\n– Думаю, що совок знищений, але ця історія набагато довша, ніж нам би хотілося. Насправді у такої реакції, у цього сентименту, чи радше ресентименту, хоча тут має право на існування і те, і те, – є ціла низка причин.\nПерша історія – патерналізм, який нав’язувався громадянам країни, що називалась СРСР. Він настільки всмоктався в кров, що передається вже нащадкам. Це з одного боку. Це витравлюється, але витравлюється поволі, неквапом, набагато повільніше, ніж хотілося б.\nДруга історія – це відсутність власного інформаційного порядку денного в Україні протягом дуже тривалого часу. Для мене дуже дивна була обставина, коли я спілкувався з молодими людьми, які народилися, коли Радянський Союз вже розпався, або їм було 4 чи 5 років, вони фізично не можуть пам’ятати, – і вони живуть ілюзіями про ту країну, якої ніколи не бачили.\nІ ця ілюзія нав’язана серіалами російського виробництва переважно, які не мають нічого спільного з реальністю. Навіть художні фільми радянських часів показували картинку, яка відрізнялася від того, що було за вікном, а сучасні російські серіали – це взагалі кумедна історія. Я починав працювати, ще коли був Радянський Союз, і це не має нічого спільного з тим, що було.\n– homo soveticus віку не має. У нас є ще одна річ, яку ми часто спрощуємо чи недооцінюємо, – у нас все радянське зводиться до штампів: “старые песни о главном” чи дешева ковбаса. Але насправді радянська людина – це є складніший конструкт з глибинними характеристиками. Якщо ми говоримо про сучасного homo soveticus, незалежно якого він віку, як би ви його окреслили?\n– Я думаю, що здебільшого це люди, які не знайшли себе в цьому світі з різних причин. Зараз дуже спекулюють на тему, що Радянський Союз – це була історія про велич і про пошану, яку ти відчував до країни, до великої держави, а насправді більшість радянських людей цього не відчували. Але є стереотип про те, що це про щось велике, що це наддержава, ти пишаєшся цією потугою і величчю…\n– Живучи при цьому злиденно.\n– Цього бракує зараз. От бракує якоїсь такої великої мети, великої мрії, її не вигадали, не знайшли, не формалізували. Природа ж не терпить порожнечі. Коли є порожнє місце, воно заповнюється чимось штучним.\nЛюди, які не знаходять собі великої мрії в сьогоденні, живуть уявним розумінням про велич або спогадами. Але згадується тільки добре – була велика країна, з якою всі рахувалися. Була країна, якої не любили, але яка, менше з тим, демонструвала всьому світові свою велич. Цей замінник, цей ерзац, він впадає в суху землю обезмріяння, якщо хочете. Великої мети, великої мрії не було.\nНу і ще ми говоримо про те, що сталося в Україні в 2005 році, мало відбутися в 1991-му, те, що відбулося в 2014-му, воно мало відбутися найпізніше у 2005-му. Насправді ми згаяли велику кількість часу на пошук себе, і виросла ціла генерація людей, які в цьому буремному світі себе не знайшли.\nТе, що сталося в Україні у 2005 році, мало відбутися у 91-му, те, що відбулося у 2014-му, мало відбутися найпізніше у 2005-му.\n– Але попри те, коли ми говоримо про 2004 чи 2014 рік, завше є окреслення серед громадянського суспільства, що це дата народження нової України, що Україна народжується і правдиво здобуває свою незалежність. Але, знову ж таки, рік, два, ми цей рубікон невідворотних змін не проходимо. Чи проходимо?\n– Ви знаєте, я в 2014 році набридав соціологам (саме соціологам, тому що вони орієнтуються на більш-менш предметні речі) – коли Україна пройде оцю точку неповернення? Вони всі сходилися на тому, що це буде 2019 рік. 2019 рік настав – і ми можемо говорити, що точку неповернення ми ще не пройшли. Я думаю, що нам знадобиться на це трошки більше часу. Але у мене є тверде переконання, що ми її неодмінно пройдемо найближчим часом.\n– А це може статися в результаті якогось випадку? Бо наші революції ставалися в результаті саме випадку, він був обумовлений, але це не був природний процес?\n– Я думаю, що це все ж таки був природний процес, я думаю, що радше випадок тут відігравав роль приводу, але не причини. Причина є набагато глибша, ми розгойдуємось дуже швидко, набагато швидше, ніж хотілося б, бо, знову ж таки, на це є природні причини.\nУкраїнці дуже довго боролися за виживання, вони боролися за своє існування. Українську мову стільки разів забороняли, що вона мала б зникнути дуже давно, але ми її зберігали. Україні стільки разів відмовляли в праві на існування, але вона відбулася. І коли все це сталося, з’явився оцей природний острах, що це знову закінчиться, як закінчувалося в 1917, 1938, 1941-му чи будь-якому іншому році. Оцей острах, він глибинний, він генетичний, і саме це не дозволяло робити рішучіших кроків, яких потребувала ситуація.\nЯ дуже добре пам’ятаю 1991 рік і націонал-демократів, які дмухали на воду, щоб, не дай Боже, не допустити відкату. Тобто коли було питання, яке було тоді дуже актуальним для націонал-патріотичних сил, – підтримувати чи не підтримувати певні кроки Кучми, вони казали – давайте підтримаємо, бо краще такий, ніж інший.\nІ насправді багато кроків, на які не просто можна, а треба було наважитись у 1991 році, не були зроблені саме через острах того, що це знову швидко закінчиться.\n– А які ці кроки? Чи ми їх зробили, чи не зробили зараз?\n– Я думаю, що нам треба було створювати підмурок незалежності економічної, починаючи з 1991 року. Бо на сьогодні ми в принципі воюємо з наслідками того, що було закладено у 1991 році. Це певна кількість речей, починаючи з економічних реформ, які треба було запускати у 1991 році, й закінчуючи певними ідеологічними речами.\nЗнову ж таки, дивіться, я місточок перекину в сьогодення. Проблема Донбасу, з чого вона виникла, чи проблема Криму. Була історія про те, що треба було нав’язувати у здоровий спосіб український порядок денний регіонам, які найбільше перебували під впливом РФ. Але була інша точка зору – давайте зараз не рухати це, давайте не чіпати, бо буде гірше, давайте ці проблеми винесемо за дужки. Оцю фразу “винесемо за дужки” я чув багато разів від великої кількості посадовців, починаючи від президента, закінчуючи прем’єром. І коли “за дужками” був такий кавалок проблем, воно не могло не вибухнути, воно вибухнуло. Коли ти відкладаєш проблему, вона рано чи пізно вибухне.\n– Американський історик Гіроакі Куромія говорить, що Донбас є непередбачуваним, і єдина його передбачуваність – в тому, що його важко зрозуміти. І от 1991 рік, Донбас, грудневий референдум про підтримку незалежності. 80 з лишком відсотків населення голосує “за”. Крим у цьому часі голосує 54% “за”. Що змінилося за той час? Чому від 1991 до 2014 року маємо такі зміни і як Україна спричинилась до тих змін як держава?\n– Я думаю, що незалежність в 1991 році в різних регіонах України сприймали по-різному. Для одних це був момент самоідентифікації, для інших – момент здійснення дуже тривалої жаданої мрії. Для третіх – можливість отримати більше самостійності. Для Донбасу це було саме так.\nДонбас – це регіон, який хотів окремості для себе – і від Москви, і від Києва, – і в незалежності більшість не лише місцевих еліт, а й місцевого населення бачила саме такий шлях. Для них історія про українство (я не скажу, що для всіх, але для дуже багатьох) була не те щоби чужа, але незрозуміла.\nУмовно кажучи, мешканець Поділля, мешканець Галичини і мешканець Донбасу – він сприймав цей крок трохи інакше. Тобто був потяг до свободи, але свободу розуміли по-різному.\nДонбас – це такий корпоративний край, вони не вважали себе росіянами чи українцями, вони вважали себе дончанами. І цей корпоративний патріотизм, я його так називав, він був дуже притаманним, я його відчував ще за радянських часів, коли служив з вихідцями цього краю в радянській армії.\n– Знову ж таки, тоді 2014 рік – Донбас і Крим. Дуже багато людей говорить, що населення Донбасу дивилося передусім у проросійську оптику. А чи не можемо ми сказати, що воно дивилося в прорадянську оптику? Минуле їх більше тягнуло до цих дій.\n– Я думаю, що якщо ми говоримо про умовні проросійські настрої, то вони більше поширені були в Криму. А Донбас, я абсолютно погоджуюся, – це радше прорадянський регіон. Це регіон, де Радянський Союз у психологічному, ментальному плані залишився найбільше. Якщо говорити про прорадянськість, без оцінки цього, то це найбільше притаманне мешканцям цього регіону.\nЗнаєте, це дуже дивна історія, я б посперечався з тим, що їх важко зрозуміти, важко передбачити. Але є речі, які навіть для мене незбагненні.\nЯ був у селі Троїцькому в 2015 році, воно було на лінії фронту, на лінії розмежування. Там яр, і по ньому проходила лінія фронту. З того боку Калинівка, здається, – стояли вони, а наші стояли у Троїцькому. Це колись велике село на той момент налічувало 70 дворів, в яких жили люди, котрим не було до кого їхати.\nЯ був здивований двома обставинами: перша – абсолютна більшість говорила українською, при цьому вони себе ідентифікували як росіяни. От в моїй голові ці речі не складалися, а для них це було абсолютно органічно – вони вважали себе росіянами, при тому розмовляючи українською.\nІнший вимір зустрічав, коли люди говорять російською, але вважають себе природними історичними українцями, а от тут було саме так.\nІ ще в тому ж Троїцькому була дуже складна історія, вони перебувають в такому анклавчику: там немає магазинів, немає роботи, туди раз на тиждень привозили хліб з Попасної. Вони фактично жили і харчувалися за рахунок військових і волонтерів. Ми їм привозили їжу, і зустріли літню жінку, яка в 2015 році восени запитала: “Хлопчики, а розкажіть мені, хто з ким воює?”