День обіймів 21 січня - чому корисно обійматися і скільки разів це потрібно робити - порада лікаря - Здоровий спосіб життя і здоров'я | Сьогодні\nОбійматися корисно: дотик дає почуття захищеності, заспокоєння, допомагає виробляти гормони щастя. Скільки треба обійматися і з ким – у статті\nЛікарі та психологи радять – обіймайтеся на здоров'я, це корисно / Фото: Колаж: Сьогодні\nСаме 7 обіймів на день – зовсім не обов'язково, обіймайтеся більше і частіше, але з тими, з ким вам хочеться і з ким приємно, інакше ефекту не буде. Сьогодні, 21 січня – День обіймів : разом з експертами розуміємо, чим корисні обіймашки та дотики, і чи варто примушувати себе обійматися, якщо дотики вам не подобаються.\nПоспостерігайте за маленькими дітьми: якщо їм погано, вони просяться на ручки або хочуть, щоб хтось із рідних їх обійняв, після цього дитина одразу заспокоюється. Або діти часто можуть ходити з улюбленою м'якою іграшкою та обіймати її, це теж дарує відчуття безпеки та заспокоює.\nКандидат медичних наук, акушер-гінеколог, ендокринолог Ганна Шаргородська також наголошує на важливості гормону окситоцину – недарма його називають "молекулою кохання". Саме він активує пролактин, без якого неможливо вигодувати грудьми малюка.\nОкситоцин, який виробляється в гіпоталамусі, відділі головного мозку, при обіймах та поцілунках, також допомагає регулювати поведінку та соціальні контакти. Природно, крім окситоцину, є й інші "гормони щастя" – дофамін, серотонін та ендорфін – які допомагають нам почуватися краще, радісніше, захищеніше, успішніше тощо.\nДіти часто обіймають тварин або ходять в обійми з улюбленою іграшкою – це їх заспокоює\nТому людям, які соромляться обійматися, цілуватися або взагалі виявляти свої емоції, варто постаратися змінити свої звички. Але це не означає, що потрібно змушувати людину "виконувати денний план" щодо обіймів або безцеремонно лізти самому його або її обіймати.\nЄ люди, які при зустрічі з усіма обіймаються, а тримають дистанцію, і те, і інше – нормально\nЗгадайте кадри з різних фільмів, де, наприклад, сталася якась катастрофа, там поліцейські чи медики завжди закутують героїв у ковдру, навіть якщо на вулиці тепло. Таким чином вони створюють для постраждалих "ефект обіймів", які заспокоюють та дарують відчуття безпеки.\nЯкщо партнер не обіймається, а вам дуже хочеться, то домовтеся про якийсь ритуал, наприклад, обійматися щоранку\nЧитайте також: "Тренди секс-іграшок 2022 і чи треба міняти свої інтимні звички".


Яловичина з картоплею в мультиварці: рецепт приготування | Кулінарія\nГоловна » Поради » Кулінарія » Яловичина з картоплею в мультиварці: рецепт приготування\nЯловичина з картоплею в мультиварці: рецепт приготування\nЩоб приготувати яловичину з картоплею в мультиварці потрібні:\nЯловичина з картоплею в мультиварці – безпрограшне блюдо, яке завжди буде доречним на столі. Це ситна, смачна селянська їжа, яка нікого не залишить байдужим. Я пропоную приготувати тушковану яловичину з картоплею в мультиварці за японським рецептом – у підливці з соєвого соусу.\nЯк загусник підливи використовуємо крохмаль, також додамо часник та інші спеції, щоб яловичина з картоплею в мультиварці, рецепт якої ви бачите на цій сторінці, вийшла ароматною і трошки пряної. А ще додамо ложечку цукру, для східної кухні це характерно – додавати цукор до м’ясних страв. Ось і ми спробуємо так, можливо, вам ця деталь рецепта сподобається.\nЯкщо ви, як я, вирішите готувати яловичину з молодою картоплею в мультиварці, можете не знімати картопляну шкірку – в цей час року шкірка настільки тонка, що страва з неочищеним картоплею буде навіть смачніше і, безумовно, корисніше.