«Справа Литвинова»: як перемогти абсурд | Газета «День»\n«Справа Литвинова»: як перемогти абсурд\n«Громадську думку в Росії вдалося переламати на користь Сергія», - адвокат українського в'язня в РФ Віктор Паршуткін\n30 квітня, 2016 - 13:49\nВісім років і шість місяців колонії суворого режиму за розбій - такий вердикт виніс Тарасівський районний суд Ростовської області українцеві Сергію Литвинову 20 квітня цього року. Потерпілого, якого разом із двома невстановленими спільниками нібито побив і у якого вкрав два авто, українець вперше побачив під час слідства. Втім, раніше дії російських правоохоронців були ще більш дикими: Сергія Литвинова звинуватили у вбивствах 39 осіб. Навіть дивно, що серед цих «жертв» не було легендарного розп'ятого хлопчика. Щоправда, Литвинову приписали вбивство 12-річної дівчинки. Звичайного сільського хлопця з затримкою розумового розвитку в РФ призначили «карателем із батальйону «Дніпро», цей образ розтиражували пропагандисти на кшталт Дмитра Кисельова. Але адвокат українця Віктор Паршуткін зумів зробити так, що звинувачення зняли і навіть визнали тортури щодо його підзахисного. Щоправда, Сергія одразу ж звинуватили в розбої...\nБоротьба за українця триває: адвокат подав апеляційну скаргу на недавній вирок, а після набрання вироком законної чинності захист звернеться до Європейського суду з прав людини. Крім цього, Віктор Паршуткін готує позов на ім'я голови Слідчого комітету РФ Олександра Бастрикіна про матеріальну компенсацію в сумі одного мільйона рублів - відшкодування шкоди за неправдиві звинувачення у вбивствах. Також адвокат подасть позов проти телеканалу «Росія-1» і зокрема Дмитра Кисельова - про захист честі і гідності Литвинова. «День» розпитав Віктора Паршуткіна, як вдалося домогтися унікального - того, щоб слідство відмовилося від свого ж звинувачення. Також ми говорили про подальші дії захисту і про те, чому суд присяжних часто є єдиним шансом на справедливість у Росії.\n«НА СУДІ СЕРГІЙ СТАВ СМІЛИВИМ»\n- Які ваші очікування від розгляду апеляції на вирок щодо розбою?\n- За процедурою на це йде близько півтора місяця. Думаю, її розглянуть до кінця травня. Особливих очікувань немає, але потрібно пройти всі надані законом процедури, за допомогою яких можна досягти полегшення долі Сергія.\nВеликі надії на Європейський суд з прав людини, але скаргу визнають неприйнятною, якщо не вичерпані національні засоби захисту - такі норми. Тому апеляція необхідна.\n- Який зараз стан Сергія?\n- Фізична форма у нього чудова: він сільський хлопець, роботяга. На їжу не скаржиться, йому надають книги. Практично до кінця процесу він перебував у камері сам, потім до нього підселили ще одну людину. На ставлення адміністрації він не скаржиться.\n- Хто підтримує вашого підзахисного?\n- Коли Сергія затримали, на ньому були поношені спортивні штани, якась кофта. Коли приходив до підзахисного під час слідчих дій, на ньому завжди був одяг когось із сусідів по камері. Так було, коли про нього мало хто знав. Олег Сенцов, коли їхав на етап, якісь свої речі передав Литвинову. Тому на суд Сергій приїжджав чистенький, охайно одягнений. Надія Савченко передала зі свого рахунку на рахунок Литвинова п’ять тисяч рублів. Геннадій Брескаленко, керівник консульського відділу Посольства України в РФ, регулярно передає щось: туалетні приналежності, фрукти, цукерки. Коли Сергія утримували в Ростові, його підтримували місцеві правозахисники. Тому необхідні речі у Сергія є. А ось уваги з боку родичів - жодної. Марно виходити на зв'язок із ними. Але Сергій - українець, тому Україна повинна його підтримувати, незалежно від рівня його розумового розвитку.\nМій підзахисний тримається молодцем. На суді став сміливим, робить політичні заяви. Коли суддя зачитав йому вирок, відповів матом. Взагалі, іноді допускав у суді нецензурні вирази. Цікавий хлопець.\n- За таку поведінку проти нього вживали якихось заходів? Адже, наприклад, проти Станіслава Клиха, ще одного українця, якого незаконно судять у Росії, порушили кримінальну справу за образу прокурора.\n- Жодних заходів не вживали. Під час судового розгляду ми всі усвідомлювали, хто такий Сергій, тому, коли чули від нього нецензурні вирази на адресу потерпілого, одного зі свідків, прокурора, суддя просто говорив йому, що не можна лаятися. Я теж говорив: «Сергію, не можна». «Добре, батько», - відповідав він. Сергій вже називає мене батьком.\n«СПОЧАТКУ ЛИТВИНОВ БІЛЬШЕ ДОВІРЯТИ СЛІДЧИМ»\n- Як встановлювали контакт із Сергієм?\n- Під час нашої першої зустрічі - а було це у кінці квітня минулого року - звичайно, він сприйняв мене як нову людину, нервував. Але консул Геннадій Брескаленко вже попередив Сергія, що я буду його захищати. Литвинов підписав заяву, що він просить мене здійснювати його захист, і вже чекав мене.\nСпочатку хлопець справив на мене гнітюче враження. По-перше, мені одразу стало зрозуміло, що у нього проблеми з розвитком. Я попросив його написати невеликий текст, і він не зміг цього зробити. Тоді я дав йому текст прочитати. А читав він швидко - це мене здивувало. Декілька разів під час першої зустрічі я питав у нього про обставини тортур. Сергій викладав різні версії, тому у мене відразу сформувалася позиція, що він - жертва маніпуляцій, і треба його витягати з ув'язнення. Причому радитися з ним немає резону, бо він часто не зовсім розуміє наслідки тих чи інших дій. Так що я в усьому покладався на свій досвід, інтуїцію, адвокатський обов’язок. Ще завжди радився з консулом.\nСпершу Сергій більше довіряв слідчому. Мабуть, є традиційний пієтет перед владою. У нас навіть були непорозуміння через це. Але чим довше ми працювали разом, тим більше у нього до мене було довіри. І коли Литвинова звинуватили у розбої, а це було 8 липня 2015 року, він уже діяв під моїм керівництвом. Позиція Сергія у новій справі проста і послідовна: жодного відношення до розбою він не має, потерпілого вперше побачив під час очної ставки, жодних авто не викрадав.\n«УКРАЇНСЬКА СТОРОНА ПРОВЕЛА ВЕЛИКУ РОБОТУ»\n- Як вийшло, що з Литвинова все-таки зняли звинувачення у вбивствах?