Реферат - Постанови суду першої інстанії - Государство и право\nРеферат: Постанови суду першої інстанії\nІІ. Поняття і види судових постанов\n1. Рішення, ухвали, постанови судів як процесуальна гарантія діяльності по застосуванню права;\nІІІ. Судові рішення;\n1. Рішеннями про присудження;\n2. Рішення про визнання;\n3. Конститутивні рішення;\nIV. Вимоги, яким має відповідати судове рішення\n1. законність і обґрунтованість;\n2. правильне застосування норм матеріального та процесуального права;\n3. Обґрунтованість встановлених доказі судового рішення;\n4. Безумовність судового рішення;\nV. Негайне виконання, визначення порядку виконання, надання відстрочки і розстрочки виконання\nVI. Виправлення недоліків рішення судом, що його постановив\nVIIНабрання чинності рішенням суду\n1. Неспростовність рішення;\n4. Правова дія здійсненності в часі;\n5. Суб'єктивні межі законної сили судового рішення ;\nVIIIУхвали суду першої інстанції\nIX. Право на отримання копії ухвали суду\nX. Право апеляційного оскарження рішень і ухвал суду першої інстанції та процесуальний порядок його реалізації\nВ умовах створення правової держави все більшого значення набувають соціально-економічні, політичні та особисті права і свободи громадян України. Одним з найважливіших засобів, який забезпечує реалізацію цих прав, є судова система держави.\nСфера судового захисту суб’єктивних прав у правовій державі постійно розширюється, тому що саме суд забезпечує правильний і своєчасний розгляд і вирішення цивільно-правових спорів, здійснення правосуддя у цивільних справах. Судовий захист – найвища гарантія забезпечення прав, свобод та інтересів громадян, оскільки правове становище суду, його функції створюють переваги в забезпеченні законності. Суд як орган державної (судової) влади здійснює правозастосовчу діяльність. Ця діяльність завжди пов’язана з ухваленням відповідного правозастосовчого акта – судової постанови. Судові постанови, як самостійний правовий інститут цивільного процесуального права, покликані сприяти захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З прийняттям ЦПК України, у цивільному процесі з’явився новий вид судової постанови, що ухвалюється судом першої інстанції – судовий наказ. Але дана судова постанова, у зв’язку з обмеженим обсягом курсової роботи, не була спеціальним об’єктом дослідження. Цей принципово новий для сучасності інститут цивільного процесуального права повинен стати окремим об’єктом дослідження. В роботі основна увага приділена класичним судовим постановам – судовому рішенню і ухвалам суду першої інстанції.\nУ науці цивільного процесуального права тема інституту судових постанов залишається однією із найбільш дискусійних. Проведені дослідження інституту судових постанов, безумовно, мають важливе значення. Але неповнота та недостатність теоретичних розробок теорії судових постанов пов язана з тим, що останні досліджувались в їх статичному стані, при цьому важливо розглядати питання сутності постанов суду в динаміці, з позиції їх функціональної ролі. Багато питань, які охоплює ця проблема, досліджені недостатньо повно, що негативно впливає на практику застосування чинного законодавства. Необхідність глибшого вивчення і вирішення даних проблем обумовила вибір теми даного дисертаційного дослідження.\nМетою даної роботи є аналіз судових постанов в цивільному судочинстві, формулювання теоретичних висновків та пошук можливостей підвищення ефективності застосування чинного цивільно-процесуального законодавства щодо судових постанов.\nОб’єктом вивчення є судові постанови (зокрема, рішення і ухвали суду першої інстанції), які ухвалюються з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.\nПредметом дослідження є цивільне процесуальне законодавство, норми якого регулюють процес ухвалення судових постанов, судова практика застосування цих норм, літературні джерела.\nНаукова робота ґрунтується на використанні загальнонаукових та спеціальних методів юридичної науки.\nПоняття і види судових постанов\nПровадження по розгляду і вирішенню цивільних справ у суді першої інстанції завершується постановленням рішення або ухвали. Рішення, ухвали, постанови судів виступають процесуальною формою вираження діяльності по застосуванню права і мають узагальнюючу назву — судові постанови. Постанови суду першої інстанції з приводу вирішення по суті справ позовного провадження, з адміністративно-правових відносин і окремого провадження закріплюються в процесуальній формі рішення.\nПостанови суду, якими вирішуються лише окремі питання, заявлені перед судом особами, котрі беруть участь у справі, в заявах і клопотаннях, і що виникли самостійно в процесі порушення, розвитку і припинення судочинства у справі, називаються ухвалами.\nСудові рішення — акти правосуддя у справі ґрунтуються на встановлених в судовому засіданні фактах і застосуванні норм матеріального і процесуального права. Залежно від способу захисту права і правових наслідків, які вони викликають, судові рішення (як і позови) поділяються на види: про присудження до виконання (або утримання від виконання) певних дій; про визнання наявності (або відсутності) правовідносин (або юридичних фактів); конститутивні — про перетворення правовідносин.\nРішеннями про присудження будуть постанови суду, якими підтверджуються права, обов'язки та законні інтереси сторін, і одна сторона присуджується виконати на користь другої певні дії або утриматися від їх виконання (про стягнення завданої шкоди, авторської винагороди, виселення з жилого приміщення). Рішення про визнання — постанови суду, якими підтверджується наявність або відсутність між сторонами певних юридичних відносин, певних обставин чи юридичних фактів (визнання права власності, визнання факту родинних відносин громадян тощо). Конститутивні рішення — постанови суду, спрямовані на зміну чи припинення правовідносин. Ними будуть рішення про виділ частки зі спільного майна, припинення договору найму жилого приміщення, розірвання шлюбу та ін.\nВ теорії цивільного процесу їх поділяють на: перетворювальні — виконують перетворювальні функції, тягнуть за собою правові зміни в сфері правового становища, зокрема, майні іншої особи незалежно від її згоди; рішення, що замінюють волевиявлення обох сторін в спорі або тільки боржника; рішення, в яких конститутивні дії виступають елементом рішення. Прикладом перших будуть рішення про розірвання договору купівлі-продажу, підряду, житлового найму; других — розірвання шлюбу, поновлення в правах члена кооперативу; третіх — про зміну періодичних платежів.\nПитання про наявність конститутивних рішень, як і позовів, в науці цивільного процесу є дискусійним. На думку багатьох авторів, такі рішення можуть бути віднесені до рішень про присудження (зміна періодичних платежів — ч. 4 ст. 231 ЦПК) і про визнання (договору купівлі-продажу недійсним).\nРішення суду можуть бути поділені залежно від обсягу розв'язаних ними питань на завершальні (основні) і додаткові. Завершальними повністю вирішені всі правові вимоги, передані на розгляд суду. Додатковими — вирішуються окремі правові вимоги, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення, котрі не були розв'язані основним рішенням (ст. 214 ЦПК).\nВ юридичній літературі з цивільного процесу виділяються альтернативні і факультативні рішення суду. Альтернативними називаються ті, якими встановлюється два можливих точно визначених способи його виконання, передбачені нормами матеріального права. Альтернативне виконання допускається тому, що норми цивільного права передбачають можливість виникнення альтернативних зобов'язань. Для захисту правовідносин з альтернативних зобов'язань можливе пред'явлення позову з альтернативним характером вимог і винесення альтернативного за змістом рішення суду.\nПостановлення альтернативного рішення можливе також тоді, коли позивач в процесі розгляду справи погодився замінити спірний предмет на інший або одержати його вартість. Факультативними називаються рішення, що зобов'язують відповідача до виконання певних дій і які у випадку неможливості їх виконання одночасно визначають інший спосіб це зробити. Наявність факультативних рішень підтверджується ст. 206 ЦПК, за якою суд, присуджуючи майно в натурі, повинен вказати в рішенні його вартість, котру належить стягнути з відповідача, якщо при виконанні рішення присудженого майна не буде в наявності.\nЗаконодавству деяких зарубіжних країн, крім завершальних (основних) рішень, відомі інші їх види: заочні, часткові (окремі), проміжні і умовні. Заочним визнається рішення, постановлене судом у відсутності відповідача, який був викликаний в судове засідання і не з'явився та не надіслав письмової заяви про розгляд справи у його відсутності. Неявка відповідача, будучи підставою для постановлення заочного рішення, в законодавстві розглядається по-різному: за французьким — як визнання відповідачем тих фактів, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги; за англійським — не тільки фактів, а й самого права. Для захисту інтересів відповідача йому надається право подати відзив на заочне рішення і просити суд скасувати його, обґрунтовуючи свою неявку поважними причинами. Подача відзиву викликає новий розгляд справи тим же судом і постановлення нового рішення. ЦПК УРСР (3 вересня 1924 р.) допускався відзив на заочне рішення. За чинним ЦПК (ч. 2 ст. 172) суд може розглянути справу при неявці особи, яка бере у ній участь, якщо відомості про причини неявки відсутні або причини неявки будуть визнані неповажними, за наявності у справі достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін та коли немає потреби заслуховувати пояснення особи, яка не з'явилася. Відзив на таке заочно постановлене рішення не допускається, але воно може бути оскаржено і переглянуто в апеляційному і касаційному порядках та у зв'язку з нововиявленими обставинами.\nЧастковими (окремими) називаються рішення, якими вирішуються окремі правові вимоги, що були достатньо встановлені судом або визнані відповідачем. Щодо інших позовних вимог рішення не приймається до з'ясування необхідних обставин і подання необхідних доказів. У процесі у справі, в якій виступає декілька позивачів і декілька відповідачів, може бути винесено часткове рішення стосовно як окремих позивачів, так і окремих відповідачів. Отже, в одній справі може бути постановлено декілька рішень\nПроміжним визнається рішення, яким вирішена спірна вимога про право, із залишенням невирішеної вимоги про її розмір. За законодавством Франції до постанов проміжного характеру належать попередні судові ухвали, котрими встановлені процесуальні заходи (допит свідка та ін.) та які покликані сприяти вирішенню справи по суті. Умовним називається таке рішення, яким право позивача вважається визнаним тільки залежно від настання (ненастання) певних обставин, виконання (невиконання) певних дій, а також, коли його виконання залежить від зазначених умов. Законодавством України не допускається постановлення умовних рішень, оскільки вони можуть викликати спір з приводу настання чи ненастання таких обставин і перешкоджати його виконанню.\nСудове рішення і його сутність\nВ теорії цивільного процесу з приводу юридичної природи судового рішення були висловлені різні судження, в яких виділяються окремі властивості, що характеризують його. Стверджується, що воно є актом судового, підтвердження наявності чи відсутності певних правовідносин і наказом суду; актом визнання, підтвердження існування чи неіснування спірного права і наявності в підтвердженні наказу; актом захисту прав громадян, підприємств, установ і організацій та охорони правопорядку шляхом встановлення права і сприяння в його здійсненні; актом застосування норми права, що владно підтверджує правовідносини сторін, тощо.\nДійсно, судовим рішенням підтверджується наявність або відсутність між сторонами правовідносин, є в ньому і елементи наказу, воно є актом застосування норм матеріального і процесуального права та ін. Але зазначені риси підкреслюють лише окремі властивості рішення, які не дають повного уявлення про його суть.\nВ рішенні суду є елементи імперативного характеру, наказу, примусової сили держави, але суть його не в цьому. Застосування примусової сили державою — це специфічна гарантія, що забезпечує реалізацію права і відрізняє його від інших соціальних норм. Одним з державних органів, який може застосовувати примусову силу, є суд. Актом діяльності суду на таке застосування є його рішення. Воно спрямоване безпосередньо на виконання заходів примусу. Особливо чітко вони виявлені в рішеннях про задоволення судом позову про присудження. В них суд від імені держави визначає для сторін виконання певних дій реалізації їх спірних правовідносин. Визначення для сторін таких дій — це і є наказ суду. Примусова сила судового рішення властива і рішенню про визнання. Вона опосередковується на різних суб'єктах неоднаково і залежить від процесуального становища суб'єкта правовідносин, від характеру заінтересованості його в наслідках вирішення справи.