Скачати 68.28 Kb.\nРозмір 68.28 Kb.\nСлужба зовнішньої розвідки.\nЗародження зовнішньої розвідки Росії.\nСтановлення зовнішньої розвідки (1921 - 1925)\nЗовнішня розвідка на рубежі 30-х років\nЗовнішня розвідка в передвоєнний період (1935-1941)\nДіяльність зовнішньої розвідки в роки Великої Вітчизняної війни (1941-1945)\nРозвідка та створення атомної бомби\nРоль зовнішньої розвідки у створенні атомної зброї\nЗовнішня розвідка в 50-х - початку 60-х років\nЗовнішня розвідка в 60-х роках\nЗовнішня розвідка в 70-х роках\nГоловні завдання та напрямки діяльності розвідки в 70-х роках\nЗовнішня розвідка в 80-х роках\nЗовнішня розвідка в 90-х роках\nГоловні завдання та напрямки діяльності зовнішньої розвідки в 90-х роках\nЗовнішня розвідка на сучасному етапі\nЗ перемогою Жовтневої революції в Росії молодій державі, щоб забезпечити захист своїх життєвих інтересів, успішно здійснювати зовнішньополітичний курс, слід було мати вичерпну, достовірну та своєчасно надходить про противника, про внутрішню і зовнішню політику сусідніх держав, державах "Антанти", їх секретних військово політичних планах. Дипломатичним шляхом таких відомостей отримати було не можна, тим більше що Радянська Росія і до 1920 року не мала дипломатичних відносин з багатьма з них.\nПідрозділи розвідки Радянської держави створювалися в Червоній Армії і в Всеросійської надзвичайної комісії (ВЧК). Закордонної розвідки створювалася як невід'ємна частина чекістських органів. Спроби вести розвідку за межами Радянської Росії робилися ВЧК відразу ж після її створення. Ініціатором їх був Голова ВЧК Ф.Е. Дзержинський.\nДо створення самостійної розвідувальної служби ВЧК - ОГПУ різні підрозділи військових і чекістських органів самостійно вирішували контррозвідувальні та розвідувальні завдання, формулюючи їх в залежності від ситуації, що складається.\nГоловне завдання, яке стояло перед цими органами, полягала в боротьбі з внутрішньою і зовнішньою контрреволюцією. При цьому надзвичайні комісії, зокрема, на Далекому Сході, давали завдання своїм співробітникам і агентурі по проникненню в контрреволюційні організації, в тому числі за кордоном.\nУ роки Громадянської війни виникла необхідність засилання агентури в суміжні країни для з'ясування планів Антанти і білогвардійців щодо Росії. Піонером у цій справі був Ф.Е. Дзержинський.\nНа початку 1918 року він особисто залучив до секретного співробітництва в якості агента колишнього видавця газети "Деньги" А.Ф. Філіппова, який доброзичливо ставився до радянської влади, мав розгалужені зв'язки серед російських промисловців і мав у своєму розпорядженні непоганими розвідувальними можливостями.\nЗа завданням Ф.Е. Дзержинського А. Філіппов неодноразово виїжджав в Фінляндію для збору політичної інформації про становище в країні, плани Фінляндії відносно Радянської Росії, задумах білої гвардії, настроях солдатських мас і матросів колишнього царського флоту, що знаходилися в ті часи в фінських портах.\nНезабаром органи ВЧК здійснили висновок іншого агента до Туреччини. У лютому 1918 року Ф.Е. Дзержинський направив повноважному представнику Росії в Туреччині лист з проханням надати йому можливе сприяння у виконанні розвідзавдань.\nЗакордонної розвідки стали проводити і прикордонні надзвичайні комісії. Перед ними ставилося завдання отримання відомостей про діяльність зарубіжних контрреволюційних організацій, провідних активну діяльність. На практиці ж агентурну роботу прикордонні ЧК проводили лише в прикордонній зоні сусідніх держав і, в основному, для охорони кордонів Росії.\nЗ початком громадянської війни та іноземної інтервенції 6 січня 1919 року було прийнято рішення про утворення на базі армійських ЧК Особливих відділів для організації агентурної роботи за кордоном з метою активізації боротьби з контрреволюцією і шпигунством в армії. Агентурної роботою за кордоном займалися оперативні відділення та відділення осведомітельной служби, що входили до складу особливих відділів.\nЗ метою посилення розвідувальної роботи за кордоном навесні 1920 року в Особливому відділі ВЧК створюється Іноземний відділ, а при особливих відділах фронтів, армій і ЧК деяких губерній - іноземні відділення. Вони приступили до створення перших резидентур в деяких іноземних державах.\nВідповідно до інструкції ВЧК для ІНО Особливого відділу, при кожній дипломатичній і торгової місії Української РСР створювалася резидентура. Резидент працював під "легальним" прикриттям в місії і його як розвідника знав лише глава установи. На допомогу резиденту виділявся один або два оперпрацівника. Такі резидентури пізніше отримали назву "легальних". Резиденту наказувалося "не рідше одного разу в тиждень" відсилати до Центру відомості в зашифрованому вигляді.\nЦя ж інструкція передбачала також створення "нелегальних" резидентур в тих країнах, з якими ми не мали дипломатичних відносин. У міру необхідності нелегальні резидентури створювалися і там, де були "легальні". У таких випадках для більшої конспірації агент нелегальної резидентури не підтримував контактів з "легальної" резидентури ВЧК а мав зв'язок безпосередньо з Особливим відділом.\nТаким чином, зовнішня політична розвідка зародилася в надрах Особливого відділу ВЧК і оформилася як спеціальний підрозділ до літа 1920 року.\nДо літа 1920 року міжнародне і внутрішнє становище нашої країни ускладнилося. Радянсько-польська війна закінчилася поразкою Радянської Росії. "Чудо на Віслі" не відбулося, тому що через особисті розбіжності Сталіна і Троцького Червона Армія діяла неузгоджено. Польські війська окупували землі Західної України і Білорусії.\nСтало ясно, що без добре організованої роботи за кордоном органи ВЧК не зможуть своєчасно виявляти і припиняти підривну діяльність противника.\nУ вересні 1920 року було прийнято рішення Політбюро про реорганізацію закордонної розвідки. Була створена спеціальна комісія під головуванням Ф. Е. Дзержинського. Двадцятого грудня 1920 року підписав наказ N 169 про створення Іноземного відділу ВЧК (ІНО). Цю дату прийнято вважати датою народження зовнішньої розвідки. Вона виводилася зі складу Особливого відділу ВЧК і ставала самостійним підрозділом.\nНаказ N 169, зокрема, йшлося:\n1. Іноземний відділ Особливого відділу ВЧК розформувати і організувати Іноземний відділ ВЧК ...\n4. Тимчасово виконуючим обов'язки начальника Іноземного відділу ВЧК призначається тов. Давидов, якому в тижневий термін подати на затвердження Президії штати Іноземного відділу.\nПідпис: Голова ВЧК Дзержинський.\nНа ІНО ВЧК було покладено виконання таких функцій:\nорганізація разведаппаратов (резидентур) за кордоном і керівництво ними;\nпроведення агентурної роботи серед іноземців на території нашої країни;\nзабезпечення паспортно-візового режиму.\n30 грудня 1920 року Ф.Е. Дзержинський затвердив організаційну структуру і штатний розклад ІНО.\nШтатним розкладом передбачалося мати такі кадри:\nкерівництво відділу (начальник, два помічника начальника, особливий уповноважений для особливо важливих завдань, юридичний консультант, два співробітника і один молодший співробітник для доручень);\nканцелярія відділу (начальник канцелярії, його заступник, два старших діловода, три молодших, два перекладачі і три друкарки);\nагентурний відділення (начальник відділення, його заступник, два уповноважених, два співробітника для доручень, один шифрувальник, одна друкарка);\nіноземне відділення (уповноважений, секретар відділення, друкарка);\nбюро віз у складі 11 осіб.\nПеред ІНО ВЧК в той час ставилися два основні завдання:\nотримання відомостей про підривної діяльності контрреволюційних білогвардійських організацій за кордоном і їх агентури, засилаємо в нашу країну;\nдобування секретної документальної інформації, що має найважливіше значення для забезпечення безпеки держави.\nГоловним противником зовнішня розвідка в той період вважала емігрантські білогвардійські організації, в тому числі Російський Загальновоїнська спілка (РОВС), Народно-трудовий союз (НТС), організацію Б. Савінкова. Активну роль в затриманні й арешті Б. Савінкова зіграли чекісти Г.Сироежкін, А.Федоров, С.Пузіцкій.\nПісля завершення громадянської війни почалася смуга дипломатичного визнання молодої держави. Перед нашою країною стояло завдання відновити зруйновану війною економіку і приступити до мирного будівництва. На початку 1921 року в Росії виник гострий внутрішньополітичну кризу, викликаний невдоволенням селянства продрозверсткою. Він вилився в повстання селянських мас в ряді губерній, зокрема, в Тамбовської, де селянські хвилювання отримали назву Антоновщина.\nПід тиском широких селянських мас, які вимагали введення твердого натурального податку замість продрозверстки, а також у зв'язку з очевидним провалом політики "воєнного комунізму" керівництво РРФСР приймає на Х з'їзді РКП (б) в 1921 році курс на так звану "нову економічну політику", яка передбачала скасування продрозкладки і системи розподілу, допускала існування приватного сектора в сільському господарстві і промисловості, здачу підприємств в оренду, іноземну концесію в області видобутку корисних копалин, свобод ую торгівлю і використання найманої робочої сили. Це дозволило в найкоротші терміни наповнити ринок товарами і вирішити багато економічних проблем країни, особливо продовольчу.\nЗі зміною політичного становища як усередині країни, так і на міжнародній арені, відповідно змінилися і функції ВЧК. Зокрема, зникла необхідність використання надзвичайних заходів, до яких ЧК вдавалася під час Громадянської війни. Тому 23 січня 1922 було прийнято рішення про скасування ВЧК і створенні на його базі Державного політичного управління (ДПУ) при Народному комісаріаті внутрішніх справ.\nУ грудні 1922 року був створений Радянський Союз, який об'єднав в єдину державу практично більшу частину колишньої території Російської імперії. Після утворення СРСР ГПУ було перетворено в Об'єднане державне управління (ОГПУ).\nЦя реорганізація не була простою зміною вивіски. На відміну від колишньої ВЧК, яка мала право виносити позасудові вироки, ОГПУ займалося вирішенням політичних завдань. А всі питання, що стосуються сфери діяльності юстиції, вирішувалися через органи прокуратури і суду.\nВідповідно до положення про ОГПУ, в ньому було створено Секретно-оперативне управління, до якого входив і Іноземний відділ (ІНО), займався веденням розвідки за кордоном. ІНО ОГПУ був значно розширений, перед ним були поставлені нові, більш складні завдання з урахуванням зміни обстановки.\nПершим керівником ІНО ГПУ був призначений Давидов (Давтян) Яків Христофорович, який поєднував цю посаду з роботою в Наркоматі закордонних справ. Зовнішньою розвідкою він керував з 1920 по 1921 рік.\nУ 1921-1922 роках зовнішньою розвідкою керував Могильовський Соломон Григорович.\nЗ 1922 по 1930 рік начальником ІНО був М.А.Тріліссер, який одночасно був і начальником закордонного відділення. В ІНО ОГПУ в 1922 році працювало всього 70 чоловік.\nУ червні 1922 було затверджено Положення про закордонний відділі ІНО ГПУ. Згідно з цим документом, Закордонний відділ був "організаційним центром, зосереджується все керівництво і управління зарубіжної роботою розвідувального і контррозвідувального характеру".\nДля ведення розвідувальної роботи за кордоном створювалися резидентури ІНО.Для керівництва разведаппарат (резидентурами) за кордоном утворювалося 6 секторів:\nПівнічний, що включав країни Прибалтики і Скандинавії.\nЦентрально-Європейський (резидентури в Берліні та Лондоні).\nПівденноєвропейських і балканських країн. (Резидентура ГПУ - у Відні).\nСхідний. (Організацією закордонної розвідки займалися Повноважні представництва ОГПУ в регіонах. Так, Повпредство ОГПУ на Кавказі вело роботу по Туреччині та Ірану, Хабаровское - проти Японії та Китаю).\nАмериканський (резидентури - у Нью-Йорку і Монреалі).