\n4-6 великих картоплин.\n2/3 склянки бульйону (або води).\n1/4 склянки холодної води.\n1 чайна божка суміші прянощів (хмелі сунелі, бахарат, гарам масала або ін).\nЦибулини чистимо, миємо, а потім нарізаємо кубиками. У каструлю мультиварки додаємо 2 столові ложки олії і нарізану цибулю. Але не обсмажуємо!\nМ’ясо промиваємо, нарізаємо кубиками, зручними для їжі, додаємо до цибулі. Також додаємо сіль, цукор, трохи бульйону, перемішуємо і включаємо програму «Тушкування» на 40 хвилин.\nЧерез зазначений час акуратно виймаємо яловичину з цибулею на тарілку, залишивши в каструлі підливку, в якій тушкувалося м’ясо.\nКартоплю і моркву ретельно миємо під проточною водою, чистимо (чи ні), нарізаємо великими шматочками. Додаємо їх у мультикастрюлю, готуємо, включивши режим «Гасіння» на 20 хвилин.\nПісля цього додаємо до овочів м’ясо з цибулею, пряну приправу, соєвий соус, подрібнений часник, решту бульйону, перемішуємо, готуємо в режимі «Гасіння» ще приблизно 25 хвилин.\nЗа 5 хвилин до кінця готування змішуємо 2 столові ложки кукурудзяного крохмалю з 1/4 склянки холодної води (переконайтеся, що крохмаль добре розчинився). Відкриваємо каструлю, додаємо суміш до м’яса з молодою картоплею, добре перемішуючи блюдо.\nГотуємо страву ще 5 хвилин у відкритій каструлі, часто перемішуючи, поки соус не загусне і стане напівпрозорим. Подавати тушковану яловичину з картоплею в пряної підливці з соєвого соусу слід, додавши білий хліб і овочевий салат.\nДодавайте сіль обережно (пробуйте!). Пам’ятайте, що соєвий соус неабияк солоний!\nБлюдо приготовлено за допомогою мультиварки Панасонік SR-TMH18LTW.


На ціновому фронті без змін - Piвнe-Paкуpc\nНа ціновому фронті без змін\nІндекс споживчих цін у жовтні 2019р. порівняно з попереднім місяцем по області становив 100,3%, по Україні – 100,7%.\nНа споживчому ринку області у жовтні 2019р. ціни на продукти харчування та безалкогольні напої зросли на 0,3%. Найбільше подорожчали гречані крупи (на 33,0%). На 7,5–0,1% подорожчали яйця, молоко, кисломолочна продукція, сметана, масло, сири, кондитерські вироби з борошна, рис, яловичина, кондитерські вироби з цукру, риба та продукти з риби, безалкогольні напої, маргарин та інші рослинні жири, овочі. Водночас на 3,9–0,1% подешевшали цукор, фрукти, м’ясо птиці, макаронні вироби, соняшникова олія, свинина, сало, шоколад.\nЦіни на алкогольні напої та тютюнові вироби підвищилися на 1,1%, у т.ч. на тютюнові вироби – на 1,8%, алкогольні напої – на 0,5%.\nОдяг і взуття подорожчали на 1,5%, зокрема, взуття – на 2,5%, одяг – на 0,6%.\n14.11.2019 Головне управління статистики у Рівненській області\n• Бюджет і ми…  (1459)\n• Коли відкриються рівненські садочки?  (1455)\n• Масштабна спецоперація на Рівненщині: викрили мережу «реабілітаційних центрів»  (1428)\n• У Здолбунові підпалили авто підприємця  (1423)\n• Що робити, якщо дитину покусали комарі  (1415)\n• Як позбутися шпори на п’яті  (1380)\n• Допомога під час карантину  (1278)\n• 4 способи, як перевірити масло на натуральність  (1202)\n• ЗНО під час карантину: як складати?  (1189)\n• «Кармановірус»… (173)\n• Електронні лікарняні. (164)\n• Власникам корів на Рівненщині відшкодовують кошти за придбані доїльні апарати (161)\n• Кожен п’ятий споживач газу не сплатив рахунки через коронавірус (161)\n• Хто заплатить за комерційні вузли обліку води? (160)\n• Бурштинова настоянка – від головного болю та застуди (160)\n• Шоколадні мафіни з сирною начинкою (158)\n• Відпочинок в Карпатах з церквою «Христос є відповідь» (158)\n• 10 речей, які треба викинути або купити нові, заради свого здоров’я (155)\n• 5 простих способів очистити повітря в кімнаті (150)\n• Цибулю не зберігайте поряд із картоплею (142)\n• Корисні хитрощі під час прання одягу (141)\n• Як вибрати шампури для шашлику (139)\n• Квіти на городі садять не для краси (138)\n• Що лікують кукурудзяні рильця і як готувати відвар (136)