\nВ рішенні суду є також елементи декларативного характеру — підтвердження наявності або відсутності між сторонами спірних правовідносин, права чи факту, що має юридичне значення. Таке підтвердження правовідносин є обов'язковою передумовою для відбиття в рішенні не тільки наказу, а й інших його властивостей. Для того, щоб суд вирішив передане на його розгляд правове питання і застосував примусову силу, він спочатку повинен підтвердити наявність чи відсутність правовідносин, а потім винести наказ про здійснення суб'єктом матеріальних правовідносин певних дій.\nНеправильним буде визначення суті судового рішення за допомогою застосованих ним способів захисту права, передбачених ст. 6 ЦК, зокрема, визнання права, поновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, що його порушують; присудження до виконання в натурі, припинення або зміни правовідносин тощо.\nСуть рішення суду опосередковується метою і завданням цього процесуального акта. Визначення суті рішення суду тим, чим воно об'єктивно є в реальній дійсності серед актів органів суду та інших органів держави, стане можливим, коли виходити із завдань цивільного судочинства, з особливостей правосуддя, його функцій по застосуванню норм права до фактичного складу правового питання, що було предметом дослідження суду, із суб'єктивних та об'єктивних меж дії судового рішення. Судове рішення — акт правосуддя в цивільних справах, у зв'язку з чим визначення його суті невіддільно від завдань і мети правосуддя, на досягнення яких воно спрямовано, від політичної, економічної і юридичної його характеристики.\nПрийняттям рішення завершується стадія судового розгляду. Отже, судове рішення виступає цивільним процесуальним актом, який підсумовує діяльність суду першої інстанції по розгляду і вирішенню справи по суті. В рішенні відбивається вся проведена судом діяльність по дослідженню і оцінці доказів по встановленню юридичних фактів, а також по застосуванню норм права до конкретних правовідносин та їх суб'єктів.\nРішенням суду від імені держави усувається спір між сторонами або вирішується питання про захист прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ і організацій, державних і громадських інтересів. Рішенням реалізується владна воля держави — сторони присуджуються додержуватися певної поведінки щодо існуючих між ними правовідносин. Судовим рішенням охороняється державний і суспільний устрій України, система господарства і власність.\nВ рішенні від імені України дається оцінка спірної вимоги чи правовідносин та діям заінтересованих осіб. Цим самим суд мобілізує громадян на боротьбу з цивільними, трудовими й іншими правопорушеннями та сприяє підвищенню їх правової свідомості.\nЗастосування в рішенні закону розкриває перед широкими масами населення зміст законів України, утверджує в свідомості громадян повагу до них і правопорядку, правил співжиття, виконує виховну функцію.\nПленум Верховного Суду України у постанові № 11 від 29 грудня 1976 р. «Про судове рішення» в п. 1 (в редакції постанови № 15 від 25 травня 1998 р.) звертає увагу судів на те, що судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.\nОтже, суть судового рішення в тому, що воно є основним і найважливішим актом правосуддя, постановленим у передбаченому законом порядку ім'ям України і спрямованим на захист гарантованих Конституцією України прав, свобод та законних інтересів громадян й організацій, державних і громадських інтересів, зміцнення законності і правопорядку, на запобігання правопорушенням, виховання громадян і посадових осіб в дусі поваги до Конституції, законів України, честі і гідності людини.\nВимоги, яким має відповідати судове рішення\nРішення суду повинно бути законним і обґрунтованим (ст. 202), постановлене у передбаченому порядку (ст. 209), викладеним в письмовій формі (ст. 211), за встановленим змістом (ст. 203) і проголошене публічно (ст. 212).\nЗаконність рішення суду визначає його правосудність. Це якісний стан рішення, що характеризується правильним застосуванням судом при розгляді і вирішенні справи норм матеріального і процесуального права. Відповідно до статей 11, 202, 203, 309 ЦПК умовами законності (тобто правильного застосування норм матеріального права) є: правильне застосування закону, який підлягає застосуванню; незастосування закону, який не підлягає застосуванню; правильне тлумачення закону.\nВимога правильного застосування матеріального закону обумовлюється завданнями суду по захисту прав, які реалізуються шляхом встановлення судом суб'єктивних прав і обов'язків сторін, існуючих між ними правовідносин, та сприяння в їх здійсненні — усунення порушень і реалізація положень в життя. Застосування права — реалізація диспозиції і санкції норми (норм) права. До змісту реалізації диспозиції норми права входять: встановлення юридичних фактів, як умов наявності правовідносин; визначення об'єктивної істини юридичних фактів; правильна правова оцінка фактичних обставин. Реалізація санкції норми права полягає: в усуненні порушень суб'єктивного права; вжитті заходів (засобів), щоб сторони діяли відповідно до визначених правовідносин, за необхідності — примусова реалізація. У зв'язку з цим законність судового рішення про присудження визначається правильною реалізацією диспозиції і санкції норми права, а про визнання — лише диспозиції.\nВимоги законності рішення суду забезпечуються також правильним застосуванням судом норм цивільного процесуального права — додержанням передбаченого ними цивільного процесуального порядку, процесуальної форми, точним здійсненням прав і обов'язків суб'єктами цивільних процесуальних правовідносин та правильною реалізацією ними повноважень.\nОтже, рішення буде законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального права та всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності — на підставі закону, який регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.\nОбґрунтованість судового рішення — це його правильність з фактичної сторони. Відповідно до статей 15, 202, 203, 309 ЦПК умовами обґрунтованості рішення є: повне з'ясування обставин, що мають значення для справи; доведеність обставин, які мають значення для справи, котрі суд вважає встановленими; відповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи.\nОбставини у справі — це юридичні факти. Тому з'ясування обставин у справі полягає у встановленні всіх юридичних фактів, які згідно з нормами права мають значення для розкриття існуючих між сторонами правових відносин чи існування певних подій. Встановленню підлягають і неюридичні факти, коли вони можуть розкривати динаміку дій чи подій, які підлягають встановленню. Повнота і всебічність забезпечує відповідність обставин справи об'єктивній істині. Встановлені судом факти повинні відбивати реальну дійсність, ті фактичні обставини, що існували чи існують в об'єктивному світі.\nВстановлені судом обставини справи мають бути обґрунтовані доказами, що були одержані у визначеному законом порядку, за допомогою передбачених ч. 2 ст. 27 ЦПК засобів доказування і перевірені в тому самому судовому засіданні, в якому постановляється рішення. Відхилення доказів має бути обґрунтованим.\nВажливою умовою обґрунтованості рішення суду є відповідність його висновків істині — відповідність їх дійсним обставинам справи, правам і обов'язкам сторін. Істина встановлюється тільки в результаті повного, всебічного і об'єктивного дослідження судом всіх обставин справи, на підставі змагальності між заінтересованими особами із сукупності всіх сторін, явищ, дійсності та їх взаємовідносин.\nЗміст істини, що встановлюється в цивільному процесі, перебуває в прямій залежності від його завдань, тому юридичним фактам суд повинен дати не тільки фактичну, а й правову оцінку. Оцінка доказів справи провадиться суддями за внутрішнім переконанням, яке створюється в процесі дослідження матеріалів справи і є його наслідком. Внутрішнє переконання суддів — це їх переконаність у правильності рішення, яке основується на перевірці і оцінці у сукупності доказів, досліджених ними в процесі судового розгляду. Воно ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності із законом. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ст. 62 ЦПК).\nОтже, обґрунтованим визнається рішення, в якому відображені всі обставини, що мають значення для справи, всебічно і повно з'ясовані в судовому засіданні, а висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, такими, що відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Рішення за формою має бути викладено письмово, а за змістом — відповідати ст. 203 ЦПК.\nЗміст судового рішення — це його структура у взаємозв'язку, взаємообумовленості і послідовності його частин та їх складових елементів. Постановлене у справі рішення має бути гранично повним, зрозумілим, чітким і відповідно до ст. 203 ЦПК обов'язково в рішенні суду зазначається: 1) час і місце його постановлення; 2) назва суду, що його ухвалив; 3) прізвище та ініціали судді та секретаря судового засідання; 4) сторони та інші особи, які брали участь у справі; 5) вимоги позивача, заперечення відповідача, узагальнений виклад пояснень інших осіб, які брали участь у справі; 6) встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини; 7) наявність порушення прав і свобод, за захистом яких спрямоване звернення до суду, чи невиконання зобов'язань або інші підстави щодо задоволення вимог; 8) назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону, за якими вирішено справу, норми процесуального закону, якими суд керувався; 9) висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково, вказівка на розподіл судових витрат, строк і порядок оскарження рішення (ст. 203 в редакції Закону № 2540-ІП від 21 червня 2001 p.).\nЗазначені вимоги щодо змісту рішення можуть бути об'єднанні в чотири складові частини рішення: вступну, описову, мотивувальну, резолютивну у встановленій послідовності.\nВступна — це перша частина, яка розпочинається найменуванням документа та вказівкою на ім'я України, від якої воно постановляється. Після цього у вступній частині послідовно зазначається: час і місце постановлення рішення, найменування суду, що його постановив; в якому засіданні розглядалася справа: у відкритому чи закритому; склад суду; прізвище секретаря судового засідання; найменування сторін та інших осіб, котрі брали участь у справі.\nОписова частина судового рішення вміщує коротке викладення обставин справи так, як подали до суду заінтересовані особи в заявах та поясненнях, а саме: зміст вимог позивача та їх обґрунтування; заперечення відповідача та їх обґрунтування; вимоги відповідача за зустрічним позовом та їх обґрунтування і пояснення позивача на цю вимогу та його обґрунтування; розпорядчі дії сторін: позивача про зміну позову та відповідача про повне або часткове його визнання; самостійні вимоги третіх осіб та їх обґрунтування; вимоги прокурора, органів держави та інших суб'єктів, пред'явлені на захист інших осіб, їх обґрунтування і ставлення осіб, в інтересах яких порушено цивільний процес, до цих вимог; наявність у справі рішення суду і причини його скасування; інші обставини у справі: пояснення інших осіб, які беруть участь у справі тощо.\nУ мотивувальній частині рішення наводяться всі міркування суду, на яких ґрунтується рішення у справі. Це фактичні і юридичні мотиви висновків суду в справі. В них наводяться: обставини справи, встановлені судом; докази, на яких ґрунтуються висновки суду; доводи, за котрими суд відхиляє ті чи інші докази; закони, якими керувався суд.\nОбставини справи встановлюються судом на підставі перевірки всіх матеріалів, поданих заінтересованими особами та зібраних за допомогою суду (ст. ЗО ЦПК). Висновки суду щодо фактичних обставин справи, які він вважає встановленими, прав і обов'язків сторін обґрунтовуються певними доказами. Коли останні відхиляються, суд зобов'язаний навести щодо цього свої доводи. Обґрунтуванню підлягають як задоволені частини, так і відмови в позові. В цій частині рішення суд може зробити оцінку дій осіб, які беруть участь у справі, як стосовно їх процесуальної сумлінності, так і додержання ними, особливо підприємствами, установами і організаціями, законності. Висновки суду підлягають правовому обґрунтуванню, мають містити посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на статті 15, ЗО, 62 ЦПК та ін., керуючись якими суд встановив обставини справи, права та обов'язки сторін, а в необхідних випадках — також на відповідні керівні постанови Пленуму Верховного Суду України з питань застосування законодавства при вирішенні цивільних справ.\nРезолютивна частина рішення повинна містити сформульовані в імперативній формі завершальні висновки суду по суті справи: про задоволення позову або про відмову в ньому повністю або частково; вказівку на розподіл судових витрат, строк і порядок оскарження рішення.