Вугілля: без "блокадного", але з російським? - BBC News Україна\nВугілля: без "блокадного", але з російським?\nДнями до порту "Південний" має прийти друга партія американського вугілля для державної компанії "Центренерго". Проте згідно із офіційною статистикою, головним постачальником вугілля в Україну залишається Росія.\nЕксперти припускають, що певна частка цього вугілля може походити з непідконтрольних уряду територій. Вугілля з ОРДЛО через Росію може потрапляти до третіх країн, вважають учасники ринку.\nЗа даними Державної Фіскальної Служби, у січні-вересні цього року понад половину імпортованого кам'яного вугілля і антрациту становить російське. Це вугілля коштувало Україні понад мільярд доларів.\nНа другому місці з великим відривом - США, звідки надійшла чверть усього імпортного вугілля на суму у майже півмільярда доларів.\nПри цьому у ДФС зазначають, що імпорт вугілля за 9 місяців цього року зріс майже у два рази порівняно із відповідним періодом минулого року.\nПодвоєння вугільного імпорту відзначили у своєму останньому макроекономічному огляді і в НБУ.\n"Вартісні обсяги імпорту вугілля вдвічі перевищували минулорічні через його дефіцит на внутрішньому ринку", - йдеться у звіті Нацбанку.\nБлокада і пошук альтернативи\nImage caption Із припиненням торгівлі з непідконтрольними територіями, доступ до донбаського антрациту було перекрито.\nНаприкінці 2016 року активісти почали блокувати постачання товарів, зокрема, і вугілля, із непідконтрольних Києву територій, на яких сконцентровані шахти, що видобували вугілля для більшості українських ТЕС.\n15 березня РНБО ухвалила рішення про повне припинення вантажних перевезень через лінію розмежування.\nЧерез брак антрациту уряд запровадив надзвичайний стан в електроенергетиці, і рекомендував державним і приватним компаніям шукати інші джерела отримання антрациту.\nАнтрацит із Африки та Росії і газове вугілля з України\nДТЕК, найбільший приватний енергетичний холдинг, що належить до складу СКМ Рината Ахметова, заявив, що і до початку блокади "не закуповував вугілля на неконтрольованих територіях".\n"Вугілля видобувалося на підприємствах, зареєстрованих в Україні, і перевозилося на українські станції", - наголошували на офіційному сайті компанії. У 2016 році на ТЕС холдингу доправили 4,9 млн тонн вугілля.\nПроте вже у квітні у ДТЕК заявили про домовленість щодо закупівлі 600 тис. тонн антрациту у Південно-Африканської Республіки із можливістю збільшити ці поставки до 1 млн тонн.\nСтаном на сьогодні, як повідомили ВВС Україна у компанії, із ПАР "в Україну доставлено 375 тис. тонн із законтрактованих 675 тис. тонн".\nОдночасно компанія завозить вугілля і з Росії. Але у ДТЕК наголошують, що йдеться лише про постачання з однієї шахти - Шахтоуправління "Обухівське" (РФ, Ростовська область), яка належить компанії.\n"Це вугілля постачається на Луганську ТЕС, яка є єдиним джерелом енергії в області і не має іншої можливості отримувати вугілля залізницею, окрім як з території РФ", - пояснюють в компанії.\nЛуганська ТЕС розташована на контрольованій Україною території, поблизу лінії розмежування, у місті Щастя.\nОкрім того, ДТЕК також почав збільшувати навантаження на ТЕС, що працюють на українському газовому вугіллі, наростивши його видобуток на 10,5% за 9 місяців цього року.\n"Остаточне розуміння економічних наслідків блокади і переходу на імпортний ресурс можна буде сформувати після закінчення ОЗП (осінньо-зимового періоду. - Ред.). Наразі імпорт триває. Його ціна значно перевищує вартість власного вугілля", - повідомили ВВС Україна у ДТЕК.\nВугілля з-за океану\nImage caption Цієї зими Трипільська ТЕС вироблятиме тепло і електрику на американському антрациті.\nІншим шляхом пішли у "Центренерго", 78,29% акцій якої належать державі. Там вирішили імпортувати вугілля із США. Принципової домовленості про це було досягнуто під час візиту президента Петра Порошенка до США влітку цього року.\nУ вересні до Одеси прийшов перший вантаж американського вугілля.\n"Все вугілля першої партії залізничним транспортом буде доставлено на склади Трипільської ТЕС для забезпечення безперебійної роботи протягом осінньо-зимового періоду 2017-2018 років", - повідомляли у "Центренерго".\nЗагалом до кінця року компанія очікує отримати до 700 тисяч тонн американського антрациту. Весь цей антрацит має піти так само на Трипільську ТЕС.\nОдночасно компанія також оголосила про плани переводити свої енергетичні блоки на газове вугілля. Зокрема, на нього вже перевели потужності Зміївської ТЕС у Харківській області.\nРосійське чи "ордловське"?\nImage caption Чи завжди можна встановити походження вугілля за складом чи документами?\nДиректор енергетичних програм Центру Разумкова Володимир Омельченко припускає, що значну частину поставок із Росії складає вугілля, що його завозить ДТЕК зі своєї шахти у Ростовській області, і в цьому є переважно економічні міркування.\nПри цьому, зауважує експерт, впродовж року було зроблено достатньо багато для того, аби якомога менше залежати від Росії. І завдяки альтернативним джерелам поставок, і завдяки переобладнанню українських ТЕС з антрациту на газове вугілля, якого вдосталь на Західній Україні.\n"Але за такий стислий час ліквідувати дефіцит антрацитового вугілля, що з'явився після окупації окремих районів Донбасу, неможливо. Це дійсно неприємно, але поки що це так", - каже пан Омельченко.\nСергій Дяченко, керівник Бюро комплексного аналізу і прогнозування, погоджується, що переважна більшість вугільного імпорту із Росії - це поставки ДТЕК. Крім того, із Росії вугілля отримує і "Донбасенерго", - додає експерт.\nАле і учасники ринку, і експерти зауважують, що частина російського вугілля, що іде на експорт - до України чи інших країн, - може мати донбаське походження.\nУ травні цього року міністр енергетики України Ігор Насалик запевняв, що після рішення РНБО вугілля з непідконтрольних територій вже не надходить в Україну, а імпорт з інших країн також контролюється на предмет того, чи нема там частини "блокадного вугілля". За словами міністра, "кожне вугілля, як відбиток пальця, має свою геологічну структуру і свої показники".\nТак, вугілля із "Кузбасу" відрізняється, але паливо, що видобувається у Луганській і Ростовській областях досить важко відрізнити, бо воно належить до однієї геологічної формації, - зауважує Сергій Дяченко.\nВолодимир Омельченко каже, що у випадку з Україною маршрут для вугілля із ОРДЛО через Росію і справді навряд чи працює, принаймні у значних обсягах.\nВін звертає увагу на те, що переважна більшість шахт, які видобували антрацит на непідконтрольних територіях, належали ДТЕК. І коли ватажки самопроголошених республік перебрали контроль над цими підприємствами, ДТЕК став зацікавлений у тому, щоб вони не змогли отримувати дивіденди від майна, яке ДТЕК вважає вкраденим.\nУ свою чергу в ДТЕК зауважують, що стосовно можливості поставок до України вугілля із непідконтрольних територій через Росію, "митниці ДФС під час ввезення антрациту перевіряють його походження. Це питання також контролюється правоохоронними органами".\nА от щодо поставок на інші ринки, то тут ДТЕК, посилаючись на свої дані, вказує на головних імпортерів:\n"На закордонні ринки більшість вугілля з тимчасово неконтрольованої території Донбасу (НКТ) постачається через російські морські порти в країни Чорноморського та Середземноморського басейну. Основними напрямками збуту є Туреччина і Румунія", - повідомляють у компанії.\nДонбаський слід у польському імпорті\nImage caption Вугілля з непідконтрольних територій, "заблоковане" Києвом, може потрапляти до інших країн\nПроте на початку жовтня вугілля "із НКТ" "виринуло" у Польщі. При цьому візит українського міністра енергетики до Польщі збігся з публікацією розслідування польських журналістів щодо імпорту Польщею вугілля з ОРДЛО.\nЗгодом польський міністр енергетики Кшиштоф Тхужевський підтвердив, що такі поставки мали місце, але наголосив, що вони були незначними.\nЗа словами Ігоря Насалика, польські колеги пообіцяли, що такі поставки будуть припинені, оскільки вони "почули аргументи української сторони", що "антрацит із ОРДЛО - це пряме фінансування тероризму".\nВолодимир Омельченко вважає, що розголос цієї історії, навіть якщо обсяги імопрту були незначними, змусить імпортерів уважніше обирати постачальників, - чи не торгують вони продукцією незаконно експропрійованих підприємств.\nУ ДТЕК покладаються на заяви українського міністра енергетики і польської сторони щодо припинення імпорту вугілля з НКТ. Водночас там нагадують, що "будь-які операції з вугіллям, видобутим на захоплених шахтах ДТЕК на неконтрольованій території, є незаконними".\n"Компанія відстежує переміщення вугілля з неконтрольованої території і спроби його реалізації. Для захисту своїх прав та інтересів ДТЕК буде використовувати всі доступні інструменти".\nУ той таки час польське видання Dziennik, яке опублікувало розслідування про донбаське вугілля у Польщі, звертає увагу ще на два чинники.\nПо-перше, вугілля, видобуте на шахтах, а також у копанках на непідконтрольних Києву територіях може надходити до Росії через неконтрольовану Україною ділянку кордону, а імпорт з Росії - не заборонений. Саме це, на думку, Сергія Дяченка, і відбулося. Але експерт зауважує, що це вугілля мало бути "надзвичайно дешевим", щоби його купили поляки, "у яких і в самих вдосталь вугілля".\nПольські журналісти звертають увагу і на ще одну обставину: обмеження на торгівлю, погоджені ЄС, стосуються лише товарів із Криму. А відтак, те, що не заборонено, - наприклад, імпорт вугілля із Донбасу, - теоретично є дозволеним.