Астильба поштою в Україні, купити астильбу недорого\nАстильба - надзвичайна рослина з високими цветоносами і розкішними пухнастими суцвіттями. У дикій природі зустрічається в долинах Східної Азії і Північної Америки. Там її спрямовані вгору «стріли», увінчані розсипом з сотень мініатюрних квіточок, благородно обрамляють берега водойм, підживлюючи свої життєві сили вологою з довколишніх річок і озер. Мальовнича картина райської краси, яку можна відтворити на своїй присадибній ділянці. Для цього потрібно лише купити астильбу в інтернет-магазині Світ рослин і посадити це заспокійливе своєю красою диво природи в своєму саду.\nБотанічний опис астильби\nЗвучну назву Астильба має незвичайне для нашого сприйняття значення. Ботанік лорд Гамільтон присвоїв ім'я рослині, помітивши цікаву особливість: матові листя, позбавлені сяйва. «Без блиску» - дослівний переклад її найменування.\nРослина є представником роду багаторічних трав'янистих, належить до сімейства камнеломкових. Дивовижна красуня розташовується в природі поблизу с водоймами, так як віддає перевагу високій вологості грунту. Тому, коли вирішите купити астильбу, заздалегідь подбайте для неї містечко з високим показником вологи в грунті.\nАстильба - корневищний багаторічна рослина. По завершенню періоду вегетації, в кінці осені, надземна частина рослини відмирає, готуючи кореневище до зимівлі. Пагони - сильні, прямостоячі, можуть досягати до 2-х метрів у висоту.\nЛистя - довгочерешкові, з зубчастої крайкою, можуть бути як простими, так і двічі і тричі пір'ястими, за кольором - темно-смарагдові або червоно-зелені. Кореневище має схильність до розростання вгору, тому восени не забудьте присипати їх грунтом для поліпшення зимостійкості.\nКвіти - головна причина замовити астильбу поштою. Мініатюрні «зірочки» з ажурними пелюстками, які з'єднуються в текстурні верхівкові суцвіття. Колір може бути різноманітним, залежно від сорту. Переважають рожево-фіолетові відтінки, кремово-молочна гамма і насичені червоні кольори. Розпускаються в літній сезон, різні види цвітуть у проміжку з червня по серпень. Поєднавши на клумбі кілька видів астильби, можна домогтися безперервної естафети цвітіння тривалістю в ціле літо. За формою зустрічаються волотисті, пірамідальні і ромбічні. Астильба ціна вказана на сайті, оформляйте замовлення і отримаєте дивовижна рослина поштою по Україні.\nАстильба так прекрасна, що на перший погляд може здатися неприступною і розпещеної. Але насправді - це цілком невибаглива рослина, до якого потрібно знайти правильний підхід. Висадка у відкритий грунт проводиться в кінці весни - початку літа (травень-червень). Переважно розбивати клумби з астильба у північного боку будівель, в частковому затіненні під кронами дерев і чагарників. Ідеальне розташування - поруч з водоймами - штучними озерами, фонтанами, ставками. Грунт підійде суглинна, з сусіднім заляганням грунтових вод. Кислотність - нейтральна.\nДілянка завчасно перекопують, видаляючи залишки бур'янів. Буде плюсом, якщо заздалегідь внести весняні органічні або мінеральні добрива.