\nРезолютивна частина рішення у деяких справах, залежно від характеру спірних правовідносин і змісту позовних вимог, має певні особливості (статті 203-208 ЦПК).\nВідповіді суду на всі правові питання повинні випливати з встановлених фактичних обставин, бути вичерпними, визначеними і безумовними.\nВичерпними будуть рішення, в яких судом дається повна відповідь на всі передані на його вирішення правові питання.\nВимога визначеності полягає в тому, що рішення суду повинно дати чітку і конкретну відповідь на всі поставлені перед ним питання, зокрема: повністю або частково задовольняються позовні вимоги чи в ньому відмовлено; які конкретно права позивача визнані або поновлені; розмір грошових сум чи перелік майна, що присуджується стороні; які конкретно дії і на користь кого повинен виконати відповідач або якими іншими передбаченими законом способами піддягає захисту порушене право.\nПри об'єднанні в одне провадження декількох вимог або прийняття зустрічного позову чи позову третьої особи повинно бути визначено, що конкретно постановив суд по кожній вимозі. При задоволенні позову про визнання, суд, в необхідних випадках, повинен зазначити в резолютивній частині і про ті правові наслідки, які настають у зв'язку з таким визнанням (про анулювання актового запису про реєстрацію шлюбу внаслідок визнання його недійсним). З метою запобігання виникненню незрозумілості при виконанні рішення в резолютивній частині зазначається точна і повна назва юридичної особи, прізвище, ім'я, по батькові громадянина, щодо якого вирішена правова вимога.\nБезумовність полягає в тому, що висновки, зроблені в рішенні, не повинні включати умови, які поставили б його виконання від їх настання. Суд не може покласти на відповідача обов'язок виконати певні дії за умови виконання зустрічних дій з боку позивача або настання певних подій.\nЯкщо суд на підставі статей 217 і 218 ЦПК допускає негайне виконання рішення, то він зазначає про це також в резолютивній частині рішення (ст. 204 ЦПК). Допуск негайного факультативного виконання (з підстав ст. 218 ЦПК), а також надання розстрочки чи відстрочки мотивується у відповідній частині рішення.\nУ формі рішення виносяться тільки ті постанови суду першої інстанції, якими вирішується цивільна справа по суті, у зв'язку з чим включення до резолютивної частини рішення висновків з питань, не пов'язаних з вирішенням справи по суті, не допускається. Тому в ній неприпустимо вирішувати питання про виділення частини вимог в самостійне провадження або про закриття провадження у них, залишення без розгляду тощо. Вирішення таких питань викладається у самостійній процесуальній формі ухвал (ст. 232 ЦПК), які можуть постановлятися одночасно з рішенням.\nПорядок постановлення рішення передбачений статтями 16,17,209, 210 ЦПК. Суди України постановляють рішення ім'ям України негайно після розгляду справи, більшістю голосів суддів, які входять до складу суду в даній справі.\nРішення суду постановляється в нарадчій кімнаті з додержанням її таємниці — ніхто не має права бути присутнім в ній, крім складу суду в даній справі. Суддям забороняється розголошувати міркування, що були висловлені в нарадчій кімнаті (ст. 210 ЦПК).\nПостановлене рішення викладається в письмовій формі головуючим або одним з суддів при колегіальному розгляді справи і підписується всім складом суду, який бере участь у його постановленні. Виправлення в рішенні можуть бути застережені перед підписом суддів (ст. 211 ЦПК)\nПостановлене судом рішення проголошується прилюдно, крім рішень про усиновлення дітей. Головуючий роз'яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження (ст. 212 ЦПК). Сторонам та третім особам, притягнутим до участі в справі, які не були присутніми в судовому засіданні при її розгляді, суд надсилає копії рішення і ухвал про зупинення чи закриття справи або залишення заяви без розгляду протягом п'яти днів з дня їх оголошення (ст. 216 ЦПК).\nСторони, інші особи, які беруть участь у справі, мають право подати протягом десяти днів письмову заяву, а суд зобов'язаний у десятиденний строк з дня її заявления обґрунтувати висновки суду в окремому процесуальному документі, оформленому відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦПК.\nНегайне виконання, визначення порядку виконання, надання відстрочки і розстрочки виконання\nНегайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.\nНегайне виконання рішень буває обов'язкове і факультативне. Стаття 217 ЦПК зобов'язує суд допустити негайне виконання рішення в справах: про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; про присудження робітникові або службовцеві заробітної плати, але не більше як за один місяць; про стягнення відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю годувальника, у межах суми стягнення за один місяць; про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника; про стягнення на користь члена колективного сільгосппідприємства оплати за працю, але не більше середнього заробітку за один місяць.\nСтаття 218 ЦПК надає право суду допустити негайне виконання рішень у справах: про присудження винагороди авторам за використання творів у галузі літератури, науки або мистецтва, а також об'єктів права інтелектуальної власності, на які видано авторське свідоцтво (п. 1); якщо від затримання виконання рішення може статися значна шкода для сторони, на користь якої постановлено рішення (п. 2); коли є підстави вважати, що виконання рішення згодом може стати неможливим або утрудненим (п. 3)\nПро допущення негайного виконання рішення суд зазначає в рішенні, а коли таке допущення відбулося з підстав пп. 2, 3 ст. 218 ЦПК, то може зобов'язати позивача забезпечити поворот виконання на випадок його скасування. Допуск негайного виконання рішення обмежується певними правовими відносинами, спір з яких був предметом розгляду суду, і тим, хто виступає суб'єктом таких відносин, та які воно може викликати правові наслідки. Стаття 219 ЦПК не допускає негайного виконання: 1) у справах, в яких відповідачами виступають державні установи або підприємства, колективні сільгосппідприємства та інші кооперативні і громадські організації, крім справ, передбачених пп. 2-5 ст. 217 і п. 1 ст. 218 ЦПК; 2) коли негайне виконання може викликати такі зміни у майні, після яких повернути його до попереднього стану в разі скасування рішення буде неможливим або утрудненим; 3) у справах про виселення громадян з жилих приміщень.\nВід негайного виконання слід відрізняти попереднє виконання, яке допускається ще до постановлення судом рішення у справах про стягнення аліментів. Стаття 220 ЦПК надає право судді, в разі необхідності, до вирішення справи по суті, враховуючи майновий стан сторін, постановити ухвалу про те, в якому розмірі один з подружжя повинен тимчасово видавати утримання другому; хто з подружжя і в якому розмірі має тимчасово давати кошти на утримання і виховання дітей, а так само, хто з дітей повинен тимчасово видати і в якому розмірі кошти на утримання батьків. Такі ухвали виконуються негайно.\nПостановляючи рішення, суд може визначити порядок його виконання, надавши відстрочку або розстрочку виконання (ст. 204 ЦПК).\nВідстрочка виконання полягає в перенесенні судом строків реалізації рішення у бік їх збільшення на точно визначений строк. Розстрочка виконання — допуск стягнення присудженого у відповідних частинах протягом точно визначеного судом строку. Підстави для відстрочки і розстрочки виконання ст. 204 ЦПК не передбачені, але вони встановлені ст. 33 Закону «Про виконавче провадження», і ними є обставини, які можуть утруднити або зробити неможливим його виконання, а саме: хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо та ін. При вирішенні питання про відстрочку виконання рішення повинні бути взяті до уваги не тільки інтереси боржника, а й стягувача. Для позитивного вирішення питання про розстрочку або відстрочку необхідні в наявності такі умови: відсутність вини з боку боржника у створенні обставин, які можуть бути підставою для таких наслідків; тимчасове його перебування в тяжкому становищі; виконання рішення при наявних обставинах (без відстрочки чи розстрочки) може мати несприятливі наслідки для боржника; щоб відстрочка або розстрочка не завдала серйозної шкоди стягувачеві. Суд, який постановив рішення, може також визначити порядок його виконання (ст. 204 ЦПК), виходячи з вимог закону і обставин справи. Так, присуджуючи майно в натурі, суд повинен вказати в рішенні його вартість, яку належить стягнути з відповідача, якщо при виконанні рішення присудженого майна не буде в наявності (ст. 206 ЦПК).\nВідповідно до ст. 207 ЦПК суд, постановляючи рішення, яким на відповідача покладається виконання певних дій, не пов'язаних з передачею майна або грошових сум, може в тому рішенні вказати, що, коли відповідач не виконає рішення протягом встановленого строку, позивач вправі виконати цю дію за рахунок відповідача, стягнувши з нього необхідні витрати.\nВиправлення недоліків рішення судом, що його постановив\nПісля оголошення рішення суд, який його постановив, не вправі сам його змінити або скасувати (ч. 1 ст. 213 ЦПК). Допущені в ньому помилки, внаслідок яких воно стає незаконним і необґрунтованим, виступають підставою для зміни і скасування рішення в апеляційному і касаційному порядку (статті 290, 320 ЦПК) та у зв'язку з нововиявленими і винятковими обставинами (ст. 347 ЦПК).\nДеякі недоліки судового рішення можуть бути, у точно передбачених законом випадках, усунені судом, який постановив рішення, одним з трьох способів: виправлення описки і явної арифметичної помилки; постановлення додаткового рішення; роз'яснення рішення (статі 213—215 ЦПК).\nВстановленню такого правила сприяли суб'єктивні й об'єктивні фактори. Суб'єктивні — правильно такі виправлення може зробити лише суд, який розглядав справу по суті. Неточність і незрозумілість висловлень в рішенні може пояснити тільки той суд, який допустив такий недолік. Повну відповідь на позовну вимогу, у якій не було постановлено рішення, може правильно зробити той суд, який її розглядав. Лише суд, який розглядав справу і вирішив питання про право, може точно визначити розмір присудженого, оскільки вирішення цих питань залежить одне від одного\nОб'єктивні — визначеними законом способами виправлення недоліків рішення не вирішується заново розв'язана судом правова вимога. Вона тільки роз'яснюється і уточнюється або вирішується якась її частина, що перебуває у невіддільному зв'язку з правовою вимогою, або ж робиться лише відповідь з приводу розв'язання вимоги, яка помилково була не включена до резолютивної частини рішення.\nВиправлення описки і явної арифметичної помилки в рішенні (ст. 213 ЦПК). Опискою називається зроблена судом механічна помилка у визначенні об'єкта присудженого, сторони, строку виконання рішення та ін. Помилкою — неправильність в діях і висновках. Це, допущена внаслідок неправильності арифметичних розрахунків, неточність ъ рішенні суду у визначенні суми, яка підлягає стягненню. Тому наявність арифметичних помилок ґрунтується на цифрових даних, що були предметом домагання сторін та дослідження суду.\nСуд може з власної ініціативи чи за заявою осіб, які беруть участь у справі, розпочати розгляд питання про виправлення описок і явних арифметичних помилок.\nПодача заяви до суду про виправлення описки і явної арифметичної помилки в ЦПК ніякими процесуальними строками не обмежена, але судова практика додержується правила, за яким питання про внесення виправлення може бути вирішено судом, якщо рішення не виконано і не пропущено встановлений законом строк для виконання. Стаття 21 Закону «Про виконавче провадження» (п. 1) передбачає три роки.\nРозгляд питання провадиться в судовому засіданні колегіальним складом суду з додержанням порядку розгляду цивільних справ. У судове засідання викликаються особи, які брали участь у справі, але їх неявка не перешкоджає розглядові питання про внесення виправлення. Вони можуть користуватися належними їм правами з врахуванням специфіки предмета судового розгляду. Результати розгляду вимоги про виправлення описки чи явної арифметичної помилки закріплюються в постановленій судом ухвалі, яка може бути оскаржена і внесено на неї окреме подання.\nПостановленням додаткового рішення (ст. 214 ЦПК) виправляються порушення вимоги вичерпності, якій повинно задовольняти судове рішення.\nВідповідно до п. 1 ст. 214 ЦПК додаткове рішення може бути постановлено тоді, коли щодо якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не постановлено рішення. Прикладом для постановлення рішення з цих підстав може бути справа за позовом працінника підприємства про поновлення на роботі і виплату за вимушений прогул, в якій суд постановив тільки рішення про поновлення на роботі, не вирішивши питання про оплату вимушеного прогулу. Коли вимога, хоч і була пред'явлена в суд, але в судовому засіданні не розглядалася, сторони не пред'являли доказів і не давали пояснень, то для вирішення такої вимоги у порядку постановлення додаткового рішення підстави відсутні.