Україна у світовій історії воєн-2 - Україна Incognita\nУкраїна Incognita » Історія і "Я" » Україна у світовій історії воєн-2\nЗаключна частина інтерв’ю автора «Дня» Зіновія Партика з доктором історичних наук Леонтієм Войтовичем.\nЗ. П.: — Якщо говорити про той самий період (тобто до появи Русі), то в українській міфології з кінця ХХ ст. почав побутувати міф про те, що в V ст. наш князь Гатило (в науковій інтерпретації — Аттіла) підкорив Римську імперію. Міф цей був створений виданим у 1972 р. романом Івана Білика «Меч Арея» (сам роман був написаний на основі праці історика ХІХ ст. Вельтмана «Аттила и Русь IV—V столетий»). Що відбувалось на наших землях тоді, в V ст., та як нам ставитися до тих подій, які значною мірою походили і з наших теренів?\nЛ. В.: — В українській міфології про Аттілу, а тим більше про Гатила, нічого не збереглося.\nГатилу справді вигадав Іван Білик, який користувався працями деяких істориків ХІХ ст., котрі допускали походження слов’ян від гунів. Але тоді археологам ще не були відомі гунські могили в Паннонії, які засвідчили, що гуни були монголоїдами. Так само не всім були доступні й описи Амміана Марцеліна — римського офіцера, який спілкувався з гунами, а також інших сучасників, які подавали описи зовнішнього вигляду гунів. Зрозуміло, що ці дослідження й описи не були доступні й Івану Білику. Роман був опублікований, але за наполяганням істориків його заборонили, чим надали автору велику — незаслужену з позиції історії — популярність.\nСьогодні добре відомо, що гуни були монголоїдами і до походження слов’ян жодного стосунку не мали. А угорці, які ще наприкінці ХІХ ст. вважали, що їхній прародич, великий князь Арпад, віднайшов прабатьківщину угрів-гунів, уже давно відмовилися від цієї версії.\nПроте в нашій давній історії гуни певну роль усе ж відіграли: вони, як смерч, пройшли через усю територію пізнішої України. А їхній король — Баламбер — близько 378 р. розгромив готів і змусив їх та інші германські племена мігрувати на захід, очистивши як південні степи України, так і значну частину сучасних Чехії та Польщі, куди почали переміщатися слов’яни.\nЗ. П.: — Яку війну Русі ви назвали б найбільшою, найзначущою для нашої української прадержави?\nЛ. В.: — Я належу до тих істориків, які вважають Русь праукраїнською державою. Це була потужна імперія, якій упродовж Х — початку ХІІІ ст. ніхто серйозно не загрожував. А відомих зі шкільної історії печенігів та половців найчастіше використовували в міжусобицях самі руські князі. Візантія з часів утвердження християнства на Русі розглядала її як головного союзника. Тож найбільшою і найзначущою була війна з монголами 1237 — 1240 рр., наслідком якої стало падіння Русі.\nСпроби галицько-волинських князів і королів відродити її дали тільки частковий результат, бо королівство Русі на південно-західній частині (1253—1434 рр., фактично до 1392 р.) періодично ставало монгольським васалом.\nЗ. П.: — Леонтію Вікторовичу, не можу оминути питання про те, як оцінювала європейська спільнота ті війни, які в середині XVII ст. привели до утворення Української козацької держави?\nЛ. В.: — Відразу ж зауважу, що Українська козацька держава так і не стала повноцінною суверенною державою, як, приміром, королівство Русі. У різні періоди, а іноді й одночасно, це була автономія у складі Речі Посполитої, Московського царства та Османської Порти (за гетьманування Петра Дорошенка, Михайла Ханенка та Івана Самойловича). Правда, це була автономія із власним військом, розвиненим управлінським апаратом, законодавством і фінансами.\nА європейської спільноти ніколи не існувало, навіть сьогодні це, скоріше, fata morgana. Кожен виходив із власних інтересів. Так, Польща, яка невмілою політикою сама спровокувала козацькі війни, намагалася повернути становище до їх початку і навіть не зуміла скористатися Гадяцькою угодою 1658 р. Москва ж, як справедливо писав російський історик Василь Ключевський (1841—1911), «...хотіла прибрати до рук українське козацтво, хоча б навіть без козацької території, а якщо і з українськими містами, то обов’язково з умовою, щоб там сиділи московські воєводи з дячками». Туреччина була готова тримати Козацьку Україну як васальне князівство на зразок Криму, Молдови і Валахії, розглядаючи її як плацдарм для подальших завоювань. Трансильванія (останній осколок незалежної Угорщини), Швеція та Бранденбург (пізніше Королівство Пруссія), знову ж таки, виходячи з власних інтересів, готові були визнати, і, зрештою, визнали, незалежність Козацької України (Раднотська угода 1656 р., угода з Карлом ХІІ 1708 р.).\nСвященна Римська імперія (так з ХІ ст. до 1806 р. називалася конфедерація переважно німецьких та північноіталійських держав, число яких було більше 200, а центр з XVI ст. був у Відні), яка за потреби залюбки наймала козацькі війська, розглядала Козацьку Україну лише через призму політичної кон’юнктури, підтримуючи переважно союзну Польщу. Періодичні союзники Козацької України — Молдова, Валахія і Крим — перебували в подібній ситуації і більше чекали допомоги від самої України, ніж могли допомогти їй. Для решти держав Україна залишалася екзотикою.\nЗ. П.: — У яких війнах XVII — XIX ст. участь українського війська ви назвали б найбільш значущою, тобто такою, що вирішально вплинула на переможний результат війни?\nЛ. В.: — Якщо розглядати (за виразом У. Черчілля) так звані малі світові війни, то українці брали участь у битвах Тридцятирічної війни (1618—1648), Великої північної війни (1701—1721), війни за Іспанську спадщину (1701—1714) та у Наполеонівських війнах (1804—1815). Звичайно, їх участь у цих війнах не могла бути визначальною. Це були окремі епізоди та битви, навколо частини яких досі тривають дискусії. Всі ці війни описані в нашому виданні.\nЗ. П.: — Чи впливав чорноморський флот козацьких військ на стан європейської спільноти? Чи залежало тоді щось у Європі від успішності морських походів українських козаків?\nЛ. В.: — Мушу вас і більшість читачів розчарувати. Річ у тім, що Чорне море з кінця XV cт. було турецьким озером, на якому Туреччина аж до середини XVIII cт. навіть не тримала військового флоту. Її флот туди заходив лише в окремих випадках, і то був не флот, а малі, окремі ескадри.\nЩо ж стосується чорноморського флоту козаків, то це була не морська, а річкова флотилія, судна якої завдяки вдалій конструкції та очеретяному «поясу», що кріпився до бортів, не перекидалися. Завдяки високій плавучості такі судна (так звані чайки) могли долати відносно великі морські простори, проте жодним чином ця флотилія на стан європейських держав не впливала.\nСправжня експансія Туреччини розгорталася в інших, протилежних щодо України напрямках: східному, південному і західному — середземноморському. А Кримське ханство, яке Москва постійно штовхала проти Польщі й Литви, бачило в захопленні ясиру та його продажу на ринках Кафи (Феодосії) чи не єдине джерело збагачення своєї еліти. При цьому представники ханського уряду в Стамбулі видавали ці походи проти України як захист мусульманського світу, і там цьому вірили.\nУ відповідь на ординські набіги козаки, своєю чергою, спершу суходолом, а потім — з огляду на складність степових наступів — через Дніпро та море почали нападати на кримські землі, визволяючи ясир і захоплюючи при цьому, зрозуміло, й здобич. Козацька верхівка, в складі якої були навіть представники княжих родів, зокрема Вишневецькі та Ружинські, представляла свої походи, звичайно ж, так само як захист, але вже християнського світу.\nЩодо цих воєн потрібно відзначити й таке.\nЖодне військо не може існувати без логістики, тобто без забезпечення продовольством, одягом, зброєю та амуніцією. Польський уряд вперто не хотів вирішувати проблеми козацького війська, періодично намагаючись його ліквідувати, причому покладав це завдання на старост і воєвод прикордонних земель, котрі без цього війська не мали чим обороняти свої території. А періодично — за потреби здійснення авантюр у Прибалтиці або Московії — польський уряд збирав якомога більше козаків, які були добре підготованими професіоналами. На озброєнні війська, до речі, були кращі мушкети того часу — турецькі яничарки. Таке військо забезпечувало себе за рахунок воєнної здобичі, частина якої реалізувалась у прикордонних містах.\nСлідом за Кримом наприкінці XVI — на початку XVII ст. козаки почали робити успішні вилазки проти турецьких берегів, де в гарнізонах служили старі яничари. Поки ескадра, викликана світловим «телеграфом» з Егейського або Середземного моря, прибувала на місце подій, козаки встигали втекти. Чутки про ці блискавичні напади, особливо успішні на початку XVII cт., через купців досягали європейських країн. Окремим козакам, які потрапили в неволю і стали гребцями на турецьких галерах, зокрема майбутньому гетьману Самійлу Кішці, вдалося визволитись і потрапити в Європу. Саме ці події й породили легенди про козацький флот.\nПершим із популярності козаків скористався австрійський цісар Рудольф ІІ, який найняв козацьке військо під час війни з турками (1594—1606). Реакція Туреччини на козацькі напади, а також втручання польських магнатів і тих же козаків у боротьбу за молдавський престол призвела до походу Османа ІІ на Україну й Хотинської війни 1620—1621 рр.\nКозацька флотилія як бойова сила відіграла значну роль у завоюванні Росією Причорномор’я, зокрема під час штурму Ізмаїла в 1790 р. з боку Дунаю, де в турків не було укріплень. Командували цією флотилією бригадир Захар Чепіга — останній кошовий отаман Чорноморського козацького війська (1725—1797) — та полковник Антон Головатий (1744—1797). Перед тим ця ж флотилія відіграла основну роль при штурмі Хаджибея (нинішньої Одеси). А спланував обидва штурми контр-адмірал Хосе де Рібас (1751—1800) — неаполітанський іспанець, який перебував на російській службі. Саме його план дій був прийнятий генерал-аншефом Олександром Суворовим, призначеним напередодні командувачем штурму Ізмаїла.\nЗ. П.: — Розглянувши стільки конфліктів, які охоплюють п’ять тисячоліть і практично всі континенти, що можете сказати стосовно того воєнного конфлікту, який зараз триває в Україні з нашим північним сусідом? Маємо шанси на перемогу?\nЛ. В.: — Це не місцевий воєнний конфлікт, це глобальна війна.\nРіч ось у чім. Зрозуміло, що рядовим росіянам не потрібна ні Україна, ні Грузія, ні Молдова. За потреби, вони приїдуть туди випити чарку горілки, вина і повернуться додому. Але Росія — імперія. А для будь-якої імперії, як свідчить світова історія, зупинити зовнішню експансію означає початок краху, розпаду. Будь-яка імперія складається з різноетнічних та різноконфесійних клаптиків, які мають відцентрові тенденції розвитку. І тільки мобілізація всіх сил центру проти супротивника (байдуже, реального чи вигаданого) і постійне просування до останнього моря (читачам нагадаю: дійти до останнього моря своїм онукам заповідав Чингісхан) дозволяють контролювати і зупиняти ці тенденції. Тому, якщо Росії вдасться знову «проковтнути» Україну, то наступним завданням буде повернення під своє крило Польщі, Угорщини, вихід до Середземного моря і т. д.\nНа жаль, це розуміють тільки в Прибалтиці, Польщі, Скандинавії та останнім часом у Румунії. Із так званих західних демократій найбільш прагматично до цього підходять Великобританія і, під певним її впливом, США. Все це прекрасно розуміють також в Ізраїлі та Китаї, але ці важковаговики світової політики поки що більший сенс бачать у використанні Росії. А Росія тим часом, не економлячи коштів, купує всіх дрібних політиків і не збирається відмовлятися від своєї генеральної лінії.\nЗнаєте, у 1687 р., благословляючи військо князя Василя Голіцина, яке йшло на Крим, московський патріарх Йоаким говорив про необхідність визволити Константинополь, а в листах до єрусалимського патріарха Досифея писав про визволення Палестини. Отже, Босфор і Дарданелли ще здавна, тобто ще до того, як було завойовано Чорноморське узбережжя, були завданням російської зовнішньої політики.\nТому зрозуміло, що десять років тому Україні треба було вступати у НАТО, як свого часу це зробили Польща і країни Прибалтики. А сьогодні перелякана Європа брати нас туди вже не хоче.\nУкраїнські спроби домовитися з Росією можливі тільки за умови нашої повної капітуляції, бо для справжньої перемоги над Росією, що володіє ядерною зброєю, в України немає достатнього військового потенціалу. Тому розмови про військову перемогу над Росією — маячня.\nНатомість у цій війні нам потрібно вистояти, що буде рівнозначним нашій перемозі. А для цього необхідно подолати корупцію, щоб не відлякувати інвесторів, які нам украй потрібні для розвитку економіки. Необхідно максимально наростити експорт, щоб мати ресурси на модернізацію армії. Необхідно зробити цей експорт — як і підприємства з іноземними інвестиціями — стратегічно важливими для таких потужних гравців, як Китай (у галузі імпорту продовольства), США та Японія. Це — перший, економічний аспект перемоги.\nДругий аспект — військовий, організаційний. Необхідно пам’ятати, що жодна професійна армія без підготованого, навченого і готового резерву щонайменше в рази численнішого за саму армію нас не захистить, а тільки провокуватиме Росію до спроб анексії нових територій. Тому необхідно брати приклад з Ізраїлю. У цій країні, оточеній численними ворогами, до оборони готують навіть заміжніх жінок. І в цьому аспекті необхідно відродити військові кафедри в кожному університеті зі спеціальностями, що максимально близькі до обраних ними цивільних, бо наявність підготованих офіцерів є запорукою сильної, боєздатної армії. А тут, до речі, й наше видання може стати у пригоді.\nЯк повернути Донбас і Крим? Наведу приклад. Свого часу радянські й польські каральні органи добре розуміли, що без підтримки місцевого населення УПА не вистоїть, а тому взялися це населення виселяти. Річ у тім, що в основі воєнних перемог лежать настрої цивільного населення.\nУ наш час ніхто нікого виселяти не буде. Натомість нам потрібне інше: перш за все, щоби рівень життя у вільних українських землях у рази перевищував рівень життя на окупованих територіях. Про таку «технологію» повернення Донбасу й Криму, коли ще ці області були в складі України, сказав у розмові з львівськими істориками український візантивіст Ігор Шевченко (1922—2009), котрий багато їздив цими, сьогодні анексованими землями. Кажучи іншими словами, ми самі маємо зробити так (і це залежить лише від нас!), щоб населення анексованих територій захотіло повернутися у склад України.\nВоювати з добре підготованим супротивником, який має населення, якому є що захищати і чим захищатися, а також має зацікавлених у ньому союзників, ніхто не буде.\n«Таким чином, хто хоче миру, нехай готується до війни; хто хоче перемоги, нехай старанно навчає воїнів; хто хоче отримати сприятливий результат, нехай веде війну, спираючись на мистецтво, а не на випадок», — так наприкінці IV — на початку V ст. сказав Публій Флавій Вегецій Ренат.\nОтож, рецепт перемоги відомий. Працюймо на перемогу!