\n- У справі про масові вбивства інших доказів, окрім як зізнань Литвинова, протоколів, які він підписував, немає. Коли прочитав матеріали справи, відразу зрозумів, що треба домогтися додаткових допитів Сергія за всіма обставинами злочинів - з моєю участю і з використанням відеозйомки. Два дні ми допитували Сергія. Я - більше, ніж слідчий. Коли отримали ці матеріали, заявив клопотання про проведення психолого-лінгвістичної експертизи щодо протоколів, отриманих до мене, де Сергій нібито зізнавався у звірствах. Експерти з'ясовували, чи належить Литвинову мова, зафіксована в численних протоколах із зізнаннями, і мова, відображена на відеозйомці і стенограмі допитів з моєю участю. Звичайно, експерти визнали, що мова в протоколах із зізнаннями в убивствах не належить Литвинову.\nКрім того, українська сторона за моїм наполяганням провела велику роботу. Я сам приїхав до Києва і домовився про зустріч у департаменті консульської служби Міністерства закордонних справ України, щоб узгодити позицію захисту. Також я попросив сприяння в зборі матеріалів. Сформулював питання у вигляді адвокатського запиту та передав їх через Геннадія Брескаленка. До роботи підключилися Міністерство оборони, СБУ, Генеральна прокуратура та прокуратура Луганської області, прикордонники.\n- Тобто українська влада активно брала участь у справі?\n- Так. Я всім роз'яснив, що це треба зробити. Ще правозахисниця Марія Томак сама виявила інтерес до справи. Вона навіть поїхала в село Комишне, де жив Сергій, і провела низку інтерв'ю: з його мамою, дружиною, місцевим фельдшером, секретарем сільської ради. Ці матеріали мені дуже допомогли.\nДокази, зібрані українськими структурами, оформили у вигляді листа, підписаного консулом Брескаленком. Їх передали мені, а я - російському Слідчому комітету. Докази були отримані законним шляхом, процедурою, передбаченою російським кримінально-процесуальним кодексом. Тому питання про неможливість залучення їх до справи, як у ситуації з Надією Савченко, не виникало.\nНагадаю, Сергія звинувачували в 39 вбивствах, і вирок повинен був виносити суд присяжних. Я заявив Слідчому комітету: якщо буде суд присяжних - каменя на камені на цій справі не залишу. Ганьба буде вселенська! Тоді вони почали обговорювати зі мною, як вийти з ситуації, попросили обговорити з українською стороною, зокрема, питання передачі Литвинова в Україну до направлення справи до суду. Всі вбивства здійснені на території України, всі нібито потерпілі - не громадяни Росії, тобто це справа - не під нашою юрисдикцією. Тому я пропонував зібрані матеріали передати в Україну і туди ж етапувати Сергія, щоб місцеві правоохоронці самі оцінили, що сталося. У підсумку нічого не вийшло. Але різними методами вдалося домогтися припинення кримінального переслідування Литвинова за реабілітуючими підставами.\n«У РОСІЇ «СПРАВУ ЛИТВИНОВА» ЗНАЮТЬ БІЛЬШЕ, НІЖ В УКРАЇНІ»\n- Сергій має право на відшкодування збитків внаслідок незаконного звинувачення у вбивствах. На який результат розраховуєте в цьому питанні?\n- У Росії громадяни, яких на стадії слідства тримають в ізоляторах за звинуваченнями, за якими потім їх виправдовують за реабілітуючими підставами, завжди отримують матеріальну компенсацію. Спочатку потрібно звернутися із заявою про відшкодування шкоди до керівника органу, який припинив кримінальне переслідування - в цьому випадку це голова Слідчого комітету РФ Олександр Бастрикін. Якщо він не задовольнить цю заяву чи почнеться якась тяганина, справа піде в суд, який завжди стає на бік невинно потерпілого. Тому справа про відшкодування моральної шкоди дуже перспективна.\n«Справа Литвинова» - єдина серед усіх «українських» справ у Росії, де ми маємо законну можливість для такого звернення. Сергій практично рік утримувався в слідчому ізоляторі виключно за звинуваченням у вбивствах. Саме за цей проміжок часу - з 20 серпня 2014 року по 8 липня 2015 року будемо вимагати компенсацію. Потім з'явилося звинувачення в розбої, за яким Литвинова визнали винним.\n- Канал «Росія-1» якось відреагував на те, що ви готуєте проти нього позов про захист честі і гідності Литвинова?\n- Мовчання цілковите! Але низка російських ЗМІ, особливо газет, зараз змінили свою думку про Сергія і доброзичливо до нього ставляться. Незабаром після вироку в трьох великих російських виданнях - «Московском комсомольце», «Новой газете» і «Коммерсанте» - з'явилися великі доброзичливі публікації, де йшлося про те, що людину з проблемами в розвитку вирішили зробити карателем, але промахнулися. А звинувачення в розбої теж не витримує жодного об'єктивного аналізу. І зараз у Росії «справу Литвинова» знають навіть більше, ніж в Україні. Мені вдалося переломити громадську думку в Росії, всі ставляться до Сергія зі співчуттям. Але вразило, що в Україні зацікавлення цією справою немає.\n«СПОДІВАЮСЯ НА ПОВНЕ ВИПРАВДАННЯ СЕРГІЯ»\n- Зараз українські структури продовжують зберігати інтерес до ситуації з Сергієм Литвиновим?\n- Так. Напередодні у мене була зустріч із керівником департаменту консульської служби МЗС України, і там ставлення до Сергія дуже доброзичливе. Мені обіцяли надавати необхідну допомогу. Я просив, щоб Україна як держава допомогла при розгляді скарги Литвинова в Європейському суді. Це - унікальний випадок: є доведений факт фундаментального порушення статті 3 Європейської конвенції з прав людини – йдеться про застосування тортур.\nОбговорював нещодавно з українською стороною, що після апеляції, коли вирок набуде чинності, українському Міністерству юстиції доцільно відправити в Росію запит щодо Литвинова з проханням про передачу його Україні. Позови до Європейського суду і про захист честі і гідності цьому не заважають, Литвинов дасть письмову згоду. Але це - компетенція Міністерства юстиції та МЗС України.\nПідкреслюю, що не припиню свою роботу з доведення необґрунтованості вироку за розбій. Сподіваюся на повне виправдання Сергія.\n- Як зараз можна підтримати вашого підзахисного?\n- Листами. Завжди приємно отримувати докази, що хтось про тебе піклується, тебе пам'ятає. Можна переводити йому на рахунок якісь гроші, щоб він купував у тюремній крамниці щось із їжі. Передавати крем для рук, сигарети. Мені грошей за його справу не треба - мені платить український уряд.