. А найпоширеніша теза була про те, що байдуже, яким буде прапор, нам головне, щоб не стріляли.\nЄ дві крайнощі, і обидві, як на мене, не відповідають дійсності. Одна – це те, що більшість мешканців Донбасу, в тому числі і мешканці окупованих територій, – це проукраїнське населення, яке тільки і чекає, що українські збройні сили звільнять. Друга – що це абсолютно сєпарський край, який не викорінюється, що це токсична територія.\nБільшість людей, і це моя суб’єктивна точка зору, є достатньо байдужими до цього. Є проукраїнська частина…\n– … і є агресивна проросійська. Те, що вони галасливі, не означає, що їх більшість. Я би не сказав, що це люди пасивні, просто для них питання ідентифікації взагалі не стояло.\nНам війна – і покарання, і спокута, і елемент очищення певного, тому що якби не було 2014 року і всього того, що відбувалося, починаючи з Майдану і закінчуючи війною на Донбасі, то величезна кількість людей навіть не замислювалася б для себе над питанням, що для них є Батьківщина і що для них є Україна і чи є це тотожні поняття. І величезна кількість людей замислилась, дехто знайшов відповідь на це питання, а дехто тільки в процесі пошуку. Це провина наших можновладців і нас всіх потроху, що цей процес затягнувся з 1991 року. Але якби не було 2014 року, то напевно цей процес затягнувся би на ще довше.\nЯкби не було Майдану та війни на Донбасі, величезна кількість людей навіть не замислювалася б, що для них є Україна.\n– Але, якщо ми говоримо про відчуття Батьківщини, як дати оцим тутешнім, тим людям, які не мають чіткої національної ідентичності, розуміння того, що вони мають бути українцями? Дуже часто зараз говорять, що люди з Донбасу чи Криму самі захочуть повернутися до України, – але коли побачать, що Україна успішна, процвітаюча, передовсім економічно, держава. Тобто чи відчуття, умовно кажучи, дорогого хамону замість дешевої ковбаси дасть змогу цим людям відчути себе частиною України в політичному чи національному сенсі?\n– Будь-яка історична аналогія кульгає, але якщо ми говоримо про аналогії, то тут напрошується аналогія Східної та Західної Німеччини. Там є два виміри, два моменти, які є дуже важливими: з одного боку, справді, Західна Німеччина, особливо Західний Берлін, вони хотіли створити привабливу вітрину, яка би притягувала як магніт на тлі Східної Німеччини. Для Радянського Союзу це було взагалі щось космічне за рівнем життя. Але інша історія все одно набагато важливіша – там вільніше дихалося, там було більше свободи.\nЯкщо ми говоримо про сьогоднішню Україну і про умовну стіну, яка зараз розділяє окупований Донбас і Донбас вільний, з одного боку ми маємо території, на яких справді свободи більше. Ми завжди можемо картати, що нам недостатньо свободи, недостатньо демократії, але якщо порівнювати з Росією чи з, тим більше, окупованими територіями, то насправді вільніше дихається.\nУ нас більше свободи, і потяг до свободи – це насправді те, що, на мій погляд, відрізняє українців від росіян. Це моє переконання, і я вперше над цим замислився, як не дивно, ще в Радянському Союзі, коли служив у радянській армії. Не те щоб я був інтернаціоналістом чи націоналістом, узагалі не замислювався над цим питанням. Коли я потрапив до збройних сил СРСР, я з подивом з’ясував для себе дві дуже важливі речі: по-перше, люди є дуже різними і настільки різними, що я про це навіть не міг подумати, я дізнався про величезну кількість націй і народностей, про які навіть не здогадувався, – на кшталт хакасів, уйчів чи кумиків.\nА з іншого боку, я з подивом для себе з’ясував, що росіяни, білоруси, українці настільки відрізняються за вдачею, за поведінкою, особливо у кризових ситуаціях. І я, якщо не став націоналістом, то точно перестав бути латентним інтернаціоналістом саме під час служби в радянській армії.\nПро що я кажу: у нас є свобода достатня, щоби бути привабливими. І якщо на цю свободу, яка насправді є стрижнем, накласти ще економічну перевагу, то це буде достатнім аргументом для того, щоб люди, які ідентифікують себе або перебувають у пошуках самоідентифікації, шукають себе, зробили перевагу на користь України.\n– З чого почати декомунізацію мислення? Ми говоримо зараз не про Донбас, а про всю Україну. Мислення суспільне, індивідуальне?\n– Я би починав з того, що пояснював би просто на пальцях головну загрозу того, що називалося комуністичною ідеологією. Це абсолютне знецінення поняття людської особистості, людського життя. Всі величезні перемоги Радянського Союзу, які, безумовно, були, базувалися на просто цинічному ставленні до людського життя. Це побудовано на кістках. Про це чомусь забувають.\nНавіть ті, хто розуміють, вважають це достатньою ціною за те, що здобувалася велич. Але це коли не стосується тебе. Коли ти заплющуєш очі і розумієш, що цією кісткою можеш бути ти, чи твоя дитина, чи твій батько, от на цьому треба вибудовувати випарювання комунізму в широкому розумінні з голів. Це зневага до людського життя. Це те, що поєднує нацизм і радянськість. Абсолютна зневага до людського життя.\nТе, що поєднує нацизм і радянськість – абсолютна зневага до людського життя.\n– Наприклад, у школах потрібно говорити про антигуманізм радше. Знову ж таки, коли ми оперуємо політичними чи національними термінами, я не знаю, чи сучасній молоді воно резонує.\n– Мені здається, воно не спрацьовує. Я б не сказав, що це зовнішнє, це просто не чіпляється, не чіпає. Мають бути речі, які хапають тебе за шкірку.\nДля мене це теж питання родинне. Моя родина по мамі пережила два голоди – 1933 і 1947 року, і це жахливі спогади, які залишилися, мабуть, на генетичному рівні. Моя мама, вже покійна, ніколи в житті не залишала крихти, вона все з’їдала. Це відчуття того, що їжа була сакральна.\nА мій батько – росіянин з Кавказу. Вони ідентифікували себе не за нацією, а за вірою – він з молоканської родини, їх ще у ХІХ столітті вислали на Кавказ. І один з моїх далеких родичів по батьковій лінії був головою релігійної громади – пресвітером. Молокани, для тих, хто не знає, – це православні протестанти. Тобто зовнішні ознаки православні, а зміст протестантський. Він був пресвітером, і його розстріляли в 1936 році за те, що він заступився за членів своєї громади, яких мали призвати до армії. А вони є пацифістами і категорично відмовлялися.\nДля мене історія родини маминої та батьківської з жертвами, померлими, стражданнями – це історія особиста. І тому для мене, людини, яка народилася в Радянському Союзі, почала жити в Радянському Союзі, це історія про ненависть, а не сентимент про дитинство, про романтику. Для мене Радянський Союз – це була історія про безвихідь, про те, коли все однакове, нічого не змінюється. Але це зовнішня атрибутика. А внутрішня атрибутика глибока – це з часом, з віком усвідомлення того, наскільки страшною є система, де людське життя нічого не вартує.\n– Ми говоримо про Радянський Союз як про чужу ворожу державу, ми говоримо про українське суспільство, яке має чималі травми. І тут в’яжеться недавнє дослідження американців з Інституту Геллапа, які кажуть, що лише 9% українців довіряють владі. Чи йдеться тут не так про довіру до влади, як про довіру до держави загалом, яка була довгий час чужою?\n– Це правда. Українців життя навчило пристосовуватися до влади, яка завжди була чужою. Влада завжди була нав’язана, і ти або боровся, або пристосовувався. Але в будь-якому разі влада завжди була чимось чужим. Такі речі не витравлюються за декілька поколінь, для цього потрібен набагато довший час.\n– А наскільки це може співіснувати? Бо у нас воно співіснує з патерналізмом, що також є дитям Радянського Союзу. Тобто ми не віримо державі, ми їй не довіряємо, але в той же час ми на неї покладаємося.\n– Ніхто не любить давати хабарі, але більшість любить, коли хабарі дають їм. Це зворотний бік монети, який завжди існує.\nУ тому, що сталося в Україні останнім часом, є один позитивний момент – суттєво не змінилося ставлення до держави, але суттєво змінилось ставлення до країни. Пересічний американець не розділяє поняття держави і країни. Для них Сполучені Штати Америки – це одночасно і країна, і держава.\nЛюдей, які люблять свою країну, причому абсолютно щиро (або полюбили її, або зрозуміли, що її люблять, або поважають її, щонайменше), їх стало набагато більше. Але стосовно держави – ні. Україна – це друзі, родина, природа, історія, а держава – це щось, що хоче тебе ошукати, нагнути, змусити. От коли зламається ця внутрішня суперечність, коли державу почнуть принаймні поважати, тоді ця ситуація зміниться.\n– А як зменшити цю амплітуду?\n– Найпростіший спосіб – завести у владу велику кількість патріотичних, чесних людей. Пігулка дуже проста, універсальна, але нею дуже важко, не дуже часто користуються, дуже багато часу згаяно. І навіть ті люди, які були готові прийти у владу і щось зробити, вони вже не дуже туди прагнуть, тому що психологічна травма, яка формувалася протягом багатьох років, навіть порядних людей відштовхує від влади.\nВідчуття того, що не можна нічого змінити, система тебе все одно поламає, або з’їсть, або перевчить, – воно існує. Але той факт, що ставлення до країни змінилося у тих людей, які до неї ставилися або вороже, або індиферентно, – це вже позитивний момент. Проблема потребує лікування часом, зрозуміло, – і діями також.