9 січня: Святого апостола, першомученика й архидиякона Стефана. Свято, традиції, прикмети, історія – Терен\n9 січня, архидиякона Стефана, історія, Ісус, народження, прикмети, свято, Терен, Тернопільщина, традиції\nСіч 09, 2020, 08:44\nКоли Господь наш Ісус Христос – після здійснення таїнств спасіння нашого – вознісся на Небо і Духа Святого від Отця у вогненних язиках вниз зіслав і Церква Христова примножуватися почала, були нарікання еллінів на євреїв. Не тих еллінів, що поклонялися ідолам, їх же звичайно Писання Святе язичниками називає: ще-бо тим у той час не відчинилися двері Віри ані не проповідувалося їм ще слово спасіння, бо нескоро після убивства Стефанового язичників до Церкви вірних приймати почали, — з них же першим був Корнилій-сотник.\nЙого ж коли хрестив Петро святий, обурювалися ті, що були від обрізання, щодо мужів, які обрізання не мали, увійшов, і нарікали на Петра. Однак він сповістив їм про плащаницю, з Небес явлену, — тоді замовкли й славили Бога, кажучи: “Справді язичникам Бог покаяння дає в життя”. Не лише походженням з язичників же були елліни в час буття Стефана святого, хоч нарікали на євреїв, але, по-перше, з тих же євреїв були і той же Мойсеїв закон мали, розсіявшись по всіх краях. Як же і святий апостол Яків пише: “Дванадцяти колінам, що в розсіянні, радіти”. І навчилися мови [але не віри і звичаїв] еллінської, через що й еллінами їх єрусалимляни називали (це Золотоустий).\nЕллінами, думаю, називали, передусім, тих, що по-еллінськи говорили: ці-бо по-еллінськи бесідували, євреями будучи. А, по-друге, прозелітів, тобто тих з походження язичників, що той же Мойсеїв закон прийняли й сповняли. Такі-бо елліни, що із розсіяння, жалілися євреям, що в Єрусалимі, що зневажають у повсякденному служінні вдовиць їхніх: то що гірше їм діло дають, то що не рівна, а менша і гірша частина їжі і одягу їм дістається.\nТрадиції на Степана\nВизначні події, що відбулися 9 січня\nВидатні люди, що народились 9 січня\n1924 — Параджанов Сергій Йосипович, український і вірменський кінорежисер († 1990).\n1982 — Кетрін, герцогиня Кембриджська, дружина Вільяма, герцога Кембриджського, онука королеви Єлизавети II, сина Чарльза, принца Уельського і принцеси Діани.


Біотехнології та клітинне омолодження - Sandler\nБіотехнології та клітинне омолодження\nНайбільш сучасними методиками збереження краси та корекції естетичних недоліків є біотехнології. Інноваційні методи фізіологічного відновлення ресурсу організму включають омолодження екзосомами, лікування аутологічними компонентами крові та жирової тканини, а також ексклюзивну технологію омолодження фібробластами. Високотехнологічні програми — ваш секрет управління часом.\nОмолодження фібробластами KLEONIKA\nPRP-терапія (від англ. Platelet Rich Plasma — збагачена тромбоцитами плазма) використовує відновлювальну силу компонентів крові для регенерації клітин та природного оздоровлення. Спеціально підготовлена плазма багата тромбоцитами, факторами росту та білковими комплексами, що сприяють загоєнню, регенерації та омолодженню тканин на клітинному рівні. PRP-терапію (плазмоліфтинг) застосовують для омолодження обличчя і тіла, відновлення однорідності, терапії, реабілітації шкіри після травматичних процедур та хірургічного втручання, для підготовки до проведення медичних маніпуляцій, у протоколах лікування шкіри голови, для боротьби з випадінням волосся та для інтимного омолодження.\nPRP-терапія — безпечна, універсальна та багатофункціональна технологія:\nЗавдяки фізіологічній стимуляції та оновленню тканин допомагає усунути дрібні зморшки, відновити еластичність шкіри, активізувати синтез колагену та забезпечити пролонгований ліфтинг ефект.\nВ комплексній терапії допомагає покращити мікрорельєф шкіри — усунути шрами, рубці постакне, підвищити тонус шкіри та зменшити прояви фото- та хроностаріння.\nНормалізує живлення тканин, завдяки чому допомагає зміцнити волосся, покращити якість шкіри обличчя і тіла.\nМетодика має високий профіль безпеки, адже власний біоматеріал не викликає алергії та відторгнення, виключає ризик зараження та не створює системного навантаження на організм.\nТерапія малоінвазивна та комфортна. З вени береться невелика кількість крові для центрифугування, щоб відділити активні компоненти, які потім ін’єкційно вводяться у зону, що потребує терапії.\nПроцедури проводяться курсом, тривалість та очікуваний результат корекції визначається лікарем індивідуально.\nPRP-терапія (плазмоліфтинг) від $160\nSVF-терапія (від англ. Stromal Vascular Fraction — стромально-васкулярна фракція) — новітня терапевтична та anti-age методика відновлення тканин за допомогою введення аутологічних стовбурових клітин та факторів росту. З невеликої кількості жирової тканини пацієнта шляхом очищення та центрифугування виділяється біоактивна фракція, яка за допомогою ін’єкцій вводиться в область терапії для інтенсивного фізіологічного оздоровлення та регенерації. Аутологічний біоматеріал є ефективним та безпечним засобом клітинного омолодження. Реструктуризація тканин відбувається без втручання чужорідних компонентів, а власні клітини не викликають відторгнення та алергії.\nSVF-терапія — безпечна та універсальна технологія інтенсивної терапії:\nСтромально-васкулярна фракція посилює обмінні процеси та активізує фібробласти, сприяє синтезу колагену, завдяки чому відновлюється якість шкіри. Омолодження відбувається на клітинному рівні, тому після процедури спостерігається пролонгований ефект тривалого покращення мікрорельєфу та тургору шкіри.\nВикористовується в протоколах омолодження та терапії патологій шкіри обличчя і шиї. Ефективно покращує тонус, відновлює еластичність та уповільнює старіння.\nВведення стовбурових клітин сприяє швидкому загоєнню та регенерації тканин, тому технологія широко застосовується після операцій, для лікування рубців та шрамів, відновлення після травм та агресивних косметичних процедур.\nВідновлювальний потенціал стромально-васкулярної фракії допомагає не лише усунути зморшки та рубці. Стимуляція метаболізму та живлення тканин дозволяє використовувати цю технологію для боротьби з випадінням волосся. Відновлення ресурсу шкіри голови посилює ріст волосся, робить його міцним та густим.\nПроцедура малоінвазивна, не потребує госпіталізації та тривалої реабілітації. Для досягнення помітного та пролонгованого результату достатньо 1 сеансу.\nЛікування аутологічними стовбуровими клітинами (SVF-терапія) $5540\nОмолодження екзосомами — біотехнологічна новинка на ринку естетичної медицини. Унікальна програма поєднує регенеративні можливості PRP-терапії з омолоджуючими ін’єкціями донорських екзосом. Така комбінація дозволяє досягати виразної естетичної корекції та ефективно протистояти віковим змінам шкіри. Для гарантії виключної безпеки біоматеріалу ми співпрацюємо з топовою лабораторією клітинних культур Ilaya. Екзосоми — перспективний модулятор омолодження, який набуває все більшої популярності серед профілактичних та антивікових програм сучасної медицини. Завдяки здатності наночастинок позаклітинного простору тканин регулювати процес передачі сигналів, регенерації та протікання імунних реакцій, локальне введення екзосом активує захисні механізми організму для самовідновлення та сповільнення старіння. А плазмотерапія дозволяє посилити та закріпити результат. Збагачена тромбоцитами плазма має інтенсивну лікувальну дію: стимулює фібробласти, відновлює живлення тканин, стабілізує тонус шкіри та покращує мікроциркуляцію.\nПакет EXOSOME BEAUTY (5 процедур екзосом-терапії) $1630\nЕксклюзивна пакетна програма омолодження, що дозволяє зупинити старіння шкіри на 5-7 років. Надсучасна клітинна біотехнологія терапії аутологічними фібробластами — унікальна система природного оновлення та фізіологічного омолодження, що діє не на наслідки, а на причину вікових змін. З часом здатність до регенерації, еластичність та однорідність шкіри погіршуються. Колагенові волокна стають менш пружними, зменшується популяція фібробластів — і ми починаємо втрачати молодість. Фібробласти — клітини сполучної тканини, завдяки яким утворюються всі ключові компоненти здорової шкіри та зберігає міцність каркас дерми. Апаратні методики здатні лише посилити їх активність, проте суттєво профілактувати їх руйнування чи збільшити їх чисельність не здатні. Для цього існує KLEONIKA — ваша секретна зброя для управління віком. Проста та малотравматична маніпуляція для забору зразків ваших клітин, розмноження їх для одержання великої популяції ідентичних компонентів, ін’єкційне введення та додаткові процедури для покращення результату — і все. Ви більше не залежите від дати у паспорті! Лише природна сила ваших власних клітин. Безпечно, біосумісно та ефективно. Без хірургічного втручання. Без побічних ефектів та ризиків. Поставте час на паузу. Деталі на сайті http://kleonika.com/.\nТерапія аутологічними фібробластами KLEONIKA від $8910


Експертиза затоплення квартири | Home24\nТеги: експертиза, затоплення, суд\nДосить багато мешканців стикаються з такою проблемою, як затоплення квартири. Причини виникнення цієї неприємної ситуації можуть бути як об'єктивного, так і суб'єктивного характеру. Незалежна експертиза затоплення квартири дозволяє встановити причино-наслідкові зв'язки, а також визначити ступінь завданого збитку. При вирішенні спірних ситуацій експертний висновок дозволить розставити всі крапки. З таким документом можна буде звертатися до відповідних органів для відшкодування матеріальних збитків.\nвиклик експерта здійснюється після того, як приміщення просохне і з'являться ушкодження;\nдо його приїзду строго заборонено виконувати будь-які дії;\nдо огляду результатів затоплення запрошується і винна сторона;\nпроводиться фіксація ушкоджень;\nвидається готовий висновок.\nЯкщо вдається знайти вихід з ситуації, що склалася мирним шляхом, то не буде потрібно залучати третю сторону. У зворотному випадку не уникнути судового розгляду. Витрачений час і кошти на проведення експертизи виявляться зовсім не марними. Об'єктивна оцінка дозволяє уникнути упередженості до будь-якій стороні.\nБагато людей, які стикаються з проблемою затоплення своєї квартири, не довіряють різним експертизам. Вони намагаються демократичним шляхом вирішити проблему. Залучення експертів несе за собою деякі незручності, дискомфорт. Адже потрібно буде пожити якийсь час в іншій квартирі, поки будуть вестися роботи по складанню акту та оцінки отриманого збитку. У більшості випадків це дозволяє постраждалій стороні отримати компенсацію від винного.\nРозмір її встановлюється на спеціальному засіданні в відповідних органах місцевого рівня. Не варто ні в якому разі сумніватися в доцільності такого рішення. Більшість вже змогло переконатися на своєму власному досвіді в ефективності проведення експертизи. Домогтися справедливості в таких ситуаціях зможе абсолютно кожен. Звертатися за експертизою варто однозначно. Експерти несуть повну відповідальність за результати своєї діяльності.\nДата добавлення: 2019-07-18