\nСуд має прав постановити додаткове рішення також тоді, коли ним було розв'язане питання про право, але не зазначено точно розміру присудженого стягнення або які дії треба виконати (п. 2 ст. 214 ЦПК). Такі випадки можуть мати місце тоді, коли судом буде визнано право на одержання відшкодування за пошкодження майна, ушкодження здоров'я, але не присуджено розміру відшкодування. Додатковим рішенням виправляється рішення суду, постановлене на користь кількох позивачів, без зазначення, в якій частині рішення стосується кожного з них, або, що стягнення є солідарним.\nСуд, постановлючи рішення, за наявності підстав, визначених ст. 217 ЦПК, зобов'язаний допустити по ньому негайне виконання. Невиконання цієї вимоги може бути усунено постановленням додаткового рішення (п. З ст. 214 ЦПК).\nДодатково рішення постановляється також у випадках, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п. 4 ст. 214 ЦПК).\nПорушення процесу про постановлення додаткового рішення можливе за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи суду. Заява подається до суду, що постановив рішення, протягом десяти днів з дня його постановлення. Якщо на рішення суду подана апеляційна скарга, внесено подання і одночасно порушено питання про постановлення додаткового рішення, то суд повинен вирішити спочатку вимогу про додаткове рішення, а потім надіслати справу для вирішення в суд апеляційної інстанції. Під виглядом додаткового рішення суд не вправі змінювати зміст рішення або вирішувати нові питання, які не були досліджені в судовому засіданні. Справа розглядається в судовому засіданні з викликом сторін (ст. 214 ЦПК). Інші особи, які брали участь у справі, мають право брати участь у всіх судових засіданнях, а гарантією для реалізації цього права є їх виклик, тому їм також має бути надісланий виклик до судового засідання.\nРозгляд заяви про постановлення додаткового рішення провадиться у порядку, встановленому для розгляду цивільних справ. Додаткове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом десяти днів з дня його постановлення. Ухвала суду про відмову в постановленні додаткового рішення також може бути оскаржена і внесено на неї окреме подання. Роз'яснення судового рішення (ст. 215 ЦПК) настає тоді, коли його зміст викладено нечітко, його положення незрозумілі, внаслідок чого реалізація такого рішення викликає труднощі чи стає неможливою. Право вимагати роз'яснення рішення мають особи, які брали участь у справі, і державний виконавець (ст. 215 ЦПК). Право роз'яснення рішення належить лише суду, який його постановив в колегіальному складі чи одноособове.\nПраво вимагати роз'яснення рішення — строкове. Подача заяви допускається, якщо рішення не виконано або ще не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлено до примусового виконання. Заява про роз'яснення рішення розглядається судом за правилами цивільного судочинства з викликом сторін, проте їх неявка не перешкоджає її розглядові. Ухвала суду про роз'яснення рішення може бути оскаржена і внесено на неї окреме подання. Роз'яснення рішення можливе без зміни його змісту в межах вирішеної судом правової вимоги. Але в судовій практиці це правило не завжди дотримується. Так, рішенням судової колегії в цивільних справах обласного суду поділено жилий будинок між колишніми подружжями і виділено в натурі Н. Т. — 62/100 частини, а В. Т. — 38/100 частини із зазначенням конкретних приміщень. Це рішення судова колегія Верховного Суду України при розгляді касаційної скарги залишила без змін. В. Т. звернулася до суду, який постановив рішення, із заявою про роз'яснення, кому із сторін за рішенням належить залізобетонна плита, укладена між першим і другим поверхами, як вони мають користуватися нею і горищем, а також хто має обладнати перегородку. Ухвалою судової колегії обласного суду рішення було роз'яснено так: залізобетонна плита є належністю вхідного ґанку котельні, яка виділена Н. Т. У решті заява залишена без задоволення.\nСудова колегія Верховного Суду задовольнила протест його Голови і в ухвалі про направлення заяви В. Т. на новий розгляд зазначила: згідно із ст. 215 ЦПК суд може роз'яснити своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту, у разі, коли воно є незрозумілим або розуміння його викликає труднощі. Судова колегія обласного суду при розгляді справи по суті у рішенні з приводу зазначеної залізобетонної плити нічого не вказала. Питання про віднесення її як конструктивного елемента до тієї чи іншої частини будинку виявилося технічно складним і згідно зі ст. 57 ЦПК могло бути вирішено на підставі висновку експерта. Однак судова колегія суду дійшла висновку, що плита є належністю вхідного ґанку сіней котельні (тобто змінила зміст постановленого нею рішення — М. Ш.). За таких обставин і при відсутності відповідних даних ухвала судової колегії обласного суду підлягає скасуванню з направленням заяви про роз'яснення рішення на новий розгляд.\nНабрання чинності рішенням суду\nВластивість судового рішення як акта правосуддя залежить від набрання ним чинності (законної сили). Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження або апеляційне подання. В разі подачі апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції (ст. 231 ЦПК).\nСтатті 231, 317, 347 ЦПК в редакції Закону України від 21 червня 2001 р. «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» включили в термінологічний обіг поняття «набрання чинності рішенням суду». Категорія «набрання рішенням законної сили» включена до змісту статей ЦПК: 14, 31, 32, п. З ст. 136, п. З ст. 224, п. З ст. 225, 243, 24324, 260,2655, 270, 343,347,347, інших норм законодавства України. Вона включена до змісту міжнародних конвенцій і двосторонніх договорів з участю України про взаємну допомогу в цивільних, сімейних і кримінальних справах, про визнання і виконання рішень суду. Тому заміна поняття «набрання рішенням законної сили» на «набрання чинності рішенням» може створити труднощі і перешкоди в їх виконанні.\nПоняття «набрання рішенням законної сили» точніше передає сутність цього процесуального правового явища, ніж «набрання чинності». У підручнику ці поняття вживаються так, як вони визначені в нормативному порядку.\nРішення судів у справах, що виникають з виборчих і адміністративно-правових відносин: по скаргах на неправильності в списках виборців та в списках громадян, які мають право брати участь у референдумі (ст. 243 ЦПК); по скаргах на рішення і дії територіальної, окружної (територіальної) виборчої комісії по виборах депутатів і голів сільських, селищних, районних, міських, районних у містах, обласних рад і заявах про скасування рішень виборчої комісії (ст. 243 ЦПК); по скаргах на рішення, дії або бездіяльність Центральної виборчої комісії, територіальної, дільничної виборчої комісії по виборах Президента України та заявах про скасування реєстрації кандидатом у Президенти України (ст. 243 ЦПК); по скаргах, заявах на рішення, дії або бездіяльність виборчих комісій по виборах народних депутатів України (ст. 243 ЦПК); по скаргах на рішення, дії або бездіяльність Центральної виборчої комісії (ст. 243 ЦПК); по скаргах на дії органів і посадових осіб у зв'язку з накладенням адміністративних стягнень (ст. 248 ЦПК) — не підлягають апеляційному оскарженню і набирають законної сили негайно після їх проголошення.\nПоняття законної сили судового рішення в теорії цивільного процесу визначається по-різному: воно зрівнюється із законом для даного конкретного випадку, вступає в специфічну дію (викликає правові наслідки, стає загальнообов'язковим.\nЗрівнянням законної сили судового рішення із законом підкреслюється його авторитет, але не розкривається її суть. Закон сам піддягає захисту тоді, коли рішення суду є знаряддям, спрямованим на захист закону. Розкриттям законна сила судового рішення через правові дії не враховується, що воно діє ще до набрання ним такої сили (ч. 1 ст. 213, ч. 4 ст. 136 ЦПК).\nВизначенням законної сили рішення через загальнообов'язковість ігнорується його відмінність від інших актів органів держави, які теж є загальнообов'язковими, а також і те, що загальнообов'язковість забезпечується не тільки примусовою силою держави, а й авторитетністю суду, моральними та іншими факторами.\nЗаконна сила судового рішення означає набуття ним властивостей акта правосуддя, спрямованого на виконання завдань цивільного судочинства; на захист прав і охоронюваних законом інтересів громадян і організацій, на зміцнення законності і правопорядку та виховання громадян, посадових і службових осіб в дусі неухильного виконання Конституції, законів України та поважання правил співжиття, честі і гідності людини. Властивість судового рішення, що набрало законної сили, виявляється в правових наслідках, які воно викликає, їх характер в юридичній літературі визначається по-різному. Насамперед, з набранням законної сили рішення стає ефективним — набуває властивість викликати певні результати. Результативність його ґрунтується на авторитетності і загальнообов'язковості\nАвторитетність судового рішення, що набрало законної сили, ґрунтується на авторитеті закону, який застосовується ним до конкретних правовідносин: на об'єктивній істині, що розкриває дійсні взаємовідносини сторін, їх права і обов'язки; на авторитеті суду, як органу держави, котрий здійснює правосуддя; на демократичній цивільній процесуальній формі розгляду і вирішення справи. Авторитетність судового рішення забезпечується його правоохоронним, запобіжним і виховним впливом.\nЗагальнообов'язковість забезпечує впровадження в життя положень рішення. Набравши законної сили, воно обов'язкове для всіх установ, підприємств і організацій, посадових осіб і громадян та підлягає виконанню на всій території України (ст. 124 Конституції, ст. 14 ЦПК).\nЗагальнообов'язковість виявляється в таких результатах як стабільність і реалізованість.\nСтабільність — надання судовому рішенні, що набрало законної сили, такого гарантованого правового режиму, який: а) встановлює неможливість його оскарження з боку заінтересованих осіб і зміну судом, котрий його постановив; б) підкреслює завершеність у розв'язанні рішенням конкретного правового питання; в) характеризує його стійкість. Стабільність забезпечується: незмінністю, неспростовністю, виключністю і преюдиціальністю. Незмінність рішення виникає до набрання ним законної сили і полягає в тому, що після його проголошення суд, який постановив рішення, не має права сам його скасувати або змінити (ст. 213 ЦПК).\nНеспростовність рішення — неможливість апеляційного оскарження для сторін та інших осіб, які брали участь у справі, а для прокурора — неможливість внесення апеляційного подання (ч. 1 ст. 231, ст. 290 ЦПК).\nВиключність — неможливість для сторін, інших осіб, які брали участь у справі, а також їх правонаступників заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав (ч. 1 ст. 231 ЦПК).\nПреюдиціальність — обов'язковість фактів і правовідносин, встановлених рішенням суду в одній справі, при розгляді інших цивільних справ, в яких беруть участь ті ж самі особи. Сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (ст. 32, ч. 2 ст. 231 ЦПК).\nРеалізованість характеризується як гарантована для захисту права можливість впровадження в життя фактів і правовідносин, визначених рішенням суду, що набрало законної сили. Реалізованість — це здійсненність судового рішення. В юридичній літературі здійсненність ототожнюється з можливістю примусового виконання рішень про присудження, тому не охоплює всіх способів реалізації і всіх видів судових рішень, що набрали законної сили.\nЗдійсненність за своїм змістом поняття ширше. За нормами ЦПК реалізованість судових рішень забезпечується: добровільним виконанням; примусовим виконанням; обов'язком інших осіб сприяти виконанню (статті ЗО, 53 Закону «Про виконавче провадження»); обов'язком компетентних органів держави провести реєстрацію правового становища громадянина та його майна, встановленого рішенням суду (статті 260, 264,270, 275 ЦПК та ін.). Отже, здійсненність — це гарантована можливість добровільного і примусового виконання рішення суду, а також сприяння інших осіб у його виконанні.\nПравова дія здійсненності в часі обмежена процесуальним строком давності примусового виконання рішення, не діє на рішення про стягнення періодичних платежів і про визнання (ст. 21 Закону «Про виконавче провадження»). Для інших наслідків законна сила рішення є безстроковою. Початок дії здійсненності різний: залежно від того, передбачається чи ні судовим рішенням негайне виконання. Здійсненність в розумінні дії в часі має й інші особливості. Коли суд використовує право під час постановлення рішення на відстрочку або розстрочку (ст. 204 ЦПК), то здійсненність виявляється пізніше інших правових наслідків загальнообов'язковості. Властивість дії здійсненності у цих випадках залежить від волі суду, в той час, коли дія всіх інших наслідків законної сили рішення судом не може бути змінена.