\n– Чи не видається вам, що однією з проблем, якщо ми говоримо про історію, нашого громадського сектора є архетип Січі? У нас Майдан з Січчю порівнювали – це є вольниця, це є завзятість, але яка дуже швидко минає. Водночас, ми не враховуємо інших важливих традицій чи архетипів. На кшталт Магдебурзького права.\n– Я думаю, що традиції українства вибудовуються зараз. Поважне ставлення до минулого – це дуже важлива річ для будь-якої нації і народу, але світ швидко оновлюється, наша новітня історія нетривала.\nВідповідь на питання, чому ти вважаєш себе українцем чи чому ти любиш цю країну, буде черпатися з сьогодення, а не з минулого, бо для багатьох людей, особливо для молоді, історії з далекого сивого минулого не працюють.\n– Але, знову ж таки, якщо ми говоримо про фундаменти національної ідентичності, Україна має будувати свою міфотворчість. І на чому ця міфотворчість, нехай історична, має базуватись? Ми маємо давати що? Історію держави? Добрі рольові моделі з минулого?..\n– Я думаю, що все. Це має бути комбінований варіант. Чому не спрацьовувала історія шароварна? Бо насправді історія України – це не тільки історія певного етносу, це історія певних людей, в тому числі представників інших національностей. Ми навмисно тривалий час викреслювали з нашої історії людей, які були представниками інших національностей.\n– Тих же кримських татар.\n– Наприклад. Це історія співіснування різних народів. Наша історія – це різні люди. Гоголь в жодному разі не російський письменник, Гоголь – український письменник, а ми чомусь сором’язливо віддали його росіянам. З якого переляку?\n– Росія на Донбасі і в Криму апелює до орієнтирів минулого: Крим – це хрещення Володимира, Донбас – це співжиття в Радянському Союзі. Натомість Україна, окрім минулого чи замість минулого, має пропагувати майбутнє. Бо це насправді два різних вектори: Росія – за минуле, Україна – за майбутнє. І що ти вибереш зараз?\n– На минулому можна побудувати тільки сентименти, на майбутньому можна побудувати мрію. Якщо ми говоримо про патріотизм, ми озираємось в минуле і фактично обираємо модель, коли будуємо країну для наших батьків, а треба будувати країну для наших дітей.\nПатріотизм – це про те, в якій країні будуть жити твої діти. І тому треба просто заплющити очі і менше говорити. Важливо говорити про минуле, але набагато більше говорити про майбутнє. Тільки в такий спосіб можна побудувати генерацію, яка зробить цю країну сильною, яскравою, самодостатньою, впевненою.\nКоли питання про ідентичність, про точку неповернення зникнуть самі собою, треба дати людям мрію, треба дати людям надію – людям, яким зараз 14, людям, яким зараз 10. Українську мрію. Чомусь завжди людям, які мали клепку в голові, час і натхнення, бракувало чогось, щоб цю мрію збудувати.\nПатріотизм – це про те, в якій країні будуть жити твої діти\n– Бо фактично в 1991 році одну мрію реалізували – мрію про соборність. Не знаю, чи для всіх це була мрія. Але натомість ми про нову українську мрію забули.\n– В тому то і справа, що 2014 рік – це був ще один втрачений шанс, це був шанс зробити нову модерну країну з нуля, це був шанс створити на підмурках того, що розвалилося. Бо рано чи пізно розвалилося б – як не в 2014-му, то в 2020-му, не в 20-му, то трохи пізніше. І тоді був шанс знайти нові критерії побудови держави, нові об’єднуючі фактори.\nЦього не було зроблено. Зрозуміло, що були об’єктивні обставини, але все звелося до боротьби з фобіями, зі страхами з минулого. З одного боку, боролися зі страхами з минулого, з іншого боку, позичали приклади з минулого, хоч сучасні приклади набагато яскравіші, запалюють набагато більше.\n– Чи той факт, що Україна зараз перебуває в стадії перебудови своєї держави, побудови модерного суспільства, є додатковою перевагою для нас на мапі Центрально-Східної Європи? Чи це нам дає шанс? Приклад Польщі, куди може завести небезпека надмірної уваги до минулого, я вже не говорю про Росію. Приклад того, знову ж таки, зараз через пандемію національні кордони міцніють. Тобто оцей шлях, те, що ми зараз на шляху, чи може це стати додатковою перевагою і перетворити Україну на серйознішого гравця на цій арені?\n– Дуже хотілося б насправді. Якщо говорити про об’єктивні причини, то у нас є всі можливості саме це й зробити. Але, як завжди трапляється, тут втручаються суб’єктивні чинники. І навіть цей експеримент, який зараз переживає Україна, коли вона вперше в новітній історії живе в умовах монобільшості, одноосібно сформованої влади, це також могло би стати позитивним моментом, якби людині, яка прийшла до влади, вистачило не просто зухвалості перемогти на виборах, а зухвалості зробити речі, які б залишилися в підручниках історії, а не лише в коміксах.\n– У травні цього року соціологічна група “Рейтинг” провела опитування – і Кучму було визнано найкращим президентом України. З одного боку, маємо певний сентимент до “червоного директора”, до міцного господарника, що почав системно провадити реформи; з іншого боку, маємо пам’ять про масові акції протесту, про утиски свободи, про формування олігархічної системи капіталізму. Чому пам’ять про “червоного директора” перемагає всі інші речі негативні?\n– Я не думаю, що тут домінує пам’ять про “червоного директора”, я маю нахабство думати, що це трохи не так. Тому що, по-перше, цю постать оцінюють по-різному і схвально відгукуються про неї абсолютно з різних причин. І ті, хто має сентимент до “червоного директора”, хоча я думаю, що таких меншість, і ті, в яких епоха Кучми пов’язана з періодом певної стабільності. А це дуже важливо. Тому що обиватель (давайте не будемо наполягати на негативній конотації цього слова) завжди є домінуючим класом в будь-якому суспільстві, йому хочеться стабільності. І правда в тому, що в певних обставинах обиватель перетворюється на громадянина. Це не завжди відбувається, але відбувається.\nАле є ще один момент – Кучма був єдиним в історії України президентом, який був системним політиком. Ніхто ні до нього, ні після нього не був системним політиком. Ми можемо сперечатися, наскільки ця система була вразливою, наскільки вона була негативною, шкідливою, але вона була системою. Кучма дивився системно на речі. Це починалося від розбудови технологій влади, закінчуючи певними реформами, зрушеннями. Він навіть олігархат системно вводив. І заробляв системно, і реформи проводив системно. Це був єдиний системний політик на Банковій за майже 30 років існування України.\nДруга історія – це єдиний президент в історії України, який пережив еволюцію. Від “червоного директора” до людини, яка ставила метою НАТО, яка визнавала власні помилки, яка вибудовувала систему захисту від Росії.\nЮщенко пережив деградацію, Янукович – це була ходяча стагнація від початку до кінця. З Кравчуком складніше, бо він не добув до кінця період, але через обставини, через вік і через все те не можна сказати, що він еволюціонував. Він зафіксувався, напевно, в 91-му – і до 94-го в такому стані і прожив.\nА Кучма був прикладом еволюції, люди свідомо чи несвідомо це пам’ятають. Навіть я як людина, яка свідомо з ним боролася, як людина, яка багато його критикувала, я абсолютно щиро вважаю, що, попри всі негаразди, попри всі гріхи, не знаю, буде чи ні він їх спокутувати, він все одно був найсильнішим президентом в Україні. Це не був мій президент, це правда, це суб’єктивно. Але об’єктивно він був найсильнішим президентом в історії України. На жаль. Дуже хочеться, щоб був інший, яким хотілося б пишатися без еківоків.\n– Насамкінець. Якщо ми дивимося з перспективи 29 років незалежності України, нас дуже часто ділять. Що, на вашу думку, об’єднувало і об’єднує українців з різних регіонів?\n– Потяг до свободи однаково притаманний мешканцям України незалежно від регіону проживання. Він виявляється у різний спосіб, у різних формах, але притаманний більшості українців, в широкому розумінні цього слова, не за етнічним принципом, від Закарпаття до Донбасу. Це те, що суттєво відрізняє їх від, скажімо, росіян. Цей потяг до свободи – він є, був і залишиться.


Міністр внутрішніх з справ оприлюднив відео, зняте підрозділами прихованого спостереження МВС України, сьогодні 18 липня в 4:50 ранку. Розвідники виявили і зафільмували тягач з навантаженим гусеничним ракетним комплексом, що рухається у напрямку через Краснодон, в бік кордону з Російською федерацією.\nНа відеозаписі видно розчохлені ракети. Дві ракети на місці, а от середні (1 чи 2) – не проглядаються.\nЙде аналіз цієї та іншої зібраної інформації. Міністр припускає, що це саме той ракетний комплекс "Бук", який здійснив учора постріл по цивільному літаку Амстердам - Куала-Лумпур.\nАрсен Аваков підсумував: "Злочинці намагаються приховати сліди цього жахливого злочину. Не вдасться. СБУ і МВС України зібрали вже, і збирають все більше неспростовних фактів і доказів, що вказують на авторів цієї трагедії з терористичної організації "ДНР" / "ЛНР" і її російських путінських покровителів".\nЗа підсумками розслідування подій чільник МВС обіцяє опублікувати повний звіт з усією інформацією. Один фрагмент він вважає за необхідне опублікувати негайно.\nРаніше голова СБУ Валентин Наливайченко оприлюднив здобутки своїх підлеглих, яким вдалось перехопити розмови терористів про надання Кремлем ЗРК "Бук-М". Російські бойовики відверто говорять, що "Бук" надійшов з Росії через кордон разом із екіпажем, та звітують про свої дії зверхникам із ГРУ ЗШ РФ.