Один з найкрасивіших міст Німеччини надає безліч варіантів для будь-якого виду відпочинку. Захопитися музеями, прогулятися по ярмарках, відвідати хороший футбольний матч – все це можливо в такому великому місті. Виходячи з цих критеріїв, потрібно вибрати найбільш підходящий для себе готель Мюнхена.\nМюнхен починає свою історію з VIII століття, зі старого міста (Альтштадт) і центральній площі Марієнплац (прямо на площі розташований готель Мюнхена – “Марієнплац”. Це одна з головних визначних пам’яток міста. Стара і Нова ратуші, ринок Viktualienmarkt, найбільший собор Frauenkirche (церква “Богородиці”) – усі туристичні шляхи починаються саме звідси. Варто звернути особливу увагу на Церкву Богородиці. Собор висотою 99 метрів є символом міста, тому якщо вас це цікавить, то й оселитися потрібно в пішій доступності від цього місця.\nОдин з найкращих 5-зіркових готелів, знаходиться в районі площі Марієнплац, – Louis Hotel. Розташований на самій площі, готель дає можливість прямо з вікна за чашкою кави спостерігати за життям центру цього старовинного міста.\nСудячи з численних відгуків побували в цьому готелі туристів, він дуже затишний і тихий (незважаючи на центральне розташування). Багато кімнати цього прекрасного готелю в центрі Мюнхена мають подвійні двері, так що шум з коридору теж не чути. Приємно вразили постояльців товариські і завжди готові прийти на допомогу працівники готелю, особливо ті, які працюють на ресепшені. Багато відзначають проблеми з паркуванням, але ж це старовинний центр – в більшості міст Європи існує така ж проблема.\nЩе один чудовий 5-зірковий готель, розташований у північній частині площі Марієнплац, поруч зі знаменитим музеєм мистецтв Kunsthalle. Розташований у, здавалося б, цілком звичайному будинку, Hotel Bayerischer Hof вражає фантастичної внутрішньою обробкою і чудовим інтер’єром.\nМешканці одного з кращих готелів Мюнхена з захопленням говорять про сніданок: крім розмаїття страв швидкого обслуговування і естетичного вигляду їжі, їх захоплює місце на терасі з видом на місто! За розповідями там побували туристів, в сонячний день враження просто незабутні.\nУ зв’язку з тим, що розташовані представлені готелі Мюнхена в центрі міста, то і вартість апартаментів досить висока.\nВідійшовши лише на відстань 20 хвилин від готелю Hotel Bayerischer Hof, ми потрапляємо у район 4-зіркових готелів, які зможуть вразити своїх постояльців хорошою ціною та рівнем обслуговування не нижче, ніж у готелях, про які ми сказали вище.\nПочнемо з готелю, відноситься до всесвітньої мережі Leonardo, – Leonardo City Center. Просторі затишні номери, чистота, привітний персонал та відмінні сніданки – це лише невеликий перелік гарних вражень, які отримали побувавши в цьому готелі туристи.\nГотель – гідний представник мережі готелів “Леонардо” у Мюнхені. З плюсів багато туристів відзначають крокову доступність до торгових центрів (для тих, хто захоплюється шопінгом), до численних барів і ресторанів (для любителів пива) і до центрального вокзалу Мюнхена, з якого можна потрапити практично в будь-який куточок Німеччини.\nБільшість гостей міста віддають перевагу саме готелю Leonardo City Center, так як тут надається високорівневий сервіс, апартаменти чисті і затишні, інтер’єр розташовує до відпочинку, а всі співробітники готелю дбають про комфортне проведення часу кожного свого гостя.\nБуквально в двохстах метрах від готелю “Леонардо” знаходиться представник іншої величезної мережі – готель Mercury City Center. Про нього можна сказати, що за якістю обслуговування він практично не поступається своєму сусідові, а за якістю шведського столу на сніданок навіть випереджає.\nЧистота номерів і тиша (незважаючи на близьке сусідство вокзалу) роблять перебування в цьому місці особливим і дуже приємним. Весь персонал готелю в будь-який момент готовий прийти на допомогу та вирішити всі питання, що виникли в максимально короткі терміни. Як зазначають мешканці, перебування тут дарує тільки позитивні емоції. Багато хто стверджує, що під час наступного візиту в місто вони знову зупиняться у готелі “Меркурі”\nУ декількох хвилинах ходьби знаходиться площа Theresienwiese, на якій проводиться знаменитий на весь світ фестиваль пива “Октоберфест”. Постояльці, які побували в готелі “Меркурі” (Мюнхен), не могли не відзначити дивовижну близькість готелю до центральної площі Марієнплац і до Старого міста.\nЗараз ми розглянемо готелі Мюнхена в 3 зірки і 4 зірки, розташовані недалеко від історичного центру.\nПершим удостоїв уваги Hotel Germania – практично сусіда “Леонардо” і “Меркурі”. 3-зірковий готель “Німеччина” в Мюнхені) – це чудовий варіант для любителів гуляти пішки і повертатися додому втомленими і задоволеними, витративши на дорогу додому 15-20 хвилин. Особливо відзначають в цьому готелі (крім чистоти і затишку) дуже доброзичливий персонал, завжди готовий прийти на допомогу, підказати, порадити.\nБагато рекомендують цей готель як перевалочний пункт, в якому можна зупинитися на одну ніч, і наступного дня продовжити подорож. Це обумовлено тим, що готель “Німеччина” розташований всього в 5 хвилинах ходьби від центрального вокзалу. А якщо вирішите затриматися на пару ночей, то після легкої 20-хвилинної прогулянки ви опинитеся в самому серці країни – на центральній площі міста Мюнхен Марієнплатц, звідки усі туристичні шляхи тільки починаються.\nКрім готелю “Німеччина”, можна рекомендувати ще два непоганих місця для ночівлі. Трохи віддаляючись на північний захід від центру (10 хвилин від “Леонардо”) можна опинитися в Ibis Hotel, який представляє собою класичний готель однойменної мережі. Все скромно, але чисто і зручно. Досить зручне розташування від вокзалу, трохи далі – центр міста, але і ціни на цей готель значно нижче цін в готелях такого ж рівня, які знаходяться ближче до центру міста.\nГості, які відвідали готель “Ібіс” (Мюнхен), відзначили хороший, смачний і різноманітний сніданок, після якого дуже довго не відчуваєш почуття голоду. Невелика віддаленість від центру допомагає гостям розслабитися в тиші після прогулянок по шумного місту і дійсно насолодитися відпочинком.\nПродовжуємо віддалятися від центру, на нашому шляху зустрічається ще один представник готелів Мюнхена в категорії «4 зірки» – Europa Hotel. Оформлений в стилі casual, готель вражає своїм інтер’єром.\nУ внутрішньому дворику розташована тераса зі столиками і парасольками – тут можна відпочити після важкого дня. У декількох метрах знаходиться чудовий парк – величезне царство зелені і чистого повітря!\nСпираючись на відгуки туристів, можна виділити головні особливості цього місця – звукоізоляція номери та чудові сніданки. Готель “Європа” (Мюнхен), незважаючи на чотири зірки, можна вважати бюджетним варіантом в порівнянні з аналогічними готелями.\nArena Hotel Stadt\nЯк було сказано на початку статті, Мюнхен – це місто футболу, точніше, знаменитого на весь світ легендарного клубу «Баварія». Якщо ви любитель футболу, то вам потрібно оселитися максимально близько до Allianz Arena, на якому тренується «Баварія». Найкращий варіант – Arena Hotel Stadt: 20 хвилин, і ви на стадіоні!\nКрім того, від цього готелю за 15 хвилин на громадському транспорті можна дістатися до центру міста, площі Marienplatz або всесвітньо відомій пивоварні Hofbräuhaus. Якщо ви любитель всіляких виставок (технологічних, кулінарних), то на відстані 8 хвилин пішої ходьби розташований виставковий центр M. O. C.\nЩо стосується самого готелю “Арена”, то не можна не відзначити чистоту в номерах, привітний персонал і тишу за вікном. По мірі віддалення від центру міста на вулицях стає набагато тихіше. Хочеться відзначити підземну безкоштовну парковку, що дуже зручно при наявності орендованого автомобіля. Ще одна особливість цієї готелю – російськомовний персонал, що допомагає людям, які не володіють іноземною мовою, відчувати себе комфортно і легко.\nВіддаляючись від центру на захід\nПродовжуючи віддалятися від центру міста, ми потрапляємо в прекрасний район Нойхаузен-Німфенбург. Більшість готелів, розташованих тут, призначені для великих сімей і людей, що шукають житло подешевше. Але варто помітити, що при всій віддаленості дорога на громадському транспорті до центру займає всього 20 хвилин або 4 зупинки.\nСеред готелів Мюнхена є ще один представник всесвітньо відомої мережі Novotel Muenchen City Arnulfpark. Цей готель здатний вразити самого вибагливого постояльця. Суперсучасна архітектура, фантастичні сніданки, прекрасне розташування, чистота і затишок – саме за цим багато людей і приїжджають у цей розкішний готель.\nКрім того, поруч з готелем є безліч цікавих місць, до яких можна дуже легко дістатися. Цирк “Кроні”, музей “БМВ” – це лише невелика частина пам’яток. А якщо від’їхати на захід (віддалившись від центру міста), то можна натрапити на величезний і красивий парк Німфенбург, на території якого розташовані однойменний замок і кілька музеїв.\nШвидше за все, після відвідування всіх цих пам’яток, ви будете втомленими і задоволеними. І тут вам на допомогу прийде цей чудовий готель – розташована на його території сауна завершить день повним розслабленням після прогулянки.\nПрогулюючись по цьому району, зверніть увагу на черговий готель Мюнхена категорії “3 зірки”. Мережа Holiday Inn традиційно вважається однією з дешевих, але дотримуються певного стандарту якості. Не виняток і цей готель. Варто виділити його розташування – кілька зупинок на громадському транспорті – і ви або в центрі міста, або на центральному вокзалі.\nСудячи з відгуків постояльців, готель просто чудовий, незважаючи на 3 зірки. Зручні ліжка, білосніжна білизна, ідеальна чистота в коридорах і лобі – все це приваблює безліч клієнтів середнього достатку. Доброзичливий персонал завжди готовий прийти на допомогу. В районі поблизу готелю безліч продуктових магазинів, тому не виникає проблем з харчуванням.\nПівденні райони Мюнхена не так наповнені пам’ятками, але все-таки заслуговують на увагу. Наприклад, розташований на річці Ізар парк з прекрасним зоопарком Hellabrunn – чудова розвага для дітей і дорослих.\nДавайте розглянемо декілька готелів Мюнхена, розташованих поблизу зоопарку.\nHoliday Inn Munchensud\nЧерговий бюджетний варіант для родини. У готелі в Мюнхені дуже чисто як номерів, так і в коридорах. Російськомовний персонал доброзичливий, завжди готовий прийти на допомогу.\nСудячи за відгуками мандрівників, готель розташований не так далеко від центру міста всього 20 хвилин на метро. У деяких готелях Мюнхена присутній сауна – тут вона є, тому завжди можна відпочити і розслабитися, не покидаючи стін готелю. Постояльці залишаються задоволеними перебуванням в готелі. Багато хто стверджує, що в його стінах почувають себе, як вдома.\nОстанній у нашому огляді – 3-зірковий готель Мюнхена. Розташований він у районі Оберзендлинг в південній частині міста. Створений в модерністському стилі, готель дарує своїм постояльцям позитивні емоції не тільки стильним інтер’єром, але і кухнею. Особливо подобаються туристам чудовий сніданок, приготований виключно зі свіжих продуктів, безкоштовний wi-fi і чистота в номерах.\nЗ плюсів можна відзначити можливість пізнього заїзду, що у деяких готелях проблематично. Навколо готелю безліч кафе і магазинів, розкішний Південний парк – їхати з такого місця в\nцентр з натовпами туристів іноді зовсім не хочеться.\nМюнхен – місто невелике, з населенням трохи більше півтора мільйонів чоловік. Місто досить компактний, тому, як можна було помітити, в Мюнхені зовсім не обов’язково селитися в самому центрі. Не бійтеся розміщуватися в недорогому готелі – вирушаючи на прогулянку, ви всього через 20 хвилин ви опинитеся районі Старого міста серед пам’ятників історії та мистецтва. Досвідчені мандрівники радять підходити дуже відповідально до вибору місця проживання, так як іноді може вийти, що готель категорії “3 зірки” виявиться краще, ніж готель на 4 зірки.\nНасолоджуйтеся Мюнхеном, його неповторною атмосферою і надзвичайним баварським колоритом. Магія цього міста змушує всіх тих, хто вже відчув всю красу перебування в ньому, приїжджати сюди знову і знову. Крім того, місто розташоване практично прямо в самому центрі Європи – звідти легко дістатися до Австрії та Чехії, Бельгії і Голландії. Та й подорожувати по Німеччині з Мюнхена дуже зручно.\nСтолиця Баварії – місто, в якому повинен побувати кожен, адже тільки так можна відчути атмосферу Німеччини.