\n- Ви говорили, що в «справі Литвинова» слідчі побоювалися суду присяжних. Захист українців Миколи Карпюка та Станіслава Клиха, яких теж абсурдно судять у Росії, великі надії покладає саме на присяжних. Чому сформувалося таке ставлення до цього механізму?\n- Ця система в сучасній Росії є єдиним реальним шансом отримати справедливий вирок. Це - найефективніший спосіб захисту. Бо якщо ти талановитий адвокат, то завжди зможеш повести за собою інших людей. Навіть при дуже хороших доказах обвинувачення можна акцентувати увагу на несправедливості судового розгляду. Присяжні - непрофесійні судді, вони приймають рішення, ґрунтуючись на внутрішньому чутті, своїх життєвих принципах, розумінні справедливості. Якби Литвинов постав перед ними - одноголосний виправдувальний вирок був би забезпечений.\nP.S. Написати Сергію Литвинову можна за адресою: 346408, Новочеркаськ, Ростовська область, вул. Українська, 1, ФКУ СІЗО-3, Литвинову Сергію Миколайовичу, 1983 р.н. Писати потрібно російською мовою. Якщо ви хочете допомогти Сергію Литвинову матеріально, можете зв'язатися з адвокатом Віктором Паршуткіним через активістів Let My People Go (сторінка ініціативи в Facebook).


Омікрон: чим небезпечний новий штам коронавірусу і які його симптоми | Типичный Херсон\nНа кінець 2021 року у світі існує кілька тисяч штамів вірусу SARS-CoV-2. Спочатку в Ухані, де виникла «корона» найчастіше зустрічалися підтипи, марковані літерою L (у 70% випадків) та S ( у 30%). Різниця між ними була в агресивності: S часто проходив без тяжких наслідків .\nА потім помчало. В організмі людей « вихідний» вірус мутує, тобто по суті розвивається по-різному у кожної людини, найстійкіші мутації поширюються, і в результаті як гриби після дощу по всьому світу виникають нові штами ковіду. Найвідомішим була індійська «Дельта», але, схоже, незабаром на нас чекає ще більш небезпечний виток епідемії.\nНовий штам: омікрон\n11 листопада в Південній Африці вчені виявили черговий штам коронавірусу, який назвали « Омікрон ». Перші випадки зараження людини сталися лише 24 листопада, але через нього вже б’ють на сполох. За доповіддю ВООЗ, зараження вже є в ЄС (Бельгія, Великобританія, Німеччина, Італія, Чехія ), Гонконгу та Ізраїлі. Можливо, що носії є і в Україні через туристів, які побували в Єгипті.\nМарія Он Керкхове, головний епідеміолог ВООЗ, вважає, що цей штам виник в результаті тривалої мутації в організмі людини, яка повністю не долікувалася від коронавіруса. Симптоми захворювання на «омікрон» типові: загальна втома, підвищена температура і пульс, кашель, чхання. А ось втрати нюху та смаку немає.\nГоловна небезпека «омікрону» — швидке поширення світом через те, що ним активно хворіють люди, які вже перенесли ковід, або пройшли повну вакцинацію. Серед тих, хто заразився багато молодих людей віком 20-30 років. Вчені рапортують, що всі вивчені раніше штами під час пандемії поширювалися повільніше, і мали менше внутрішніх мутацій. “Омікрон” містить 32 мутації в спайковому білку, що робить його більш стійким до існуючих вакцин.


Реферат: Мислення як пізнавальний процес - All-Referats.com - Сайт рефератов, курсовых, сочинений, докладов и дипломных работ\nЯк суб'єкт дії людина не тільки споглядає і пізнає, але і змінює мир, перетворить природу, створює предмети, яких в ній немає. Але людина не зміг би всього цього здійснювати, якби не уявляв собі ясно результату своїх дій. Щоб перетворити мир на практиці, треба уміти перетворювати його в думках, в уявленні. Таке уміння в думках будувати нові образи називається уявою. Процес уяви виявляється в створенні людиною чогось нового – нових образів і думок, на основі яких виникають нові дії і предмети. Це створення того, що ще не існувало актуально.Уява – психічний процес створення образів предмету або ситуації шляхом перебудови наявних уявлень. Це частина свідомості особи, один з пізнавальних процесів . У ньому своєрідно і неповторно відображається зовнішній світ, воно дозволяє програмувати не тільки майбутня поведінка, але і представляти можливі умови, в яких ця поведінка здійснюватиметься.Уява виражається в:● образу засобів і кінцевого результату наочної діяльності суб'єкта;● програм поведінки, коли проблемна ситуація невизначена;● образів, які не програмують, а замінюють діяльність;● образів, відповідних опису об'єкту.Уява властиво тільки людині. Воно породжене трудовою діяльністю і розвивається на її основі. Специфіка уяви полягає в переробці минулого досвіду. В цьому відношенні воно нерозривно пов'язане з процесом пам'яті.Воно перетворить те, що є в пам'яті. Уява тісно взаємозв'язана і з процесом сприйняття. Воно включається в сприйняття, впливає на створення образів сприйманих предметів. Воно збагачує нові образи, робить їх більш продуктивними. Найтісніші зв'язки існують між уявою і мисленням.Особливе це виявляється в проблемній ситуації. Найважливіше значення уяви – в тому, що воно дозволяє представити результат праці його


У Львові затримали злодія, який «чистив» офіси, аптеки, бари та магазини | Новини\nУ Львові затримали злодія, який «чистив» офіси, аптеки, бари та магазини\n09:21, 7 серпня 2012 р.\nПівроку до Галицького райвідділу міліції зверталися львів’яни із заявами про крадіжки. Зокрема, цьогоріч у березні один із заявників повідомив про крадіжку з аптеки, звідки винесли гроші та медикаменти. Згодом надійшла заява від іншого громадянина, який поскаржився, що невідомий проник через вікно до кафе-бару, викравши телевізор, тюнер, цифровий фотоапарат та горілчані вироби.\n«Загалом чоловік, на якого скаржилися власники вказаних вище закладів, скоїв 12 крадіжок. Крадені речі додому не приносив, а ховав у підвалі, де облаштував спеціальну схованку», - розповів Іван Іваночко, начальник Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.\nПроти зловмисника порушили кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (крадіжка з проникненням). За скоєння цих злочинів чоловік може знову повернутись до місць позбавлення волі на шість років.