Районний семінар «Формування в учнів громадянської позиції та загальнолюдських цінностей на уроках історії, правознавства, етики»\nРайонний семінар «Формування в учнів громадянської позиції\nта загальнолюдських цінностей на уроках історії, правознавства, етики»\nБудь-яке суспільство має свою систему цінностей, притаманних кожній конкретній епосі його розвитку.\nВиховання підростаючого покоління в системі цінностей демократичного (громадянського) суспільства передбачає формування у нього в першу чергу основи громадянської культури – це і глибоке усвідомлення своєї належності до держави, почуття громадянської гідності, відповідальності й обов’язку, здатності рішуче відстоювати суспільно-державні інтереси у складних ситуаціях.\nСаме цим завданнями у вихованні учнів гімназії приділяється велика увага як на уроках історії, права, етики, так і інших суспільно-гуманітарних дисциплін.\nІ тому 18 березня 2014 року на базі гімназії відбувся семінар на актуальну тему сучасної освіти в Україні «Формування в учнів громадянської позиції та загальнолюдських цінностей на уроках історії, правознавства та етики», у роботі якого взяли участь вчителі історії, правознавства та етики Деснянського району.\nЗ вітальним словом до присутніх звернулася засновник та директор гімназії Дашковська Валентина Петрівна. Вона розповіла про гімназію, традиції, систему навчально-виховної роботи та досягнення гімназів у міських, районних олімпіадах, Малій академії наук, найрізноманітніших конкурсах як у місті Києві, так і за кордоном.\nЦікавим та змістовним був виступ професора, доктора педагогічних наук, члена кореспондента АПНУ Пометун Олени Іванівни, яка наголосила на тому, що тема семінару сьогодні дуже актуальна, оскільки виховання справжніх патріотів, громадян своєї держави є надважливим завданням для сучасної освіти, та порадила вчителям більше уваги приділяти формуванню в учнів почуття патріотизму, любові до своєї Батьківщини.\nНе менш цікавим був виступ і методиста вищої категорії Інституту інноваційних технологій і змісту освіти МОН України Галегової Олени Валеріївни. Вона розповіла про необхідність формування громадянськості школярів у сучасному суспільстві та особливості процесу такого виховання. Також пані Олена зазначила, що саме шкільна практика доводить, що учень формується як громадянин не лише завдяки зовнішнім впливам, а й за допомогою стосунків зі соціумом, які зумовлюються різнобічною реакцією школяра на навколишній світ і виявляються в його діяльності. Громадянська активність старшокласника означає готовність і вміння на ділі доводити свої громадянські переконання, добровільно і творчо виконувати обов’язки, проявляючи творчість, ініціативу та громадянську мужність. Виховання громадянськості у старшокласників повинне відбуватися в системі, яка складається з комплексу цілей і функцій, що сприяють засвоєнню учнями загальногромадянських і загальнолюдських ідей.\nДосвідом роботи з вищезазначеної теми поділилася вчитель історії та етики приватної Лінгвістичної гімназії, вчитель-методист Кандиба Людмила Іванівна. Також пані Людмила продемонструвала уривки виховних заходів, які було проведено у гімназії протягом навчального року. А презентацію роботи Людмила Іванівна почала словами великого Конфуція, який ще дуже давно сказав: «Той, хто не здатний оцінити минуле, не може дивитися в майбутнє». Тож насамперед учасникам семінару було запропоновано переглянути слайди низки заходів, присвячених обрядам, звичаям, традиціям українського народу та народним святам, як-от : Покрова, Великдень, Щедрий вечір, Різдво, День святого Миколая та багато інших.\nПідсумував дану тематику уривок свята «Ми роду козацького діти, землі української цвіт», який підготували учні 2-го класу. Естафету перейняли учні 11-го класу, які відтворили уривок традиційного гімназійного свята, присвячено Дню Соборності України.\nНа фоні слайд-шоу уроку історії «Коли і як утворилася сучасна держава», де учні розповідають про виникнення української держави та демонструють альбом «Історія державної символіки», учениця 5-го класу Смоленська Маргарита прочитала вірш Раїси Гришиної «Незалежна Україна».\nНаступним етапом презентації досвіду був перегляд слайдів уроку «Вулиці, на яких ми живемо». Учні 5-го класу уклали альбом, де в подробицях описали історію вулиць, на яких живуть, адже загальновідомо, що любов до Батьківщини починається з малої батьківщини, вулиці, району, міста….\nЩорічно в гімназії проходить низка заходів, присвячених подіям Великої Вітчизняної війни. Уроки мужності, випуск тематичних газет, виставка книг, зустріч з ветеранами, запалення свічі пам’яті, декламування віршів, виконання пісень воєнної тематики – це заходи, які щороку відбуваються у гімназії до Дня визволення Києва. Також щороку в гімназії проходять заходи, присвячені Чорнобильській трагедії та Голодомору. Учасники семінару переглянули відеозапис урочистого заходу «70-річчя визволення Києва», у якому взяли участь учні усіх класів.\nА насамкінець за гімназійною традицією учні та учасники семінару виконали гімн М.В. Лисенка «Боже, великий єдиний, нам Україну храни».\nПідсумували роботу семінару методист Деснянського районного науково-методичного центру Зайченко Лілія Олексіївна та Шумякова Надія Василівна.\nВід імені всіх присутніх вони подякували вчителям та учням гімназії. Особливу подяку було висловлено директору гімназії Дашковській Валентині Петрівні за гостинність, велику роботу, яка має вагомі результати в досягненнях учнів та вчителів у навчально-виховній та науково-методичній роботі гімназії.


Врахування міжнародного аспекту на сторінках підручника, Сучасний підхід до визначення валютних курсів, Нові додатки для вивчення курсів, що орієнтуються на фінанси - Економіка грошей, банківської справи і фінансових ринків - Навчальні матеріали онлайн\nВрахування міжнародного аспекту на сторінках підручника\nДля задоволення зростаючого інтересу до міжнародної торгівлі та фінансових ринків з боку студентів та їхніх викладачів, третє видання містить міжнародний аспект на всіх сторінках підручника. Одним із засобів забезпечення цього аспекту є набір з понад двадцяти цікавих вставок, що містяться в підручнику і називаються "глобальна перспектива". Ці вставки дають студентам розуміння міжнародної перспективи вже в початкових розділах підручника через постійне порівняння фінансової системи і монетарної політики у Сполучених Штатах Америки та в інших країнах світу.\nКрім того, розділи, що розглядають визначення валютного обмінного курсу і міжнародних фінансів, розміщені в основній частині підручника одразу після розділів про Федеральну резервну систему і проведення монетарної політики. Розділи, що присвячені валютним обмінним курсам і міжнародним фінансам, найкраще викладати саме у цьому місці курсу. Річ у тім, що в подальших розділах, де визначається питання сукупної ділової активності, можна глибше дослідити роль міжнародних факторів. Потоки міжнародної торгівлі (чистий експорт) тепер включено у визначення сукупного попиту в розділах 24 і 25, що присвячені моделі ІSLМ (а не в додатку). Це дозволяє викладачеві чіткіше аналізувати питання впливу обмінних курсів та валют і потоків міжнародної торгівлі на процентні ставки і сукупний попит виробництва в моделі ІSLМ. Потоки міжнародної торгівлі даються у повному тлумаченні в аналізі сукупного попиту та сукупної пропозиції у розділі 26 та в аналізі монетарного передавального механізму в розділі 28.\nПідхід з позиції інтернаціоналізації до тексту цього видання шляхом використання і вставок про глобальні перспективи і розміщення розділів про міжнародні фінанси у середині підручника є вичерпним і цілком гнучким. Хоча багато викладачів навчатимуть за підручником, використовуючи весь цей матеріал, інші робитимуть скорочення. Викладачі, що бажають залишатися в системі закритої економіки, можуть легко це зробити, пропускаючи матеріал у розділах про монетарну теорію, що має справу з чистим експортом та міжнародною торгівлею. Оскільки цей матеріал не впливає на базовий аналіз монетарної теорії, всі розділи, що присвячені монетарній теорії, можуть викладатися без міжнародних чинників. Крім того, у зв'язку з тим, що вставки про глобальні перспективи є замкнутими, їх можна легко пропустити без будь-якої втрати послідовності.\nСучасний підхід до визначення валютних курсів\nХоча підхід з позиції ринку активів до визначення валютного курсу є в цьому виданні таким самим, як і в попередньому, розділи 21 та 22 переглянуті відповідно до моделі визначення валютного курсу, що використовує рівноважну умову паритету процентних ставок Це забезпечує новіший підхід до визначення обмінного валютного курсу, якого дотримуються в найсвіжішій економічній літературі. Такий підхід не лише підвищує рівень викладання курсу, але також забезпечує аналіз таких явищ, як перестрибування валютного курсу і різні впливи стерилізованих і не стерилізованих інтервенцій на формування валютного курсу.\nНові додатки для вивчення курсів, що орієнтуються на фінанси\nУ підручник включені два нові додатки, що особливо корисні для викладання курсів, які орієнтуються на фінансові ринки та інститути або викладаються на фінансових відділах у школах бізнесу (як у випадку курсу, якому автор навчає, використовуючи цю книжку). Математичний додаток до розділу 5, вміщений наприкінці підручника, забезпечує далеко глибше тлумачення теорії вибору портфеля, що міститься у цьому розділі. Цей додаток робить ясною відмінність між систематичним і несистематичним ризиками. В ньому викладаються і модель ціноутворення на капітальні активи, і арбітражна теорія ціноутворення.\nУ додатку до розділу 8 поглиблюється аналіз фінансової структури шляхом дослідження проблеми фінансових корпорацій: чому корпорації, що мали зрослий рівень боргу щодо власного капіталу, були перебудовані у 1980-і роки. Додаток застосовує аналіз проблеми "власника-управителя", зокрема приклад морального ризику та теорії вільного потоку готівки Дженсена, для пояснення збільшення ліверіджу корпорацій. В додатку також зосереджується увага на сучасній суперечливій (і гострій) політичній полеміці про те, чи підсумкове збільшення боргів корпорацій було поганим для економіки і повинно бути припинене урядовими обмеженнями на злиття та примусовим викупом.