Війна пером: як козаки інтелектуалами стали » Newzz - актуальные украинские новости из сети\nВійна пером: як козаки інтелектуалами стали\nВиникнення запорозького козацтва було подібним до появи будь-яких інших мілітарних формувань на степовому кордоні між християнською та мусульманською цивілізаціями. Військовий тріумф цих мілітарних утворень полягав в успішному копіюванню яничарської піхоти. Однак особливістю українського козацтва стало те, що Військо Запорозьке зазнало впливу Києва — культурної та освітянської столиці православного слов’янського світу. Це стало причиною того, що досягнення козацької зброї були трансформовані військовими канцеляристами в історичний міф, який у модерний час дав «неочікувану» націю в Європі.\nРозвиток еліти Війська Запорозького полягав у перетворенні старшини на замкнену соціальну групу, відмежовану від рядового козацтва. У цьому процесі значення освіченості набувало істотної ваги. Оскільки у ранній Новий час спосіб думання визначали звичай та прецедент, то все нове, що входило у життя, потребувало легітимації: релігійної, юридичної, історичної. Тому освічені представники еліти нової держави — Війська Запорозького-Гетьманщини шукали різні виправдання «революції» Хмельницького. Згідно з поемою 1650 р., анонімний автор порівнював 12 полковників Б. Хмельницького з 12-ма синами князя Володимира. Проте ця ідея не набула розвитку, або ми не маємо свідчень про її еволюцію. Оскільки козацькі інтелектуали не могли доводити тяглість з минулим через династичні зв’язки з Рюриковичами, то їм залишалося створити схему історії на підставі ідей церковних інтелектуалів 1620-х років про захист козацтвом православної віри. Вони лише опрацювали ідею про те, що їхні давні предки збройно служили Рюриковичам та Гедиміновичам згідно договірних умов. Починаючи з «Действія презельной брани...», що датується кінцем 70-х рр. XVII ст., літописи трактували козаків як соціальну групу, яка представляла православний люд, оскільки боронила віру. Головною ідеєю цієї політико-історичної схеми стала впевненість, що козаки обох берегів Дніпра вірно служили різним володарям, доки ті шанували їхні права. Виходячи з тогочасних західноєвропейських правових ідей, добре відомих козацьким інтелектуалам, справедливий православний володар не міг вважати релігійно споріднений народ завойованим.\nДоба І. Самойловича, а особливо І. Мазепи характеризувалася стабілізацією соціального, а відтак і культурного та інтелектуального життя Гетьманщини. Поява козацьких інтелектуалів в Україні припала на кінець XVI — початок XVII ст. Утім, власне світські інтелектуали Гетьманщини як помітна група суспільства виокремилися у кінці XVII ст. З кінця XVII ст. в усій Центрально-Східній Європі відбувалося протистояння між шляхетсько-республіканськими й абсолютистсько-монархічними уявленнями та ідеями, що визначало поведінку еліт макрорегіону, включаючи й козацьку старшину. Західноєвропейські історики для характеристики постійних війн та внутрішніх конфліктів з кінця XVII ст. до завершення війни за іспанську спадщину (1714 р.) використовують термін «генеральна криза». Центральна Європа також переживала «генеральну кризу» ? боротьбу між шляхетсько-республіканськими і абсолютистсько-монархічними політичними силами та ідеями. Гетьманщина у час цієї «кризи» була об’єктом у політичних змаганнях своїх сусідів, але також намагалася в особі своєї верхівки побудувати майбутнє за своїми цінностями та уподобаннями.\nКозацькі інтелектуали кінця XVII — початку XVII ст. відшуковували початки свого стану у хозарських предках, подібно до того, як польська шляхта обѓрунтовувала своє виключне становище у Речі Посполитій через походження від сарматів. Подібність текстів П. Орлика, С. Величка та Г. Граб’янки свідчить, що козацькі інтелектуали виклали зрозумілі в їхньому середовищі ідеї. Крім того, вони відмовилися від попередньої ідеї церковних інтелектуалів про походження східного слов’янства від Москви. Ця міфологема взагалі цілком ігнорується у двох найголовніших історико-літературних творах після «нещасливого шведського року» Г. Граб’янки (1709 р.) та С. Величка (1722 р.), а також у «Короткому описанні козацького малоросійського народу» П. Симоновського (1765 р.). Теза С. Величка (як і згодом Г. Покаса) про те, що російський цар присягнув шанувати козацькі права та автономію на Переяславській раді 1654 р. і «підписав» цю умову, засвідчила порівняну незначущість етнічної спорідненості в очах козацьких інтелектуалів.\nВійна маніфестів 1708—1709 рр., Полтавська битва (1709 р.), переслідування мазепинців глибоко вплинули на розвиток суспільно-політичних уявлень та ідей козацьких інтелектуалів, на їхню лояльність Батьківщині-Малоросії і православному монарху-протектору. Інтелектуальне протистояння між шведсько-українським та російсько-українським військово-політичними таборами засвідчило «вольності» як головну цінність українського суспільства раннього Нового часу. Для світських інтелектуалів створювалася ситуація, в якій на кожному кроці потрібно було виправдовувати себе. І. Скоропадський у проекті договірних статей 1710 р. просив припинити «тяжкодосадні від великоросійських людей... облаювання» та виступив проти вживання російською стороною прізвиськ «мазепинец», «изменник». Подібні виправдування увійшли у постійну практику при найменших натяках на участь у зраді. Про це свідчить «челобытье Семена Соболевского», в якому Соболевський виправдовувався за те, що його канцелярист назвав «изменником». Висвітлення себе в образі вірнопідданих російського царя та одночасно захист «малоросійських вольностей», «статей Богдана Хмельницького» й інших реальних та уявних ознак окремішності Гетьманщини обумовили розвиток історіописання козацьких інтелектуалів. Головною ідеєю стала добре перевірена схема вірного служіння протектору в обмін на визнання ним «вольностей».\nУ добу толерування козацьких вольностей з кінця 20-х до початку 60-х рр. XVIII ст. розвиток суспільно-політичних уявлень та ідей світських інтелектуалів Гетьманщини був подібний до інтелектуальних явищ, які були притаманні центральноєвропейським країнам. Це підсилювало окремішність козацького суспільства в інтелектуальній сфері, але одночасно сприяло входженню суспільно-політичних вартостей козацьких інтелектуалів у межі імперської системи політичних цінностей. Ще П. Полуботок у листі до Я. Лизогуба від 5 вересня 1722 року писав: «яко для публычного всей Малоросіи інтересу всим нам обще присутствовати и трудытыся надлежит по указу Императорскаго Величества». Для наказного гетьмана традиційні українські суспільно-політичні цінності зблизилися з риторикою служіння протектору-імператору. Наступне покоління козацьких інтелектуалів ще природніше сприймало перебування їхньої Батьківщини у складі Російської імперії. Світські інтелектуали Гетьманщини розуміли імперський політичний устрій як децентралістський, що дозволяв існування самобутньої Малоросії.\nЗа час між реформами Петра І та Катерини ІІ козацькі інтелектуали Гетьманщини звикли до порядків Російської імперії й одночасно призвичаїлися до свого автономного життя у ній. Свідченням нових тенденцій у розвитку суспільно-політичних уявлень та ідей світських інтелектуалів з кінця 20-х рр. XVIII ст. стали численні рукописні історико-літературні твори, близько 60-ти списків літопису Граб’янки 50—60-х рр. XVIII ст., робота «Комісії щодо зводу прав, за яким судиться малоросійський народ» (1728—1743 рр.).\nІнтелектуальна еліта Гетьманщини фактично створила вигідну собі історію, яка легітимізувала козацьку старшину як привілейовану соціальну групу та традиційний суспільно-політичний устрій. Козацькі інтелектуали Гетьманщини у своїх історико-літературних творах розвивали концепцію самобутності своєї Батьківщини. За нею українська еліта героїчно відстоювала свої «права», «свободи», «вольності» перед російськими протекторами. Саме образ козацтва, створений світськими інтелектуалами у цей час, вплинув на розвиток «схеми» історії, за якою українська державність перетікала з Київської Русі через Литовсько-польську добу до часів Козаччини.\nНа старшинській раді 1763 р. у Глухові Гетьманщина розглядалася як фактично окреме державне утворення у межах Російської імперії. З ухвал Глухівської ради випливало, що Малоросія, хоч і пов’язувалася з Російською імперією спільним монархом, але мала власні кордони, уряд та проводила свою економічну політику. Малоросійське шляхетство пропонувало трансформувати раду старшин у шляхетський Сейм (як у Речі Посполитій) і узгодити статуси українських та російських посад. Проекти, які розглядалися на у Глухові, належали до найперших планів реформування представницького органу влади у Центральній Європі.\nВибори до Законодавчої комісії і робота у ній депутатів Гетьманщини засвідчили, що «вольності» Малоросії та її еліти, на думку козацьких інтелектуалів, стали наслідком історичних привілеїв, договорів, «статей Богдана Хмельницького», які вважалися юридичними документами, а тому їхнє дотримання не підлягало сумніву. До головної ідеї усіх наказів належало міркування, що «малоросійські права та вольності» були даровані польськими та російськими монархами, за цими «вольностями» віками жив «малоросійський народ» і саме тому вони є найкращою формою суспільно-політичного устрою Гетьманщини.\n1767 р. близько 950-ти представників української верхівки підписали петиції за збереження автономії Гетьманщини. У наказах депутатам Гетьманщини були відверто автономістські пункти, а саме вимога ніжинського, батуринського та прилуцького шляхетства вибрати гетьмана. Протягом 60-х рр. XVIII ст. у середовищі освіченої частини світської еліти Гетьманщини почали зароджуватися погляди, які стали ідейною основою для двох суспільно-політичних таборів: традиціоналістів та асиміляторів. Як перші, так і другі протягом усього ХІХ ст. дуже цікавилися козацьким минулим, свідченням чого стали численні історико-літературні твори — від рукописних збірників, які містили козацькі «літописи», до «Історії Русів».\nНезважаючи на те, що запорозьке козацтво вийшло на авансцену історії Центрально-Східної Європи як військова сила, саме козацькі інтелектуали залишили глибокий слід в історії, оскільки створений їхнім пером міф вплинув на формування української національної ідентичності у ранній новий та новий час.


Абонемент у фітнес-клуб сьогодні може собі дозволити не кожен. А ось про струнку талію мріють майже всі. Отож, як зробити ваші домашні тренування ефективними?\nЯк створити мотивацію в своєму будинку? Складіть для себе розклад. Два або три рази на тиждень у вас спорт, і крапка. Так не буде можливості відкласти початок занять ще на один день, або протягнути до вечора, коли спорт вже буде зайвим.\nВласний килим і підлога здається підходящим місцем для занять? А дарма! Як мінімум, потрібен килимок для йоги. Робити вправи на підлозі занадто жорстко, на дивані або ліжку - м'яко.\nНе хочете витрачати гроші, раптом не будете займатися? Ось і ще один привід для мотивації! Вклавши в заняття якусь суму, ухилятися вже не вийде. А вартість мінімуму потрібного інвентарю в кілька разів менша за ціну абонемента в спортзал. На перших порах знадобляться невеликі гантелі: 2-3 кілограми. Поступово, займаючись і знаходячи нові вправи, ви зрозумієте, що ще вам хочеться купити.\nКлючовий момент - вправи, які ви виконуєте. Повну програму тренувань можна знайти в будь-якому жіночому журналі (врахуйте, що в одному випуску вправи зазвичай однотипні і тренують одну зону) або в інтернеті. Виберете вправи, які більше подобаються вам. Керуйтеся при цьому не принципом «що легше», а що реально вам цікавіше і зрозуміліше виконувати. Бо часом інструкції в написаному вигляді зовсім незрозумілі.\nВиручать відеоуроки. Але тут потрібна і наявність телевізора або комп'ютера поруч з місцем ваших тренувань. Поки дійдуть руки до настройки всього необхідного, займатися і зовсім расхочется. Краще подивіться уроки заздалегідь, запам'ятайте їх, а потім виконуйте вправи самі.\nДеяким видам спорту та фітнесу навчитися самостійно складно. Наприклад, в йозі ви не відразу зрозумієте, що неправильно виконуєте асани. У більшості фітнес-центрів проводяться одноразові заняття. Їх вартість мала, у порівнянні з ціною абонемента. Відвідайте їх пару раз і повторюйте вправи вдома.\nЕксперти назвали новий мотиватор для занять спортом\nБільше в цій категорії « Експерти назвали основні помилки під час занять спортом Cекрети ідеального тренування »