Особистий іміджмейкер - стилісти по одязі - Мода\nВсі ми однаково хочемо виглядати добре - і жінки і чоловіки, але у жінок така потреба в привабливий зовнішній вигляд просто в крові. І це не випадково. Все залежить від структури головного мозку, особливостей психічної діяльності і роботи всюдисущих гормонів. Тому ми ретельно намагаємося прикрасити себе новеньким предметом гардероба або модним макіяжем, або епатувати супермодної стрижкою і чудовою укладанням. Та й визнаний усіма факт, що шопінг рятує від стресових ситуацій, як не можна більш до речі підтверджує теорію про природженому жіночої уваги до себе. Рідко ви зустрінете чоловіка, що заливає свої негаразди походом по магазинах одягу.\nАле і по магазинам потрібно ходити "правильно". Недостатньо того, що ви просто спустошити полиці, побачивши річ з розряду "начебто нічого". А ось якщо ви розтягнеться задоволення в пошуках саме тієї речі, яка вам дійсно потрібна і саме її вам не вистачає в якості якої бракує деталі для завершення денного або вечірнього образу, тоді на це варто витратити час і гроші. Зате в результаті, ваше ефектна поява не залишить байдужим нікого.\nЩо за люди стилісти?\nСтилісти по одязі і не тільки представляють собою серйозних професіоналів, які можуть створювати, коригувати зовнішній образ людини, підкреслюючи його достоїнства, або формувати зовсім інший образ в залежності від ситуації і враження, яке він повинен зробити на оточуючих. Стиліст створює образ відповідно до психологічними особливостями людини, підказуючи йому виграшні партії в поєднаннях одягу. Ці люди досконально повинні розбиратися в моді, стежити за її напрямками і бути в тренді сезонних переваг. Безсумнівно сам стиліст повинен володіти бездоганним смаком і всім своїм виглядом підтверджувати своє горде звання. Зараз досить затребувана послуга стиліста, якої з успіхом користуються багато жінок.\nСтиліст створює образ відповідно до психологічними особливостями людини, підказуючи йому виграшні партії в поєднаннях одягу\nНе завжди одяг, цінник якої виглядає досить переконливо, може бути стильною і модною. Часом буває, що вона досить несмачна, і навіть її дорожнеча не рятує цю ситуацію. Можна, і не маючи різноманітного дорогого гардеробу, виглядати стильно і дорого,підкреслюючи свої явні і приховані переваги. Не всі можуть відразу розгледіти в речі саме свій предмет гардероба, що належить своїм образом. У кого-то поняття смаку і краси вроджене. Таким жінкам пощастило більше. А кому-то складно пов'язати різні напрямки моди зі своїм стилем і індивідуальністю. Таким жінкам просто необхідний стиліст.\nПройдемося по стилям - зрозуміємо, що хочемо\nУ наш час утворилося безліч різних модних напрямів, тенденцій, стилів, тому непосвяченому людині в них складно розібратися і зрозуміти, що серед всього цього різноманіття "його", а що ні. Дізнавшись про різні стилі, кожна жінка, без сумніву, побачить себе і дізнається, що краще купувати і яку частину тіла підкреслювати. Отже, давайте станемо самі собі стилістами і зрозуміємо, що нам найбільше підходить, що найбільше відповідає нашому способу життя, станом душі, і що здатне зробити нас по-справжньому індивідуальними і чарівними.\nДіловий стиль - передбачає все класичне і суворе, але, ні в якому разі, не чернече. Не обов'язково забивати шафа десятком новомодних костюмів.Придбайте два - три костюми, кілька пар штанів, три спідниці і чотири блузки. А далі, тільки ваша фантазія і абсолютне творчість. Але, є кілька "але": кольори одягу не повинні бути яскравими, довжина спідниці не повинна бути вище коліна, наявність тілесних колготок обов'язково, відсутність обтягуючих кроїв в усьому і, зрозуміло, дуже стримане декольте, яке допускається лише в обрамленні жабо, коміра або рюшів. Не варто підкреслювати свої достоїнства. На роботі вас оцінюють не за ці якості. Такий стиль підходить бізнес-леді, викладачам, вчителям, юристам, політикам, управлінцям, менеджерам вищої ланки, консультантам різних напрямків.\nМіський стиль (casual) - найзручніший і улюблений багатьма. Він надає волю уяві і свободу вибору. Тут немає чітких критеріїв. Цей стиль вільний. Ви вибираєте той одяг, в якій ви відчуваєте себе розкуто і затишно. Вона зручна для вас в будь-якому стані. Тут ви вирішуєте самостійно, як висловити свою індивідуальність. Стилісти по одязі відносять його ближче до повсякденного, робітничо-магазинному образу. Тут ви сам собі дизайнер. Цей стиль має молодіжне відгалуження, що називається "casual style".Його легко дізнатися на нинішній молоді через недбалість в одязі, сполучуваності непоєднуваного і присутності безлічі різнопланових аксесуарів. Причому, чим більший єралаш в образі, тим краще виражений стиль, що підкреслює незалежність і власну думку.\nСпортивний стиль - зручність і комфорт. Якщо фігура дозволяє носити бриджі, шорти, футболки, куртки, костюми, як вільного, так і строгого крою - це ваш вибір. Як правило, він підходить жінкам з неяскраво вираженою жіночою фігурою, інакше кажучи, з вузьким тазом і широкими плечима. Звичайно, спортивний стиль не підходить для роботи, але пройтися на ринок, за дитиною до школи, сходити в басейн або на йогу, виїхати за місто - це те, що потрібно.\nДжинсовий стиль - дуже затребуваний більшістю жінок, так як вважається універсальним і може запропонувати різні моделі для всіх випадків життя. У строгому костюмі можна піти на роботу, навіть якщо встановлений чіткий дрес-код, є моделі, що дозволяють носити їх, як діловий костюм на роботу. Є моделі спортивного стилю, призначені для відпочинку і чудові варіанти для походу на яскраву вечірку.