\nУ 1921-1925 р.р. основним завданням ІНО ОГПУ було створення системи "легальних" резидентур, які діяли під прикриттям радянських дипломатичних або торгових представництв. В ті часи резидентури були нечисленними і складалися, як правило, з 2 - 4 осіб. Співробітники "легальних" резидентур працювали під прикриттям совзагранучрежденій - полпредств, торгових представництв, інших установ.\nУ 20-х роках виділялися наступні напрямки діяльності зовнішньої розвідки:\nрозробка російських емігрантських груп і партій,\nУ 20-ті роки головним супротивником вважалася білогвардійська еміграція, готувала повалення радянської влади. Тому перед зовнішньою розвідкою стояла першочергове завдання по проникненню в білоемігрантські організації, виявлення їх планів, завдань, складу, джерел фінансування тощо\nУ 1922 році радником повпредства СРСР в Пекіні був спрямований перший керівник зовнішньої розвідки Яків Христофорович Давтян, який одночасно був головним резидентом ІНО в Китаї і керував роботою резидентур в Пекіні, Харбіні, Шанхаї. Резидентура в Пекіні основна увага в той період приділяла отримання відомостей про діяльність білогвардійських формувань на території Китаю, виявлення та припинення їх підривної роботи проти СРСР, а також розкриття агресивних планів Японії щодо нашої країни.\nУ січні 1923 року Я.Х.Давтян направив до Центру всі архіви білогвардійської контррозвідки, здобуті агентурою ІНО в Харбіні.\nОсь що він писав в листі до керівника ІНО М.Тріліссеру в травні 1923 року. "Я дуже радий, що далекосхідним справах стали в Москві надавати більше значення. Робота тут дуже цікава, захоплююча, величезна, але дуже важка, складна, надзвичайно відповідальна. Віддаленість Москви, поганий зв'язок ще більше ускладнюють тут нашу роботу.\nКілька слів про нашу спеціальній роботі. Вона йде добре. Якщо Ви стежите за надсилаються матеріалами, то бачите, що я встиг охопити майже весь Китай, нічого суттєвого не вислизає від мене. Чудово працює шанхайський апарат ... Непогано працює маньчжурський апарат, зокрема в Харбіні і на станції Прикордонної. На жаль, харбінський резидент досі підпорядкований і Читі, і Владивостоку. Я вважаю це помилкою і вважаю необхідною повну централізацію в мене. Організація повинна бути одна. Прошу Ваших відповідних розпоряджень. "\nУ грудні 1923 року Давтян знову інформує Тріліссера про роботу пекінської резидентури. "Наші зв'язки, - писав він, - розширюються. Загалом можу сміливо сказати сказати, що жоден крок білих на всьому Далекому Сході не залишається для мене невідомим. Всі дізнаюся швидко і завчасно. З цього боку справа йде добре."\nУ 20-ті роки закордонної розвідки ОДПУ зуміла забезпечити агентурне проникнення практично у всі активні білоемігрантські формування, такі, як "Народний союз захисту батьківщини і свободи" Савінкова, "Російський загальновійськовий союз" (РОВС) та інші.\nНайважливішими результатами діяльності зовнішньої розвідки по білоемігрантської лінії в той період були: операція "Синдикат-2" з виведення Б. Савінкова в СРСР і розгром його організації на нашій території; операція "Трест" відносно британського агента С.Рейлі і його арешт; розкладання РОВС, розгром білогвардійських організацій на Далекому Сході і інші акції.\nАктивну роль в операції "Синдикат-2" зіграв чекіст А.П.Федоров, якому вдалося заманити Б. Савінкова в СРСР.\nОсновна увага по лінії зовнішньої контррозвідки в 20-і роки приділялася проникненню в розвідувальні та контррозвідувальні органи зарубіжних країн, які проводили ворожу СРСР політику, виявлення їх агентури, що закидається на територію нашої країни, а також вербувальних підходів до радянським громадянам. На зовнішню контррозвідку покладалася також завдання забезпечення безпеки співгромадян і установ за кордоном.\nВ результаті активних дій зовнішньої розвідки вдалося придбати ряд цінних агентів в спецслужбах Японії, Китаю, Німеччини, Туреччини та деяких інших країн. В результаті ІНО ОГПУ зумів отримати документальні дані про підривну діяльність німецької контррозвідки проти Німецької компартії і зірвати провокації проти співробітників радянського диппредставництва.\nЗовнішня контррозвідка в 20-х роках зуміла також отримати документальні матеріали, що розкривають підривну діяльність спецслужб Великобританії, Франції і Японії проти СРСР.\nНезважаючи на складну для нашої країни міжнародну обстановку, в 20-х роках зовнішня розвідка домоглася серйозних результатів. Найбільш успішною була її діяльність в Німеччині та Китаї. Берлінська резидентура ІНО ОГПУ вела роботу не тільки по відношенню до Німеччини, а й проти Англії, Франції, Австрії, Болгарії, Румунії та Чехословаччини. Берлінська резидентура зуміла проникнути в керівні органи контрреволюційних білоемігрантських організацій, а також урядові органи і спецслужби цієї країни.\nУже в 1922 році зовнішня розвідка отримала важливу інформацію про політику Франції щодо СРСР. Цінна інформація надходила і про політику США. В здобутих матеріалах докладно висвітлювалася діяльність антирадянських організацій монархістів, Б. Савінкова, розвідки Врангеля.\nБерлінська резидентура отримала також відомості про роботу французької розвідки в радянському Балтійському флоті, які допомогли нейтралізувати цю діяльність. У період роботи Генуезької конференції зовнішня розвідка отримала матеріали про підготовку терористичних актах білої еміграції щодо членів радянської делегації, а також про позицію окремих європейських країн щодо визнання СРСР.\nРозвідка проти Японії і Китаю спочатку велася тільки повноважними представництвами ОГПУ на Далекому Сході. У 1923 році створюються резидентури в Пекіні і Харбіні. Незабаром вони стали отримувати інформацію не тільки про діяльність білогвардійської еміграції, а й по Японії і Китаю.\nУ травні 1921 року при ВЧК було створено 8 спецвідділ, в якому було 4 відділення на чолі з А.Г.Гусевим. Воно займалося "відкриттям іноземних і антирадянських шифрів і кодів і дешифруванням документів". На чолі 8 спецвідділу стояв видатний державний діяч Г.І.Бокій. В результаті діяльності підрозділу з дешифрування іноземній секретної переписки зовнішня розвідка отримала можливість читати документи японського МЗС, розвідки, інших урядових організацій, а також доступ до секретів ряду європейських країн, в тому числі Англії, Франції, Німеччини.\nУ 1921-1925 зовнішня розвідка ОГПУ активно діяла на території ряду іноземних держав, домоглася позитивних результатів у вирішенні поставлених перед нею завдань і внесла свій внесок у зміцнення позицій СРСР на міжнародній арені. При цьому зовнішня розвідка отримала багато цінної агентури, яка в основному працювала на ідейній основі.\nУ 20-і роки зовнішня розвідка робила перші кроки на міжнародній арені. Для неї в той період були властиві велика свобода оперсостава у вербуванні агентури, широкі права резидента, який без погодження з Центром стверджував новопридбаних агентів. Від розвідки було потрібно одне: добувати секретну інформацію, що цікавить Центр. У той час не було чіткої межі між "легальної" і нелегальної розвідкою: один і той же розвідник міг спочатку працювати під прикриттям офіційного радянського представника, а черговий службовому відрядженні виступати під ім'ям іноземця.\nСаме в такій ролі виступали відомі розвідники Федоров, Міцкевич, Парпаров, Бистролетов, Фадейкін, Зарубін та багато інших. Міжнародна обстановка в 20-і роки в цілому була сприятливою для дій радянської зовнішньої розвідки. У ті часи не існувало щільного зовнішнього спостереження, небезпечних для оперпрацівників технічних засобів радіоперехоплення, контролю і проверкі.В 20-і роки зовнішня розвідка зуміла заявити про себе і успішно виконувала завдання Центру.\nВ кінці 20-х років в нашій країні стався фактична відмова від політики НЕПу, проголошеної В. І. Леніним, який говорив, що "НЕП - це всерйоз і надовго". Було взято курс на прискорену індустріалізацію країни, а в галузі сільського господарства - на колективізацію. Допущені сталінським керівництвом перегини в проведенні цього курсу призвели до погіршення внутрішнього становища в країні і зростання суперечностей між містом і селом. Це не пройшло повз увагу зовнішнім оточенням СРСР, особливо білою еміграцією, яка виношувала плани реставрації колишніх порядків в Росії.\nСталінське керівництво відповідало на зростання невдоволення в країні масовими репресіями по відношенню до всіх тих, хто не був згоден з його політичним курсом. У 1928 році було сфабриковано так зване "Шахтинська справа", вдарило в першу чергу з технічної інтелігенції. Під посилену охорону стали прийматися мирні об'єкти: мости, залізниці, заводи і т.п. Нагніталася кампанія підозрілості, шпиономании. Будь-які виробничі аварії розглядалися як акти шкідництва.\nПосилилася міжнародна ізоляція Радянського Союзу. У 1927 році Великобританія розірвала дипломатичні відносини з СРСР. Політичні відносини з Францією були практично заморожені. Побоюючись нової інтервенції, керівництво нашої країни відводило важливу роль зовнішньої розвідки в справі виявлення справжніх планів і намірів основних країн Заходу щодо СРСР.\n30 січня 1930 Політбюро ЦК ВКП (б) приймає рішення про реорганізацію зовнішньої розвідки. Перед нею поставлено завдання активізувати розвідувальну роботу по Англії, Франції, Німеччини, Польщі, Румунії, Японії, країнах Прибалтики та Фінляндії.\nУ зв'язку з реорганізацією ІНО ОГПУ було вироблено вдосконалення її апарату. Зокрема, було створено 8 відділень із загальним штатом 121 чоловік, які керували розвідкою по окремих регіонах і напрямками її діяльності.\nВажливе значення надавалося ведення нелегальної розвідки. Так, в Англії і Франції було створено кілька нелегальних резидентур, успішно вирішували поставлені перед ними завдання.\nУ 1930 році начальником ІНО ОГПУ був призначений Артузов Артур Християнович, який займав цей пост до 1936 року і вніс видатний внесок в справу вдосконалення розвідувального мистецтва. За роки роботи в органах держбезпеки брав активну участь в здійсненні багатьох розвідувальних операцій, в тому числі "Синдикат", "Трест" та інші.\nСвою роботу в зовнішній розвідці органів безпеки А.Х.Артузов поєднував з посадою заступника начальника Розвідувального управління Червоної Армії.\nРоки, що передували приходу Гітлера до влади в Німеччині були переломними для зовнішньої розвідки. На рубежі 30-х років їй вдалося створити міцні агентурні позиції в основних країнах Заходу, в суміжних країнах, на Далекому Сході і Китаї. Це дозволяло радянському керівництву бути в курсі політики основних держав, своєчасно вживати заходів щодо нейтралізації агресивних устремлінь Японії на Далекому Сході.\nОднак захоплення Гітлером влади в Німеччині і розв'язана їм експансія в Європі незабаром підірвали придбані радянською розвідкою агентурні позиції, в результаті чого буквально напередодні війни їй довелося вживати термінових заходів по відновленню агентурної мережі в Європі.\nУ 1933 році в Німеччині встановилася фашистська диктатура.Гітлер не приховував своїх загарбницьких планів щодо Радянського Союзу та інших країн, висуваючи ідею про переділ світу. Так до кінця 1933 року в Європі склався осередок військової загрози.\nУ листопаді 1936 року Німеччина і Японія підписали т.зв. "Антикомінтернівський пакт", спрямований проти СРСР. Він поклав військово-політичного союзу між Німеччиною і Японією. У 1937 році до пакту приєдналася і фашистська Італія.\nУряду США, Англії і Франції, незважаючи на очевидну військову загрозу з боку Німеччини і Японії, проводили політику умиротворення агресорів, сподіваючись нацькувати Гітлера на СРСР і тим самим уникнути зіткнення з Германіей.