\nЗаконна сила рішення суду не безмежна, її дія має об'єктивні та суб'єктивні межі. Об'єктивні межі визначаються предметом судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 231 ЦПК ними є встановлені судом правовідносини і юридичні факти розглянутої справи. Висновки суду щодо правового питання, яке було передане на його розгляд, закріплюються в мотивувальній частині рішення. Встановлені судом дійсні правовідносини чи факти характеризуються неспростовністю і реалізованістю, які разом з резолютивною частиною набирають законної сили.\nТе, що мотивувальна частина судового рішення набирає законної сили, підтверджується правилом ст. 203 ЦПК, яке зобов'язує суд наводити в рішенні обставини справи, що були ним встановлені і відповідні їм правовідносини (п. 6). А також зі ст. 231 ЦПК — про заборону оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, юридичні факти і правовідносини, які характеризуються преюдиціальністю — не доводяться знову при розгляді інших цивільних справ, в яких беруть участь ті ж самі особи (ч. 2 ст. 32 ЦПК). І факти, і правовідносини фіксуються в мотивувальній частині рішення (п. 6 ст. 203 ЦПК).\nСуб'єктивні межі законної сили судового рішення визначаються його дією щодо осіб: сторін та інших осіб, які брали участь у справі, та правонаступників у частині неспростовності, виключності і преюдиціальності.\nЗдійсненність поширюється на матеріально заінтересованих осіб — сторін, третіх осіб із самостійними вимогами, їх правонаступників, а також третіх осіб без самостійних вимог, проти яких був розв'язаний регресний позов (ст. 109 ЦПК), заявників і заінтересованих осіб у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, і окремого провадження.\nУхвали суду першої інстанції\nУхвалами вирішуються питання, пов'язані з рухом провадження у справі в суді першої інстанції, різні клопотання і заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, про зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду (ч. 1 ст. 232 ЦПК). Ухвалами суду першої інстанції вирішуються питання, спрямовані на виникнення, розвиток або припинення цивільних процесуальних правовідносин, на створення належних умов для всебічного, повного і об'єктивного розгляду та вирішення справи, на реалізацію і захист процесуальних прав суб'єктів цивільних процесуальних правовідносин. Для виявлення специфіки ухвал в юридичній літературі наводиться їх класифікація за різними підставами.\nЗалежно від вирішення вимоги, спрямованої на розвиток провадження у справі, вони можуть бути класифіковані на такі види:\nа) ухвали, спрямовані на порушення цивільного процесу в справі (ст. 136 ЦПК), а також в питаннях виправлення описки і явної арифметичної помилки (ст. 213 ЦПК), постановлення додаткового рішення (ст. 214 ЦПК), скасування обмеження дієздатності або поновлення громадянина в дієздатності (ст. 260 ЦПК);\nб) ухвали, які забезпечують розвиток процесу в справі, — ними вирішуються окремі процесуальні питання, які виникають під час підготовки справи до розгляду, вирішення судом справи і виконання судового рішення — про притягнення або вступ у справу співучасників, третіх осіб, органів державного управління, про залучення додаткових доказів, призначення експертизи, відкладення розгляду в справі та ін. (статті 143, 149, 173 ЦПК);\nв) ухвали, які перешкоджають виникненню цивільного процесу в справі (перетинальні) і дальшому його розвитку (заключні). Перетинальні — ухвали про відмову в прийнятті заяви (ст. 136 ЦПК), зупинення провадження у справі (статті 221-223 ЦПК), залишення заяви без руху (ст. 139 ЦПК); заключними ухвалами закінчується провадження у справі без винесення рішення — закриття провадження у справі (ст. 227 ЦПК), залишення позову без розгляду (ст. 229 ЦПК);\nг) ухвали по застосуванню санкцій за цивільні процесуальні правопорушення — про притягнення до штрафної і майнової відповідальності (статті 44, 48, 53, 153, 284 ЦПК та ін.), до кримінальної і громадської відповідальності (статті 44, 58, 117, 167, ч. З ст. 235 ЦПК);\nд) ухвали, які сигналізують про порушення законності й істотні недоліки в роботі підприємств, установ, організацій з метою вжиття заходів до їх усунення — окремі ухвали (ст. 235 ЦПК).\nЗалежно від суб'єктів, які постановили ухвали, їх можна класифікувати на одноособові і колегіальні. Частина 2 ст. 232 ЦПК передбачає, що ухвалу постановляє суд у повному складі, а у випадках, передбачених Кодексом, — суддя одноособове. Все залежить від того, в якому складі розглядається справа. Відповідно до ст. 124 ЦПК суддя одноособове розглядає всі цивільні справи, підвідомчі суду. А справи по спорах про визначення місця проживання і відібрання дитини, встановлення батьківства, виселення, у разі скасування рішення, постановленого одноособове суддею, розглядаються у колегіальному складі. Колегіальне розглядаються й інші справи, передбачені вказаною та іншими нормами ЦПК (статті 243, 248). Отже, при розгляді справи колегіальне ухвали приймаються також колегіальне. Але питання, пов'язані з рухом справи в суді, діями судді по підготовці справи, виконанням судових рішень, вирішуються суддею одноособове, крім випадків, коли вони виникають у судовому засіданні під час розгляду справи у колегіальному складі суддів (ч. З ст. 16 ЦПК).\nЗа процесуальною формою втілення ухвали класифікуються на самостійні і протокольні.\nСуд постановляє самостійні ухвали в нарадчій кімнаті, які втілюються в письмову форму окремого процесуального документа, підписуються всім складом суду і приєднуються до справи (закриття провадження у справі — ст. 227 ЦПК та ін.). Протокольні ухвали з окремих нескладних питань суд постановляє, порадившись на місці в судовому засіданні. Вони заносяться до протоколу судового засідання (про порядок допиту свідків, експертів і дослідження інших доказів — ст. 181 ЦПК).\nЗа змістом ухвала, постановлена в нарадчій кімнаті, повинна містити: час і місце постановлення; найменування та склад суду, прізвище секретаря судового засідання; назву осіб, які беруть участь у справі, і предмета спору; суть питання, що розв'язується; мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закон, яким він керувався, постановляючи ухвалу; висновок суду; порядок і строк оскарження ухвали (ч. 1 ст. 234 ЦПК).\nУхвала, яка постановляється судом без видалення до нарадчої кімнати, за змістом повинна містити: суть питання, яке розв'язується; мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закон, яким він керувався, постановляючи ухвалу; висновок суду (ч. 2 ст. 234 ЦПК).\nВсі ухвали оголошуються одразу після їх постановлення. Питання про те, чи набирають вони законної сили, умови і порядок набрання, правові наслідки законної сили, ЦПК окремо не врегульовані. В теорії цивільного процесу щодо цього були висловлені різні думки.\nАналіз норм ЦПК свідчить, що всі ухвали набирають законної сили, але одні з них, які підлягають оскарженню, після закінчення п'ятнадцятиденного строку на апеляційне оскарження (статті 234, 291 ЦПК), інші — з часу проголошення (ст. 139 ЦПК). Не всі ухвали набувають властивостей незмінності (статті 154, 155 ЦПК та ін.). Заключні ухвали з набранням законної сили набувають властивостей законної сили судового рішення.\nПраво на отримання копії ухвали суду\nОсоби, які беруть участь у справі, наділені низкою процесуальних прав, реалізація яких забезпечує в повній мірі захист ними своїх прав та законних інтересів.\nОдним із важливих процесуальних прав осіб, які беруть участь у справі, наданих чинним законодавством України, є право на отримання копій рішень судів.\nЯк випливає з статті 208 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення викладаються в двох формах: 1) ухвали; 2) рішення. Питання, пов’язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду у випадках, встановлених цим кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Отже, особи, які брали участь у справі, мають право отримати копію ухвали суду, зокрема і щодо закриття провадження в справі.\nЩо ж дає учасникам, які брали участь у справі, можливість отримання ухвали суду про закриття справи?\nУчасники, які не згодні із змістом вищевказаної ухвали, можуть її оскаржити у встановленому порядку (п.14 ч.1 ст.293 та ч.2 ст.294 ЦПК України), подавши на неї апеляційну скаргу. На підставі ч.2 ст.222 ЦПК, копії судового рішення видаються особам, які брали участь у справі, на їхню вимогу не пізніше п’яти днів з дня проголошення останнього. Відповідно до ч.3 ст.222 Цивільного процесуального кодексу України особам, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, копії судового рішення (зокрема і ухвали) надсилаються впродовж 5 днів рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Крім того, згідно з ч.4 ст.222 ЦПК України копії судових рішень повторно видаються за заявою особи за плату в розмірі, встановленому законодавством.\nТаким чином, впродовж п’яти днів з дня проголошення ухвали сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов’язки, можуть оскаржити в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про закриття справи повністю або частково, подавши заяву про апеляційне оскарження (ст.292 і абзацу 1 ч.2 ст.294 ЦПК України). Відповідно абзацом 2 ч.2 ст.294 ЦПК передбачає, що впродовж десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження подається апеляційна скарга.\nТож, маючи „на руках” вищевказану ухвалу, реалізувавши своє право на її отримання, забезпечує можливість підготувати обґрунтовану, із посиланням на допущені судом й зафіксовані в ухвалі помилки, апеляційну скаргу.\nПраво апеляційного оскарження рішень і ухвал суду першої інстанції та процесуальний порядок його реалізації\nПраво апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги та внесення на нього подання прокурором — це надана законом можливість на порушення функціональної діяльності суду апеляційної інстанції на новий (повторний) розгляд цивільної справи і перевірки постановлених по ній рішень і ухвал на відповідність їх вимогам законності і обґрунтованості.\nПравом на подачу апеляційної скарги наділені сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а правом на внесення апеляційного подання — прокурор, який брав участь у розгляді справи (ст. 290 ЦПК).\nАналіз норм глави 40 ЦПК «Апеляційне провадження» свідчить про те, що законодавцем у термінологічний обіг введено два поняття: «особи, які брали участь у розгляді справи (статті 290, 291 ЦПК)» і «особи, які беруть участь у справі (статті 300, 301 ЦПК).\nСклад осіб, які беруть (брали) участь у розгляді справи в нормативному порядку не встановлений. В теорії цивільного процесу до них відносять усіх учасників процесу — як осіб, які беруть участь у справі, перелік яких визначений ст. 98 ЦПК, так і інших суб'єктів цивільного процесу, залучених до розгляду цивільної справи (експерти, перекладачі, свідки).\nОсоби, які беруть участь у справі, відповідно до ст. 99 ЦПК, яка визначає їх процесуально-правове становище, мають право «оскаржувати рішення і ухвали суду...», постановлені по справі з їх участю. Інші учасники процесу, як виняток, мають право оскаржувати ухвали суду першої інстанції про накладення на них штрафу, як санкції за цивільні процесуальні правопорушення (ч. 1 ст. 44 і ч. 2 ст. 83 ЦПК; ст. 58 і ч. 2 ст. 83 ЦПК та інші).\nСпівучасники і треті особи мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали, подавши про це заяву, в межах строку на апеляційне оскарження, яка державним митом не оплачується (ст. 297 ЦПК). Тому право на апеляційне оскарження включає в себе також право на вступ до процесу по справі, розпочатому в апеляційній інстанції.\nРеалізація права апеляційного оскарження обумовлена встановленими ст. 292 ЦПК процесуальними строками. Апеляційні скарги і апеляційні подання прокурором можуть бути подані протягом одного місяця з наступного дня після проголошення рішення. Додаткове рішення (ст. 214 ЦПК) може бути оскаржено у цей же строк, починаючи також з наступного дня його проголошення. Пропущений строк на подачу апеляційної скарги, подання може бути поновлений судом на заяву особи, яка їх подала за наявності належних підстав. При їх відсутності — скарга, подання залишаються без розгляду. Право апеляційного оскарження і внесення подання обумовлено об'єктом оскарження. Ними є рішення суду першої інстанції (повністю або частково), які не набрали чинності (ч. 1 ст. 231 ЦПК). Обмеження в оскарженні окремих рішень суду першої інстанції в гл. 40 ЦПК, якою врегульовано апеляційне провадження, не передбачено, але з аналізу норм ЦПК, які не допускають оскарження рішень суду першої інстанції, постановлених у справах з виборчих і адміністративно-правових відносин, можна на підставі розширеного доктринального їх тлумачення зробити висновок, що вони, у зв'язку із введенням апеляції і нової редакції касації (Закон від 21 червня 2001 року) не підлягають апеляційному оскарженню і перевірці.