Лікарні майбутнього: все з одних рук - Здоров’я - dt.ua\nЛікарні майбутнього: все з одних рук\n18 листопада, 2011, 14:57 Роздрукувати Випуск №42, 18 листопада-25 листопада\nВ респектабельній Австрії теж вирували скандали: будівництво нового сучасного комплексу Центральної клінічної лікарні Відня розтяглося не на роки, а на десятиліття. Рятувати проект запропонували компанії Voest-Alpine (VA).\nКиїв, як відомо, входить до пілотних регіонів, де відпрацьовуватимуть етапи реформування системи охорони здоров’я. У заповітний список столиця потрапила неочікувано, саме перед ухваленням закону. Оскільки пілотний проект запускається в тих областях, де накопичено передовий досвід і витають реформаторські настрої, логічно припустити, що все це стосується і столичної медицини. Ніхто не сперечається, потенціал її великий. Але чому ж так складно отримати якісну медичну допомогу жителям міста? Поліклінік і стаціонарів у нас цілком достатньо, проте пацієнти гасають по всьому місту, щоб пройти потрібні обстеження й отримати консультації. Кожна лікарня має невелику — зате свою! — лабораторію, а також операційні, реанімаційні й інші відділення. Більшість із них — скромні, щоб не сказати вбогі, із застарілим обладнанням, але жоден головлікар не має сил відмовитися від свого господарства. Тому в місті так багато відділень, які дублюють одне одного, але немає сучасного медичного центру, де було б зібрано новітнє медичне устаткування та сконцентровано найкращі кадри.\nЯк тут не згадати про сумну долю Олександрівської лікарні — центральної клініки Києва, доведеної до рівня заштатної райлікарні. Цікаво, що її історія якоюсь мірою перегукується з тим, що відбувалося із Центральною клінічною лікарнею Відня, яку теж було створено за підтримки імператора насамперед для того, аби рятувати простий люд від епідемій, що тоді лютували. Відтоді минуло понад сто років. Олександрівська лікарня перебуває в центрі земельного скандалу, знищено поліклініку, руйнуються недобудовані корпуси, немає грошей на ремонт і переобладнання тих відділень, які вціліли. А Центральній клінічній лікарні Відня вік не перешкода — щодня тут приймають близько 20 тисяч пацієнтів. Стаціонар розрахований на 2200 ліжок, середній показник перебування на лікарняному ліжку — 5,3 доби. При цьому і лікарі, і пацієнти стверджують, що потрібну діагностику, консультації, операції, лікування — все можна пройти на місці. У лікарні функціонує 51 операційна, де за рік проводять майже 48 тисяч операцій. У нас люблять, щоб у кожному відділенні була своя реанімація, і не важливо, що одна переповнена, а інша стоїть порожня. У віденській же лікарні 165 місць інтенсивної терапії розміщуються на одному поверсі, що дає змогу краще їх обладнати й раціонально використовувати.\nЦе не просто великий лікувальний комплекс, а місто в місті. Навіть станцію метро спроектували так, що переходом можна потрапити прямо в хол, де розташовані реєстратура і ліфти, кафе і магазини, відділення банку, спеціальні зали, де можуть помолитися віруючі різних конфесій. Тут є чим зайнятися тим, хто очікує прийому лікаря або прийшов провідати родичів. В лікарні працює близько 10 тисяч персоналу, з них\nпівтори тисячі — лікарі. Особлива увага — службі швидкої допомоги, де трудяться майже три тисячі фахівців. У цій лікарні як належне сприймають вертолітний майданчик на даху — а як іще можна доставляти пацієнтів, що потребують екстреної допомоги? За добу вертоліт здійснює чотири-п’ять рятувальних рейсів.\nУ клініці створено максимально безпечні й комфортні умови як для лікування пацієнтів, так і для роботи медперсоналу. Що, власне, не дивує. Вражає інше — були часи, коли ця лікарня очолювала список безнадійних довгобудів. Так, подібне трапляється не тільки в Україні. В респектабельній Австрії теж вирували скандали: будівництво нового сучасного комплексу Центральної клінічної лікарні Відня розтяглося не на роки, а на десятиліття. Хоч скільки коштів виділяли, всі вони зникали, як судна в Бермудському трикутнику. Майже двадцять років тривало будівництво, а до відкриття було далеко — гроші вкотре закінчилися, все зупинилося. Тоді, на початку 80-х років, скандал вибухнув на всю країну — багато чиновників, обвинувачених в корупції, змушені були піти у відставку. Рішення уряду для багатьох було несподіваним — рятувати проект запропонували компанії Voest-Alpine (VA). Вибір, на перший погляд, був дивним. Так, ця фірма — одна з найбільших і найавторитетніших у країні, але до медицини (тоді) вона не мала жодного стосунку. Компанія VA успішно займалася інжинірингом, будівництвом та оснащенням великих промислових об’єктів. В уряді, очевидно, вирішили, що фірма, здатна побудувати металургійний комбінат, цілком може впоратися і з таким об’єктом, як лікарня. Керівництво концерну виклик прийняло. Для реалізації цього плану створили окрему структуру, якій доручили займатися медичним проектом. Так і з’явилася на світ фірма VAMED.\nЩоб місто отримало справді сучасну ефективну лікарню, вирішувати завдання слід комплексно — проектувати, будувати, оснащувати та обслуговувати об’єкт повинна одна структура. Саме на такому варіанті наполягали фахівці компанії. І мали рацію. Незабаром принцип «усе з одних рук» стане одним з ключових у діяльності VAMED. Безперечно, це велика відповідальність. Але такі умови вигідні насамперед замовникові: ніхто не зможе перекладати провину на чужі плечі у процесі будівництва і монтажу — при плануванні приміщень від самого початку враховуватимуться всі вимоги виробників медобладнання, не доведеться зносити стіни (як це не раз траплялося на наших об’єктах) через те, що не врахували розмірів діагностичного комплексу, монтаж почнеться згідно з графіком, щоб укластися в гарантійний строк, тощо.\nБудь-який головний лікар розповість вам, скільки проблем він мав після того, як будівельники пішли з об’єкта. У Києві було чимало випадків, коли врочисто перерізували стрічку, а потім тихо зачиняли парадний вхід, місяцями усували недоробки, очікуючи поставок і монтажу устаткування. Єдиний в Україні центр ПЕТ-технологій відкривали кілька разів. Останнє свято влаштували ще минулого літа, але пацієнтів у заповітні кабінети не пускають досі. Кажуть, виникли проблеми з комплектацією, монтажем і пуском дороговартісного устаткування, а позаяк гарантійні строки давно минули, ситуація зайшла в глухий кут.\nЗовсім інший результат виходить, коли фірма керується принципом «усе з одних рук». Ситуацію, яка багатьом видавалася безнадійною, вдалося врятувати — 1994 року нові корпуси Центральної лікарні Відня було нарешті відкрито. Нині це одна з найбільших і найавторитетніших клінік не тільки Європи, а й усього світу. Всі ці роки компанія VAMED здійснює технічне управління лікарнею, тобто забезпечує безперебійне функціонування всіх систем. Чи варто казати про те, наскільки це важка й відповідальна справа. Центр управління системами життєзабезпечення лікарні працює цілодобово. Його фахівці відповідають не тільки за те, щоб численними поверхами й відділеннями безперебійно рухалися 133 ліфти, транспортери, якими доставляються медикаменти, витратні матеріали й усе необхідне, а й за те, щоб медобладнання, вентиляційні, водоканалізаційні системи тощо працювали як годинник. На випадок аварійного відключення електрики є потужна трансформаторна підстанція. Технічна служба зобов’язана реагувати на заявки медиків — приміром, якщо зателефонує лікар і попросить знизити на один градус температуру в палаті, де лежить хворий з опіками, це виконають неухильно.\nДо речі, палати тут — без особливої розкоші, але чисті й затишні, розраховані на дві-три людини, щоправда, є й одномісні. На кожному поверсі — своя колірна гама, тони м’які, приємні для ока. Сестринський пост і ординаторська — за скляною стіною, хворі завжди бачать, хто чергує. Уся потрібна інформація — у комп’ютерах. Пацієнти, до речі, мають персональні картки, схожі на кредитки, де накопичується все, що стосується діагнозу, обстеження й лікування. Паперові медкартки з неоковирними записами, які неможливо розібрати, схоже, канули в Лету.\nЦентральна клінічна лікарня Відня — це університетська клініка. Сучасний науково-\nпрактичний комплекс, до якого входять 26 клінік, чотири клінічні інститути та майже 400 амбулаторій. В Україні давно йдеться про необхідність створення університетських клінік. Для нас це пекуче питання. Бази наших медуніверситетів зазвичай розкидані по різних лікарнях. У студентів, м’яко кажучи, далеко не завжди є можливість ознайомитися із сучасними методами лікування, освоїти нову апаратуру. Віденська клініка в цьому сенсі — приклад, гідний наслідування. У ній створено всі відділення, які тільки можливі в сучасній медицині. Майбутні лікарі отримують чудову нагоду не лише слухати теорію, а й огледітися довкола, свідомо підійти до спеціалізації. Тут створено навчальну базу для чотирьох тисяч студентів, крім робочих кімнат обладнано величезні лекційні аудиторії, розраховані на 287 і 507 місць. Особлива гордість університетської клініки — наукова бібліотека, у фонді якої 570 тисяч томів книжок і майже три тисячі електронних видань.\nГотують тут не тільки лікарів, а й медичних сестер. До речі, дефіциту кадрів немає — співробітники лікарні отримують, за їхніми словами, гідну зарплату і, що теж важливо, мають змогу оселитися в затишних гуртожитках, яких тут побудовано ціле містечко.\nМайбутнім медикам є в кого вчитися — у Центральній клінічній лікарні Відня працюють висококласні лікарі. Досить сказати, що тут проводять операції на відкритому серці, щорічно\nроблять десятки операцій з пересадки нирок, печінки, легень, вушних перетинок, кісткового мозку. Торік провели 46 операцій з пересадки серця, були випадки, коли одночасно трансплантували серце й легені.\nЩоразу, потрапляючи в таку клініку, як у Відні, я намагаюся умовно перенести її в Київ. Але навіть віртуально вона не вписується в міську структуру. У Відні жителів набагато менше, ніж у нашій столиці. Все населення Австрії, за великим рахунком, це трохи більше, ніж два Києва, якщо полічити всіх, хто живе в нашій столиці (з реєстрацією і без неї). Але наш мегаполіс, на відміну від Відня, витрачає чималі бюджетні кошти на створення амбулаторій, так начебто сучасні лікувальні центри й університетські клініки — зайві в медичному просторі Києва. Втім, важко сказати, який вигляд мала б віденська імператорська лікарня, якби уряд країни свого часу не ризикнув зламати старі схеми й доручити її будівництво фірмі, яка ніколи раніше медициною не займалася.\n— Нині наша компанія тісно співпрацює з провідними європейськими університетськими клініками не тільки у Відні, а й у Берліні (відома клініка «Шаріте»), Гамбургу, Кельні і Любеку, — розповідає Андреа Раффаседер, генеральний директор VAMED Engineering. — Контракт на будівництво Центральної клінічної лікарні Відня був першим у нашому портфелі. Відтоді минуло майже 30 років, за цей час ми реалізували близько 500 проектів у 60 країнах світу. Зараз у нашому управлінні понад 150 лікарень по всьому світу, ліжковий фонд яких сягає 54 тисяч.\nМаємо дуже цікавий проект у Казахстані — управління Національним науковим центром материнства і дитинства в Астані. Це, на мою думку, унікальний для країн СНД випадок, коли державну лікарню передано в управління приватній компанії-оператору. Ми здійснюємо технічне обслуговування, управління якістю та медичними ресурсами. Навесні нинішнього року Національний центр отримав нагороду ВООЗ за швидкий прогрес у підвищенні ефективності роботи клініки й зниженні дитячої смертності. Загалом же в країнах СНД ми реалізували понад 20 проектів — в Азербайджані, Вірменії, Росії та інших країнах. Є в цьому списку й Україна — зараз іде робота над першим проектом у Криму, — підкреслила Андреа Раффаседер.\nЦікаво, що компанія VAMED є піонером у реалізації проектів за моделлю державно-приватного партнерства. Ця схема співробітництва державного і приватного секторів почала активно розбудовуватися не дуже давно, але вже добре зарекомендувала себе в Австрії та Німеччині. Так, у різних регіонах Австрії відкриваються реабілітаційні центри, де поправляють своє здоров’я хворі після інсультів, пацієнти неврологічного й ортопедичного профілю. Рівень лікування та догляду в таких закладах — дуже високий. Справді забезпечується індивідуальний підхід у всьому. Будівництво таких центрів часто фінансується спільно — фондом соціального страхування та компанією VAMED. Перебування пацієнтів у реабілітаційних центрах обходиться недешево — витрати покриваються за рахунок страховки, особистих коштів тощо.\nАле що стосується Центральної клінічної лікарні Відня, там пацієнти нічого не доплачують із власної кишені — для цього вони мають страховий поліс. Державна медицина Австрії давно працює за принципом обов’язкового страхування, відрахування здійснює підприємство, на якому людина працює. За бажання можна оформити додаткову — приватну страховку. Проте вона не впливає на якість медичної допомоги, лише забезпечує комфортніше перебування в лікарні (поліпшене меню, наприклад). При тому, що університетська клініка, безперечно, одна з найкращих у Європі, тут майже не зустрінеш іноземців, понад 98% пацієнтів — громадяни Австрії. Причина в законодавстві — державна лікарня не має права стягувати з пацієнтів гроші за медичну допомогу, яка, до речі, обходиться таки недешево. Всі розрахунки — тільки за страховкою.\nІ останній штрих. Річний бюджет Центральної клінічної лікарні Відня — 900 млн. євро. Кажуть, що його збільшать — клініка планує розширюватися.