Надано широта вибору: сорочки, сукні, спідниці, брюки, топи, бриджі, шорти, кардигани, костюми, куртки, комбінезони - де ще можна знайти такий шикарний спектр? Більш того, до них підходить як спортивне взуття, так туфлі, шпильки, балетки, в'єтнамки, чоботи, ботильйони, "ботфорти". Кращого і уявити не можна.\nМисливський стиль (safari) - передбачає носіння одягу вільного крою, з безліччю кишень, погонів, коміром-стійкою, поясом. Образ складається з шорт, сорочки, жилета, спідниці, капелюшки і це все соковитих оливкових, гірчичного, пісочних, бежевих, какао, хакі тонів. Такий стиль хороший для дуже вільних і комфортабельних людей, впевнених в собі і завтрашньому дні.\nВиділяють романтичний і богемний стилі. Вони кажуть самі за себе.\nОднак якщо ви і знайшли свій стиль, він до кінця не визначить ваш образ. Велике завжди визначають дрібниці. Роль аксесуарів у всіх стилях просто величезна. Вони одні здатні перетворити цілий образ. Експериментуйте з шарфами, хустками, прикрасами, капелюшками і сумочками, парасольками і окулярами, годинками і поясами, рукавичками і підтяжками, і ви будете чарівні і індивідуальні.\nМама І Дитина © Copyright 2020 | Особистий іміджмейкер - стилісти по одязі


Огляд Fallout 76 - PlayUA\nНарешті я збагнув. Коли на Е3 Тодд Говард розповідав, що нас чекає найбільший проект в історії Bethesda, гра з кардинально оновленим рушієм, новітньою системою створення середовища та світом таких масштабів, що для роботи над цією грою було залучено ледь не всі внутрішні студії видавництва, то він розповідав про свою нову гру — The Elder Scrolls 6.\nОт тільки його чомусь викликали на сцену під час анонсу Fallout 76 — гри настільки жахливої, що її навіть альфою не вийде назвати, адже це буде безсоромним перебільшенням. Гри, яка встановила нову планку якості для фрази “оманливий маркетинг”, заткнувши за пояс і Artifact, i Battlefield V, і всі ігри Пітера Моліньо разом узяті.\nЗізнаюся, мені не хочеться бризкати негативом у бік Fallout 76 і ставити їй бодай якусь оцінку бодай тому, що я і так витратив на неї забагато годин свого життя. Точніше, змарнував.\nFallout — це завжди досвід для однієї людини. Навіть четверта частина, яку звели до лут-шутера, і та була націлена на те, щоби подарувати десятки годин пригод одному-єдиному гравцю. І от Fallout 76 бере від F4 геть усе і нібито додає згори мультиплеєр. Чому “нібито”? Тому що крім самого факту наявності багатьох людей на мапі та рудиментарної можливості об’єднатися в одну групу, гра не має жодної активності, де заохочувалися би кооперативна взаємодія чи PvP.\nГаразд, а що є натомість, запитаєте ви?\nНічого. Fallout 76 не має сюжету, не має NPC, а це у свою чергу впливає на структуру квестів. Звісно, і так всі на світі квести (хай то в Yakuza 0, Lineage 2 чи “Відьмаку 3”) — це “піди → вбий/принеси/вкради/поговори”. Але багатоступінчаста структура, хороше наративне обрамлення і яскраві персонажі здатні набір простих дій перетворити в захопливу історію. От якраз цих елементів Fallout 76 і не має.\nЗвісно, навколишній світ може чимало розповісти спостережливому гравцю. Ось люди, що після кінця світу вчинили масове самогубство в церкві, зневірившись в творці, що допустив таке. Ось пара, що намагалася вижити в цьому новому, страшному світі. Журналіст, що поспішав донести правду, але не встиг. Ціле місто, що було безжально використане для військових експериментів. І гравець, котрий в тиші йде через це все, досліджує світ і намагається поволі скласти цей пазл до купи…\nАле це, на секундочку, всього лише лор, статичні залишки минулого, а не сюжет, який рухається вперед до якоїсь мети. Ним відмазуватися не вийде, тим паче що він весь знову вторинний стосовно Fallout 4.\nІ мало того, що історії не завезли, так навалили ретконів “шоббуло”. Тут вам і Братство Сталі, і Супермутанти, і Анклав, і все на світі, що люди звикли асоціювати з брендом Fallout. Тільки не там і не тоді, де воно повинно було би бути.\nНу, ви самі якось розважтеся\nВласне, як уже було сказано, основна проблема Fallout 76 — це те, що в соло-гру, яка не має геть нічого доречного для мультиплеєра, закинули кілька десятків людей, а ігроладну формулу не змінили. От і виходить, що гравці на мапі є, а от чим їм зайнятися — нема. Тобто і сам ти не пограєш та не проникнешся атмосферою — заважають інші люди, і з друзями довго не побігаєш — нема чим зайнятися, а одними лише перевдяганнями і жестами довго ситий не будеш.\nЦе я до того, що бойова система викликає журби не менше, ніж квести. Здавалося би, Fallout 4 був доволі непоганим шутером, тож раз усе нахабно реюзають, то і тут не мало би бути проблем. Дзуськи! Розробники Fallout 76 спромоглися зіпсувати і боївку. Рецепт простий: у гру, де вам потрібно стріляти, накидати жмені ворогів, які миттєво підходять впритул і тим самим унеможливлюють нормальну стрільбу. Рятує від навали кротощурів та бісових летючих комах дві речі. Перша — V.A.T.S. котрий цього разу став свого роду автоприцілом(адже не зупиняти ж нам час на цілому сервері), котрий можна модифікувати перками. Другий — найуніверсальніший — задкуй і стріляй. Він працює завжди і зі всіма, було б куди задкувати і ти непереможний, адже ШІ противників залишає бажати кращого. Одним словом, веселий шутан вимальовується, еге ж?