\nДо них відносяться рішення судів, постановлених по першій інстанції у справах: по скаргах на неправильності у списках виборців та у списках громадян, які мають право брати участь у референдумі (ст. 243 ЦПК); по скаргах на рішення і дії територіальної, окружної (територіальної) виборчої Комісії по виборах депутатів і голів сільських, селищних, районних, міських, районних у містах, обласних Рад і заявах про скасування рішень виборчих комісій (ст. 243 ЦПК); по скаргах на рішення, дії або бездіяльність Центральної виборчої комісії, територіальної, дільничної виборчої Комісії по виборах Президента України та заявах про скасування реєстрації кандидатом у Президенти України (ст. 243 ЦПК); по скаргах, заявах на рішення, дії або бездіяльність виборчих комісій по виборах народних депутатів України (ст. 243 ЦПК); по скаргах на рішення, дії або бездіяльність Центральної виборчої комісії (ст. 243 ЦПК); по скаргах на дії органів і службових осіб у зв'язку з накладенням адміністративних стягнень (ст. 248 ЦПК).\nПраво апеляційного оскарження реалізується заявленою вимогою, втіленою у процесуальній формі — письмовій апеляційній скарзі (для прокурора— у поданні), а також процесуальними діями по її пред'явленню. Форма і зміст апеляційної скарги, подання визначені ст. 293 ЦПК. Апеляційна скарга, подання викладається чітким машинописним текстом і повинна містити: 1) назву суду, до якого подається скарга, подання; 2) назву особи, яка подає скаргу, подання, її місце проживання або знаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку; 3) повну і точну назву інших осіб, які беруть участь у справі, їх місце проживання або знаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку; 4) посилання на рішення, ухвалу, що оскаржується, та межі оскарження; 5) обґрунтування апеляційної скарги, подання: у чому полягає неправильність рішення (ухвали) суду, обставини справи та закон, яким спростовується рішення; нові факти чи засоби доказування, які мають значення для справи і заперечення проти доказів, коли суд першої інстанції необґрунтоване відмовив у їх прийнятті або коли неможливість їх подання раніше зумовлена поважними причинами; перелік з використаних судом першої інстанції доказів, що підлягають дослідженню в суді апеляційної інстанції; 6) прохання особи, яка подає скаргу, подання; 7) перелік письмових матеріалів, що додаються до скарги, подання. Вони подаються на підтвердження скарги, подання, на обґрунтування неправильності встановлення судом першої інстанції юридичних фактів і вирішення справи по суті, досліджуються і оцінюються судом поряд з іншими доказами, тобто мають ознаки доказів і виконують їх роль.\nАпеляційна скарга, подання підписується особою, яка подала скаргу, або її представником, апеляційне подання прокурора — прокурором, що його подав. Представником до скарги додається документ, що підтверджує наявність у нього таких повноважень, якщо у справі відсутній відповідний документ. До апеляційної скарги, подання додаються їх копії з додатковими матеріалами відповідно до числа осіб, які беруть участь у справі. Апеляційна скарга, апеляційне подання прокурора подаються до відповідного суду апеляційної інстанції, які діють в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, якщо інше не передбачено Законом (ст. 29 Закону «Про судоустрій»).\nНими є: Верховний Суд Автономної Республіки Крим, обласні, Київський та Севастопольський міські суди, військові суди регіонів та Військово-морських Сил. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про судоустрій України» (в редакції Закону від 21 червня 2001 р. «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України») вищі спеціалізовані суди у випадках, передбачених законом, діють як суди апеляційної інстанції щодо рішень апеляційних судів, постановлених у першій інстанції.\nЗ метою створення сприятливих умов для реалізації заінтересованими особами права апеляційного оскарження, апеляційна скарга, подання подається через суд першої інстанції, який розглянув справу. Він перевіряє наявність умов, необхідних для порушення апеляційного провадження у справі, приймає скаргу, подання, і не пізніше наступного дня надсилає її копії та додані до неї матеріали особам, які беруть участь у справі, і встановлює строк, протягом якого вони можуть подати пояснення на апеляційну скаргу, подання. По закінченні строку на апеляційне оскарження, суд надсилає апеляційну скаргу, подання разом зі справою до суду апеляційної інстанції (ст. 295 ЦПК).\nАпеляційна скарга, апеляційне подання прокурора, які не відповідають вимогам ст. 293 ЦПК щодо її форми і змісту, а також апеляційна скарга, яка не оплачена державним митом залишається без руху, про що суд першої інстанції, до якого надійшла скарга, подання повідомляє суб'єкта оскарження, надаючи йому строк для усунення недоліків. Якщо у встановлений строк недоліки скарги, подання не будуть усунуті, останні вважаються неподаними і повертаються суб'єкту оскарження, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу (статті 294,139 ЦПК).\nПрийняття судом скарги, подання породжує певні процесуальне правові наслідки — виникає процес у цій стадії. Особи, які беруть участь у справі, стають суб'єктами цивільно-процесуальних правовідносин в апеляційному провадженні і можуть здійснювати процесуальні права і обов'язки визначені для них ЦПК в залежності від того, яким конкретним суб'єктом вони виступають. Вони мають право у встановлений судом строк подати пояснення або заперечення на апеляційну скаргу, подання до суду, рішення якого оскаржується, і до суду апеляційної інстанції. Такі пояснення і заперечення мають відповідати за процесуальною формою і змістом вимогам, що пред'являються до апеляційної скарги, подання, передбаченим ст. 293 ЦПК. їх мета — довести до відома суду суб'єктивні судження таких осіб з приводу підставності апеляційної скарги і переконливості їх обґрунтування.\nОсоба, яка подала апеляційну скаргу, чи прокурор, що подав апеляційне подання має право доповнити, змінити, відкликати або відмовитися від неї повністю чи частково (ст. 298 ЦПК). Доповнити або змінити апеляційне подання має право також прокурор вищого рівня (ст. 40 Закону України «Про прокуратуру»). Доповнення чи зміна апеляційної скарги, подання можливі протягом строку, передбаченого на апеляційне оскарження.\nВідкликання апеляційної скарги можливе до початку розгляду справи в апеляційній інстанції. Про відкликання апеляційної скарги, подання суд першої інстанції, коли справа знаходиться в цьому суді, чи суддя апеляційного суду, який провадив підготовку справи до розгляду, виносить ухвалу про повернення скарги, подання. Відмова від апеляційної скарги, подання можлива протягом усього часу розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Прийняття відмови від апеляційної скарги, подання вирішується апеляційним судом, який розглядає справу, в судовому засіданні за правилами, передбаченими ЦПК для вчинення зазначеної дії. Атак як окремі правила про це відсутні, то діють правила, встановлені ст. 179 ЦПК, щодо відмови від позову.\nОдночасно з прийняттям відмови від апеляційної скарги судом вирішується питання про закриття у зв'язку з цим апеляційного провадження. У разі його закриття особа, відмова якої була прийнята судом, позбавляється права на повторну подачу апеляційної скарги, а прокурор — апеляційного подання.\nПротилежна сторона (тобто відповідач по апеляційній скарзі, поданню) може визнати апеляційну скаргу, подання обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині. Таке визнання враховується апеляційним судом щодо встановлення наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.\nВ цілісному комплексі теоретичного вивчення цивільного судочинства України постановам суду першої інстанції відводиться особливе місце. І це не дивно, адже саме в цих індивідуальних нормативно-правових судових актах безпосередньо виявляється чітка процесуальна форма та сила цивільного правозастосування, що в свою чергу, є центральним елементом здійснення правосуддя.\nНа законодавчому рівні встановлені такі види постанов як рішення та ухвала. Рішення – це акт правосуддя у справі, що ґрунтується на встановлених в судовому засіданні фактах і застосуванні норм матеріального і процесуального права. Залежно від способу захисту права і правових наслідків, які вони викликають, судові рішення (як і позови) поділяються на види: про присудження до виконання (або утримання від виконання) певних дій; про визнання наявності (або відсутності) правовідносин (або юридичних фактів); конститутивні — про перетворення правовідносин.\nЗалежно від вирішення вимоги, спрямованої на розвиток провадження у справі, вони можуть бути класифіковані на види.\nАкти суду можуть оскаржуватися у встановленому законом порядку. Правом на подачу апеляційної скарги наділені сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а правом на внесення апеляційного подання — прокурор, який брав участь у розгляді справи (ст. 290 ЦПК).\n1. Бюлетень законодавства І юридичної практики України // Практика судів України в цивільних справах — 1995 — № 3\n2. Я. Л. Зейкан. Коментар цивільного процесуального кодексу України.- К.: Юридична практика. 2006.\n3. Комаров В.В. Цивільне процесуальне право України: практика застосування. – Харків: Основа, 1993.\n4. Кодекс адміністративного судочинства України: Науково-практичний коментар /За ред. С… В. Ківалова, О.І.Харитонової /Ківалов С.В., Харитонова О.І., Пасенюк О.М., Аракелян М.Р. та ін.- Х.: ТОВ «Одіссей», 2005.\n5. Комаров В.В., Радченко П.И. Постановления суда первой инстанции //Проблемы науки гражданського процесуального права.-Харьков: Право, 2002.\n6. Луспеник Д.Д. Заочний розгляд справи: проблемні новели ЦПК Юридичний Вісник України. 2006. № 9.\n7. Масленникова Н И Законная сила судебного решения в советском гражданском процессе Автореф канд дисс — Свердловск, 1973 — С 11, Цивільне процесуальне право України — Харків, 1999 — С 305, Гражданский процесс — М.1999\n8. Нотаріат в Україні: Підручник /за ред. В.В. Комарова.-К.: Юрінком Інтер, 2006.\n9. Шевчук П.І. Заочне рішення в цивільній справі // Вісник Верховного Суду України. 1998. № 3(9).\n10. Заворотько П П, Штефан М Й Судове рішення — К, 1970\n11. Добровольский А А, Иванова С А Основные проблемы исковой формы защиты права — М, 1979\n12. Черных И.И. Заочное производство в гражданском процессе. М., 2000.\n13. Теорія та практика судової діяльності: Науково-практичний посібник.- К.: Атака, 2007\n14. Фурса С.Я., Щербак С.В., Євтушенко О.І. Цивільний процес України: Проблеми і перспективи: Науково-практичний посібник. — К.: Видавець Фурса С.Я.: КНТ, 2006. – 448 с. Щербак С.В. “Наказне (документарне) та заочне провадження в цивільному процесі.\n15. Фазікош Г. Юридична та соціальна природа судового рішення в цивільному судочинстві: сучасні наукові погляди //Право України.-2001.-№3.\n16. Цивільний процес: Навч. посіб. / А.В. Андрушко, Ю.В. Білоусов, Р.О. Стефанчук, О.І Угриновська та ін. – За ред. Ю.В. Білоусова. К.: Прецедент, 2005.\n Заворотько П.П., Штефан М.Й. Судове рішення. – К.: Вид-во Київського ун-ту, 1971. – 188 с.\n Масленникова Н.И. Акты применения гражданского процессуального права // Проблемы применения норм гражданского процессуального права. – М, 1976. – С. 66-72.\n Шиманович О.М. До питання про законну силу ухвал суду першої інстанції в цивільному процесі України // Підприємництво, господарство і право. – К., 2005. – № 3. – С. 84 — 91.\n Юдельсон К.С. Основные задачи и формы деятельности суда первой инстанции гражданском процессе // Вопросы гражданского права и процесса. – К.: Гос. изд. юрид. лит., 1955. – Т. ІІІ. – С. 113-118.\n Самсонова Л.С. Характерные черты деятельности суда по применению норм гражданского процессуального права // Практика применения гражданского процессуального права. – М: 1999. – С. 34 — 54.\n Чуйков Ю.Н. Частное определение в советском гражданском судопроизводстве: Автореф. дис.… канд. юрид. наук. – Х., 1971. – 20 с.\n Смирнова Н.Н. Гражданский процесс. – СПб.: „Альфа”, 2001. – 143 с.\n Фурса С.Я., Щербак С.В., Євтушенко О.І. Цивільний процес України: Проблеми і перспективи: Науково-практичний посібник. — К.: Видавець Фурса С.Я.: КНТ, 2006. – 448 с.\n Калмацкий В.С. Суд второй инстанции в советском гражданском процессе. – Х:, 1978. – 84\n Бажанов М.И. Законность и обоснованность основных судебных актов в советском уголовном судопроизводстве: Автореф. дис. … д-ра юрид. наук. – Х., 1967. – 34 с.\n Пучинский В.К. Особое определение суда первой инстанции в советском гражданском процессе. – М.: Юрид. лит., 1956. – 82 с.\n Фазікош Г. Юридична та соціальна природа судового рішення в цивільному судочинстві: сучасні наукові погляди //Право України.-2001.-№3.