Весільні зачіски з накладними пасмами » Світ очима жінки\nОпубліковано : 8-04-2015, 10:21 | Категорія: Краса\nДля модниць в сучасному світі є дуже багато можливостей щодо поліпшення своєї привабливості. У зовнішньому вигляді величезне значення надається волоссю.\nНа жаль не кожна дівчина може пишатися своїм волоссям і зачіскою. Величезна кількість жінок володіють тонкими, млявими волоссям і кожна мріє мати красиву шевелюру, яка буде залучати погляди оточуючих.\nЩе з давніх часів у жінках зародилося бажання змінювати в кращу сторону свою зовнішність. Спочатку використовувалися різні перуки, потім з'явилися шиньйони. Другі були настільки важкі, що насилу утримувалися на голові. Ближче до сімдесятих років багато жінок вдавалися до допомоги шиньйонів, споруджуючи на головах різні укладання. На їх зміну прийшли хвости з натурального волосся, які кріпилися до своїх підібраним волоссю. Звичайно, в сучасному світі техніка створення накладних волосся значно вдосконалена.\nЗараз додаткові пасма кріпляться за допомогою шпильок, кліпсів і вони абсолютно непомітні під рідними волоссям. Можна міняти свій спосіб хоч кожен день, використовуючи різну довжину і відтінки накладних пасм. Їх можна випрямляти, можна накручувати, створюючи локони різного об'єму і довжини. Можна заплітати, збирати, робити начісування, фантазуючи зі своєю зачіскою як завгодно. На сьогоднішній день існує значний вибір відтінків волосся, де кожна зможе підібрати підходящий саме їй колір. Є можливість експериментувати з відтінками, створюючи ефект мелірування.\nНайчастіше власниці тонких волосся замислюються про накладних волоссі перед якимись важливими життєвими явищами, одним з яких є весільне торжество. Кожній нареченій хочеться виглядати в цей день карколомно. І зачіска дуже важлива в підборі всього образу. Головне зробити правильний вибір. Правильніше спочатку визначитися з сукнею і аксесуарами, а потім підбирати зачіску, щоб образ був закінченим.\nПри виборі пишного плаття варто віддати перевагу більш суворої зачісці, але із застосуванням локонів. Буде доречно виглядати невелика діадема. Якщо плаття елегантно-суворе, гарно виглядатиме піднесена укладка. А накладне волосся на шпильках дозволять створити ефектний об'єм. Можна вдатися до елементів плетіння і створити укладку з вигадливими хвилями.\nДуже важливо закохатися в свій образ, подивившись у дзеркало. Якщо так і сталося, значить, всі його елементи підібрані правильно.\nНа сьогоднішній день багато жінок роблять хімічну завивку....\nКажуть, що відомий модельєр Карл Лагерфельд миє голову один...\nВідновити густу і красиву шевелюру цілком реально\nБагато дівчат стикаються з проблемою втрати волосся....


Купити подарункову кулькову ручку в інтернет магазині Embargo з доставкою в Київ, Одесу, Харків і по Україні. Відгуки\nНабір Gianni Terra "Silver Stripe"\nНабір Pierre Cardin "Blue"\nНабір Pierre Cardin "Simple Silver"\nНабір Pierre Cardin "Black"\nНабір Pierre Cardin "Red Arrow"\nНабір Pierre Cardin "Terracot"\nНабір Pierre Cardin "Dark"\nНабір Pierre Cardin "Red"\nНабір Pierre Cardin "Cosmo"\nНабір Pierre Cardin "Dark Steel"\nНабір Pierre Cardin "Black King"\nНабір Pierre Cardin "Cosmic Steel"\nПодарунковий набір Pierre Cardin "Stig"\nПодарунковий набір Pierre Cardin "Clock Revolution"\nНабір Pierre Cardin "Still Black"\nНабір Pierre Cardin "Red Eagle"\nНабір Pierre Cardin "Yellow"\nПодарунковий набір Pierre Cardin "Flames"\nНабір Pierre Cardin "Gladi"\nНабір Pierre Cardin "Elite"\nНабір Pierre Cardin "Roll-on"\nНабір Pierre Cardin "Can Roll"\nНабір Pierre Cardin "Night"\nНабір Pierre Cardin "Aqua"\nНабір Pierre Cardin "Queen"\nНабір Pierre Cardin "Midnight"\nНабір Pierre Cardin "Immirate"\nНабір Pierre Cardin "Silver Roller"\nНабір Pierre Cardin "Blue Roller"\nНабір Pierre Cardin "Black Roller"\nПодарунки для сильних і успішних чоловіків - які вони?\nЯк знайти дійсно корисний подарунок для чоловіка, який дійсно буде корисним, незамінним і цікавим? У нашому інтернет магазині подарунків для чоловіків, Ви знайдете все, що хочуть мати справжні чоловіки! Якщо Ви знаєте переваги свого друга - то це чудово! А якщо Ви хочете зробити корисний і незамінний подарунок, то зверніть увагу на цей розділ.\nУ ньому представлені презентабельні і красиві кулькові ручки. Адже це корисний і незамінний предмет для зайнятої та ділової людини! Ручка - це один з елементів способу ділової людини, яка вимагає ретельного вибору та опрацювання! Стилістика ручки повинна відповідати діловодства та сфері, в якій знаходиться її власник! Адже підписувати дорогі контракти дешевою ручкою - це верх несмаку! Тому, наш інтернет магазин зробив для Вас добірку з універсальних і стильних кулькових ручок, від кращих світових виробників, які гідні зайняти своє місце поряд з Вами!\nНайкраще - для кращих!\nУ даному розділі нашого інтернет магазину Ви зможете придбати презентабельні кулькові ручки таких відомих марок як Parker, Gianni Terra, Pierre Cardin і т.д. Кожна ручка являє собою справжній витвір мистецтва, несе в собі справжній наліт стилю, статусність і колорит!\nБезумовно, такий подарунок оцінить людина, яка знає толк в стилі і красі! Ви не помилитеся роблячи вибір у нас! Тільки оригінальні ручки від виробників з світовим ім'ям! Тільки лише одна назва бренду вже вказує на ту ступінь важливості, який даний аксесуар буде грати в житті людини, що володіє даною ручкою. Вона стане справжнім талісманом, символом успіху і сили!\nНаскільки дорогий і важливий такий подарунок! Чималі ручки подають себе в спеціальній упаковці - кейсі, який підкреслює статусність і дорожнечу подарунка! Такий подарунок під стать успішним і зайнятим чоловікам, які знають толк в стилі і красі! Купуйте ручки по самим приємним цінами!


Чернігів - Сторінка 9\n19:18 Зеленський анонсував потужні системи протиракетні системи для України\nУ вересні цього року захворюваність на COVID-19 у Чернігові знаходиться на такому ж рівні, як торік у цьому місяці, та госпіталізованих тепер більше майже вдвічі, а пацієнтів на кисневій підтримці - в чотири рази.\nУ Чернігові презентували книгу про 12 боїв за місто\nУ Чернігові, в межах реалізації соціально-мистецького проєкту "АртБліндаж", презентували книгу про 12 визначних битв за місто.\nУ Чернігові зафіксували перші випадки інфікування штамом Delta\nУ Чернігові сьогодні, 11 серпня, зафіксували перші два випадки зараження штамом збудника COVID-19 "Дельта".\nУ Чернігові планують створити центр підготовки фахівців з озеленення та лікування дерев\nСклад чернігіського футбольного клубу української Прем'єр-ліги «Десна» у четвер поповнив ще один гравець - воротар Роман Мисак.\n24-річний український лівий захисник Олександр Масалов став футболістом чернігівської «Десни».\nЛипнева спека у Чернігові перекрила температурний рекорд 70-річної давності й досягла 34°С.


Висотна будівля була побудована з використанням системи збірних конструкцій Living Building компанії Broad Group. Одна з найпривабливіших особливостей цієї системи полягає в тому, що кожен будівельний модуль в складеному вигляді має ті ж розміри, що й транспортний контейнер, пише New Atlas.\nКожен модуль збирається на заводі та складається в основному з конструкції з нержавіючої сталі, яка містить проводку, ізоляцію, скління і системи вентиляції.\nОсновна ідея полягає в тому, щоб взяти групу цих модулів розміром з контейнер на будівельний майданчик і складати їх за потреби, закріпивши болтами. Потім вони підключаються до електрики та води й готові до використання.\nНа відео, випущеному Broad Group, показано, як виглядає процес складання будинку. Він був зведений у місті Чанша на півдні Китаю за 28 год 45 хв.\nBroad Group заявляє, що її збірні конструкції дуже міцні, сейсмостійкі й можуть бути розібрані та переміщені за необхідності.\nКомпанія запевняє, що цю систему можна використовувати для будівництва висотних будівель заввишки до 200 поверхів. Для порівняння: найвища будівля у світі — Бурдж-Халіфа — має лише 163 поверхи.\nЗгідно з даними сайту TreeHugger, вартість будови, показаного на відео, становить $3 млн, без урахування витрат на транспортування модулів.\nНагадаємо, у Нідерландах з’явився перший повністю завершений житловий будинок, надрукований на будівельному принтері. Оренда будинку коштує як і “звичайне” житло для наймання, а ось інтер’єри у нього далекі від звичайних.


Полiтика \_ Курт Волкер: «Право народів обирати власну свободу й долю – незворотний тренд»\nНещодавно в Києві вкотре побував Спеціальний представник Державного департаменту США з питань України Курт Волкер. Зокрема, 18 грудня він провів зустрічі з головою Верховної Ради, представниками фракцій Верховної Ради та міністром оборони Степаном Полтораком і начальником Генштабу ЗСУ Віктором Муженком.\nА 19-го грудня зранку перед зустріччю з президентом України Волкер дав інтерв'ю трьом українським ЗМІ: друкованому виданню, радіостанції й телеканалу. Газеті «День» вдалося першою серед згаданих ЗМІ поспілкуватися зі спецпредставником США. Розпочали ми нашу розмову із запитання про мету його візиту до України та результати переговорів з українськими представниками.\n- На цих зустрічах ішлося про кілька речей. По-перше, ми були дуже добре ознайомлені щодо нещодавніх подій, зокрема, російського нападу на кораблі ВМС України. Я хотів отримати добрий брифінг від міністра оборони: що насправді трапилось і якою є стурбованість української сторони через існування ризику щодо майбутніх дій Росії. Також я хотів краще зрозуміти ситуацію, щоб повернутися з цим до Вашингтона.\nПо-друге, пізніше я планую зустрітися з президентом Порошенком. Я вже мав зустріч із членам Верховної Ради, щоб також зрозуміти внутрішню політику в Україні. Нещодавно Рада ухвалила законодавство щодо розмінування, що є дуже позитивним. Також існує необхідність ухвалити додаткові закони з метою реформування сфери національної безпеки, зокрема, прийняття закону щодо військових закупівель дозволить нам розширити співпрацю з Україною у сфері оборони. Крім того, давно існує потреба реформувати виборче законодавство. Досі це не було зроблено, і, наскільки я зрозумів, це питання стоїть на порядку денному.\nПо-третє, на мою думку, дуже важливими є гуманітарні питання щодо населення, яке уражене конфліктом і зазнало матеріальних і моральних збитків. Полегшення урядом гуманітарних страждань населення у районі конфлікту буде демонструвати, що влада дбає про українських громадян.\nІ насамкінець, я хотів повідомити про останні переговори, які ми провели з представниками російської сторони. Я спілкувався із Сурковим і сподівався цього місяця відвідати Москву. Але через атаку на ВМС України та ув'язнення українських моряків президент Трамп скасував свою зустріч із президентом Путіним. І тому для мене зараз неможливо їхати в Москву. Я сподіваюся, що зможу відновити зустрічі зі Сурковим одразу, тільки-но зміниться ситуація.\n- Це означає, що ситуація може змінитися, коли Росія поверне кораблі та моряків?\n- А що ви думаєте про ідею запровадження нових пакетних санкцій проти РФ через інцидент в Азові? Чи вважаєте ви цю ідею реальною?\n- Так. Насамперед, запровадження нових санкції зумовлено якісно новим кроком, до якого вдалася Росія. Йдеться про те, що Росія вперше відкрито вчинила агресію проти України. Спочатку це сталося в Криму і досі продовжується на Донбасі, тоді Росія вдавала, що не мала жодного стосунку до цього. Іншими словами, однією з причин необхідності запровадження пакетних санкцій є відкрита агресія Росії.\nЗі свого боку, Європейський Союз має розглянути, чи буде їм легше додати санкції до існуючого санкційного режиму щодо Криму, чи створити новий пакет. Я припускаю, коли лідери ЄС знову зберуться у січні, вони будуть розглядати санкції щодо анексії Криму й обміркують, що вони можуть додати до них, зважаючи на нещодавній інцидент (російський напад на кораблі ВМС України. - Авт.).\n- Пане Волкер, під час нещодавнього брифінгу в Брюсселі ви сказали, що відключення Росії від SWIFT - це «ядерна» опція. Хочу додати до цього, що нещодавно на конференції у Києві директор аналітичного центру Байдена при Пенсильванському університеті Майкл Карпентер заявив, що ідея запровадження секторальних санкцій проти Росії була помилковою, а потрібно було запроваджувати санкції на кшталт тих, які застосовувалися проти Ірану і називалися «санкції, які калічать». Що ви скажете на це?\n- Насамперед, що стосується SWIFT, сподіваюся, що це було точно передано в Україні, бо повідомлення англійською мовою було неточним. Мене запитали про різноманітні варіанти санкцій, включаючи SWIFT. І моя відповідь була наступною: це буде «ядерний варіант», бо це не лише вплине на Росію, а також і на наших союзників. Тому такі санкції не можна виключати, але вони не є тим, що може бути запроваджено.