\nДо всього, у цих прекрасних радіаційних землях нема такого, що мапі заздалегідь розкидані жменьки ворогів. Є лише певні точки, де випадковим чином з’являються вороги, якщо гравець увійде в умовний “радіус дії”. І оце “випадковим чином” знову може підвищити температуру поверхонь у вашій кімнаті. Часто можна зустріти ситуацію, в якій або вороги заслабкі, бо хтось у загоні має дещо нижчий рівень, або ти на 20-му зустрічаєш противників 50-го. Все відносно.\nБіль 76-го рівня\nЧимало проблем і з циферкуванням. Оскільки в нас тут майже ММО, то воно тут править балом. І це виглядає напрочуд криво, адже чимало зброї та іншого спорядження буде просто чекати в сховку на свій час, бо ми ще надто невмілі, щоб користуватись цим… ножем. І це ще можна було б терпіти, якби не наступна проблема.\nНа момент написання цього тексту сховок гравця далі обмежений цифрою 400. Навіть якщо вдаватися до фокусів з розбором всього на світі та допетрати, що частини силової броні, навішені на шасі, не мають ваги в інвентарі, там банально замало місця. Тому зброя, котру в попередній частині можна було би відкласти “на виріст” тепер переважно розбирається, адже продавати її теж не вигідно.\nВ місцевій економіці є одне залізне правило: клієнт завжди лох. Навіть найдрібніші речі коштують тонни кришечок, в той час, як наш просунутий турболазер купують за безцінь. Проте, можна хоча би позбуватись в торговців непотрібного непотреба перероблюючи його в паки, котрі коштують хоч щось. Щодо перків на Харизму, котрі могли би покращити ситуацію, то нащо вони тут взагалі? З ким тут домовлятись з їх допомогою? З Васею в голосовому чаті?\nОднією з приємних несподіванок — і єдиною справді оригінальною річчю в Fallout 76 — стала карткова система перків. Залежно від рівня характеристики можна вкласти в неї відповідну кількість перків. Та й змінювати їх можна в будь-який момент, що додає гнучкості. Наприклад, підходячи до терміналу можна вкласти перки на хакерство, а при крафті — такі, що дозволять створити кращу зброю/броню/модифікації. Profit!\nБудьмо чесними: це не самостійна гра (навіть виправдана словом “експеримент”), це мод для Fallout 4. Та якщо традиційно моди підвозять нам або поліпшену графіку, або нові веселі можливості, то Fallout 76 — унікальна модифікація, адже вона погіршує зображення гри трирічної давнини та колосально збіднює її і так небагатий контент. Мені справді здається, що зараз усі люди в Bethesda зайняті Starfield і TES 6, а Fallout 76 скинули на трьох початківців — лише так можна пояснити, як проект, який на 99% складається з реюзнутих матеріалів, може бути таким забаґованим і поламаним.\nБережіть себе, свій здоровий глузд, свій час і гроші, та будь-яким чином уникайте Fallout 76. Якщо хтось із ваших друзів запропонує вам Fallout 76 — знайдіть собі інших друзів. Навіть коли вона стане безкоштовною, все одно обходьте цю потолоч десятою дорогою.\nХоча, стоп, одна позитивна річ у Fallout 76 все ж є — полум’я під вашим стільцем, інтенсивність якого може подолати земне тяжіння. А на Марсі класно.


Що таке політ на повітряній кулі - Оракал\nЩо таке політ на повітряній кулі\n09.11.2021 18.01.2022 admin\nПовітряна куля — це різновид літальних апаратів, які користуються для польотів повітря який нагрівся або спеціалізований газ. Власне відкриття повітряної кулі у вісімнадцятому столітті дало можливість людині вперше піднятися в повітря до виникнення літаків, вертольотів та інших літальних апаратів. Зараз є різні типи повітряних кульок, які відрізняються за типом наповнення.\nПольоти на повітряній кулі здійснюються як з метою установки спортивних рекордів, так і у вигляді популярної розваги. Політ на кулі є дуже романтичним способом скоротати час, побачити неймовірно красиву панораму, отримати сильні емоції і зберегти спогади про цей день на все життя.\nЗаходи безпеки при польоті\nДля безпечного польоту на повітряній кулі повинні бути виконані наступні метеорологічні умови:\nТемпература навколишнього середовища від -15 до + 25 градусів.\nШвидкість вітру від 3 до чотирьох метрів/сек.\nВідсутність великих опадів.\nНе допускаються до польоту:\nОсоби в сп’янінні .\nОсоби з розладами нервової системи, захворюваннями судинно-серцевої системи та іншими медичними протипоказаннями.\nДіти до 16 років без дорослих.\nНа борту повітряної кулі не дозволяється курити, а ще з собою брати колючі і ріжучі предмети.\nТехнічні властивості теплового аеростату аеростатом називають спеціально обладнане повітряне судно, яке призначене для підйому/польоту. Оболонку та наповнюють гарячим повітрям, що володіє невеликою щільністю ніж повітря холодне. І, згідно із законами фізики, куля піднімається. Теплова установка, що є головною частиною конструкції кулі, дає можливість регулювати температуру повітря в оболонці, що призводить до зміни висоти польоту. Основною характерною рисою оболонки вважається те, що вона фактично невагома. Коли куля наповнений, він все також має масу меншу, ніж повітря зовні. Маса головного обладнання приблизно 500кг. У комплект сучасного повітряної кулі обов’язково входить: оболонка; кошик (гондола); теплова установка (пальник).\nкулі, повітряній, політ, таке\nВибір автомобільного акумулятора-на що звертати увагу