Участь у науково-практичному семінарі фахівців Експертної служби МВС: «Актуальні питання проведення судових експертиз за напрямом будівельних та земельних досліджень. Аналіз експертних помилок та шляхи їх уникнення» » Черкаський НДЕКЦ МВС\nУчасть у науково-практичному семінарі фахівців Експертної служби МВС: «Актуальні питання проведення судових експертиз за напрямом будівельних та земельних досліджень. Аналіз експертних помилок та шляхи їх уникнення»\n24-26 квітня 2018 року Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України на базі Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України проведено науково-практичний семінар фахівців Експертної служби МВС за тематикою: «Актуальні питання проведення судових експертиз за напрямом будівельних та земельних досліджень. Аналіз експертних помилок та шляхи їх уникнення».\nМетою проведення семінару стало ознайомлення з практичним досвідом роботи фахівців під час проведення судової експертизи за експертними спеціальностями: «Дослідження об'єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів», «Розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками», «Визначення оціночної вартості будівельних об'єктів та споруд» та «Оцінка земельних ділянок», обговорення практичних ситуацій, які виникають під час проведення судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертиз.\nВ заході, крім співробітників ДНДЕКЦ МВС та підрозділів Експертної служби МВС інших областей прийняли участь: заступник директора філії ДП «Укрдержбудекспертиза» в Івано-Франківській області Глібчук Т.Р. та представник компанії «Увекон» (партнер з розвитку бізнесу) Коробко О.О.\nВід Черкаського НДЕКЦ МВС України участь у семінарі прийняв старший судовий експерт відділу будівельних та земельних досліджень Таран В. І., який доповнив тему семінару доповіддю на тему «Основні методи завищення обсягів і вартості будівельно-монтажних робіт та методи їх виявлення».\nПід час виступів та дискусій учасниками семінару обговорено широке коло проблемних питань, які стосуються сучасних методів дослідження та визначення вартості будівельних об’єктів, споруд та земельних ділянок. Проведено аналіз помилок при проведені будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертиз.\nПо закінченню семінару були підведені підсумки, обговорені та прийняті загальні рекомендації по виконанню експертиз за напрямом будівельних та земельних досліджень. Кожному учаснику семінару було видане свідоцтво про участь у науково-практичному семінарі фахівців Експертної служби МВС України.


Привітання з Днем Народження сестрі - 180 привітань сестрі\n180 привітань сестрі\nСестра - це майже як мама, дочка і подруга, в одній особі. Сестра у будь-якому випадку, одна з найближчих людей. Інколи вона навіть ближче, ніж батьки, адже ви їй можете довірити все, що завгодно. Такі відносини потрібно цінувати, ними потрібно дорожити і намагатися зберегти їх на все життя. Саме на день народження варто висловити про свої почуття.\nПривітання для сестрички\nСестричко моя, мила і люба, найкраща у світі,\nБажаю я щастя й дарую я квіти,\nЩоб завжди здоров'я у тебе було.\nБажаю довго і довго прожити,\nЯ тебе люблю і буду любити!\nТак будь же, рідненька, завжди ти щаслива,\nНіколи не хмурся, хоч важко тобі,\nБо ти в мене, люба, на світі єдина,\nКоли ти смієшся - радісно і мені.\nВітання сестрі з днем народження\nСестричко, сонце променисте !\nЖиття Твоє хай буде чисте,\nВквітчане щастям і добром,\nОригінальне вітання для сестри\nВітаю тебе з Днем народженням!\nБажаю погожих тобі днів.\nЩасливої долі, радості стільки, як квітів у полі.\nВеликого щастя, без зла й обману.\nХай Матір Божа тебе охороняє.\nА Господь щастя і сили посилає.\nХай завжди ведеться з легкої руки.\nНа добрі і довгі безхмарні роки.\nПривітання із днем народження сестрі\nОригінальне вітання для сестри на день народження\nСестричко рідненька, вітаю тебе!\nСьогодні у тебе вже свято -\nСьогодні настав твій народження День,\nСпішу я тебе привітати!\nБажаю тобі тільки гарного настрою,\nЗдоров'я міцного на довгії роки!\nНехай промінь сонця ніжною ласкою\nЗавжди зігріває твої перші кроки!\nЩоб серце тремтіло лише від любові,\nЩоб дні були тільки безхмарними!\nБажаю, сестричко, щоб всі починання,\nТвої не залишились марними!\nХай мрії й бажання збуваються вчасно,\nХай погляд твій нас зігріває!\nЯ дякую щиро тобі, моя сестро,\nЦілую тебе й обіймаю!\nЧас летить неймовірно.\nПташка наша, жар-птичко!\nОсь і стукнуло …\nЗ днем народження , сестричко!\nХай все збудеться потім,\nЩо не встигло… Хороше –\nВдома і на роботі,\nЩоб водилися гроші!\nЩоб здоров'я буяло,\nЯк весною природа,\nІ в душі панувала\nЛиш безхмарна погода!\nЩоб всього було доста!\nВ люди вийшли щоб діти!\nІ – щоб бажані гості!\nІ – щоб бажані квіти!\nСловом, щастя і миру!\nНавіть в скрутну годину!\nЯ і наша родина!\nПереливом річки -\nВітру тихим шелестом,\nВесни теплим подихом -\nБудь, моя сестричко!\nБудь коханню полумє'ям,\nБудь Ти щастю заводдю,\nІ сім'ї будь пристанню,\nСуму будь пір'їнка -\nЛиху будь заставою,\nА добру – так повінню,\nСерденьком чутливою -\nБудь, моя сестринка!\nНе дивись, що весноньки\nБудуть плести в кісоньки\nСвітлі роки - літечка -\nНиточка до нитки:\nПам'яті будь вдячною\nІ землі де виросла,\nЗ Божою будь ласкою –\nВітання із днем народження для сестри\nДля тебе світ цей і краса,\nДля тебе сонце, дощ і зорі.\nСміються й плачуть небеса\nІ хвилі шепчуть з вітром в морі.\nТвоє життя цвіте, як мак,\nТобі ще мріяти й творити\nІ розрізняти "ні " і "так",\nТобі любити і дружити.\nКоли розійдемося ми\nЙ на серці в тебе буде туга\nТи приходи і приїзди,\nБо у сестрі знайдеш ти друга.\nВітання для сестрички\nУ день народження разом з тобою радіємо\nІ бажаємо щиро, щоб збулись твої мрії,\nЩоб пливло сестичці щастя з роси і води,\nЩоб жила — не тужила й не знала біди!\nА коли б сумувати на мить довелось —\nПам'ятай, що про тебе турбується хтось.\nСЕСТРИЧКО моя люба, найкраща ти у світі,\nБажаю я щастя й дарую ці квіти,\nЩоб завжди здоров’я у тебе було.\nТак будь же, рідненька, завжди ти щаслива\nБо ти в мене, люба, на світі єдина!!!\nПривітання з днем народження брату 188 привітань\nБрат, рідний чи двоюрідний - один з найближчих людей. Навіть якщо ви з братом мало спілкуєтесь, ви все одно знаєте, що є один у одного. Це дарує відчуття додаткової впевненості. Тож, варто свої почуття і думки вкласти в привітання улюбленому братові. Йому буде дуже приємно ...\nМіжнародний день сімей 2022 60 привітань\nЩо подарувати сестрі на 20-30 років\nЯкий подарунок обрати сестрі коли старт в життя ... 884\nЯкщо обираєте подарунок для сестри і ви знаєте що вона весела позитивна людина, то подарунок не так вже й важко ... 1172\nПодарунки для улюбленої справи\nЯкщо у сестрички є улюблене заняття для душі, можна порадувати її подарунком, який допоможе їй отримувати задоволення від свого ... 926


Купити Чоловічі Шорти Adidas Real Madrid S18149, Club Sale інтернет магазин спортивного взуття\nПро насКонтактиПовернення товаруНовиниНова колекціяСтатті Інтернет магазин ClubSale › Чоловікам › Шорти › Adidas › Real Madrid › Чоловічі Шорти Adidas Real Madrid, Артикул S18149\nПередзвони мені Опис Adidas Real MadridЧоловічі ігрові шорти Adidas Реал Мадрид Home, артикул S18149. Білі вільні шорти, з дизайном домашньої форми мадридського Реала. Дана модель являється точною копією оригіналу, і виконана за тими ж технологіями. Легкий, але міцний трикотаж (100% поліестер), виготовлений за технологією climacool®, яка передбачає наявність сітчастих вставок для вентиляції. Таким чином, тренуючись в даних шортах, ви завжди будете відчувати свіжість і прохолоду. За посадку, і фіксацію на талії, відповідає пояс на завязках.\nЧоловічі Шорти Adidas S18149\nІнтернет магазин спортивного взуття і одягу рекомендує Чоловічі Шорти Adidas AY7955


День п'яти двійок - передбачення Ванги на 2020 рік\nДень п’яти двійок – чи зможе людство пережити його в 2020 році? Правдиві передбачення Ванги, які вже збуваються\nДо Землі летить небезпечний астероїд: чим загрожує зіткнення...\nЗвідки з’явився коронавірус і чи винні у всьому китайці?\n«Нострадамус з Балкан», «болгарська проповідниця» точно не вказала яким чином трапиться кінець світу. Близькі до неї люди, слухали її часто і кажуть, що страшні події розпочнуться саме в 2020 році. І це буде початок кінця.\nМи в Joy-pop.com віримо тільки в краще і налаштовані позитивно, але все ж цікаво дізнатися про майбутнє від знаменитої пророчиці.м\nПередбачення Ванги 1995 року:\n«Треба пережити день з усіма двійками. Щось велике прилетить на землю і вдариться об воду. Хвилі змиють багато країн, і сонце згасне на три роки… Добрі виживуть, а злі, які вважають себе розумними – загинуть. Дуже багато загине. А потім буде дуже хороше життя і настане безсмертя».\n«Чорний попіл покриє землю, річки вийдуть з берегів, величезні території зникнуть з лиця землі. Дзеркальний день 22 лютого – кожен побачить себе як в дзеркалі…»\nБагато скептиків критикують Вангу, але, по суті, вона проста баба з Болгарії з загальними знаннями, яка змогла дізнатися про технологічний прорив: від появи доступних плоских телевізорів і до спроб Ілона Маска колонізувати Марс.\nКлючові і найнебезпечніші дати 2020 року\nЦе дні, коли зійдуться п’ять двійок (зовсім скоро ми зможемо переконатися):\n22 лютого цього року – 22.02.2020\n22 грудня цього року – 22.12.2020\nЦі дати пророчиця з Болгарії назвала «дзеркальними числами», тому що кожна людина побачить всю свою сутність як в дзеркалі.\n«Цей день змінить хід історії», – сказала баба Ванга. В якій з цих днів відбудеться фатальна подія і що ж це може бути?\nР.S. Варто сказати, близькі Ванги стверджують, що вона не захоплювалася нумерологією.\nЧому дати з двійками будуть поворотними\nЛюдство зобов’язане поплатитися за те, що нагнітає зло, ганяється за прибутком, влаштовує війни. Технологічний прогрес буде так сильно і швидко розвиватися, що людство не зможе його проконтролювати. І дні розплати повинні наступити.\nСпалах старої хвороби. Мався на увазі коронавірус?\nВанга передбачила в 2020 році “спалах старої хвороби”. Про це розповів перекладач і довірена особа ясновидиці Стоян Петров. Дана заява була зроблена ним 26 грудня 2019 року на передачі “Насправді”.\nОднак присутні в студії лікар-епідеміолог Тимур Пестерев, як і доктор медичних наук Володимир Никифоров, поставилися до цього прогнозу з недовірою. Вони були впевнені, що в сучасному світі немає збудника, який володіє таким потенціалом, щоб поширитися до масштабу епідемії.\nА що ми бачимо сьогодні, в 2020 році?\nВанга говорила, що хвороба піде від жовтих і принесе загрозу всьому людству, яке колись перемогло її, але вона знову відродиться. Вона, то називала її невиліковною і такою, що буде «косити» людей прямо на вулиці, то давала надію словами про знайдені ліки після піку епідемії. Що точно – рекомендувала лікувати сильними імуномодуляторами.