Про нас - eco-berry\nФГ «Еко Беррі»: зберігаємо все корисне для вас\nНаша продукція виготовляється за умов швидкої заморозки, це дозволяє зберігати її в свіжому вигляді до приїзду в місце призначення, незалежно від того як далеко ви знаходитеся. Ми подбали про всі фактори впливу, щоб вам було максимально комфортно.\nФГ «Еко Беррі»: вирощені тільки в екологічно чистих місцях\nЗадум створення ягідної ферми виник у нас досить давно. Ми точно знали, що хочемо і будемо вирощувати тільки чисті та органічні продукти. Ми прагнули добитися того, щоб від нашого виробництва була максимальна користь: і людям, і навколишньому середовищу. Шлях від мрії до реалізації тривав три роки й ми успішно зареєстрували свою справу 5 травня 2017 року під назвою: ФГ «Еко Беррі».\nФГ «Еко Беррі» – провідна українська компанія, що спеціалізується на вирощуванні, переробці та заморожуванні ягід та лісових продуктів. Ми знаходимось на заході України в екологічно чистому регіоні поблизу Карпат. Територія наших полів\nстановить 300 га.\nПідприємство спеціалізується на вирощуванні таких ягід:\nФГ «Еко Беррі» сертифіковане підприємство, а тому ми маємо можливість вирощувати органічні ягоди відповідно до вимог сертифікату Organic Standard. Зокрема, ми є власниками таких сертифікатів як: HACCP, FSSC 22000.\nНа сьогодні ФГ «Еко Беррі» орієнтоване як на локальний ринок, так і на європейські. Наш завод знаходиться на головному полі. Підприємство оснащене високопрофесійним та найсучаснішим обладнанням світових лідерів (OctoFrost, TOMRA (BLIZZARD), UNIMASZ, Urschel Sprint 2.\nМи гарантуємо надійну переробку, заморожування, сортування та пакування продуктів. Ми несемо відповідальність за якість продукції від збору врожаю з поля до її транспортування нашим клієнтам.\nФГ«Еко Беррі» спеціалізується на вирощуванні ягід відповідно до вимог Organic Standard, НАССР та FSSC 22000. Ми проходили досить складні та довготривалі процеси для їхнього здобуття, адже саме вони дають нам змогу пропонувати нашим клієнтам і партнерам тільки високоякісну продукцію!\nОптичне сортування (TOMRA BLIZZARD);\nЗаморожування двох типів (статичне заморожування, псевдозрідження в тунелі OctoFrost).\nВся наша продукція проходить металодетектор, а також ми робимо лабораторні дослідження на всю продукцію на наявність пестицидів, радіонуклеїдів та важких металів ( відповідно до законодавства України, а також міжнародних норм та міжнародних нормативних документів ).\nФГ «Еко Беррі» – це екологічно чисті продукти. Це стиглі та смачні ягоди! Це європейська якість з українською душею. ФГ «Еко Беррі»: смачніше не знайдеш!\nМи тримаємо під пильним контролем всі етапи роботи ФГ "ЕКО БЕРРІ"!\nВласне фермерське господарство\n«Еко Беррі» охоплює територію площею у 300 га, з них 130 га вже засаджено різноманітними ягодами та фруктами.\nНаш завод оснащено високопрофесійним та сучасним обладнанням від світових виробників.\nПрезентація нашої роботи\nНаша продукція у всій красі


Скачати 95,86 Kb.\nРозмір 95,86 Kb.\nТема: Втеча від суспільства чи перепочинок душі на лоні природи (за імпресіоністичною новелою М. Коцюбинського «Intermezzo») Мета\nІІ. Історія написання\nІV.Хід бесіди вчителя з учнями Вчитель.\nVІ. Оцінювання учнів. Коментар оцінок. VІІ. Домашнє завдання\nУрок української літератури «Втеча від суспільства чи перепочинок душі на лоні природи» (за імпресіоністичною новелою М. Коцюбинського «Intermezzo») має міжпредметні зв’язки з екологією, адже душа головного героя знаходить перепочинок від бурхливих буднів міста та від людського горя саме на лоні природи рідної землі.: серед золотих нив та полів, природного спокою, пташиного щебету, грайливості білих вівчарок.\nСпілкування з природою наповнює головного героя спокоєм, силою, енергією, знімає втому, лікує.\nЗавдяки спілкуванню з природою герой новели зміг відпочити, зняти втому, стрес та повернутися до людського спілкування, відновити себе.\nДаний матеріал призначається для учнів 10 класу під час вивчення новели Михайла Коцюбинського «Intermezzo», адже спілкування з природою приносить радість всім людям, а її збереження – завдання кожного з нас.\nПеред проведенням уроку пропоную учням послухати написану мною поезію «Бажання» на екологічну тематику, тому що «Intermezzo» – твір особливий, не схожий на будь-який інший у творчості самого М. Коцюбинського та й в усій українській літературі.\nВ ньому немає розгорнутого сюжету, зовнішнього конфлікту, діалогів та полілогів, які пожвавлюють сюжет, а є царство природи, панування Божої краси, розкіш барв і велич рідної землі. І все це об’єднане в одне ціле зболеним авторським «я», яке шукає порятунку в обіймах природи.\nЛіричний герой після зцілення природою та перепочинку повертається до того, з чим жив раніше.\nДаценко Оксана Василівна\nЧарівне небо і вода,\nГаї, ліси і луки...\nІ моя сила молода\nНе хоче горя й муки.\nА чую гуркіт – голос віку,\nНевже природі вирве очі\nСтрашна, безжальна смерть?\nЯку ж Господь створив красу\nВ своїй палкій любові?\nНевже отруїмо весну\nЙого порад у слові?\nЯк нищити – уміють всі,\nІ роблять це, ой швидко!\nНу а поборників краси\nМені чомусь не видко.\nМи для природи не царі,\nМи лікарі, і тільки...\nА будемо, мов «глухарі»,\nНе стане навіть квітки.\nЯкщо дорослі і малі\nВ інстинкті руйнування,\nТо розпочнеться на Землі\nА я так хочу зупинить\nІ в душі кожного улить\nІ розум, і сміливість.\nЯ сонця хочу, й щастя теж,\nІ квітів, квітів, квітів...\nКохання, радощів без меж\nУ дивному суцвітті.\nНехай медовим сонцеграєм\nТечуть думки мої.\nНіколи хай не замовкають\n20.03.2001 рік м. Кіровоград\nТема: Втеча від суспільства чи перепочинок душі на лоні природи (за імпресіоністичною новелою М. Коцюбинського «Intermezzo»)\nМета: Ознайомити учнів з новелою М. Коцюбинського, удосконалити вміння логічно висловлювати думки, прищепити любов до природи.\nОбладнання: Пейзажні картини, текст твору, підручник.\nВчитель. Перед вивченням сьогоднішньої теми я прошу вас звернути увагу на художні полотна, які виставлено. Це пейзажні картини. Центральним образом кожної з них є сонце, яке своїм промінням пронизує природу, ллє самоцвіти, єднає небо і змелю. Від картин віє теплом, затишком і спокоєм. Прислухавшись, почуємо спів птахів, без яких неможливо уявити літній день.\nНаписав цей твір М. Коцюбинський – людина, яка любила життя, світло, яку називали «сонцепоклонником». Так, природа – це те, що додавало натхнення виснаженій душі письменника. Будучи з дитинства хворобливою дитиною, він дуже цінував життя, прагнув у ньому знайти лише прекрасне, навіть там, де його важко віднайти. Син у спогадах про батька напише: «Він був людяним, не втрачав цієї риси протягом усього життя, любив добро, вірив у його переможну силу».\nОстаннім твором М. Коцюбинського стала новела «На острові». Написав він її незадовго до смерті. В основі лежить розповідь про агаву – рослину, яка живе доти, поки не зацвіте, а зацвівши, одразу помирає. Агава пробивається крізь каміння і першою вітає схід сонця. «Одчиняючи вранці вікно, я раз у раз бачу ряд цвітучих агав. Стоять стрункі і високі, з вінцем смерті на чолі, й вітають далеке море».\nЗа висловом П. Тичини, письменник залишив нам найвищий заповіт: ніколи не розминатися з людиною. Так, саме людина стоїть на вершині кожного твору автора, для неї і про неї він пише.\nАле досить дивним є ліричний герой імпресіоністичної новели «Intermezzo». Він, на перший погляд, хоче втекти від людей, усамітнитись, відійти далеко-далеко. І сьогодні ми повинні з’ясувати: чи тікає герой від суспільства, чи це був лише тимчасовий перепочинок, під час якого герой натягує струни душі, очищає душу, приймає в неї золотий засів цілющої сили природи.\nПро історію написання твору розповідають учні, котрі з допомогою вчителя підготуються до цього заздалегідь.\nІІІ. Проблемне завдання\nПротягом уроку спробуємо з’ясувати: чому твір М. Коцюбинського присвячено Кононівським полям, в чому ж їх роль, яка заслуга? Відповідь спробуємо дати наприкінці заняття.\nІV.Хід бесіди вчителя з учнями\nВчитель. На початку твору автор подає список дійових осіб. Але дійові особи – прерогатива драми. Як це зрозуміти?\nУчні. Справа в тому, що дія твору відбувається в душі ліричного героя і є однією з рис імпресіонізму. У Коцюбинського дійові особи – це не люди, а почуття, вірніше, символи суперечливих почуттів, які постійно ведуть боротьбу в душі героя.\nВчитель. Як імпресіоніст Коцюбинський вихоплює із життя героя лише хвилинні враження, настрої, які виникли лише в даний момент і, можливо, більше ніколи не з’являться. Він прагне відкрити перед читачем усю душу свого героя, не оминаючи навіть стану депресії і стресу.\nСеред образів твору можемо виділити зорові і слухові. А чи можна дійові особи поділити на дві групи?\nУчні. На основі розподілу позитивного і негативного можна виділити дві групи: перша – це ті образи, які наповнюють душу позитивними емоціями: сонце, жайворонки, ниви; друга – почуття, які вносять смуток, породжують нервовість, стрес: утома, людське горе, залізна рука города.\nУчні. На початку новели ми бачимо, що ліричний герой перебуває у стані втоми, яка ось-ось має призвести до стресу і депресії. І, що цікаво, герой усвідомлює причини свої втоми: «мене втомили люди», «Мені надокучило бути заїздом на чужій станції», «я чую, як чуже існування входить у моє». Отже, сам герой дає нам відповідь.\nТак душа переповнена людським горем, вона більше не в змозі сприймати і відчувати чужу істоту. А трагедія ліричного героя полягає в тому, що він втомився від людей, але в той же час не може бути без них. Він, мов гумка, вбирає в себе людське страждання. «А власне, хіба я знаю, де закінчується моє життя, а чуже починається?» Для нього немає власного «Я» – є лише одне ціле. Тому так важко зараз втекти від людей, залишити все.\nЧи була це втеча? Після перших рядків важко сказати. Здається, ніби справді герой тікає, тікає як подалі, щоб про все забути. Йому важко слухати розмови у потязі, важко чути постійне «треба, треба». Отже, тікає! Але перші враження можуть бути оманливими. Давайте простежимо далі. Що ж ми бачимо в душі героя? Не просто втому, а стрес. З чого це видно?