Особенно характерною в цьому плані була політика Англії та Франції, які з готовністю погоджувалися з територіальними претензіями Німеччини в Європі, в тому числі з анексією Данцига, аншлюсом Австрії, окупацією Чехословаччини. Мюнхенська угода у вересні 1938 року показала, що Гітлер може розраховувати на повну свободу рук в Європі в разі, якщо його військові зусилля будуть спрямовані на Схід.\nЗагострення міжнародної обстановки зажадала перебудови роботи зовнішньої розвідки, від якої потрібно добувати в складних умовах інформацію про секретні військово-політичних планах Німеччини та Японії.\nУ травні 1934 року на засіданні Політбюро ЦК ВКП (б) було розглянуто питання про координацію діяльності Разведупра РККА, ІНО і Особливого відділу ОДПУ. Було вирішено створити постійну комісію у складі начальників цих органів і доручити їй розробку загального плану разведработи за кордоном. Начальник ІНО А.Х. Артузов був призначений за сумісництвом заст. начальника Розвідуправління РККА.\n10 липня 1934 року постановою ЦВК СРСР був утворений Народний комісаріат внутрішніх справ, у складі якого створювалося Головне управління державної безпеки (ГУГБ). Іноземний відділ - розвідка - став 5 відділом ГУГБ.\nУ 1933 р в зв'язку з загрозою фашизму в Європі Центром було прийнято рішення про створення на базі нелегальних резидентур і груп, що діяли в Німеччині, Італії, Франції, Австрії та інших країнах, розвідувального нелегального апарату спеціального призначення для організації диверсійних актів проти нацистської Німеччини і її сателітів і проведення спеціальних акцій проти білоемігрантських і троцькістських організацій. Ця організація згодом отримала назву "апарат служби Серебрянського".\nСтворені нелегальні групи проводили диверсійні акти на німецьких пароплавах, які перевозили озброєння і бойову техніку для франкістських заколотників під час громадянської війни в Іспаніі.В роки Великої Вітчизняної війни вони також чинили диверсійні акти щодо нацистських транспортних суден в Атлантиці, в Балтійському і Північному морях.\nЗ 1930 по 1936 рік зовнішню розвідку органів держбезпеки очолював Артузов Артур Християнович, який згодом став начальником Розвідуправління Червоної Армії.\nУ 1936 році його змінив Слуцький Абрам Аронович. Відомостей про нього в архівах зовнішньої розвідки не збереглося. Відомо тільки те, що він працював в США і Німеччині, несе персональну відповідальність за репресії щодо співробітників зовнішньої розвідки. У 1938 році в зв'язку з організованими Берією чистками органів держбезпеки став жертвою власних інтриг. Як один з довірених людей Єжова заарештували і згодом розстріляли.\nУ 1938 році начальником 5 відділу ГУГБ НКВС (зовнішньої розвідки) став Пасів Зельман Ісаєвич, якого незабаром спіткала доля його попередників. Відомостей на нього в архівах зовнішньої розвідки не збереглося.\nУ 1938 - 1939 році начальником 5 відділу ГУГБ НКВС став Шпігельглаз Сергій Михайлович.\nУ 1939 році його змінив Деканозов Володимир Георгійович.\nУ наприкінці 1939 року начальником зовнішньої розвідки органів держбезпеки був призначений Фітин Павло Михайлович, який керував нею діяльністю аж до 1946 року.\nВ кінці 30-х років збиралися хмари в Європі і на Далекому Сході у зв'язку з підготовкою Німеччини і Японії до нового переділу світу. Друга світова війна стала реальністю в 1939 році. У цих умовах перед зовнішньою розвідкою органів держбезпеки стояли складні завдання з виявлення справжніх планів і намірів Німеччини та Японії щодо нашої країни.\nПотік тривожних повідомлень з різних країн наростав. Війна стояла на порозі нашого дому. У цих умовах розвідники в Європі, США, на Далекому і Середньому Сході працювали, не покладаючи рук, забезпечуючи політичне керівництво країни необхідною інформацією.\nВ цілому зовнішня розвідка органів держбезпеки виконала свій обов'язок перед народом. Якщо на початку 1941 року ще існували якісь сумніви щодо планів Гітлера, то вже до весни у керівництва 1-го управління НКВС склалося тверде переконання в неминучості війни в поточному році.\nВажлива роль в отриманні військово-політичної інформації про плани і наміри Німеччини та Японії щодо СРСР належить зовнішньої розвідки, П.М. Фітин, який керував її роботою в передвоєнні і воєнні роки. Незважаючи на прагнення Берії догодити Сталіну, який вважав, що війни можна уникнути в 1941 році, комісар держбезпеки 3-го рангу Фітин доповідав кремлівському затворнику тривожну інформацію, яка вимагала прийняття термінових заходів по зміцненню обороноздатності країни.\nТаку позицію міг займати тільки кристально чесна людина. П.М. Фітин загрожувала розправа всесильного Берії, і тільки вибухнула незабаром війна врятувала його від розстрілу.\nНезабаром вогненний вал війни обпалив наші кордони, і історія СРСР стала ділитися на передвоєнну і післявоєнну.\nВіроломний напад гітлерівської Німеччини на Радянський Союз 22 червня 1941, про неминучість якого зовнішня розвідка інформувала Сталіна, поставила перед розвідкою держбезпеки необхідність докорінної реорганізації роботи. У передвоєнний період, маючи незаперечні дані про підготовку Німеччини до війни з СРСР, центральний апарат розвідки не зміг належним чином підготуватися до роботи в умовах воєнного времені.Так, зокрема, керівництво зовнішньої розвідки планувало розгорнути роботу проти Німеччини та її сателітів з території Франції, Бельгії, Голландії та інших суміжних країн, які були окуповані гітлерівськими військами. Зрозуміло, організувати таку роботу не вдалося.\nКоординаційна рада з розвідки, що забезпечував взаємодію всіх розвідслужб країни, на засіданні 29 травня 1941 затвердив лише інструкцію про взаємодію в мирний час. Роботу ж органів безпеки у воєнний час було вирішено обговорити на наступному засіданні.\nУ зв'язку з тим, що зовнішній розвідці не вдалося налагодити роботу безпосередньо в Німеччині та окупованих нею країнах 18 липня 1941 року ЦК ВКП (б) приймає постанову "Про організацію боротьби в тилу німецьких військ". Перед зовнішньою розвідкою ставилися такі завдання:\n- налагодити роботу з виявлення військово-політичних планів Німеччини і її союзників під час війни\n- створити спеціальні загони для ведення розвідувально-диверсійних операцій,\n- виявляти справжні плани і наміри США і Англії з питань ведення війни і повоєнного устрою,\n- вести розвідку нейтральних країн з тим, щоб не допустити їх переходу на бік країн "осі",\n- здійснювати науково-технічну розвідку з метою зміцнення військової і економічної могутності СРСР.\nДля вирішення поставлених завдань були посилені розвідувальні підрозділи органів держбезпеки. Основним розвідувальним підрозділом стало Перше Управління НКДБ. На початку війни в ньому було 10 відділів і дві групи.\nУ роки Великої Вітчизняної війни зовнішню розвідку органів держбезпеки беззмінно очолював П.М. Фітин, якому згодом було присвоєно звання генерал-лейтенанта.\nОдночасно, поряд з 1-м управлінням НКВД КГБ СРСР, які займалися веденням розвідки на території іноземних держав, було створено 4-е Управління НКВС. У його завдання, поряд з організацією партизанського руху на тимчасово окупованій території Радянського Союзу, входило ведення розвідки про військові плани гітлерівського командування на радянсько-німецькому фронті і ведення диверсійної роботи.\nЦе управління очолював генерал-лейтенант П.А.Судоплатов. Для ведення розвідувально-диверсійної роботи в тилу німецької армії була створена Окрема мотострілецька бригада особливого призначення, якою командував В.В. Гриднев.\nДля ведення разведработи в тилу ворога створювалися спеціальні партизанські загони і резидентури в зайнятих ворогом містах.\nВелика Вітчизняна війна стала серйозним випробуванням для зовнішньої розвідки. У неймовірно складних умовах, часом під бомбами, розвідники ризикували своїм життям для того, щоб добути важливу розвідувальну інформацію. Розвідка інформувала Сталіна про плани німецького командування під Сталінградом, на Курській дузі, про інші задуми німецького вермахту. Тим самим вона внесла свій вклад в перемогу нашого народу над найнебезпечнішим в історії людства агресора.\nВажливе місце в її діяльності в роки війни займало з'ясування справжніх планів союзників СРСР по антигітлерівській коаліції щодо термінів відкриття "другого фронту", їхні позиції на нарадах "Великої трійки".\nЗовнішня розвідка отримала і своєчасно направила в Центр документальні дані про наміри союзників щодо післявоєнного устрою в Європі.\nЗавдяки отриманим розвідникам відомостями про сепаратні переговори в Швейцарії керівника резидентури УСС (розвідки) США А. Даллеса з нацистами, вдалося зірвати плани окремих ватажків нацистського режиму щодо внесення розколу в ряди антигітлерівської коаліції.\nРоль зовнішньої розвідки у проникненні в таємниці "Манхеттенського проекту" широко відома. Завдяки отриманим нею у воєнні роки відомостями про розробку в США і Англії атомної зброї, нашій країні вдалося в нелегкі повоєнні роки створити власну бомбу і подолати монополію США в цій області.\n16 липня 1945 року в обстановці повної секретності в пустельній місцевості штату Нью-Мексико, в Аламогордо, США зробили перше в історії випробування атомної зброї. Президент США Г. Трумен, якому доповіли про успішне випробування "надбомби", був вражений, оскільки раптово відчув себе володарем світу. Навіть будучи ще віце-президентом, він не знав і не здогадувався про те, що таємно на створення зброї колосальною руйнівною сили витрачаються мільярди доларів.\nА ступінь секретності, дійсно, була надзвичайно високою. Американський атомний "Манхеттенський проект" здійснювався в пустельному місці. Для листування з родичами, які працюють в Лос-Аламосі, листи слід було адресувати в Армію США, поштова скринька тисяча шістсот шістьдесят три.\nТе, що було секретом для сенатора, а потім віце-президента США Г. Трумена, не було секретом для радянської зовнішньої розвідки, яка ще в 1941 р отримала в Лондоні інформацію про засідання Уранового комітету і рекомендації Комітету начальників штабів про негайний початок робіт по створення атомної зброї.\nЗовнішня розвідка інформувала Москву і про що ведуться в США роботах по "Манхеттенського проекту". У листопаді 1941 р Центр отримав телеграму, в якій говорилося про спроби групи американських вчених створити "вибухова речовина" величезної сили. Зрозуміло, мова йшла про "уранової бомби", як спочатку називалося атомну зброю.\nУ липні 1945 СРСР, США і Англія все ще були союзниками: попереду була кровопролитна війна на Далекому Сході проти Японії, і президент Г. Трумен був зацікавлений в тому, щоб Сталін дотримав своє слово про вступ в цю війну. 17 липня в Потсдамі розпочала роботу конференція глав урядів СРСР, США і Великобританії, яка обговорювала питання післявоєнного устрою Німеччини. За рекомендацією прем'єр-міністра У. Черчілля президент Г. Трумен, тільки що отримав шифровану телеграму про успішне випробування атомної бомби, повідомив Сталіну про створення в США зброї величезної руйнівної сили. Керівники США і Англії хотіли перевірити реакцію кремлівського диктатора на це повідомлення.\nОднак реакція Сталіна була досить стриманою.Він подякував Г. Трумена за повідомлені відомості і ніяк їх не коментував. Його поведінка здавалося настільки дивним, що Трумен і Черчілль подумали, що Сталін просто не зрозумів, про що йде мова. Їх спроба чинити тиск на радянського керівника в ході Потсдамської конференції і зробити його більш поступливим успіхом не увінчалася.\nА Сталін, як свідчать очевидці, все зрозумів прекрасно. Після бесіди із західними лідерами він подзвонив до Москви І. Курчатова і дав вказівку прискорити роботи по створенню радянської атомної зброї.\nНасправді Сталін вже давно був в курсі робіт, які велися в США і Великобританії зі створення ядерної зброї. Зовнішня розвідка постійно його інформувала про це. І коли в серпні 1949 року в СРСР була підірвана власна атомна бомба, США і Великобританія, які вважали, що це може статися не раніше 1955-1957 г, зрозуміли, що американської монополії на ядерну зброю більше не існує.