\nЩо стосується інших варіантів санкцій, то тут існує багато ідей. Майкл є дуже розумним аналітиком та оглядачем, раніше він працював у Пентагоні. І він висловлює те, про що багато людей говорять як про різні опції.\nАле на цьому етапі, я вважаю, найбільш важливою для США є чітка трансатлантична єдність і солідарність, підтримка України після нещодавнього російського нападу, безпека України та територіальна цілісність і суверенітет. Ми не хочемо, щоб США заходили занадто вперед, щоб наші європейські союзники не розглядали це як конфронтацію між США та Росією. Бо це - зовсім не так.\nЙдеться про те, що Росія діє проти України та Заходу, США - проти всіх нас. І саме через це ми працюємо тісно з нашими європейськими союзниками. У понеділок я був у Брюсселі й саме на цю тему розмовляв із представниками НАТО та ЄС про координацію нашої відповіді.\n- Що ви думаєте про ідею голови Мюнхенської конференції Вольфганга Ішингера про необхідність залучення США до переговорного процесу з урегулювання конфлікту на Донбасі?\n- У нас є свої канали комунікації з Росією. Джон Болтон розмовляє з Патрушевим, я підтримую контакти зі Сурковим. Іншими словами, існують прямі контакти між США і РФ. У «нормандському форматі», який запровадили Німеччина та Франція і вже кілька років проводяться зустрічі. Ми дуже підтримуємо «нормандський формат». Я не проти зустрічей у рамках такого формату, але, водночас, ми не наполягаємо на тому, щоб нас включили до нього. Ми дуже задоволені роллю німецького та французького лідерства у рамках цього формату і будемо продовжувати наші контакти.\nКоли я був у Брюсселі, то зателефонував у офіс канцлера Німеччини, й ми обмінялися думками. Два тижні тому, перебуваючи в Берліні, я провів зустріч спільно з французькими та німецькими представниками. Іншими словами, між нами існує дуже тісна координація. Саме через цю причину ми хочемо, щоб Росія побачила, що між нами немає розбіжностей.\n- Але зараз з українського бачення і розуміння ситуації виглядає так, що в ЄС не буде досягнуто домовленості про посилення санкцій чи ухвалення нового пакету санкцій проти РФ. Чи можуть США тоді в односторонньому порядку запровадити додаткові санкції?\n- Я не впевнений у цьому. На мою думку, це можливо, і я вважаю, що ми можемо досягти рішення щодо запровадження додаткових санкцій. Просто треба над цим працювати.\n- Але ж ви пам'ятаєте, головна ідея запровадження президентом Обамою санкцій у координації з ЄС полягала в тому, що це стане високою платою для Росії, яка, в результаті, відмовиться від своїх дій у Криму і на Донбасі. Але цього досі не сталося...\n- Так, ви маєте рацію.\n- І зараз малоймовірно, що ЄС піде на додаткові санкції проти РФ.\n- У мене інший погляд на це. Я погоджуюся, все відбувається повільно. Ми використовуємо вираз: надто мало і надто пізно впродовж усього шляху. Але за останні півтора року моє сприйняття змінилося. Ми перемістилися з позиції відставання до міцної позиції. У нас сильна позиція у термінах ясності щодо конфлікту. Ми маємо сталу позицію щодо збереження і постійного посилення санкцій, включаючи і з боку Євросоюзу.\nСША зняли ембарго на постачання озброєнь в Україну, тому ми співпрацюємо у питаннях оборони. США ухвалили сильну декларацію щодо невизнання анексії Криму Росією. Те ж саме зробив і ЄС.\nЯ визнаю, що запроваджені санкції досі не змінили дій Росії. Але гадаю, що ситуація зміниться, по-перше, якщо Росія побачить дуже об'єднану трансатлантичну спільноту, яка дотримується сильної позиції, і по-друге, якщо Росія зрозуміє, що її амбіції у відновленні власних позицій в Україні призвели до зворотного - більш об'єднаної, націоналістичної та орієнтованої на Захід України.\n- Мабуть, ви чули, що багато українських політиків говорять про необхідність відновлення формату переговорів у рамках Будапештського меморандуму чи створення на його основі оборонного союзу, скажімо, між США та Україною, подібно до американського-японського безпекового пакту. На вашу думку, чи можливо це?\n- Ми підтримували ідею проведення зустрічі в рамках Будапештського меморандуму. Але Росія відхилила це. Вона відмовилася, тому що стала єдиною країною, яка порушила Будапештський меморандум у рамках форуму, на якому подібна ситуація мала би бути врегульована. Про це говорити корисно, тому що ілюструє, що проблемою був не форум, про який ми говоримо, а небажання Росії покласти край конфлікту і взяти відповідальність за свої дії. І саме на цьому ми маємо фокусуватися, щоб змусити Росію прийти до моменту, коли вона захоче відновити мир і територіальну цілісність України.\n- Справді, Будапештський меморандум давав запевнення Україні в її територіальній цілісності з боку країн-підписантів, а не гарантії. І зараз ми бачимо приклад Польщі, яка запропонувала побудувати на своїй території Форт Трампа, де буде на постійній основі базуватись американська бригада. Можливо, й Україні потрібно в даній ситуації для забезпечення гарантій територіальної цілісності піти на подібний крок і побудувати щось на зразок Форту Трампа. Як до такої ідеї можуть поставитись у США?\n- Ми дивимося на європейський контекст через НАТО. Ми маємо зобов'язання перед нашими союзниками Альянсу про колективну безпеку. І це зобов'язання є чітким як з погляду країн НАТО, так і країн, як ваша, яка не є членом НАТО. Ми підтримуємо майбутнє членство України в Альянсі й тримаємо двері відкритими. І ми це зробили на нещодавній зустрічі міністрів закордонних справ країн-членів НАТО, України та Грузії.\nУкраїна ще не готова до членства. І НАТО також не готове досягти консенсусу щодо прийняття до свого складу України. І ми хотіли би побачити рух у цьому напрямі, а не просто пошук досягнення двосторонніх домовленостей.\n- То ви проти ідеї будівництва чогось на зразок Форту Трампа в Україні, як це зробила Польща? Я розумію аргументи польського керівництва, яке слушно вважає, що присутність американських військ на їхній території дає «залізну» гарантію безпеки.\n- Так. Ми маємо дуже тісну оборонну співпрацю з Україною. У нас є люди, які допомагають Україні навчаннями у Збройних силах. Ми маємо радників у Збройних силах, а також у Міністерстві оборони. Ми надаємо обладнання, а також є відкритими до продажу озброєння Україні. Ми скасувала заборону на летальну оборонну допомогу. Тому між нашими країнами дуже тісна оборонна співпраця. Також в Україні на постійній ротації працюють наші люди. Я думаю, що це відповідає тому, що Україна ще не є членом НАТО.\nЩодо Польщі, то там ми маємо систему протиракетної оборони. Але поляки хочуть значно більшого. І тому нам треба дивитися на такі речі більше з практичної військової перспективи. Де ми хочемо розташовувати наші Збройні сили, щоб виконувати оборонні зобов'язання. Ми ще не ухвалили рішення щодо значного розширення нашої присутності у Польщі.\n- Ви згадали на брифінгу в Брюсселі 250 млн доларів військової допомоги Україні, яка буде виділена через Конгрес. Можете ви бодай натякнути, яке (чи на яку суму) Україна може закупити озброєння за власні кошти?\n- Я хочу почати з того, що це - нормальний процес. Гарна новина тут полягає в тому, що Україна є нормальною країною. І тому ми координуємо дії з Україною й обмінюємося думками про вашу оборонну стратегію, розбудову оборонних спроможностей. Причому, ми обговорюємо разом, якими є прогалини, що потрібно зробити і чим ми можемо допомогти.\nЯ припускаю, що про перший транш згаданої військової допомоги Конгрес повідомить на початку нового року.\nІ, можливо, йтиметься про спроможності ВМС, протиповітряної оборони. Другий транш буде надано пізніше - наступного року. І, знову ж таки, ми будемо координувати свої дії щодо специфічних систем разом з українськими представниками, зокрема, щоб знати їхні потреби.\n- Пане Волкер, що ви думаєте про таку ідею, як відновлення переговорів щодо присутності в Україні дипломатичного посту, відомого більше як Пост американської присутності (American Presence Post (APP)).\n- Я не знаю про що йдеться.\n- Розміщення такого дипломатичного посту планувалось у Криму під час перебування в Україні Вільяма Тейлора на посаді посла США.\n- Крим уже окуповано Росією.\n- Це - так. Але заснування дипломатичного посту США в Україні передбачалося підписаною в грудні 2008 року Хартією про стратегічне партнерство між США та Україною, в останньому розділі якої є 4-й пункт: Україна вітає намір США заснувати Американську дипломатичну присутність (American Presence Post) у Сімферополі. І Розташування такої інституції, як American Presence Post, в країні означає, що США мають з нею гарні стосунки, що в таку країну безпечно подорожувати і вкладати інвестиції.\n- Мені треба подивитися, про що йдеться. Я побачу Білла, коли я повернуся до Вашингтона, і розпитаю його про це. Якщо замислитися, то, на мою думку, справді корисною могла би бути моніторингова присутність з боку ЄС чи НАТО чи якоїсь багатонаціональної організації у частинах України, на які не поширився конфлікт. І потенційно така цивільна місія могла бути корисною, бо це могло би сприяти запобіганню чи стримуванню подальшої агресії.\n- Пане Волкер, ви читали останню статтю Річарда Хааса під назвою «Як закінчується світовий порядок». У цій статті, згадуючи те, що Кримська війна у ХІХ сторіччі, зрештою, призвела через 60 років до розпаду «Концерту Європи» і ніби проводячи паралелі з анексією Росією Криму, він пише наступне: «Те, що ми спостерігаємо сьогодні, нагадує середину ХІХ сторіччя у важливий спосіб: світовий порядок після Другої світової та холодної воєн не відновити, але світ ще не перебуває на краю системної кризи».\nГолова Євразійського центру Діну Патричіу в Атлантичній Раді США, екс-посол США в Україні Джон Гербст так прокоментували цей висновок: «Хаас, можливо, правий, що Крим це - переломна подія ревізіоністського характеру, який виявила путінська Росія. Ключ полягає в тому, як Захід реагує на це. Західна політика вже значно посилилася в НАТО. Але недостатньо, щоб мати справу з Кремлем щодо України. Якщо ми значно збільшимо підтримку Києва, а Москва втратить на Донбасі, то ми можемо відновити в певному сенсі світовий порядок, який існував у Європі після холодної війни». Що ви думаєте з цього приводу: чи може відновитися світовий порядок, що існував до анексії Криму?\n- Дозвольте мені подивитися на це з іншого боку. ХІХ сторіччя визначалося великими державами, які конкурували одна з одною. І при цьому у своїх діях вони спиралися на могутність та територію. У другій половині ХХ сторіччя йшлося про підтримку прагнень народів до свободи, демократії, верховенства права, ринкової економіки, прав людини на основі їх визначення. Тому йшлося більше про надані владою права народів, ніж державу та великі країни.\nЯ вважаю, що цей рух у бік прав народів обирати власну свободу та власну долю є незворотним трендом. Я не думаю, що люди чи народи відмовляться від цього. Коли люди чи народи мають можливість будувати власне суспільство, то вони це зроблять.\nМій колишній бос Стів Хедлі, зазвичай, любив повторювати: якщо народи мають шанс до свободи, то вони ним скористаються. Це, на мою думку, майбутнє. Як ми дійдемо туди, залежить від того, де ми перебуваємо сьогодні. Але це - довгий і звивистий шлях, який розпочинається з прагнень та віри, а також підтримки права всіх народів рівною мірою обирати своє майбутнє. Я дивлюся на Європу і бачу, що ми започаткували оборонні відносини з Німеччиною після Другої світової війни, починаючи з 1950-х років, і ця країна - безпечна і процвітаюча, є членом НАТО. У 1990-х і в 2000-х роках балтійські країни, Румунія та Болгарія не лише консолідували свою незалежність після виведення радянських військ, а вони також змогли побудувати процвітаюче суспільство, приєдналися до НАТО, і тому будуть у безпеці.\nТак само, ми маємо подібні прагнення всіх народів, які хочуть мати можливість будувати вільне суспільство, розвивати економіку і бути у безпеці.\nІ, звісно, ми хочемо їм допомогти досягти цієї мети.\n- Чи є у США важелі, щоб зупинити Nord Stream-2, будівництво якого підтримує Німеччина?\n- Справді, найбільш важливою у цьому питанні є Німеччина. Я був у цій країні кілька тижнів тому, розмовляв з різними людьми. І я думаю, що особливо після російського нападу на кораблі ВМС України зараз багато людей у Німеччині порушують питання, чи треба продовжувати подібний проект, коли Росія діє так агресивно.\nМи підтримуємо тісний контакт із союзниками щодо цієї проблеми. Конгрес ухвалив закон, який надає адміністрації багато інструментів. І ми справді хочемо співпрацювати з нашими європейськими колегами, щоб зірвати цей проект.\n- Я також сподіваюся, що цього вдасться досягти. Дякую вам.