\nУчні. Згадаймо лише перші хвилини перебування героя у кімнаті. Він збайдужів до людей: звістку про повішаних заїдає стиглою сливою (це досить вагома деталь для імпресіоністичного твору). А дізнавшись про страту людей, лише ліниво позіхнув. «Проходьте», – говорить він до невидимих істот.\nУчні. Героя здивувала абсолютна тиша, коли він почув навіть калатання власного серця. Не може бути такої тиші! Ні, вона є! Ось вона! Нарешті знайдено те, чого так бажалося в останні дні. Приходить заспокоєння, «утома» повільно залишає героя, зникає нервове виснаження.\nУчні. Це сталося серед нив. Ліричний герой милувався стиглим колоссям, слухав жайворонка, простягав долоні до сонця. І раптом несподівана тінь на землі. Невже це знову людина знайшла його і тут? Душа, яка до цього була відкрита, вбираючи проміння сонця, щільно зачинила свої дверцята. І з якою полегкістю зітхнув ліричний герой, коли переконався, що це лише тінь від хмарини. І знову дні потекли серед степу.\nВчитель. Даний твір – новела, для якої характерний динамічний сюжет, несподівані повороти дії. Все це побачили в «Intermezzo». Але є ще і символічні образи. Головне місце серед яких займають сонце і жайворонки. Герой дякує їм. За що?\nУчні. «На небі сонце, серед нив я», – думає герой. Він кохається в сонці, вдячний йому, бо саме воно сіє в душу золотий засів, наповнює її теплом і щирістю. Його проміння здаються материнським молоком, яке ставить на ноги дитину, воно лікує знервовану душу, вносить заспокоєння.\nВдячний жайворонку, бо він натягує струни, єднає небо і землю. Якщо струни натягнуті, вони породжують прекрасну музику без жодної фальшивої нотки. Він натягнув і струни душі, яка вже співає, веселиться.\nУчні. Яскравим доказом цього може бути зустріч з мужиком. Вони зустрілися, стояли мовчки і хвилину дивилися один на одного. Ліричний герой ніби перевіряє свою готовність повернутися до людей, випробовує наше терпіння. Йому самому не віриться, що він може знову сприймати людське горе. Не віриться і нам, бо ще зовсім недавно була «стигла слива», «легке позіхання», «тінь від хмаринки». Але раптом лунають слова: «Говори, говори...»\nВчитель. Так, дійсно ліричний герой після зцілення повертається до попереднього життя. «Душа співає, струни натягнуті...». Гармонії досягнуто. Отже, це була не втеча, а інтермецо – тимчасовий перепочинок, під час якого приходить заспокоєння.\nА тепер давайте повернемося до проблемного завдання, яке звучало на початку уроку. Тож яка роль Кононівських полів? В чому їх заслуга?\nУчні. Кононівські поля стали тією ланкою у ланцюгу життя, яка називається інтермецо. Саме вони і приносять заспокоєння. Лише у природі є гармонія, якої постійно шукає людина. Без цієї гармонії в душі немислиме нормальне існування. Стрес, депресію можна перемогти, зцілити – для цього потрібно йти в природу.\nВчитель. Давайте спробуємо накреслити лінію психологічних змін у душі ліричного героя.\nУтома – стрес – інтермецо – рівновага – спроможність сприймати горе.\nОтже, як бачимо, інтермецо займає в цьому ланцюжку центральне місце. До нього є утома, стрес і лише після цього приходить рівновага. В природі ми повинні шукати перепочинку, душевної гармонії. Природа – це спокуса, спокуса для тих, хто втратив віру у власні сили, віру в життя. І герой не тікає від суспільства, без якого його життя втратить будь-який сенс, він лише набирається сил.\nМ. Коцюбинський, великий сонцепоклонник, написав хвалебний твір, оду життю, сонцю, природі. Він зумів розібратися у суперечливостях людської душі, знайти правильний вихід. У цьому творі розкрилася майстерність Коцюбинського як імпресіоніста і новеліста. Він ще раз підкреслив неможливість втечі від суспільства. І сам автор ніколи не тікав від людини, навпаки, йшов їй назустріч, відкривав для неї свою душу.\nПодивіться ще раз уважно на картини, які є перед вами. Зверніть увагу, тут багато сонця, яке сіє в душу тепло, надію, щирість. Впустіть це проміння в совою душу, нехай і для вас сьогоднішня мандрівка стане іntermezzo, і ваші душі співають без жодної фальшивої нотки.\nVІ. Оцінювання учнів. Коментар оцінок.\nНаписати твір-роздум: «Цілюща сила природи в новелі М. Коцюбинського «Іntermezzo».\nГенріх Гейне. Змалювання природи як засіб бачення І пізнання світу та власної душі. Матеріали до уроку світової літератури, 9 клас. Лідія Лепська\nРозвивати навички аналізу поетичного твору; усне І образне мовлення; творчу уяву


військово-облікової спеціальності на навчальних зборах або за відповідною цивільною професією переводяться до запасу першої категорії.\nў\tсолдати, матроси, сержанти і старшини - до 40 років;\nў\tпрапорщики і мічмани - до 50 років.\nў\tмолодші офіцери - до 45 років;\nў\tстарші офіцери:\nў\tмайор (капітан 3 рангу), підполковник (капітан 2 рангу) - до 50 років;\nў\tполковник (капітан 1 рангу) - до 55 років;\nў\tвищі офіцери - до 60 років;\nў\tмолодші офіцери - до 50 років;\nў\tмайор (капітан 3 рангу), підполковник (капітан 2 рангу) - до 55 років;\nў\tполковник (капітан 1 рангу) - до 60 років;\nў\tвищі офіцери - до 65 років.\nАдміністративна відповідальність відповідно до Кодексу України "Про адміністративні правопорушення" (07.12.1984р.) настає за наступні види правопорушень:\n1)\tПорушення військовозобов'язаними чи призовниками законодавства про загальний військовий обов'язок і військову службу (Стаття 210). Тягне за собою накладення штрафу від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті - тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.\n2)\tУмисне зіпсуття обліково-військових документів чи втрата їх з необережності (Стаття 211). Тягне за собою накладення штрафу від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.\n3)\tНеявка на виклик у військовий комісаріат (Стаття 211-1). Тягне за собою накладення штрафу до одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.\n4)\tНеподання у військові комісаріати списків юнаків, які підлягають приписці до призовних дільниць (Стаття 211-2). Тягне за собою накладення штрафу від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.\n5)\tПрийняття на роботу військовозобов'язаних і призовників, які не перебувають на військовому обліку (Стаття 211-3). Тягне за собою накладення штрафу від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.\n6)\tНезабезпечення сповіщення військовозобов'язаних і призовників про їх виклик у військові комісаріати, перешкода їх своєчасній явці на збірні пункти чи призовні дільниці (Стаття 211-4). Тягне за собою накладення штрафу від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення - тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.\n7)\tНесвоєчасне подання документів, необхідних для ведення військового обліку військовозобов'язаних і призовників, несповіщення їх про виклик у військові комісаріати (Стаття 211-5). Тягнуть за собою накладення штрафу від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення - тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.\n8)\tНеподання відомостей про військовозобов'язаних і призовників (Стаття 211-6). Тягне за собою накладення штрафу від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Неподання посадовими особами органів реєстрації актів громадянського стану районним (міським) військовим комісаріатам відомостей про зміну військовозобов'язаними і призовниками прізвища, імені, по батькові про внесення до записів актів громадянського стану змін про дату і місце їх народження, а також про випадки реєстрації смерті військовозобов'язаних і призовників - тягне за собою накладення штрафу від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.\nОтже, державне управління в галузі оборони включає велику кількість заходів,


Яків Файтельсон: зменшення частки єврейського населення в Ізраїлі — не привід для паніки | Хадашот новости еврейской жизни в Украине\nЯків Файтельсон єврейське населення Ізраїль\nЧастка єврейського населення в Ізраїлі вперше в історії впала нижче 74%, — повідомив нещодавно Ізраїльський центр імміграційної політики (IPC). Чи відображає ця ситуація довгострокові тенденції або мова йде про роздуту сенсацію — в інтерв’ю з відомим демографом Яковом Файтельсоном.\n— Пророкувати Ізраїлю демографічний апокаліпсис почали не вчора, — говорить Яков. — Досить згадати професора, одного із засновників Хайфського університету Арнона Софера. Ось лише кілька заголовків, які цитують його заяви: «У 2000 році — Ізраїль не єврейський» («Едіот Ахронот», 06.07.1987); «Через 20 років ми будемо благати про автономію для євреїв» («Едіот Ахронот», 02.08.1988); «Професор Софер не дає Ізраїлю більш ніж 15 років існування» («Маарів», 15.02.2002).\n— І він був далеко не першим серйозним вченим, який помилився у своїх розрахунках.\n— Звісно. Досить згадати без перебільшення великого історика Шимона Дубнова, який приблизно 120 років тому назвав сіоністський проєкт месіанською маячнею, заявивши, що, у кращому випадку «…на початку XXI століття півмільйона наших братів виявиться на нашій прадавній батьківщині». Подальше — відомо. Півмільйона євреїв в Ерец Ісраель жили в 1941 році, коли професор Дубнов загинув від руки свого учня — офіцера СС — у ризькому гето.\nІнший демографічний прогноз. Листопад 1944 року, секретна записка професора Роберто Бакі керівництву ішува з аналізом демографічної ситуації. Згідно з найпесимістичнішим сценарієм професора, у 2001 році в Палестині від моря до Йордану будуть проживати 563 тисячі євреїв (що майже співпало з оцінкою Дубнова!) і 5,9 млн арабів, а при найбільш сприятливому розвитку ситуації — 2,25 млн євреїв і 4,4 млн арабів.\nУ реальності на початок нинішнього століття в Ізраїлі налічувалося 5 млн євреїв. Зазначу, що проректор Єврейського університету, лауреат Премії Ізраїлю Бакі — не дрібний політичний шулер, а основоположник ізраїльської демографії та засновник нашого Центрального статистичного бюро.