\nОстаннім часом багато говориться і пишеться про роль зовнішньої розвідки в справі створення ядерної зброї в СРСР. Для США все ясно: ці підступні російські розвідники просто викрали атомні секрети у довірливих янкі. Деякі відставні розвідники, наприклад, П. Судоплатов, готові приписати всі заслуги в створенні цієї зброї майже виключно зовнішній розвідці.\nЗрозуміло, і ті і інші впадають в крайність. Ядерна зброя в СРСР було створено героїчною працею радянських вчених, всього народу, який створював у важких умовах сучасну економіку. Що ж стосується зовнішньої розвідки, то її заслуга в тому, що вона своєчасно привернула увагу політичного керівництва країни до ведуться на Заході робіт зі створення принципово нової зброї і постійно тримало його в курсі подій.\nЗовнішня розвідка не приписує собі провідну роль у створенні атомної зброї в нашій країні. Однак її важливу роль в цьому визнають наші вчені. Починаючи з 1943 року, коли тільки розгорталася широкомасштабна робота науково-технічної розвідки по "Енормоз" і до випробування в 1945 р першої американської атомної бомби, зовнішня розвідка отримала кілька тисяч листів секретної документальної інформації.\nВидатний радянський вчений-атомник І.Курчатов, якому прямували здобуті зовнішньою розвідкою матеріали по "Енормоз", неодноразово давав їм високу оценку.Так, в ув'язненні за матеріалами до препроводительной (записці) номер 1/3/22500 від 25 грудня 1944 року він пише: "Дуже багатий і в різних відносинах повчальний матеріал. Він містить теоретично важливі вказівки ..."\nУ березні 1945 р І.Курчатов, оцінюючи черговий матеріал з атомної бомби, отриманий розвідкою, пише: "Матеріал представляє великий інтерес. У ньому поряд з розробляються нами методами і схемами, вказані можливості, які до сих пір у нас не розглядалися".\nУ рукописній записці на ім'я міністра держбезпеки В.Абакумова від 31 грудня 1946 р І.Курчатов відзначає "Матеріал, з яким мене сьогодні ознайомив т.Васілевскій, з питань:\nа) американські роботи по сверх-бомбу,\nб) деякі особливості в роботі атомних котлів в Хенфорде, по-моєму, правдоподібні і представляють великий інтерес для наших вітчизняних робіт ".\nЗовнішня розвідка не тільки привернула увагу керівництва країни до проблеми створення на Заході атомної зброї і тим самим ініціювала проведення подібних робіт в нашій країні. Завдяки інформації зовнішньої розвідки, за визнанням академіків А.Александрова, Ю.Харітона і інших, І.Курчатов не зробив великих помилок, нам вдалося уникнути тупикових напрямків у створенні атомної зброї і створити в більш короткі терміни атомну бомбу в СРСР, всього за три роки , тоді як США на це витратили чотири роки, витративши на її створення п'ять мільярдів доларів.\nЯк зазначив академік Ю.Харітон в інтерв'ю газеті "Известия" від 8 грудня 1992, перший радянський атомний заряд був виготовлений за американським зразком за допомогою відомостей, отриманих від К.Фукса. За словами академіка, коли вручалися урядові нагороди учасникам радянського атомного проекту, Сталін, задоволений тим, що американської монополії в цій галузі не існує, зауважив: "Якби ми запізнилися на один-півтора року, то, напевно, випробували б цей заряд на собі ".\nУ березні 1953 р помер Сталін, протягом майже тридцяти років стояв біля керма партії і держави. З його смертю закінчилася ціла епоха в житті країни. Народ чекав змін і, в першу чергу, припинення репресій і звільнення всіх політв'язнів. Однак ці зміни прийшли не відразу. У правлячих колах розгорнулася гостра боротьба за владу, результат якої ніхто не міг визначити. До влади в країні рвався Берія, який розумів, що зміна політичного курсу не обіцяє йому і його прихильникам нічого хорошого.\nОднак в липні 1953 р Берія був зміщений з усіх посад і заарештований. В країні не відразу, але почалася так звана "хрущовська відлига". Були звільнені сотні тисяч політичних в'язнів, ліквідовані гулаги, відновлено добре ім'я багатьох чесних людей, репресованих у сталінські роки.\nНа ХХ з'їзді КПРС М.С. Хрущов оголосив доповідь ЦК про культ особи Сталіна і його наслідки, що поклав початок десталінізації зовнішньої і внутрішньої політики країни. Змінилася внутрішньополітична обстановка в Радянському Союзі, а також зовнішня політика країни, яка стала більш відкритою і передбачуваною.\nІз змінами, які відбулися в СРСР і на міжнародній арені, завдання зовнішньої розвідки стали формулюватися по-новому.\nЗовнішня розвідка органів безпеки відігравала важливу роль в здійсненні зовнішньої політики держави. Завдяки отриманим нею військовим планам США і НАТО щодо СРСР, які планували, зокрема, розв'язання повномасштабної війни із застосуванням ядерної зброї, політичне керівництво нашої країни вживало адекватні заходи щодо посилення обороноздатності і зриву задумів США і НАТО.\nЗовнішня розвідка переживала на початку цього періоду серйозні труднощі. У 1953 р її центральний апарат за примхою Берії піддався ряду невиправданих перебудов. У березні 1953 р Перше головне управління МГБ СРСР було перетворено в Друге головне управління МВС СРСР. У травні того ж року Берія, знову поставив зовнішню розвідку під свій прямий контроль, провів нову ломку її структури і скорочення штатів. Велика кількість керівників і оперпрацівників "легальних" резидентур була відкликана в Москву для звіту про роботу. Масової чищенні піддалася агентурна мережа розвідки, що завдало їй серйозної шкоди.\nПісля арешту Берії керівництвом країни було вжито заходів щодо зміцнення зовнішньої розвідки органів безпеки. 13 березня 1954 року рішенням Президії Верховної Ради був утворений Комітет державної безпеки при Раді міністрів СРСР.\n30 червня того ж року було прийнято рішення ЦК КПРС "Про заходи щодо посилення розвідувальної роботи органів державної безпеки за кордоном". Відповідно до нього, перед зовнішньою розвідкою ставилися такі основні завдання:\n- посилити розвідувальну роботу проти США та Англії як головних агресивних держав,\n- своєчасно виявляти агресивні плани США і НАТО, інших ворожих СРСР країн, спрямовані на підготовку і розв'язування нової війни,\n- добувати достовірну, головним чином документальну, розвідувальну інформацію про зовнішньополітичні плани і практичних заходах США і Англії, протиріччях між ними та іншими капіталістичними країнами,\n- висвітлювати внутрішньополітичне і економічне становище провідних капіталістичних країн, їх торгову і економічну політику, діяльність міжнародних організацій і планів США і Англії з використання цих організацій проти СРСР і інших країн Варшавського договору.\nВ області науково-технічної розвідки ставилися завдання добування документальних матеріалів з найважливіших відкриттів і військових винаходах в галузі атомної енергії, реактивної техніки, радіолокації і зразків новітньої техніки.\nПо лінії зовнішньої контррозвідки ставилося завдання агентурного проникнення в розвідувальні, контррозвідувальні та поліцейські органи країн НАТО, попереджати і паралізувати їх підривну діяльність проти СРСР.\nУ 1953 - 1954 р тимчасово виконуючим обов'язки начальника зовнішньої розвідки був видатний розвідник-нелегал Коротков Олександр Михайлович.\nУ 1954 р рішенням ЦК КПРС її очолив Панюшкін Олександр Семенович.\nУ зв'язку з переходом Панюшкіна А.С. на роботу в ЦК КПРС в 1956 р зовнішню розвідку органів безпеки очолив Сахаровський Олександр Михайлович, який залишався на цій посаді беззмінно до 1972 р\nУ 1953 р було створено советніческіе апарати МДБ СРСР при органах безпеки країн Варшавського договору. У 1955 р на нараді керівників органів безпеки цих країн були визначені основні завдання для кожної з розвідок. Була досягнута домовленість про проведення спільних оперативних заходів по проникненню в спецслужби противника, а також з добування розвідувальної політичної, науково-технічної і військової інформації.\nПочаток 60-х років ознаменувався бурхливими подіями в усьому світі. Після Суецької кризи 1956 р, котре поставило Європу на грань атомної війни з Радянським Союзом, в 1961 році виник гострий Берлінський криза, викликана рішенням влади НДР і СРСР спорудити стіну навколо Західного Берліна. У квітні 1961 р кубинські контрас за підтримки ЦРУ зробили вторгнення на Кубу, але були розгромлені в затоці Свиней (Кочинос). А в жовтні 1962 р весь світ був поставлений перед лицем загрози ядерного зіткнення між США і СРСР через Куби, де за вказівкою М. С. Хрущова були розміщені радянські ракети середнього радіусу дії, здатні вразити всю територію США.\nУ листопаді 1963 року президент США Дж. Кеннеді, вимушений піти на компроміс з радянським керівництвом, був убитий в Далласі. А в наступному році керівник іншої наддержави Н.С. Хрущов був зміщений з усіх посад і відправлений на пенсію. На чолі Радянського Союзу став Брежнєв Л.І. Почалася нова епоха в історії СРСР, яка згодом отримає найменування застою.\nНа початку 60-х років протиріччя, які раніше підспудно існували між компартіями Китаю і СРСР, різко загострилися, а в 1969 р вони вилилися в збройні зіткнення в районі радянсько-китайського кордону на о. Даманський.\nУ 1965 р американські війська висадилися в Дананге, Південний В'єтнам. Зрозуміло, мова йшла про порятунок демократії, хоча маріонетковий режим Нго Дін Дьема навіть при всьому бажанні не можна було назвати демократичним. Виник ще один осередок напруженості в світі. Президент США Джонсон подумував про застосування тактичної ядерної зброї проти Північного В'єтнаму.\nУ червні 1967 р, почалася третя арабо-ізраїльська війна, що закінчилася поразкою арабських країн і окупацією частини їх території, яка триває по теперішній час.\nСписок драматичних подій на міжнародній арені можна продовжувати і далі. 60-і роки були дуже бурхливими. Однак після Карибської кризи, що поставив світ перед загрозою глобальної катастрофи, поступово стала пробивати дорогу ідея розрядки напруженості і мирного співіснування, яка заявила про себе на повний голос в 70-ті - 80-ті роки.\nУ ці настільки бурхливі часи зовнішня розвідка не сиділа склавши руки. У темних коридорах політичних інтриг, протистояння двох наддержав, взаємної підозріливості та недовіри вона висвічувала перспективи встановлення більш мирних відносин між державами Сходу і Заходу.\nУ 60-х роках умови діяльності зовнішньої розвідки органів безпеки значно ускладнилися в основних розвідувати країнах Заходу. Країни НАТО розглядали СРСР як свого основного противника і головного об'єкта ймовірного ядерного нападу. Щорічно Пентагон переглядав в бік збільшення кількість об'єктів для нанесення ядерних ударів на території СРСР в майбутній світовій війні.\nВід зрадників (Носенко, Лялін) спецслужби США і Англії дізналися про основні прагненнях зовнішньої розвідки в Західній півкулі і напрямки її роботи і вживали заходів щодо утруднення її діяльності.\nУ 60-х роках перед зовнішньою розвідкою стояли такі основні завдання:\n- стежити за підготовкою США і НАТО до нанесення попереджувального ядерного удару проти СРСР і країн Варшавського договору;\n- виявляти ворожі СРСР плани і задуми США та інших країн НАТО, особливо у військовій галузі, здійснювати активні заходи в країнах Заходу з метою припинення їх підривних дій проти нашої країни;\n- вести активну, наступальну розвідувальну роботу проти США, Великобританії і використовуваних ними проти Радянського Союзу країн, в першу чергу ФРН, Франції, Австрії, Туреччини, Ірану, Пакистану та Японії;\n- в зв'язку з розпадом колоніальної системи та утворенням незалежних держав в країнах "третього світу" стояло завдання організувати роботу з території цих країн проти основних країн Заходу, звернувши увагу на виявлення стратегічних планів США, Англії і Франції в Азії, Африці, Латинській Америці, а також виникають між ними протиріччя;\n- в подальшому, враховуючи ворожу СРСР позицію керівництва Китаю на міжнародній арені перед зовнішньою розвідкою в 60-і роки ставилося також завдання щодо виявлення та викриття підривних планів Пекіна щодо СРСР і міжнародного комуністичного руху.