Міськголову Ужгорода взяли під варту у справі про привласнення коштів | Громадське телебачення\nМіськголову Ужгорода взяли під варту у справі про привласнення коштів\n06 вересня, 2018 13:03\nМіського голову Ужгорода Богдана Андріїва, якого підозрюють у привласненні коштів під час реконструкції місцевого культурно-історичного центру, взяли під варту з заставою в 440 тисяч гривень.\nАндріїву інкримінують дві статті: привласнення, розтрата або заволодіння майном та службове підроблення.\nМіський голова Ужгорода свою причетність до злочинів заперечив. Його адвокати заявили, що підозра необґрунтована. Натомість прокурори наполягали на взяття Андрііва під варту, що і задовольнив суддя.\nЗ листопада 2014 року по листопад 2015 року Андріїв обіймав посаду секретаря Ужгородської міської ради. З 16 листопада 2015 року його обрали на посаду Ужгородського міського голови.\nЯк повідомляло місцеве видання «Ужгородська правда», на реконструкцію «Совиного гнізда», що було українсько-польським грантовим проектом, виділили 1,86 мільйонів євро.\nЗ них 800 тисяч виділяли на ремонт винних підвалів історичної пам’ятки. Ці роботи в місті затягувалися, і замість 2013-го року, реконструкція розпочалася в 2015-му, коли до здачі об’єкта залишалося менше 6 місяців, додає видання Prozahid.\nЩе тоді прокуратура порушила справу у зв’язку зі зловживанням владою службовим становищем, а громадські діячі заявляли про розкрадання владою грантових коштів.\n«Совине гніздо» — це архітектурна пам'ятка національного значення, датована 1781 роком. Споруда належить до службового типу приміщень і є прикладом побудови господарських об'єктів. Нині тут проводять фестивалі вина, конференції, культурні заходи.\nДо Ужгорода спеціальним транспортом доставили 8 доз сироватки від дифтерії.\nНовина27 жовтня 2019, 08:56\nНа момент спалаху дифтерії в Ужгороді сироватки вистачило б на одного важкого хворого — лікар\nНа момент спалаху дифтерії в Ужгороді сирова вистачило б на одного важкого хворого або на кількох пацієнтів із легкою формою захворювання.\nНовина25 жовтня 2019, 19:22\nУкраїна та Словаччина домовилися спільно пришвидшити внутрішні процедури, які необхідно провести для того, аби розблокувати повноцінну роботу аеропорту «Ужгород». Злітна смуга цього летовища закінчується на кордоні зі Словаччиною.\nНовина24 вересня 2019, 08:42\nОприлюднили фотороботи підозрюваних в обстрілі авто одного з начальників поліції в Ужгороді\nПоліція оприлюднила фотороботи підозрюваних в обстрілі автомобіля начальника управління захисту економіки Нацполіції в Закарпатській області Андрія Іванківа.\nНовина11 липня 2019, 17:00


Власенко Наталя 13.11.2017\nПравду кажучи, книжки для цього бук-листу я обирала спонтанно. Це не добірка книг на певну тематику чи твори конкретних авторів, це радше видання, які були мною прочитані впродовж останніх місяців і які, як на мій суб’єктивний погляд, чудово пасують в якості вечірнього осіннього читання. Тут можна віднайти трохи натхнення, корисні поради, віддзеркалення власних проблем, трохи містики, трохи одеського моря. Це твори про втрату та пошуки часу, авантюрні пригоди, творчість, мереживне плетиво людських стосунків і про любов, яка часто є головними ліками.\n«Велика магія», Елізабет Гілберт\nФото - Станіслав Кінка\n«Творче життя – це життя доповнене. Життя повніше, щасливіше, просторіше й достобіса цікавіше. Жити у такий спосіб – постійно й наполегливо добувати сховані у собі самоцвіти – це вже мистецтво. З творчого життя ніколи не зникає Велика магія».\nТрохи неочікувана, але яскрава книга від автора славнозвісного роману «Їсти, молитись, кохати». «Велика магія» – не художній роман, не фантастична розповідь чи посібник із фокусів, а натхненна палітра порад, оповідань з життя знаменитостей та творчих роздумів.\nАвтор намагається відповісти на питання, які хвилюють кожного, хто так чи інакше пов’язаний з творчістю. Що таке покликання? Чи повинен митець страждати? Куди втікають ідеї та де шукати натхнення? Як позбутися своїх страхів? Чому допитливість важливіша за пристрасть? Книга поділена на розділи: Мужність, Чари, Дозвіл, Наполегливість, Довіра, Божественність – на думку Гілберт, саме ці поняття є «ключиками» до успішної та плідної творчої роботи.\n«Танжер», Йван Козленко\n«Я писав текст про багатонаціональний та строкатий мегаполіс, такий собі атавізм у зануреній в морок націоналізмів міжвоєнній Європі; приречене на загин благословенне місто, що відчайдушно захищає свої віртуальні кордони, які збігаються з рамками розумного, розмаїтого, вільного…»\nЗа словами самого автора, він писав роман перед переїздом до Києва як «пісню прощання з Одесою, подякою її гостинності та марнотратству і водночас освідченням.\nУ «Танжері» є кілька сюжетних ліній. Одесит на ім’я Орест отримує неочікувану, але заманливу пропозицію зніматися в кіно, яка насправді стане початком химерних відносин із режисером та його дружиною. Паралельно з цим читач іде слідом за Олександром Довженком та Юрієм Яновським, роздивляється, наче в калейдоскопі, мереживне плетиво почуттів, емоцій, подій.\nКордони між цими паралельними лініями настільки тонкі, що прочитавши кілька розділів, трохи перестаєш розрізняти, де сучасна Одеса, а де Одеса середини 20-их років, коли до міста переїхав Довженко й де опинився Яновський. За головними героями читач блукатиме Одесою: слідуватиме Ланжеронівською та Дерибасівською, завітає на 7-ий кілометр, купатиметься місячної ночі в морі, відкриватиме, як влучно написано в анотації, «місто свободи, місто кохання і творчості, що не знають меж».\n«Щось таке як любов», Зоя Казанжи\nФото - ВСЛ\n«Ніщо не є тягарем, якщо любиш».\nГерої нової книги Зої Казанжи – реалістичні, справжні. Звичайні жінки, які закохуються й зазнають болю, люблять та ненавидять, сумують чи радіють, плачуть в подушку, ходять на роботу, гуляють містом, подорожують, варять варення, в’яжуть шкарпетки, сваряться й миряться з сестрами, їдуть та повертаються.