\n— Не будемо забувати, що нинішня ситуація багато в чому стала результатом кількох масштабних хвиль алії, але ваш оптимізм, наскільки я розумію, ґрунтується головним чином на високому природному прирості єврейського населення й низькому — арабського...\n— Понад 100 років алія залишалася основним фактором, який перетворив євреїв із незначної меншості в абсолютну більшість в Ерец Ісраель. Навіть незважаючи на те, що арабська народжуваність значно перевищувала єврейську. Водночас ще в 1987-му, представляючи свій перший прогноз прем'єр-міністру Шаміру, я підкреслював, що арабський світ вступає в смугу демографічного переходу (швидке зниження народжуваності і смертності на першому етапі, з подальшим зменшенням народжуваності та зростанням смертності, в результаті чого відтворення населення зводиться до простого заміщення поколінь, — прим. ред.).\nНа наших очах відбулася демографічна революція, унаслідок якої єврейська народжуваність перевищила арабську, і цей чинник став вирішальним для співвідношення єврейського та арабського населення.\nУ статті 1988 року, яка була опублікована в Jerusalem Post, я прогнозував, що в першому десятилітті XXI століття природний приріст арабів знизиться в результаті модернізації й поліпшення рівня освіти, а у євреїв він трохи зросте. І дійсно, у євреїв він склав 1,3% в 1988 році і 1,4% у 2020-му, а в арабів — 2,9% і 1,9% відповідно. Я припускав, що арабська та єврейська народжуваність співпадуть у 2017 — 2020 рр., але це сталося навіть раніше, уже у 2015-му.\nСумарний коефіцієнт народжуваності (СКН) в арабського населення зменшився з 4,40 дитини на жінку в 1998 році до 3,13 у 2015-му, тоді як у євреїв він виріс з 2,67 до 3,13. Ось таким своєрідним способом араби «наздогнали» євреїв, спускаючись вниз демографічними сходами, коли євреї рухалися ними вгору. Як визначив цю тенденцію д-р Юсеф Курбадж із Французького національного інституту демографічних досліджень (INED): «Єврейська фертильність залишається високою і, що ще більше спантеличує, вона постійно зростає. Палестинська і єврейська фертильності рухаються в протилежних напрямках».\nУ 2018 році СКН євреїв становив 3,17, а в ізраїльських арабів — 3,04 дитини на жінку. Просто автори апокаліптичних прогнозів не врахували динамічні зміни, які переживають різня групи населення.\nНинішня тенденція чітко вказує на те, що арабське населення є «старіючим суспільством», причому, старіє воно майже в 4 рази швидше, ніж єврейське. І це не дивно, оскільки після арабського демографічного вибуху (1950 — 1964 рр.) арабські бебі-бумери вступають сьогодні в пенсійний вік. Відповідно, це призводить до хвилі природної смертності, значно вищої, ніж пару десятиліть назад.\n— І, тим не менш, араби залишаються найбільш швидкозростаючим сектором в Ізраїлі. Темпи зростання єврейського населення складають 1,6% на рік, в арабських співгромадян цей показник досягає 2,3%. Не в останню чергу тому, що єврейська народжуваність, досягши піку у 2015 — 2017 рр,. стала трохи знижуватися, а фертильність мусульманок, навпаки, зросла до 3,37 дитини на одну жінку.\n— Не зовсім так, оскільки приріст арабського населення у 2020 році склав 1,9% — це найнижчий показник за всю історію. СКН у євреїв дійсно знизився до 3,09 дитини на жінку, але в арабів (всіх конфесій) він ще нижче — 2,98. У мусульман він опустився до 3,16 дітей на жінку — це теж історичний антирекорд. Водночас у сабр, які складають 76% всього єврейського населення, він виріс до 3,27 дітей на жінку — найвищий показник за всі часи.\nДемографічні тенденції визначаються даними не за один-два роки, а динамікою упродовж двох поколінь. Завдяки арабському бебі-буму в 1950-ті, цей сектор населення старіє сьогодні набагато швидше за єврейський. Медіанний вік у арабів зростає майже утричі швидше, ніж у євреїв. За останні 20 років чисельність групи 75+ зросла в мусульманському секторі майже в 3 рази.\nВодночас, унаслідок зменшення мусульманської народжуваності, частка дітей 5-14 років (які в найближчі 5-15 років вступлять у дітородний вік) — зменшилась на 16,6%, у той час як у євреїв вона виросла на 5,4%. Усе це дає змогу прогнозувати, що в середньостроковій перспективі частка єврейського населення в Ізраїлі збільшиться, досягнувши показників початку XXI століття. Відбудеться це приблизно у 2030 році, причому мова йде про природний процес. До речі, якщо ще 20 років тому я був наодинці серед демографів, то у своєму останньому прогнозі ЦСБ прийшло до аналогічного висновку.\n— Є ще один фактор, який часто вислизає від уваги обивателя. Якщо частка єврейського населення становить, згідно з даними ЦСБ, трохи менше 74%, а арабського — приблизно 21%, виникає питання: куди пропали ще 5% громадян Ізраїлю? І до якої громади вони себе відносять?\n— Ви говорите про категорії «інші», які складаються, переважно, з членів єврейських сімей, які не є євреями за Галахою. Іншими словами, ми маємо справу з чоловіками, дружинами й дітьми репатріантів з країн колишнього СРСР — ізраїльтянами, які є куди ближчими до єврейської більшості, ніж до арабської громади. Навіть сьогодні частка «розширеного єврейського населення» в державі Ізраїль наближається до 79% — і це явно не привід впадати в паніку. За прогнозом ЦСБ, без урахування алії, до 2065 року частка цієї групи в населенні Ізраїлю досягне 81%. За моїми ж розрахунками, якщо рівень алії залишиться таким же, як упродовж останніх 20 років, частка євреїв перевищить 84%.\nБесіду вів Михайло Гольд


Код пропозиції: 150563\nЛуцьк - замок Любарта\nФірма «КолоКрай» запрошує всіх туристів відвідати Волинську столицю - старовинний Луцьк, замок Любарта, де проходив з'їзд європейських монархів, прогулятися вуличками Лучеська і насолодитисьбагатством архітектурних памяток.\nДивовижне місто, що поєднало в собі європейську вишуканість і українську гостинність. Луцьк - одне із найстародавніших міст України. Замок, монастирі, храми, кам’яниці – для всіх, хто цікавиться старовиною. У 1340р. Луцьк столиця Галицько-Волинського князівства.Тоді ж зводиться резиденція князя Любарта –Луцький замок. З метою згуртування християнських держав проти наступу турків у Луцьку 1429 р. відбувся з’їзд монархів, де зібралось понад 15 тисяч гостей. Центром став Луцький Верхній замок. Тепер це музейний комплекс, де відбуваються Фольклорні фестивалі і Рицарські турніри. Окольний град зберіг немало архітектурних пам’яток cтаровини таких як: монастир Бригіток XVII ст.- подарований канцлером Литви А. Радзівілом для монахинь; монастир Єзуїтів XVIIст. із колегіумом – вищим навчальним закладом Луцька, про бібліотеку якого до сьогодні ходять перекази і легенди. Не один вечір провів у студентському театрі королевич Владислав під час огляду свого війська перед походом на Москву у 1617р.\nВи пройдетесь по Гостинному двору чеських колоністів XX ст., побачите будинок Косачів, де жила поетеса Леся Українка. Про перший Домініканський монастир католицького ордену існує багато легенд. Окремо виділяється район Луцька – Жидівщина і Караїмська вулиця, в кінці якої споруджена Лютеранська кірха - церква німецьких колоністів XX ст. Найстаріший православний храм у Луцьку - Покровський, де зберігалась ікона Волинської Богородиці рубежу XII1-XIVст. (зараз у музеї Волинської ікони), дійшов до нас із невеликими змінами.\nНа острові біля Ринкової площі розташований комплекс Луцького братства, яке боролось за збереження національної віри, мови, культури в умовах перебування у складі польської католицької держави. Саме тут була похована Галшка Гулевичівна - одна із засновниць Могилянської Академії у Києві. Пішохідний Градський узвіз, як у нас Андріївський, зберіг ще ряд монастирів із центральним собором Святої Трійці – бувшим монастирем Бернардинів, фундатором якого був король Стефан Баторій. У Луцьку Ви будете вражені кількістю збережених архітектурних пам’яток.\nпам'ятники (Луцьк. Памятний знак депортованим україцям;),\nВиїзд із Києва: 7.00 ст.метро Житомирська\nЛуцьк - Кафедральний костел св.Петра й Павла (1606-1610 рр.); Кляштор бригіток (1624 р.), Кляштор шаріток (18-19 ст.), Кляштор домініканців (18 ст.), Синагога з баштою (14-17 ст.), Кірха (17-18 ст.), Покровська церква 15 ст., Хресто-Воздвиженська церква (1619, 1888 р.), Градський узвіз, Свято-Троїцький кафедральний собор 1729 р.; замок Любарта\nПовернення до Києва: 22-23.00 на ст.метро Житомирська\nУ екскурсію входить: Екскурсійне обслуговування по всьому маршруту; Проїзд у комфортабельному автобусі; Технічні зупинки через кожних 250 км; екскурсія по Луцьку\nДодатково: оплата вхідних квитків:\nДодатково взяти: перекуси, воду, зручне взуття, для жінок – хустину і хороший настрій


Присяжнюк представив Стратегію розвитку агросектора до 2020 року (Стратегію розвитку аграрного сектора економіки на період до 2020 року вже представили на розгляд уряду, заявив на засіданні Ради регіонів міністр аграрної політики і продовольства Микола Присяжнюк)\nПрисяжнюк представив Стратегію розвитку агросектора до 2020 року\n16.10.2013 17:37 173\nСтратегію розвитку аграрного сектора економіки на період до 2020 року вже представили на розгляд уряду, заявив на засіданні Ради регіонів міністр аграрної політики і продовольства Микола Присяжнюк.\n«Перший блок стратегії - це ключові питання галузевого характеру. Це створення умов для нарощування припливу інвестицій, вихід на зовнішні ринки. По-друге, це приведення рівня організації внутрішніх ринків до європейського зразка. Для цього необхідно прийняти закон «Про безпечність та якість харчових продуктів», впровадити HACCP. Третім питанням залишається переоснащення галузі шляхом полегшення доступу до лізингових програм для всіх аграріїв», - зазначив Присяжнюк.\n«Важливим завданням стратегії є досягнення соціального ефекту. Для цього стратегія забезпечить входження малих і середніх товаровиробників на організований аграрний ринок. А досягти цього можна шляхом розвитку всіх видів кооперації на селі. Це частина нашої спільної ініціативи «Рідне село», - зазначив Присяжнюк.\nОчільник Мінагрополітики підкреслив, що, як результат, малим виробникам і їхнім кооперативам полегшиться доступ до лізингової техніки та устаткування. Крім того, посилиться державна підтримка самозайнятих і фермерських господарств, особливо у частині доступу до фінансових ресурсів.\nпопередня новина В одеській школі учениця на фізкультурі розбила голову наступна новина Матч Англія – Україна потрапив до десятки ключових за версією ФІФА