\nУ 60-х роках чітко сформувалися три основні напрями діяльності зовнішньої розвідки:\n- зовнішня контррозвідка, в завдання якої входило забезпечення розвідувальної діяльності за кордоном від проникнення ворожої агентури, а також безпеки радянських установ і громадян за кордоном.\nЗ 1956 р по 1972 р на посаді Начальника Першого головного управління КДБ при Раді міністрів СРСР (зовнішньої розвідки органів безпеки) беззмінно перебував генерал-полковник Сахаровський Олександр Михайлович.\nЯк писав у книзі спогадів "З архіву розвідника" колишній перший заступник начальника розвідки генерал-лейтенант Кирпиченко В.А., що близько знала Сахаровського А.М., цього керівника "вирізняла зовнішня і внутрішня строгість, до людей він ставився вимогливо, але без дріб'язкової прискіпливості. Довірою до оточуючих він переймався не відразу, лише після довгих років випробування роботою.\nПрацював Олександр Михайлович допізна, в усі намагався осягнути сам. Він не обзаводився про запас корисними зв'язками в верхах і взагалі не здатний був жити за формулою "Ти - мені, я - тобі". Складалося враження, що він дуже цінував свою особисту незалежність і тому був дуже обережний у виборі друзів ".\nНезважаючи на те, що в 60-і роки "холодна війна" між СРСР і США була в розпалі, відносини між Заходом і Сходом були дуже напруженими, зовнішня розвідка не тільки зуміла зберегти свій розвідувальний потенціал, а й значно наростити його в різних країнах. Її інформація була вкрай важлива для політичного керівництва нашої країни, дозволяла йому правильно орієнтуватися в бурхливому морі політичних подій, приймати правильні рішення. Так було, наприклад, в період Берлінської кризи, під час подій початку 60-х років навколо Куби. Це дозволило уникнути загальної ядерної катастрофи і переконало Захід в необхідності серйозних переговорів з СРСР про скорочення стратегічних наступальних озброєнь.\nВедучи свою таємну роботу, зовнішня розвідка не тільки добувала політичну інформацію, а й через свої секретні канали готувала міжнародну громадську думку до необхідності розрядки міжнародної напруженості. У 70-х роках це призвело до відомим східним договорами ФРН з рядом соціалістичних країн і Хельсинкскому наради.\nЧи не переоцінюючи вкладу розвідки в процес розрядки міжнародної інформації, необхідно відзначити, що без її інформацією цей процес міг би значно сповільнитися. Позбавлена пропагандистського нальоту, об'єктивна розвідувальна інформація є чинником збереження нормальних відносин між різними країнами.\nСімдесяті роки ХХ століття увійшли в історію як епоха розрядки міжнародної напруженості, десятиліття Гельсінської наради з безпеки та співробітництва в Європі. Здавалося, що виникла після аварії німецького нацизму і японського мілітаризму холодна війна після гельсінкських домовленостей кане в небуття.\nЗаключний акт Гельсінкської наради розглядалося в Москві як велика політична перемога Радянського Союзу, бо він стверджував післявоєнні кордони в Європі, які могли змінюватися тільки мирним шляхом. Замість конфронтації і протистояння блоків в Європі був намічений курс на розрядку і співробітництво.\nОднак і після Гельсінкі світ не став більш спокійним. Війна у В'єтнамі, що закінчилася нищівною поразкою США, викликала глибокі потрясіння в американському суспільстві і значні зміни в Південно-Східній Азії. Але в Камбоджі владу захопили підтримувані Пекіном червоні кхмери, які встановили режим геноциду в цій спустошеній американцями країні. В кінці сімдесятих між В'єтнамом, яка скине ненависний режим Пол Пота в Кампучії, і Китаєм, всіляко його підтримували, спалахнула прикордонна війна.\nНеспокійно було і на Близькому Сході. У 1973 році виникла нова арабо-ізраїльська війна. Спочатку досить успішна для арабських країн, вона, завдяки стратегічному партнерству Тель-Авіва з Вашингтоном, в черговий раз закінчилася поразкою арабів.\nУ 1975 році після "революції гвоздик" у Португалії її африканські колонії отримали незалежність. Однак в тому ж році в Анголі і Мозамбіку спалахнули громадянські війни, які тривають донині.\nБурхливі політичні процеси відбувалися і в Латинській Америці: Панамі, Чилі, Перу, Нікарагуа, де позиції США стали помітно слабшати.\nЗрозуміло, в 70-х роках зовнішня розвідка не залишалася без роботи. Бурхливі політичні процеси, що відбувалися в світі, постійно перебували в полі її зору.\nУ цей період пріоритети зовнішньої розвідки в цілому залишалися колишніми. Її основними завданнями в 70-х роках було:\n- своєчасно добувати достовірну інформацію про військових і політичних задумах противника;\n- інформувати Центр про нові види озброєнь, особливо ядерних, здатних змінити баланс військових сил на користь США і НАТО;\n- не прогледіти підготовку США до нанесення першого ядерного удару проти СРСР і його союзників;\n- відстежувати таємні кроки спецслужб противника, спрямовані на підрив СРСР і інших соціалістичних країн;\n- на основі отриманої розвідувальної інформації проводити по каналах розвідки активні заходи для сприяння зовнішньополітичного курсу Радянського держави;\n- стежити за досягненнями розвинених капіталістичних країн в галузі науки і техніки, своєчасно отримувати і направляти в Центр НДДКР, зразки техніки і технологій для їх впровадження в народне господарство СРСР.\nЗовнішня розвідка в 70-х роках не зазнала істотних організаційних змін і працювала в стабільних умовах. У цей період відбулося розширення її центрального і периферійного апаратів, були відкриті ряд нових резидентур за кордоном, особливо в країнах "третього світу". Виникли деякі нові управління і відділи.\nУ 1972 році Сахаровського Олександра Михайловича на посаді начальника розвідки змінив новий Начальник Першого головного управління КДБ при СМ СРСР генерал-лейтенант Мортін Федір Костянтинович, який перебував на цій посаді до 1974 року.\nУ 1974 році начальником зовнішньої розвідки був призначений Крючков Володимир Олександрович, який очолював ПГУ КДБ СРСР до 1988 року.\nУ 70-х роках зовнішня розвідка вела активну діяльність у всіх регіонах, в яких були політичні, економічні та інші інтереси СРСР. Велика увага приділялася виявленню позиції основних країн Заходу щодо нашої країни. Завдяки координації розвідувальних зусиль зі спецслужбами соціалістичних країн, вона здобувала найважливіші відомості з усіх інстанції проблем.\nЗовнішня розвідка зробила важливий внесок в інформаційне забезпечення договорів СРСР, Польщі та Чехословаччини з ФРН, в підписання Гельсінкських угод про співпрацю в Європі.\nАктивно велась науково-технічна розвідка. Отримувані розробки новітніх зразків техніки в розвинених країнах регулярно передавалися в народне господарство країни і багато хто з них були впроваджені.\nРозвідка відстежувала негативні для СРСР тенденції розвитку ситуації в різних регіону світу, ознаки кризи на Близькому Сході, в Південно-Східній Азії, інших регіонах світу. Отримана по розвідувальним каналах інформація дозволяла керівництву країни заздалегідь бути в курсі подій і вживати необхідних заходів щодо запобігання негативним для СРСР наслідків.\n80-ті роки також були непростими для діяльності зовнішньої розвідки. Умовно їх можна розділити на два періоди - до 1985 року, коли в Радянському Союзі зовні нічого не відбувалося, і розпочата Горбачовим в 1985 році перебудова, яка призвела до краху спочатку соціалістичної системи, а потім і самого Радянського Союзу.\nПідсвідомо ці процеси відбувалися протягом останніх десятиліть і виявили слабкості і недоліки соціалістичної системи в першу чергу в сфері матеріального виробництва. Незважаючи на офіційну доктрину про загнивання і вмирання капіталізму Захід демонстрував всьому світу динамізм і життєздатність, в той час як на Сході в бастіонах соціалізму з'явилися тріщини і розколи.\nСерйозним сигналом нездоров'я Варшавського договору були події в Польщі влітку 1980 року, призвели до політичних змін в країні і створили серйозні проблеми для всієї Східної Європи. Однак Варшавський договір на цей раз не ризикнув на організацію збройного втручання у внутрішньопольської справи.\nКомуністичний Китай першим з соціалістичних країн зрозумів небезпеку ідеологічних догм і без зайвого шуму в кінці 70-х років приступив до проведення докорінних економічних реформ, серйозно поліпшили матеріальне становище свого мільярдного населення. Спроби ж країн Ради економічної взаємодопомоги і Варшавського договору спільно вийти з кризової ситуації успіхом не увінчалися. Не було вже колишньої єдності, кожна з країн, що входять в ці організації, намагалася врятуватися поодинці.\nРоль розвідки в 80-ті роки зросла, завдання її стали ширшими і різноманітнішими. Були спроби замінити розвідувальною діяльністю некомпетентність і бюрократизм державних органів. Політичне керівництво країни стало ставити перед розвідкою завдання, які з успіхом могли б вирішувати інші органи.\nУ 80-х роках офіційні завдання зовнішньої розвідки практично не зазнали змін.\nЯк і раніше перед Першим головним управлінням КДБ СРСР стояли такі проблеми:\n- своєчасно відстежувати і доповідати політичному керівництву країни секретну інформацію про військово-політичних задумах США і НАТО щодо СРСР та інших соціалістичних країн, спроби Заходу дестабілізувати обстановку в них і змінити співвідношення сил на міжнародній арені в свою користь;\n- інформувати Центр про нові види озброєнь, особливо тих, які можуть з'явитися при реалізації Стратегічної оборонної ініціативи (СОІ) США і створити реальну загрозу безпеці СРСР і країн Варшавського договору;\n- уважно стежити за підривною діяльністю спецслужб США та інших країн НАТО, спрямовані на дестабілізацію внутрішньополітичного становища в СРСР і ліквідацію соціалістичного ладу в інших країнах, прогресивних режимів в "третьому світі";\n- на основі отриманої зовнішньою розвідкою інформації проводити активні заходи з метою надання сприяння зовнішньополітичного курсу Радянського Союзу;\n- уважно стежити за появою нових розробок в області науки і техніки в розвинених капіталістичних країн, своєчасно отримувати і направляти в Центр зразки науки і техніки для їх впровадження в народне господарство СРСР.\nДо 1988 року зовнішню розвідку органів державної безпеки очолював генерал-полковник Крючков Володимир Олександрович.\nУ зв'язку з його призначенням на посаду Голови КДБ в 1989 році начальником зовнішньої розвідки став Шебаршин Леонід Володимирович, який займав цей пост до 1991 року.\nУ 80-і роки зовнішня розвідка активно працювала у всіх регіонах світу, забезпечуючи політичне керівництво країни необхідної політичної, економічної і науково-технічною інформацією. Її прогнози в цілому були невтішними для керівництва СРСР: наша країна поступово втрачала позиції, позбавлялася союзників і друзів.\nЗрозуміло, в цьому не було вини розвідників, які сумлінно доповідали в Центр отримувану інформацію. Відбувалися всередині СРСР процеси не могли не позначитися на становищі нашої країни на міжнародній арені. Позначалися вони і на діяльності самої розвідки, яка в кінці 80-х років відчула, що її інформація, особливо негативна, прохолодно сприймається керівництвом країни, а часто просто ігнорується.\nОднак незважаючи на ці негативні явища зовнішня розвідка продовжувала виконувати свій обов'язок, як і раніше доповідаючи в Центр різноманітну інформацію.