\n«Нострадамус з Болгарії» лякала страшними цифрами – можуть загинути сотні мільйонів людей! Чому це дійсно можливо? Якщо вірус проникне в країни зі слабкою медичною інфраструктурою, вони не зможуть так оперативно і професійно діяти як Китай.\nР.S. Думки професорів щодо коронавірусу розділилися:\nі став більш стійкий до антибіотиків;\nінші впевнені, що це новий вірус, у нього зовсім інша будова і ген, які поки не вивчені. Прогнозують до 40% смертності.\nНа сьогодні зафіксовано: більше 75 тис. осіб, які захворіли і 2011 померлих від вірусу. Це 2,68% смертності, що є високим показником.\n«Сонце все закриє. Над Тихим океаном, там, де Америка буде непроглядна темрява».\nПадіння метеориту? Можливо.\nАстероїд 2020 DJ наблизиться до Землі саме 22 лютого, але це буде дуже далеко – 3,54 млн кілометрів від неї, а розмір його зовсім не повинен лякати людство – діапазон діаметра 16-37 метрів.\nЗнову ж зробимо ремарку – вчені постійно вивчають космічні об’єкти, спостерігають за астероїдами і поки гігантського, такого, що загрожує нашій планеті, не виявили. Найнебезпечніші астероїди в 2020 році вже описані, але, скільки всього в Космосі ще не вивчено.\nНещодавно НАСА підтвердило, що величезний астероїд, здатний викликати ядерну зиму і масове вимирання, рухається зі швидкістю майже 55 тис. км/год, але далеко від Землі. Це сталося 15 лютого і все окей для нас. До речі, НАСА класифікує астероїд, який проходить в межах 7,5 мільйона кілометрів від нашої планети, як «потенційно небезпечний астероїд».\n14 грудня 2020 дійсно очікують сонячне затемнення. В цьому році ми зможемо спостерігати два таких явища.\nПророчиця стверджувала, що в грудні 2020 року впаде тінь. Але, що означає ця тінь? Варіантів кілька: наслідки падіння величезного метеорита, сонячне затемнення або затемнення розуму, якщо трактувати в переносному сенсі. Людей можуть затьмарити певні ідеї, масові агітації – і це теж призведе до непоправних наслідків.\nЩо варто знати про бабу Вангу?\nВона померла 11 серпня 1996 року в 85 років.\nПророцтва, які збулися: початок і кінець Другої світової війни, дата смерті Сталіна, трагедія на Чорнобильській АЕС, розпад СРСР, смерть принцеси Діани, загибель російського підводного човна “Курськ”, атака екстремістів на вежі-близнюки, війна в Сирії і навіть Брексит!\nЇї слова про трагедію 11 вересня:\n«Жах, жах! Американські брати впадуть після нападу сталевих птахів. Вовки будуть вити в кущах, а безневинна кров буде проливатися».\nПророцтва, які не справдилися: ядерна війна в усьому світі між 2010 і 2014 роками, Барак Обама буде останнім президентом США.\nІнші передбачення Ванги на 2020 рік і, можливо, на день п’яти двійок\nСтрашне цунамі в Пакистані, Китаї, Японії та Алясці.\nБезжальний землетрус на азіатському континенті.\nЗамах на Володимира Путіна людиною з його охорони.\nХімічна війна в Європі після нападу мусульманських екстремістів.\nДональд Трамп втратить слух, у нього виявлять пухлину мозку.\nОдним словом, нічого хорошого чекати не варто, але ми все одно впевнені, що позитив врятує світ.


Прикарпатські поліцейські заарештували педофіла – ФРАНИК NEWS\nПрикарпатські поліцейські заарештували педофіла\nМи вже писали про те, що батько змушував до статевих зносин доньку і довів її до самогубства , тепер поліція розповіла деталі трагедії.\nТрагедія, яка сталася в Івано-Франківську ще 18 серпня, сколихнула все місто, пише ФРАНИК NEWS із посиланням на INTERMARIUM.\nТого дня випадковий перехожий у місцевому сквері на перехресті вулиць Шота Руставелі та Красівського виявив на дереві повішену дівчину. Чоловік негайно викликав правоохоронців. З’ясувалося, до самогубства дівчину підштовхнув рідний батько, котрий багато років чинив над нею сексуальне насильство. Сьогодні в обласному управління Національної поліції розповіли деталі трагедії.\nВ одній записці вона написала, що протягом останніх років батько змушував її до статевих зносин, мовляв, у той час, коли її подруги бавилися ляльками і гуляли в парку, вона змушена була задовольняти статево свого батька, тож вирішила піти. В іншій записці дівчинка дякує своїй тітці, яка їй вірила, підтримувала і була ініціатором, щоб вона пішла до психолога. Однак до психолога вона пішла разом із батьками, тож у їхній присутності відверто говорити зі спеціалістом не змогла, і втекла.\nПодруг у неї не було багато, в основному вона спілкувалася з однолітками у соцмережах. Вони розповіли, що в неї завжди були дивні стосунки із батьком, він купував з нею білизну, косметику. Друзі згадали, що дівчинка хотіла їм про щось сказати, очевидно, про те, що коїть з нею батько,однак вони її не зрозуміли.\nВ ході досудового слідства було встановлено, що дійсно впродовж 2012-2016 років батько, чинячи на дочку психологічний тиск, застосовуючи фізичну силу, змушував її до статевих зносин. Це довели всі проведені експертизи. Тож 4 січня батькові дівчинки оголосили підозру за статтями «Доведення до самогубства» та «Статеві зносини з особою, яка не досягла статевої зрілості» і заарештували. Йому загрожує до восьми років позбавлення волі.\nА соціальні служби тепер цю сім’ю взяли під свій контроль.\nPosted in FRANYK news and tagged FMG, кримінал, новини Івано-Франківська, педофіл, ПМГ, самогубство, ФРАНИК NEWS. Bookmark the permalink.


Як Ревнує Жінка Телець?\nЖінка Телець є цілісною натурою. Представницю земної знака зодіаку відрізняє спокійна впевненість у своїх діях. При цьому вона володіє привабливим зовнішнім виглядом, здатна закрутити голову будь-якому чоловіку. Унікальне поєднання якостей підкреслює яскраву індивідуальність жінки, вона виділяється серед інших представниць прекрасної статі.\nРевнощі Тільця проявляється досить бурхливо, навіть дещо театрально. Це може бути не тільки розмова на підвищених тонах, але і биття посуду. Не виключений і варіант тонкої гри. Телець — вперта жінка, вона завжди домагається своєї мети, значить, суперниця буде видалена і неважливо яким способом. Варто віддати належне, представниця земної стихії не стане ревнувати з незначного приводу, вона занадто розумна для цього.\nЖінку-Тельця відрізняє розумний підхід, як до життєвим обставинам, так і до любовних відносин. Вона не стане звертати увагу на відсутність обранця по службових справах. Їй приємна думка, що її коханий є успішним чоловіком. Ревнощі може викликати пусте проведення часу обранця в товаристві жінок, навіть просто подруг. У цьому випадку Телець проявить весь свій темперамент, не обмежуючи себе у вираженні почуттів.\nРевнощі Тільця можуть викликати дуже близькі родинні або дружні стосунки. Впевнена у собі жінка не уявляє, що хтось ще може мати вплив на коханого чоловіка. Вона буде дуже незадоволена тим, що її улюблений цікавиться думкою подруги або родички. Адже вона сама може дати цілком цінну пораду. Ревнощі здатна посилити її власницькі почуття, вона постарається відтіснити близьких людей обранця на другий план.\nПанівна стихія визначає надмірну впевненість Тільця у своїх силах. Представниця знаку не стане ревнувати обранця до абстрактної жінці, приміром, актрисі. Навіщо думати про те, чого немає в реальності? Зате увагу партнера до жінки із плоті і крові легко виведе її з рівноваги. Вона не стане стримувати себе у вираженні почуттів. Нескінченні докори будуть чергуватися з гіркими риданнями, жоден чоловік не зможе встояти перед натиском її емоцій. Обранцю доведеться чимало потрудитися, щоб завоювати прощення.\nПозбутися від ревнощів Тільця цілком можливо. Бажано не ускладнювати ситуацію, не варто тішити чоловіче самолюбство і доводити жінку до істерики. Якщо ревнивиця перейшла до підвищених тонів і в запалі люті не чує співрозмовника, що-небудь робити пізно, краще промовчати. Як тільки зменшаться перші емоції, варто проявити щире участь і турботу. Чашка гарячого чаю, цукерки, слова любові — ось найкращі ліки від пережитого стресу. Ніяких докорів на її бік, вона ідеальна у всьому, особливо в гніві.\nЖінка Телець занадто цінує справжнє, щоб витрачати час на підозри. Не варто провокувати на ревнощі, це не принесе позитивних емоцій. При перших ознаках напруги, варто відразу ж переключити її увагу на що-небудь приємне. Телець любить розкішні речі, прогулянка по улюблених магазинах розважить її. Вона зайвий раз переконається, що чоловік любить її і готовий нескінченно балувати.\nЗапевнити Тільця у своїй вірності досить просто. Ревнощі є руйнівним почуттям, вона може знищити найміцніші стосунки. З кожним разом представниця знака буде все більше розчаровуватися у своєму обранцеві. Необхідно бути завжди поруч, постійно підкреслювати її винятковість і значимість. Потрібно разом рухатися до загальним цілям: престижна робота, затишний будинок, народження дітей.


Гідропілінг - Beauty studio Mishel\nГлибоке очищення шкіри, інтенсивне зволоження і антивіковий догляд стали доступні в одній процедурі.\nГідропілінг 60 800\nГідродермаобразія 60 1200\nГідропілінг — процедура, призначена для щадного відлущування, глибокого очищення і зволоження епідермісу. Названий вид пілінгу проводять за допомогою спірального наконечника і корисних сироваток, що забезпечують тканинам харчування, оптимальне зволоження і, звичайно ж, глибоке очищення. На відміну від інших різновидів пілінгу гідропілінг вважається більш делікатною і легкою процедурою, однак це ніяк не позначається на результаті її виконання. Названа процедура не викликає ніяких хворобливих відчуттів, після її проведення шкіра не травмується і на ній не з’являється подразнень. Максимум — з’явиться досить легке почервоніння, яке пройде досить швидко.\nгострі інфекційні та онко захворювання;\nрозширені капіляри на шкірі;\nЗабруднена шкіра будь-якого типу.\nЗневоднена шкіра будь-якого типу.\nАкне I або II ступеня.\nПідготовка та реабілітація після радикальних процедур.\nГідропілінг може проводитися з різними цілями. В тому числі, процедури такого типу боряться з пігментацією, допомагають при акне, надають досить відчутний анти-ейдж ефект. Гідропілінг звужує пори, балансує шкіру — робить її менш жирної, згладжує рельєф, очищає шкіру. Пілінг такого типу відмінно підходить як для дуже молодий, так і для вельми вікової шкіри.\nНа відміну від кислотних та інших видів пілінгу, гідропілінг є більш делікатною процедурою. Її можна пройти і при підготовці до серединному, глибокому очищенню шкіри хімічними препаратами. Після сеансу не потрібно вичікувати час, поки епідерміс відновиться. Довгий відбудовний період з вираженим лущенням шкіри відсутня, покриви не травмуються, а побічні ефекти найчастіше обмежуються лише незначним почервонінням. При гідропілінг епідерміс обробляється апаратом з одноразовими насадками, крім очищення виконується насичення шкіри спеціальними сироватками. До слова, саме до гідропілінг найчастіше вдаються різні селебріті як до основного прийому б’юті-відновлення, так що розкішний вигляд знаменитостей на червоних доріжках — це також заслуга гідропілінг.