Їжа для потенції чоловіків - Macho Man\nЩо потрібно їсти чоловікам, щоб збільшити потенцію і зберегти чоловічу силу до старості\nЇжа для потенції чоловіків\nТим, як посилити свої сексуальні можливості, цікавилися багато великі чоловіки. Так і наші сучасники постійно шукають якийсь чарівний продукт для стабільної ерекції.\nТреба сказати, що продукти харчування можуть надати нашому здоров'ю, як величезну користь, так і завдати непоправної шкоди. Тому уважно розглядаємо холодильник і прибираємо все зайве, щоб їжа для потенції чоловіків становила основу вашого харчування.\nПродукти, що несуть шкоду\nЯкщо ви вирішили підвищити свою потенцію за допомогою раціону, то для початку необхідно розібратися, що несе найбільше шкоди для чоловічої сили. Перш за все, для поліпшення потенції варто відмовитися від копченостей і ковбас. Оскільки практично вся продукція виготовляється за допомогою штучних речовин, які дуже токсичні, і негативно позначаються на роботі чоловічих яєчок.\nДалі слід алкоголь. Будь-які спиртні напої негативно впливають на вироблення чоловічого гормону - тестостерону. Будь-які солодощі та солодкі напої. Цукор сприяє поганий вироблення сперматозоїдів, а також загальної втрати рідини в організмі. Часте вживання жирного молока збиває роботу гормонального фону. Виробляється велика кількість жіночого гормону.\nТакож доведеться відмовитися від фаст-фуду, який знижує вироблення тестостерону. Доведеться виключити всі жирні продукти, які включають в себе холестерин. Високий вміст холестерину може призвести до закупорки судин, а це - прямий шлях до імпотенції.\nОсобливу увагу потрібно звернути на своє харчування вегетаріанцям. Повне виключення м'яса з раціону може негативно позначитися на чоловічому здоров'ї. При цьому, якщо замінити м'ясо соєю, відбудеться надмірне накопичення жіночих статевих гормонів.\nШкідлива їжа для потенції зустрічається серед щоденного раціону більшості чоловіків. Навіть зловживання простим кави може призвести до проблем з ерекцією. Відбувається це із-за зайвого випліскування адреналіну в кров після вживання кави і багатьох енергетиків. Саме ця речовина надає бадьорість, а потім знижує рівень тестостерону, що призводить до проблем в чоловічому здоров'ї.\nЖивлення для потенції буде корисним в тому випадку, якщо вона містить необхідну кількість мікроелементів, серед яких найбільш важливий цинк, а також набір вітамінів, у тому числі групи В.\nНа першому місці будь-які горіхи. Для чоловічої потенції це самий корисний продукт. Тим більше що з'їдати горіхів потрібно зовсім невелика кількість. Можна просто додавати жменьку будь-яких горіхів в повсякденні страви - цього буде достатньо. Головне - не перестаратися, оскільки всі горіхи дуже калорійні.\nЩо потрібно їсти крім горіхів? У Східних країнах до найсильніших афродизіаків відноситься верблюжий шлунок. Сучасним чоловікам з нашої країни його важко дістати, тому не у всіх є можливість її використовувати. Ласунам варто звернути увагу на гіркий шоколад. Саме він допоможе розширити судини, що поліпшить кровообіг в статевому члені. Їсти ласощі потрібно в невеликих кількостях.\nРиба і морепродукти є ще одним блюдом для хорошої потенції. Вони містять всі необхідні мікроелементи. Але найважливіший продукт для будь-якого чоловіка - це м'ясо. Воно містить тваринний білок, який є будівельним матеріалом для будь-якого виду мускулатури. Важливо, щоб м'ясо не було жирним. Найкраще дієтичні види м'яса, наприклад, кролик, курка або телятина.\nДля підвищення потенції в домашніх умовах відмінно підходить зелень, в будь-яких її видах. Це може бути петрушка, кріп, селера, головне - використовувати її постійно. Досить просто додавати її в усі страви і салати.\nВживання молочних продуктів, особливо сметани, допомагає тримати себе в повній бойовій готовності. Також саме від молочних продуктів залежить нормальна репродуктивна функція чоловіків. Харчування при імпотенції повинно включати в себе і соки, в тому числі гранатовий, завдяки якому поліпшується кровообіг в органах малого тазу.\nЗгідно з дослідженнями, всі чоловіки, які пили кумис, відрізнялися відмінним чоловічим здоров'ям і здатність тривало здійснювати статевий акт. Можна їсти по кілька фініків кожен день - це поліпшить потяг і збереже тривалість сексу. Крім того, дієта для потенції повинна включати в себе авокадо і кавун. Останній сприяє попередженню раку простати. Воїни Чингісхана в обов'язковому порядку вживали молоко кобили, оскільки воно надавало їм сили і забезпечувало енергією.\nНу і, звичайно, мед. Без цього продукту бджільництва неможливе повноцінне статеве життя. Мед допомагає у виробленні тестостерону, а також покращує кровотік у статевому члені. З напоїв сприятливий вплив робить імбирний чай, який потрібно пити хоча б раз у день.\nВся корисна для потенції їжа багата білками, а ще містить цинк, магній, кальцій і сприяє поліпшенню кровообігу. Важливо правильно її приготувати. Корисні для потенції рецепти легко знайти в інтернеті, а також у всіх книгах з народними травами.\nРецепти корисної їжі\nХарчування для підвищення потенції чоловіків повинно складатися з великої кількості білка, а також містити цинк, вітаміни групи В і речовини, що сприяють поліпшенню кровообігу.\nОсь кілька популярних і дієвих рецептів:\nКитайський рецепт. Необхідно взяти 100 гр. нежирної свинини, стільки ж помідорів і кальмарів, а також 50 гр. часнику. Інгредієнти перемішати і прокип'ятити в півлітрі води протягом години. Приймати один раз в два тижні.\nБудь-яка випічка з коріандром вважається відмінним засобом для підвищення потенції і збільшення лібідо.\nВ усі салати необхідно додавати сир, який містить вітаміни групи В.\nЯк десерт чудово підійдуть волоські горіхи з медом.\nМожете нагодувати свого чоловіка устрицями - це джерело корисних речовин; вони відмінно поєднуються з овочами у багатьох салатах.\nТушкована камбала. Можна відварна; вона містить всі корисні речовини, які відповідають за чоловічу силу. Головне - її не смажити, оскільки смажена на олії їжа містить велику кількість канцерогенів, а це прямий шлях до раку, в тому числі і простати.\nЯкщо ви будете слідувати простим правилам повноцінного харчування, то і питання безсилля і імпотенції не постане перед вами довгий час. Просто необхідно прибрати шкідливі продукти з меню і замінити їх стравами, здатними продовжити здоров'я до глибокої старості.


Browsing ТОМ 4. Геологія. Проблеми та перспективи вдосконалення гірничого обладнання . Технології економічного і безпечного використання електроенергії . Автоматизація у гірництві. Економіка і управління у гірничій промисловості. Проблеми інженерної освіти на сучасному етапі розвитку суспільства by Subject "история Кузбасса"


Електрика у Житомирській області - велика база пропозицій\nЕлектрика у Житомирській області\nКомпания занимается изготовлением опор марки: СК-22-1.1-1 СК-22-2.1-1\nВыполняем работы по проводке электричества, так же установки розеток, автоматов, выключателей, люстр и так далее. Не фирма.\nІ на етапі ремонту квартири або будинку, і в повсякденному житті вам можуть знадобитися послуги електрика. Виконання будь-яких робіт з електричною проводкою найкраще довірити професійному електромонтажнику. Досвідчений фахівець замінить електропроводку, здійснить монтаж комп'ютерних мереж і виконає їх обслуговування. Йому можна доручити підключення відеодомофона установку відеоспостереження і будь-які інші електромонтажні роботи.\nЗнайти грамотного і досвідченого майстра у Житомирській області допоможе дошка оголошень оголошено. Шукайте на сайті необхідне із застосуванням пошукового рядка і за допомогою системи фільтрів, підбираючи тільки пости, влаштовують за вартістю, станом, іншому параметру. Можна також упорядкувати всі пропозиції по зменшенню або зростанню ціни, датою появи публікації в базі даних. Якщо на Ogolosha.ua нічого не сподобалося, просто розмістіть зустрічну прохання про допомогу. Це займе буквально хвилину і не вимагає плати.


Карпатський об'єктив | Наше життя >> У НПП «Синевир» привезли п’ятьох клишоногих із Донеччини\nУ НПП «Синевир» привезли п’ятьох клишоногих із Донеччини\nОпубліковано: 10.02.2019 - 09:17 | Переглядів: 189\nДо переселення тварини перебували у тісних клітках і антисанітарних умовах, що є порушенням норм. Власник ведмедів був проти вилучення звірів\n8 лютого до Реабілітаційного центру бурих ведмедів національного природного парку “Синевир” доправлено п’ятьох клишоногих для тимчасового тримання. Досі вони утримувалися у міні-зоопарку міста Покровськ, що на Донеччині.\nЗа словами інспекторів Державної екологічної інспекції України, тварини перебували у тісних клітках і антисанітарних умовах, що є порушенням норм. Власник ведмедів був проти вилучення звірів.\nНевідомі особи навіть не дозволяли представникам Держекоінспекції зайти на територію зоопарку, тож ті звернулися до поліції. Справа дійшла до суду. 5 лютого Красноармійський міжрайонний суд Донеччини наклав арешт на ведмедів, а вже 8 лютого вони оселилися у Реабілітаційному центрі національного природного парку “Синевир”.\n“Зараз у нашому Реабілітаційному центрі перебуває 31 ведмідь. На плечах працівників закладу лежить багато роботи і відповідальності. Особлива увага прикута до нових мешканців. Ще ніколи одночасно до нас не потрапляла така кількість ведмедів – аж п’ять. Їх помістили у карантинний сектор. Тварин оглядає ветлікар, – каже директор національного природного парку “Синевир” Микола Дербак.\nЗакарпатський краєзнавчий музей створив календар із коштовних експонатів Розпочалась реконструкція КПП «Лужанка»\nКатегорії: Соціо. Позначки: RSS, Yandex, Новини, Новини для інших сайтів, Новини Міжгір'я, і Фото.