\n90-ті роки ХХ століття стали трагічними для СРСР. У грудні 1991 року в Біловезькій пущі було оголошено про розпуск Радянського Союзу. Почалася нова смуга в історії Росії. Змінилося її міжнародне становище, її зв'язки із зарубіжними країнами. Нова ситуація вимагала нових підходів на міжнародній арені.\nЗовнішня розвідка як один з інструментів політики в ситуації не могла залишатися в колишньому вигляді. Було потрібно переосмислити розвідувальну доктрину, розробити нову концепцію ведення розвідувальної діяльності, відповідну сформованим реаліям.\nРозвідка не формулює власні завдання, вони визначаються керівництвом країни, виходячи з національних інтересів. Розвідка ведеться в тих і тільки тих регіонах, де присутні інтереси Росії.\nДіяльність Служби зовнішньої розвідки регулюється Законом Російської Федерації "Про зовнішню розвідку", який набрав чинності 8 грудня 1995 року.\nВідповідно до закону, "зовнішня розвідка РФ є складовою частиною сил забезпечення безпеки Російської Федерації і покликана захищати безпеку особистості, суспільства і держави від зовнішніх загроз з використанням певних Законом методів і засобів".\nНеобхідність ведення розвідувальної діяльності визначають вищі органи законодавчої і виконавчої влади, виходячи з неможливості або недоцільності забезпечення безпеки країни іншими способами.\nВідповідно до розвідувальної доктриною, зовнішня розвідка Росії в 90-х роках відмовилася від глобалізму. Якщо в період конфронтації між Заходом і Сходом зовнішня розвідка велася практично в усіх країнах світу, де були присутні спецслужби США та інших країн НАТО, то в даний час СЗР діє тільки в тих регіонах, де у Росії є справжні, а не уявні інтереси.\nСВР Росії вважає, що у неї немає основних або другорядних супротивників. Крім того, в даний час в розвідці відбувається перехід від конфронтації зі спецслужбами різних країн до взаємодії і співпраці в тих областях, де збігаються їхні інтереси (боротьба з міжнародним тероризмом, контрабандою наркотиків, проблема поширення зброї масового ураження і т.п.).\nЗрозуміло, ця взаємодія не носить всеосяжного характеру і не виключає ведення розвідки на території тих чи інших країн, виходячи з національних інтересів Росії.\nВ даний час розвідка ведеться за п'ятьма основними напрямками:\nВ області політичної розвідки перед СЗР стоять завдання:\n- отримувати попереджувальну інформацію про політику основних країн на міжнародній арені, особливо щодо Росії; захист національних інтересів країни;\n- відстежувати розвиток кризових ситуацій в "гарячих точках" планети, що можуть уявити загрозу для національної безпеки країни;\n- добувати відомості про спроби окремих країн створити нові види озброєнь, особливо ядерних, здатних створити загрозу території Росії і країн СНД;\n- через свої канали надавати активне сприяння здійсненню зовнішньої політики Росії.\nВ області економічної розвідки перед СЗР стоять завдання захисту економічних інтересів Росії, отримання секретних відомостей про надійність торгово-економічних партнерів нашої країни, діяльності міжнародних економічних і фінансових організацій, що зачіпає інтереси Росії, забезпечення економічної безпеки країни.\nПо лінії науково-технічної розвідки завдання СЗР практично залишилися колишніми. Вони полягають в отриманні новітніх досягнень в області науки і техніки, особливо військових технологій, що можуть сприяти зміцненню обороноздатності нашої країни.\nУказом Президента Росії від 18 грудня 1991 року ПГУ КДБ (зовнішня розвідка) було виділено з Комітету державної безпеки і перетворено в самостійну службу, що отримала назву Служба зовнішньої розвідки Росії. Організаційна структура СЗР РФ побудована відповідно до закону "Про зовнішню розвідку", прийнятому в грудні 1995 року. Вона включає:\n- функціональні підрозділи (управління, служби, самостійні відділи).\nВперше в практиці російських спецслужб було створено Бюро по зв'язках з громадськістю та засобами масової інформації.\nУказом Президента Росії 10 січня 1996 року Директором Служби зовнішньої розвідки призначений генерал-полковник В'ячеслав Іванович Трубников. З 1998 року - генерал армії.\nДиректорат СЗР включає в себе заступників Директора зовнішньої розвідки за географічними регіонами, начальників оперативних, аналітичних та функціональних підрозділів. Регулярно збирається для обговорення виникаючих проблем і вироблення розвідувальної політики стосовно ситуації, що складається.\n4 квітня 1993 в Алма-Аті керівники разведорганов країн СНД підписали угоду про співпрацю в області зовнішньої розвідки. Відповідно до нього, розвідслужби цих республік відмовилися від ведення розвідувальної діяльності у відношенні один до одного і домовилися обмінюватися розвідувальною інформацією з проблем, що зачіпають їхні національні інтереси. Республіки Прибалтики в цій угоді не беруть участі.\nПісля 1991 року відбулося значне скорочення центрального і закордонного апаратів розвідки, приблизно на 30-40%. Було закрито понад 30 резидентур, переважно в Африці, Південно-Східної Азії, в Латинській Америці.\nОдночасно СВР Росії розширила географію партнерства і співпраці зі спецслужбами різних країн, включаючи Англію, США, Німеччину, Південну Корею, Аргентину і т.д., з питань, що зачіпають загальні інтереси (тероризм, наркобізнес, розповсюдження зброї масового знищення, екологія).\nВперше в практиці зовнішньої розвідки СЗР РФ, починаючи з 1992 року, стала виступати з відкритими доповідями зовнішньої розвідки ( "Новий виклик після" холодної війни ": поширення зброї масового знищення", "Росія - СНД: чи потребує корегування позиція Заходу?", "Договір про нерозповсюдження ядерної зброї. Проблеми продовження "та інші.\nКерівники СЗР регулярно виступають на брифінгах для російських і зарубіжних журналістів, дають їм інтерв'ю, що не було властиво зовнішньої розвідки в минулому.\nЦе не суперечить закону про зовнішню розвідку. Ним передбачено заходи щодо захисту відомостей про розвідслужбі, її кадровий склад і агентуру, які становлять державну таємницю.\nПодані засобам масової інформації матеріали про діяльність СЗР не повинні містити відомостей, що становлять державну або іншу охоронювану законом таємницю. Не підлягає розголошенню інформація, яка зачіпає особисте життя, честь і гідність громадян, що стала відомою розвідці в процесі її діяльності. Чи не коментуються відомості про кадрову приналежності до розвідки того чи іншого громадянина Росії або іноземця, який чинив допомогу розвідці.\nВ даний час поки рано говорити про конкретні операції Служби зовнішньої розвідки в 90-х роках. Відповідно до Закону про державну таємницю, окремі відомості з цього приводу можна буде розсекретити лише через п'ятдесят років. Однак можна сказати, що зовнішня розвідка до середини 90-х років зуміла подолати організаційні труднощі, викликані зміною її структур, функцій, умов діяльності, і успішно вирішує поставлені перед нею завдання.\nГортаючи героїчні, а часом і трагічні сторінки головною секретної служби країни, можна зробити висновок, що співробітникам зовнішньої розвідки є чим пишатися. У всі часи і у всіх обставинах розвідники, часто з ризиком для життя виконували свій обов'язок, забезпечуючи мирне життя нашого народу.\nОсобливе місце в історії розвідки займають репресії 30-х років, які завдали серйозної шкоди її рядах. Імена Артузова, Тріліссера, Сироїжкіна, інших відважних розвідників навічно занесені в книгу пам'яті зовнішньої розвідки.\nНіколи в минулому, а тим більше сьогодні наші розвідники готовили агресії. Ніколи перед ними не ставилися такі завдання. Якщо розвідники йшли на ризик, жертвуючи своїм життям, то тільки для того, щоб захистити нашу країну від ворожої навали.\nПравоохоронні органи Російської Федерації: Підручник. / Под ред. Ю.И.Скуратова, В.М.Семенова.-М.: Юрид. лит., 1998.-228с.\nКассис В., Колосов Л. - "За фасадом розвідок", Москва, Видавництво "Известия", 1984 р\nВійськовий енциклопедичний словник. М .: Воениздат, 1984.\nБіла книга російських спецслужб. Москва, 1996\nМізін В., Ознобіщев С. - Параметри безпеки в епоху після "холодної війни". Міжнародна життя, N 7, 1993 г.


Смарт-взуття Vixole Matrix отримає LED-дисплеї\nНа краудфандинговому майданчику Indiegogo компанія Vixole запустила збір коштів на нове взуття Matrix з вбудованими світлодіодними панелями. При цьому, новинка являє собою не просто красу заради краси. На панелі можна виводити візуальні ефекти у відповідності з рухом, GPS координати або навіть змусити їх реагувати на ваш плейлист.\nПерша заява про Matrix було зроблено ще кілька місяців тому. Остаточна версія буде містити 22ppi світлодіодний дисплей, а також датчики для виявлення звуку, світла і вигину, акселерометр, гіроскоп і магнітометр.\nЦіна питання складе $ 345, але для бэкеров вона буде дорівнює $ 225.\nТеги: MatrixVixoleVixole Matrixсмарт-технології


24 лютого: яке сьогодні свято, заборони та прикмети дня\nТрадиції і заборони 24 лютого, хто відзначає День ангела, привітання з іменинами\nЩо можна та не можна ролютогобити у коров'яче свято, хто відмічає День ангела 24 © depositphotos.com\n24 лютого в народі згадують священномученика Власія Севастійського, єпископа. Він вважається покровителем худоби. Тому цей день ще називають - Коров'яче свято. За традицією домашніх тварин на Власія годували найкращим кормом, здійснювали ритуальні обряди, щоб уберегти худобу від нечистої сили.\ntochka.net розповість про прикмети 24 лютого 2021 року нагадає про те, що можна, а чого не можна робити цього дня. Дізнайся, кого і як привітати з іменинами.\n24 лютого 2021: що можна і не можна робити\nНа Власія щільно закривали всі пічні труби в'юшками або навіть замазували їх глиною. Це повинно було вберегти будинок від нечисті.\n24 лютого молилися святому Власію про здоров'я домашньої худоби: "Дай щастя на гладких телиць, на товстих бичків, щоб знадвору йшли-грали, з поля йшли-скакали", - примовляли наші пращури. Господині пекли спеціальний коровай із житнього хліба, освячували його, і згодовували худобі.\nНа Власія намагалися не працювати, щоби не спровокувати мор худоби. Відвідували базари, де продавали худобу.\nНе варто 24 лютого прати або влаштовувати мокре прибирання, щоби разом з брудом не вимити з дому удачу і благополуччя.\n24 лютого також заколювали бичка або телятко, і готували з нього печеню.\nНа Власія заборонено сваритися з людьми похилого віку, інакше можна накликати біди на себе і свою сім'ю.\nЦього дня не приймають важливих рішень, навіть, якщо здається, що все ретельно продумано.\nПрикмети 24 лютого 2021 року\nНа Власія, як і в будь-який інший день, уважно спостерігали за природою, намагаючись спрогнозувати якою буде останній тиждень зими, майбутня весна і літо. Власівські морози вважалися останніми.\nЯкщо снігу багато, то травень буде в зелені.\nВідлига у день Власія означає, що холодів більше не буде.\nЧути грім - чекай негоди і сильних вітрів.\nІменинники дня: у кого День ангела 24 лютого\nІменинників 24 лютого загалом небагато, це: Всеволод, Гаврило, Геогргій, Єгор, Дмитро, Захар.\nЗахар (Захарій) - давньоєврейське ім'я, перекладається як "згаданий Господом". Іменини Захара відзначаються 16 разів на рік, із них у лютому лише раз.\nДмитро - хлібороб, а в перекладі з давньогрецької мови Деметріос - присвячений богині родючості Деметрі. Святі на ім'я Дмитро в 2021 році шануються 71 раз, а в лютому - 7, 9, 11, 17, 19 і 24 числа.\nЄгор - це слов'янський варіант давньогрецького імені Георгій (Юрій) - "землероб". Святі на ім'я Георгій і Єгор у 2021 році шануються 63 рази, а в лютому - п'ять разів.\nВід давньоєврейського імені Габріель - "Божий воїн" походить ім'я Гавриїл. Власники цього імені відзначають іменини 32 рази в році, а в лютому - 4, 8, 14, 24 і 26 числа.\nІм'я Всеволод похідне від давньоруських слів "весь" і "володіти", тобто "Всевладний". Іменини Всеволода відзначаються 5 разів на рік.\nДень ангела 24 лютого: красиві привітання зі святом\nВітаю з Днем ангела! Нехай вутвоєму житті завжди світить сонце удачі, тебе завжди веде зірка благополуччя, грошовий дощ ллє не перестаючи, шторм нехай вирує лише в любовних відносинах, а кожен день сповнюється яскравими, як веселка подіями!\nБажаю, щоби бадьорість сповнювала тебе, а посмішка блищала в очі всьому, що стоїть на шляху і валила наповал. Щоби натхнення завжди було при тобі, а бажане,завжди наздоганяло в найнесподіваніші моменти, і будь-які твої мрії виконувалися, незважаючи ні на що!\nБережи доброту в своїй душі, добивайся високих досягнень, стеж за здоров'ям і поважай себе. Нехай тобі дзвонять лише з благими звістками і бажають лише всього найкращого. Бажаю, бажаю, бажаю вічного процвітання.\nРаніше ми розповідали про головних везунчиків березня 2021 по Зодіаку\nЯк ти плануєш провести 24 лютого?\n8 лютого, 20:09