\nЧоловіки, зображені в романі, – щирі й хитрі, щедрі та егоїсти, сміливі та боягузи. Зустрічі цих жінок та чоловіків, перетини їхніх доль складаються по-різному. Кілька шлюбів, самотність, нова зустріч, нове життя. Життя, яке ніколи не буває на сто відсотків передбачуваним, яке важко прорахувати на кілька кроків уперед.\nБільшість героїнь цих оповідань не є щасливими, скоріше навпаки, шукають кращого життя, тепла, щирості. Вони закохуються в друга дитинства, живуть за вказівками старшої сестри, співіснують з чоловіком, якого не кохають, зазнають сердечних ран, які можуть бути вилікувані лише любов’ю. І любов ця набуває різних відтінків – від зустрічі з чоловіком мрії до усиновлення дитини з притулку.\n«Дім, у котрому заблукав час», Вікторія Гранецька, Марина Однорог, Анастасія Нікуліна\nФото - Наталя Власенко\n«Схоже, сьогодні чверть на шосту зупинилися всі годинники на Землі…»\n«Дім, у котрому заблукав час» – це драматична антиутопія про час як метафору, адже часу не існує, є лише прилади його вимірювання, що їх для зручності вигадали люди; про внутрішній апокаліпсис, який почасти буває страшнішим, ніж апокаліпсис довколишній; і, звісно, про кохання, яке триває на тлі руйнування часу. В романі органічно переплітаються історичні події та химерні містифікації, проза та поезія, буденне життя та подорожі.\n«...ніби й дрібничка – втрата годинникового часу, але на хвилинах, годинах та секундах виявилося так багато зав’язано у звичному житті, так багато заплановано, що враз усе полетіло шкереберть...»\nЦя книга виявилась для мене дуже вчасною, якщо так можна висловитись. Ще раз нагадала про цінність (і водночас плинність) часу, дала нагоду переоцінити свої справи та ресурси, поставити питання про те, чи ті люди поруч зі мною? На що йдуть години життя? Адже часто ми радше займаємось прокрастинацією, ніж чимось справді цінним та корисним, погоджуємось на роботу, яка не приносить задоволення, живемо старими звичками замість того, щоб проживати дні по-новому. Але ніколи не пізно щось змінити!\n«Король болю», Богдан Коломійчук\n«– І все ж таки, чому той "король королів" мав таку владу? – мовив Христоф. – Я все ж таки випитала про це у свого рятівника... – сказала жінка після мовчанки, – ті королі були володарями своїх земель. А він розпоряджався їхньою смертю. Вирішував хто, коли і як мусить вмерти. Ніхто не знає, звідки в нього така влада. Він – справжній король страждання...»\n«Король болю» є історико-авантюрним твором, герої якого потрапляють у містичні пригоди. Дія твору відбувається у XVI столітті у Львові, Поморянах, Кракові та інших містах давньої Речі Посполитої. У 1572 році помирає король Сігізмунд ІІ, забираючи з собою безліч таємниць. Та одну він мусить передати в надійні руки, навіть якщо доведеться домовитися з самою Смертю про ще один день життя.\nУривок з книги Зої Казанжи «Щось таке як любов»\nЖіноча коротка проза: коли життя розливається сторінками книжки


ДИТЯЧЕ ВЗУТТЯ "П'ЯТОЧКА"\nЯк виміряти ніжку\nЯк правильно визначити розмір стопи дитини?\nРозмір взуття дитини визначається довжиною стопи в міліметрах. В силу різних обставин в різних частинах світу використовують різні розмірні системи для взуття, і пов’язано це в першу чергу з вихідною одиницею вимірювання довжини стопи. Найбільш популярні з них – штихмасова і метрична.\nВ метричні системі за розмір стопи приймається довжина стопи в міліметрах. Інтервал між суміжними розмірами складає 5 мм. Розмір позначають трьохзначним числом 230, 235, 240 або 24; 24,5; 25.\nПовнота виражається в цифрах від 1 до 12 з інтервалом 4 мм.\nВ штихмасовій системі за одиницю довжини устілки прийнятий штих – стара французька мірка довжини, яка рівна 2/3 см або 6,67 мм. Повнота вимірюється в цифрах від 1 до 8 з інтервалом 3 мм.\nВ англійській системі вимірювання розмірів проводять в дюймах: 1 дюйм = 2,54 см. Точкою відліку розмірів взуття прийнятий стандартний розмір ноги новонародженого, який дорівнює 4 дюйми. Повнота в цій системі позначається літерами A, B, C, D, F.\nКупівля взуття нерідко стає для батьків справжнім випробовуванням, оскільки дитина не хоче міряти запропоновані батьками моделі або взагалі влаштовує істерику в магазині, тому деякі батьки купують взуття без малюка. Для того щоб коректно підібрати відповідний розмір, треба правильно виміряти ніжку дитини.\nВсі заміри і примірки треба виконувати тільки в положенні стоячи. В положення стоячи ніжки більші ніж в положенні сидячи чи лежачи оскільки вага тіла діє на них і збільшує їх на 3-5 мм. Якщо розміри правої і лівої стопи не співпадають - беремо за основну ту, що більша і заокруглюємо до значення в півсантиметра.\nНе допускається вимірювання стопи сантиметровою стрічкою, оскільки вона розтягується і Ви отримаєте неправильний замір. Використовуйте для цього лінійку або рулетку.\nСпособи заміру стопи\nПроведіть посередині листа паперу пряму лінію і поставте ніжку дитини на лінію так, щоб вона проходила як вісь посередині п'ятки і великого пальчика\nПоставте на проведеній лінії відмітки\nВиміряйте довжину отриманого відрізку лінійкою\nПокладіть листок паперу на підлогу\nНа листок поставте ніжку в упор до стіни і зробіть відмітку біля великого пальчика\nЛінійкою зробіть вимірювання даного відрізку\nОрієнтовна розмірна шкала взуття\nЩо робити, коли дитяча ніжка "нестандартна"?\nЯкщо у Вашої дитини ніжка має значну повноту, або навпаки дуже "худа" , має "високий" чи "низький" підйом, то це говорить про те, що ніжка Вашої дитини "нестандартна". В цьому випадку щоб поміряти правильно ніжку до вищенаведених замірів добавляться ще декілька, а саме.