08:36, 25 сентября 2020 г.\nПолтава у жовтій зоні, Кременчук поки що в зеленій\nСтаном на сьогодні обновили зонування за рівнем захворювання на коронавірус. Зони діятимуть з 28 вересня. Про це повідомив Олег Немчінов, міністр КМУ. За даними вже 7 районів Полтавщини потрапили до "жовтої" зони. Це – Диканський, Котелевський, Полтавський, Миргородський, Новосанжарський, Решетилівський та Шишацький райони. Карантин до 31 серпня: поділ України на зони та заборони\n20:51, 24 сентября 2020 г.\nСьогодні, близько 20:30, в районі Аптеки сталася ДТП. Пішохід помер на місці. Свідки кажуть, що він пебігав дорогу на червоне світло. Автомобіль марки "Мазда" травмував чоловіка. На лобовому склі залишилася кров та побите скло внаслідок удару. Скоріш за все загиблого відкинуло на спину в бік й від травм він помер. На місце виїхала "швидка", лікарі проводили реанімацію. Однак безуспішно. На місце виїхали патрульні , слідчі.\nУ Кременчуці двом місцевим мешканцям здали одну й ту ж квартиру. Постраждали 25-річний чоловік та 36-річна жінка, передається на сторінці «Поліція Полтавської області» в соцмережі Facebook. Як зазначається, обдурив кременчужан 61-річний пенсіонер, який є мешканцем Харкова. Він просто взяв в оренду квартиру на декілька діб. І за цей час «нібито» здав помешкання двом кременчужанам. Потерпілі заплатили йому по 6000 гривень. За словами керівника відділення п...\nКременчуцькі переселенці отримають гроші за зруйноване житло: що для цього потрібно\nПереселенцям з Донбасу та місцевим жителям виплатять компенсації за зруйноване житло на підконтрольній Україні території, пише Уніан. Кому дадуть компенсацію Громадянам, що є власниками житла на контрольованій урядом території, що було зруйноване пізніше 14.04.2014. Виплачуватимуть не більше 300 тисяч гривень. Повідомляється, що розмір компенсацій визначатимуть "за показниками опосередкованої вартості спорудження житла в регіоні". Що потрібно для отримання...\n16:33, 24 сентября 2020 г.\nТовариш по чарці залишив кременчужанина без телефону\nУ Кременчуці на вулиці Халаменюка 44-річний чоловік пиячив із хлопцем. А потім, залишився без телефону, передається на сторінці «Патрульна поліція Кременчука» в соцмережі Facebook. Як зазначається, події розгорталися вчора, 23 вересня, близько 21:00. В цей час до патрульних підійшов потерпілий. Він розповів, що сидів і пив із хлопцем. Останній попросив у нього телефон та втік у невідомому напрямку. Чоловік зміг детально описати копам прикмети зловмисника...\n16:20, 24 сентября 2020 г.\nУ КрНУ на коронавірус захворів студент\nЯк повідомили в Департаменті освіти і науки Полтавської ОДА, 23 вересня прийшли позитивні аналізи на коронавірус в студентів, викладачів та школярів. Ряд навчальних закладів Полтавщини частково перейшов на дистанційне навчання. Зокрема, COVID-19 вчора підтвердили в студента Кременчуцького національного університету ім.Остроградського, педагога Полтавського університету економіки і торгівлі. У результаті п'ять груп університету переведені на дистанційне на...\nУ Полтаві рятувальники знімали чоловіка з металевого паркану\nСьогодні, 24 вересня, о 6-й ранку, на лінію «101» надійшло повідомлення про те, що полтавець потребує допомоги. Подія сталася на вул. 23-го Вересня. Місцевий чоловік застряг на металевому паркані. Ймовірно, хотів перелізти, але щось пішло не так. Рятувальники за допомогою гідравлічного інструменту зрізали частину металевого паркану аби звільнити ногу потерпілого. На місце прибула "швидка", чоловіка передали медикам для госпіталізації. Усього на виклик виїж...\n15:43, 24 сентября 2020 г.\nЦієї суботи кременчужани зберуться на прибирання берега Дніпра\nКременчужанин Андрій Мєшков організовує прибирання берега Дніпра біля ресторану "Чотири сезони". Там на березі часто збирають рибалки, відпочивальники. Вони ж і засмічують природу пакетами, пляшками, пластиком - усілякими відходами. Тому пан Андрій запрошує кременчужан прийти та зробити добру справу для міста. "Нам пощастило мати таку унікальну місцину, яка поєднує воду, дерева і каміння, ідеальна локація для рибалки, пікніку, книги або ж просто для того,...\n15:33, 24 сентября 2020 г.\nВ школі у Кременчуці встановили сонячні панелі (ФОТО)\nУ кременчуцькій школі №2 з’явилася сонячна електростанція. Цей навчальний заклад розташований на Ревівці, передається на сайті Кременчуцької міськради. Як зазначається, школа стала енергонезалежною. Досягти цього вдалося саме завдяки сонячним панелям. Нині в Україні це перший навчальний заклад у якому встановили сонячну електростанцію (заклад буде живитися енергією сонця). Реалізувати такий проект вдалося завдяки програмі «Громадський бюджет 2019». За це...\n14:54, 24 сентября 2020 г.


Що робити, якщо сильно вдарили руку, поруч помочи ні?\nЗапитав: Ingaged (рейтинг 21647) Категорія: Здоров'я\nВзагалі-то краще звичайно звернутися до травматології. Але якщо немає можливості і можете самі визначитися, що немає ніякого перелому, а лише забій, то можна скористатися гелем троксевазин. Дуже добре допомагає при ударах. Але якщо немає такого і немає можливості купити, то скористайтеся просто холодною водою. Візьміть мале рушник або чисту ганчірку, намочіть у холодній воді і і просто прикладіть її до хворого місця. І частіше змочуйте водою, поки вона нагрівається. Біль, звичайно, не зніме, але пухлина і синюшний набряк, якщо просто забій, проходять на раз. Ну а від болю можна позбавлятися лише болезаспокійливими засобами. На худий кінець намажте синюшний набряк йодом, він теж допомагає при ударах, а потім зробіть тугу пов'язку. Якщо не лівша, то повинно вийти Накласти хоч якось. Ну якщо є еластичний бинт - ще краще. Але його накладати більше ніж на пару годин не можна. Хоча я, наприклад, замотував ногу на всю ніч. Якщо все ж є можливість потрапити в аптеку, то запитайте бадягу, ця мазь теж допомагає при ударах і навіть біль знімає в деякій мірі.\nЗ самого доступного - холод, але він найбільш ефективний відразу після травми. І тим не менше, кожні 1,5-2 години на 15 хвилин прикладати холод. У першу добу точно. Тугу пов'язку, але не перестаратися. Стежити, щоб не порушився кровообіг. Перша ознака - холодна кінцівка. Щадний режим, тобто виключити навантаження. Кінцівка повинна бути в піднесеному становищі, тобто підвісити на шарфик, бінтік, косинку за шию. При сильному болі прийняти знеболювальні препарат.\nПримочки з холодною ганчіркою, спокій руці, тугу пов'язку, прийняти знеболюючий препарат, можна той же анальгін, цитрамон (напевно знайдуться в домашній аптеці). І при можливості вибратися до лікаря, щоб не пропустити перелом кінцівки. Якщо Ви в лісі - докласти лист лопуха або подорожника.\nВідповів на питання: Depends\nОбробити місце забитого ДОЛОБЕНЕ-гель, і біль зніме, і за рахунок гепарину синець зменшить. Далі, що давить. Вранці буде видніше, і сам відчуєш, чи є перелом основи першої п'ясткової кістки. Відразу гіпс накладати на такий набряк? Потім бовтатися буде. А, в травм. пункт завтра. За статистикою, мед. допомога, якщо не дуже терміново, виявляється краще вдень, ніж вночі.\nЯкщо це забій то до місця удару прикласти шматочок льоду, це значно зменшить больові відчуття. Якщо є рана, то її потрібно обробити зеленкою або перекисом водню. Це робиться до тих пір, поки вона рана повністю не заживе. У разі пошкодженої руки потрібно рухати їй якомога менше. При будь-якому разі зверніться до травмпункту.\nВідповів на питання: Heroins\nБажано накласти тугу пов'язку якщо в будинку є ластичні бинт то можна їм перемотати і все буде ок і на додачу доцього якщо вдома є знеболювальні можна їх випітьюну і бажано звернутися до лікаря або викликати відразу ж швидку якщо терпіти несила,


Добавлено: Sun Sep 08, 2019 19:35:30 Заголовок сообщения:\nВітання шановному товариству! Камради, не ображайтесь, теми лише моніторю, т.я. маю можливість додати щось або невчасно, або, вже, недоречно. Вже давно бачу подібніі предмети лише на зображеннях. Daisy89, сокира з хмельниччини стрьомна. Не може діорит так виглядати, навіть якби пролежав 4,5 тисяч років у музейній шухляді. Велетень енеолітичний, думаю, місцевий. Там рубила ашельські трапляються, а трипіллям там так прямо засіяно...\nДобавлено: Sun Sep 08, 2019 19:55:18 Заголовок сообщения:\nВітаю Сергій, нам на своїх ображатися зась не вольно\nНічо, ми вже як зберемося, то відведете з нами душу троє з нас все на плотному контакті, ви на черзі все буде добре\nДобавлено: Sun Sep 08, 2019 20:58:18 Заголовок сообщения:\nДобавлено: Sun Sep 08, 2019 22:01:05 Заголовок сообщения:\nтроє з нас все на плотному контакті, ви на черзі все буде добре\nЩей у якому,\nЯкби всі все побачили!! Ото б жара була\nДобавлено: Mon Sep 09, 2019 08:36:08 Заголовок сообщения:\nДоброго ранку. Цікаво обговорити тему на рахунок камяних булав. Ось Турецькими археологами була знайдена дрель якій 7 тис.років в похованні. Тож можливо предмети з каменю,біконічні з отвором які ми приймаємо за булаву,зовсім не є булава???\nДобавлено: Mon Sep 09, 2019 09:05:26 Заголовок сообщения:\nЦя тема для мене далека але знаходив щось подібне, думав що прясло, але ні, зроблено з каменю, якби було ціле, то можливо булоб на булаву шось подібне, ну або....\nДобавлено: Mon Sep 09, 2019 20:47:25 Заголовок сообщения:\nдобрий вечір, ви цікаву тему підняли, але вся штука в тому що ця біконічна штука схожа на прясло, але аж ніяк не схожа на булаву, по крайній мірі з тих які водяться у нас.\nДо речі не конче використовувати для сверла і камяний тягарець, десь бачив на ютубі і з глини, по принципу те ж саме прясло, тільки різниця в розмірі.\nДобавлено: Mon Sep 09, 2019 20:52:24 Заголовок сообщения:\nДобрий вечір. Там як раз схоже що камінь да і з глини таких предметів не зустрічаеться на стоянках а от з каменю,проскакують.\nДобавлено: Mon Sep 09, 2019 20:53:04 Заголовок сообщения:\nДобавлено: Mon Sep 09, 2019 20:56:16 Заголовок сообщения:\nЯ думаю що отвір в булаві трохи більший за 10 мм то не є булавою.\nДобавлено: Mon Sep 09, 2019 21:12:39 Заголовок сообщения:\nДля гарного сведрління потрібна вага а глина легка.\nДобавлено: Mon Sep 09, 2019 21:17:32 Заголовок сообщения:\nСкладні речі як для мене. Мені не подобаєтья ні перший предмет ні другий. Ціни не дешеві, особливо першого. Там діаметр 15 мм, це ж палочка, та від удару вона трісне перша. Можна вести мову про предмет статусу, тим більше вона ніби як шліфована, ну але... та біс його зна.... а раптом це таки вантаж до сверла? Ще й за таку ціну.... потрібні 100процентні аналогії.\nДобавлено: Mon Sep 09, 2019 21:24:27 Заголовок сообщения:\nМожна вести мову про предмет статусу,\nМожливо но думаю не дуже воно таке й статусне\nПо моєму на подобі цього статусне\nДобавлено: Tue Sep 10, 2019 09:19:45 Заголовок сообщения:\nвітаю. Я вважаю, що це все булави. Сверлити отвір в тягарці для того, щоб за допомогою цього ж тягарця сверлити ті ж отвори? Почитайте, подивіться офіційну думку. Зважте на той факт, що малі діаметри отворів мають різні по формі предмети. Цілком слушна думка про рогову, або кістяну ручку, або, принаймні, її верхню частину.\nМені в пошуках "пощастило" знайти частину булави з канелюрами, хоч плач. Класна річ була.\nДобавлено: Tue Sep 10, 2019 09:23:08 Заголовок сообщения:\nще одна фотка для Маргарити. Подібна велика сокира з музею. Рідкісні вони. Якби не кремінь, з якого вона зроблена, подумав би, що не наша.\nДобавлено: Tue Sep 10, 2019 10:00:19 Заголовок сообщения:\nДобавлено: Tue Sep 10, 2019 10:17:06 Заголовок сообщения:\nОсь вона. Давня моя знахідка.\nДобавлено: Tue Sep 10, 2019 11:10:37 Заголовок сообщения:\nСупер! дякую Славік\nДобавлено: Tue Sep 10, 2019 12:35:34 Заголовок сообщения:\nВопше шикарна мала би бути булава Славік!\nДобавлено: Tue Sep 10, 2019 13:38:56 Заголовок сообщения:\nкину силку шоб не загубилась


Ринок США: огляд та прогноз на 2 листопада. Ключові індекси оновлюють історичні максимуми - ТОВ «ФРIДОМ ФІНАНС УКРАЇНА»\nРинок США: огляд та прогноз на 2 листопада. Ключові індекси оновлюють історичні максимуми\nТорги 1 листопада на американських фондових майданчиках завершились у зеленій зоні. Основні бенчмарки зафіксували нові рекорди. Зокрема, S&P 500 виріс на 0,18%, до 4614 пунктів, Nasdaq додав 0,63%, а Dow Jones піднявся на 0,26%. Найкращу динаміку продемонстрував енергетичний сектор (+1,59%) на очікуваннях публікації сильних квартальних результатів. В аутсайдерах опинилися телекоми (-0,66%).\nNovavax (NVAX: +15,8%) оголосила про завершення процедур подачі заявок на вакцину від COVID-19 до Європейського агентства з лікарських засобів та Міністерства охорони здоров'я Канади.\nON Semiconductor (ON: +14,3%) відзвітувала за третій квартал по EPS і виручці краще за очікування ринку. Прогноз на останній квартал року також перевищив консенсус.\nЄС знизить імпортне мито на продукцію Harley-Davidson (HOG: +9,1%) з 31% до 6% у рамках тарифної угоди зі США.\nСьогодні світові фондові майданчики демонструють змішану динаміку. У фокусі уваги інвесторів залишається звітність компаній за третій квартал: цього тижня результати представлять 167 емітентів з індексу S&P 500. Проте головною подією стане дводенне засідання FOMC, яке розпочнеться сьогодні. Вже в середу ФРС може оголосити про згортання програми QE на $15 млрд на місяць.\nВідновлення ринку праці та висока інфляція не залишають американському регулятору можливості для проведення надм'якої політики. Ціна нафти WTI під час торгової сесії напередодні підвищилася на 0,6%, досягнувши максимальних позначок із жовтня 2014 року. Вугілля та газ також торгуються поблизу багаторічних максимумів, що призводить до зростання вартості палива та електроенергії та збільшення витрат у виробничому секторі, а також підвищення витрат домогосподарств.\nМайданчики Південно-Східної Азії завершили сесію 2 листопада у червоній зоні. Гонконгський Hang Seng опустився на 0,22%, китайський CSI 300 втратив 1,04%, японський Nikkei 225 знизився на 0,43%. EuroStoxx 50 із відкриття торгів зростає на 0,07%.\nЦіна на ф'ючерс Brent підвищується до $85 за барель. Золото торгується на рівні $1795 за тройську унцію.\nНа нашу думку, майбутню сесію S&P 500 проведе в діапазоні 4580-4630 пунктів.\nІндекс настроїв від Freedom Finance додав один пункт і виріс до 59, відображаючи змішаний фон новин перед засіданням FOMC.\nS&P 500 закріпився понад 4600 пунктів. Індикатор MACD продовжує сигналізувати про сильні позиції "биків", а RSI знаходиться поблизу зони перекупленості. Індекс широкого ринку прагне до верхньої межі висхідного каналу, але динаміка зростання уповільнюється, що відкриває можливість для короткострокової корекції. Найближча підтримка розташована в області 50-денної ковзної середньої в діапазоні 4450-4480 пунктів.


Пампушки на кефірі, смажені на сковороді | iskysstvoetiketa\nHome Пампушки на кефірі, смажені на сковороді\n1 Рецепт смажених пампушок на кефірі\n2 Пампушки на кефірі смажені на сковороді – рецепт\n3 Смажені пампушки на дріжджах і кефірі\nБудь-які рецепти випічки на швидку руку користуються великою популярністю у багатьох господинь. Адже це найкращий і безклопітну варіант, щоб порадувати рідню. Пропонуємо посмажити не зовсім звичні пампушки на кефірі. Ці рецепти вас точно вразять своєю абсолютно незвичайним смаком.\nПампушками в російській мові прийнято називати звичайні пончики, тільки з отвором в центрі, а тому, на виході варто очікувати і властиву пампушків рум’яну скоринку, і надзвичайно легкий, танучий м’якуш. У цьому матеріалі ми поділимося кількома рецептами пампушок на кефірі смажених на сковороді.\nРецепт смажених пампушок на кефірі\nРецепт цих пампушок – даний привітання прийдешньої осені, здобний аромат якого розбавляють пряні нотки кориці, мускату. Щоб і зовсім пуститися у всі тяжкі, вже готові пончики можна покрити сумішшю піску з додатковою порцією меленої кориці.\nСпочатку розтопіть вершкове масло і поставте його охолодитися, щоб жар не дозволив яйцям згорнутися. Тим часом приготуйте суміш сухих інгредієнтів: борошна, спецій, соди, цукрового піску і розпушувача. До сухих інгредієнтів вбийте одне яйце, влити кефір і ледь тепле масло. Замісіть м’яке і липке тісто, перекладіть його на щедро подпыленную борошном поверхню і розкачати до двухсантиметровой товщини. Наріжте пласт на пампушки з допомогою пари спеціальних кондитерських вирубок або простого склянки і пластикової кришки. Розмістіть пампушки в розігрітій олії і обсмажте з обох боків до рум’янцю. Ще гарячі, але вже звільнені від надлишків олії пончики слід посипати цукром.\nПампушки на кефірі смажені на сковороді – рецепт\nкефір – 195 мл;\nцукровий пісок – 145 р.\nВлийте тепле розтоплене масло до яєць, всипте цукор і додайте кефір. Збийте інгредієнти разом до тих пір, поки суміш не побіліє. Додайте до збитим яєць трохи коханої віддушки: ванілі, рома, шоколаду і всього іншого, чого душі завгодно. Попередньо окремо з’єднавши борошно і розпушувач, всипте сухі складові до рідин і замісіть тісто. Якщо ви маєте часом, то дайте тісту відпочити в холодильнику пару годин, за цей час клейковина розслабиться, з тестом буде легше працювати, а пончики вийдуть більш м’якими, але якщо часу немає, то приступайте до розкочуванні відразу після закінчення замісу. Пласт тесту наріжте на пампушки і підрум’яньте їх у фритюрі. Перекладіть пончики на решітку і залиште надлишки олії стекти.\nРозтопіть масло і молоко з шоколадною крихтою. Змішайте основу глазурі з цукровою пудрою і занурте в глазур пончики. Залиште надлишки стекти, а потім дайте покриттю засохнути. Смажені пампушки на кефірі подають ледь теплими з чаєм або склянкою молока.\nСмажені пампушки на дріжджах і кефірі\nЗлегка підігрійте кефір і всипте до нього столову ложку цукрового піску. Коли кристали розчиняться, додайте кефір дріжджі і дайте їм активізуватися (на поверхні розчину з’явиться піна). Влийте дріжджовий розчин до просіяної муки, туди ж додайте збиті з цукром яйця, а також розтоплене, але охолоджене вершкове масло. Готове тісто залиште до подвоєння в розмірах, потім розкачати до товщини в кілька сантиметрів і наріжте на пампушки. Дайте пышкам підійти вдруге, ще на 15 хвилин, а потім обсмажте в розігрітому рослинному маслі до зарум’янювання.\nКролик, тушкований в сметаніСлойки з сиром з готового листкового тіста


Життя і творчість Еміля Золя\nГоловна Реферати українською Література Життя і творчість Еміля Золя\nЕміль Золя (1840 – 1902) – один з найвидатніших французських письменників половини ХІХ в.\nЗоля був творцем теорії натуралізма - напрямок, який виникнув і розвивався в літературі Франції в 60-80 роки ХІХ ст.\nЗ натуралізмом було пов’язана також творчість таких письменників, як брати Жуль і Едмон Гонкурі, Гюісманс та ін.\nВ своїх числених статтях Е. Золя виклав і обгрунтував теорію натуралізма як нового і єдино правильного, на його думку, метода в літературі, найбільш значущою теоритичною роботою Золя являється\n“Експерементальний роман “ (1880).\nНатуралізм, стверджував Золя, являє собою подальший розвиток традицій реалізму минулого, частково Бальзака, якого Золя називає\n“основоположником точного вивчення суспільства”. Однак на його думку старий реалізм, його метод зображення життя уже недостатній в нову епоху, коли успіх точних і гуманітарних наук заглибили знання дійсності.\nЗоля цікавився успіхами науки, відкриттями в біології, фізіології, медицини, вважав, що закономірність розвитку природи і живого світу можуть бути перенесеними і на людське супільство, долю людини – “ ці ж закони керують конем на дорозі і мозком людини”.\nПисьменник, стверджує Золя, повинен бути, подібно вченому строго об’єктивним, вивчаючи і зображуючи факти життя не повинен керуватися особистими і політичними симпатіями або антипатіями – “ не можна уявити собі хіміка, невдоволеного на азот за те, що ця речовина неможлива для дихання, або ніжно симпатизує кисню за протилежною причиною". Таким чином, Золя заперечує роль світогляду в художній творчості стверджуючи, що він “ зробив літературі послугу - звільнив її з під тяжкої і брудної політичної купи”.\nЗоля вважав, що старий реалізм мало приділяє уваги відображенню фізіології людини; завдання натуралізма – заповнити цей проміжок, показуючи фізіологічну основу, яка визначить людську психологію, характери і поступки. Особливо захоплювався Золя теорією спадковості, якій приділяв перебільшено велике значення, часто приписуючи їй вирішальний вплив на долю людини. Золя зменшував вплив соціальних законів, соціального середовища. У ранніх натуралістичних романах його (“ Тереза Ракен” 1867, “Мадлен Фера”, 1868) – це опускання людини до рівня тварини відчувається особливо сильно. В романі “Земля” в одні частині показані і роди у жінки, і як телиться корова, причому показана деяка загальність фізіологічних процесів. В такій грубому простому трактувані людини стояв крок назад, зроблений Золя в зрівнянні с критичним реалізмом Стендаля і Бальзака.\nЗвісно, в кращих соціально – значимих творах Золя немає такого прямолінійного фізіологічного зображення людини, але вплив цього біологічного фактора дає про себе знати і в його зрілій творчості, в серії “Ругон – Маккари”.\nЗоля надавав велике значення опису середовища, обстановки, професійної праці, речей, які оточують людину. З майже науковою, професійною достовірністю відтворює він в своїх романах і шахту ( “Жерміналь”), і залізничну дорогу (“Людина-тварина”), і універсальний магазин ( “Дамське щастя”), і парижський ринок ( “Черево Парижу”). Це захоплення фактами, документами, речами, нерідко витісняють, або затуляють людину, підкоряючи її фатальній владі середовища.\nРазом з тим саме звертання письменника до багатьох сторін людського життя, яке раніше було не прийнято відображати, безсумнівно розширювало рамки реалізму. Адже натуралісти вправдовували свою відвертість саме прагненням передати неприкриту правду життя. Частково, в згаданому романі “Земля” натуралістична відвертість і навіть відома грубість зображуваних сцен є для письменника способом показати дикунство, неосвідченість, грубість, що панують у французькому селі, де мешканці приречені на цілком тварине існування.\nДо того ж у такого великого художника, як Золя, погляд на життя був ширшим ніж це можна було припустити на основі його натуралістичної теорії. Показуючи людину з біологічногї сторони, досліджуючи вплив законів успадкування, Золя одночасно розгортав широку картину уподобань епохи, з такою ж точністю і послідовностю вивчав і показував головні соціальні протиріччя епохи. При цьому натуралістичні моменти іноді вступали в протиріччя з соціальним аналізом а частіше лише доповнювали цей соціальний аналіз і навіть посилювали суспільні роздуми і оцінки письменника.\nРеферат на тему: Життя і творчість Еміля Золя