Главная База знаний "Allbest" Программирование, компьютеры и кибернетика Аналіз захищеності комп'ютера як об’єкта зберігання інформації\n2. Дослідження об'єкта захисту інформації\n2.1 Опис інформації, яка захищається, її властивості, особливості інформації, як об'єкта права власності, джерела походження інформації\n2.2 Визначення інформаційної системи досліджуваного об'єкта. Інформаційні ресурси, інформаційні потоки. Структурна схема інформаційної системи\n2.3 Місце розташування об'єкту захисту інформації, схема приміщення, де розташовується об'єкт\n3. Проведення аналізу захищеності об'єкта\nПершим завданням, що постає на шляху вирішення проблеми організації надійного захисту інформації є проведення аналізу захищеності об'єкта захисту інформації, що включає в себе дослідження характеру потоків інформації, що циркулює в об'єкті, її властивостей, можливих загроз для неї та характеру їх виникнення, оцінка структури інформаційної системи, яка слугує для накопичення, зберігання, використання та видачі інформації, визначення каналів витоку інформації в даній інформаційній системі. На основі даного аналізу можлива побудова моделі загроз та потенційно можливих сценаріїв злочинних дій.\nВ даних методичних матеріалах викладені основні напрямки проведення аналізу захищеності об'єкта захисту інформації. Для набуття практичних навичок вирішення цієї задачі студенту пропонується виконати курсову роботу по проведенню аналізу захищеності певного об'єкта захисту інформації. Курсова робота складається із двох частин: в першій частині необхідно дослідити об'єкт захисту інформації, друга частина присвячена безпосередньо аналізу захищеності об'єкта.\nЗабезпечення безпечної діяльності необхідне для будь - яких підприємств і установ, починаючи від державних організацій і закінчуючи маленькою яткою, що займається роздрібною торгівлею. Різниця полягає в тому, які засоби і методи й у якому обсязі потрібні для забезпечення їх безпеки.\nПерш ніж приступити до аналізу сучасного стану проблеми інформаційної безпеки, розглянемо проблеми безпеки взагалі. Спочатку необхідно визначити, що підлягає захисту і якими основним принципами слід користуватися при організації захисту. За сформованою історичною і міжнародною практикою безпеки об'єктами захисту з урахуванням їх пріоритетів є:\nРинкові відносини з їх невід'ємною частиною - конкуренцією обов'язково вимагають протидії зовнішнім і внутрішнім впливам. Об'єкти захисту більшою чи меншою мірою, залежно від цілей зловмисника (ЗЛ) і від конкретних умов, можуть зазнавати різних нападів чи загроз опинитися в ситуації, в якій вони з об'єктивних причин наражаються на небезпеку.\nПоняття «безпечна діяльність» будь - якого підприємства чи організації включає:\n- матеріальну безпеку, тобто збереження матеріальних цінностей від усякого роду загроз - починаючи від їх крадіжок і закінчуючи загрозами пожежі та інших стихійних лих\nЯк вважають західні фахівці, витік 20% комерційної інформації в 60 випадках із 100 призводить до банкрутства фірми. Жодна, навіть процвітаюча фірма не проісную більш, як три доби, якщо її інформація, що становить комерційну таємницю, стане відомою. Таким чином економічна та інформаційна безпека виявляються тісно взаємопов'язаними.\nЗавдання безпеки - яких видів доводиться вирішувати щоразу при розгляді різноманітних аспектів людської діяльності. Але, як бачимо, всі безпеки тісно пов'язані з ІБ, і, більше того, їх неможливо забезпечити без забезпечення ІБ.\nБезпека інформації (ІБ) (information security) - стан інформації, у якому забезпечується збереження визначених політикою безпеки властивостей інформації. Автоматизована система (АС) - організаційно - технічна система, що об'єднує обчислювальну систему, фізичне середовище, персонал і оброблювану інформацію. Захист інформації в АС - діяльність, яка спрямована на забезпечення безпеки оброблюваної в АС інформації та АС в цілому і дозволяє запобігти або ускладнити можливість реалізації загроз, а також знизити величину потенційних збитків унаслідок реалізації загроз. Комплексна система захисту інформації (КСЗІ) - сукупність організаційних і технічних заходів, програмно - апаратних засобів, які забезпечують захист в АС.\nІнформація - це результат відображення та обробки в людській свідомості різноманіття навколишнього світу, відомостей про предмети, що оточують людину, явища природи, діяльність людей і т. п..\nЗ такого визначення випливає, що будь - яка інформація може бути важливою. Однак якщо обмежитись поняттям комп'ютерної системи (КС), що зараз дуже актуально, то можна дати більш просте визначення інформації - це все, що може бути представлене в КС. Відразу ж виникає питання про форми та види представлення інформації в КС.\nБезперервне повідомлення представляється деякою фізичною величиною (електричною напругою, струмом і т. п.), зміни якої відображають перебіг певного процесу. Фізична величина, що передає безперервне повідомлення, може набувати будь - яких значень і змінюватися в довільні моменти часу. Таким чином, у безперервному повідомленні скінченої довжини може міститися велика кількість інформації.\nДля дискретних повідомлень характерна наявність фіксованого набору деяких елементів, з яких у дискретні моменти часу формуються різні послідовності елементів. Важливою є не фізична природа елементів, а те, що набір елементів скінчений, і тому будь - яке дискретне повідомлення скінченої довжини передає скінчене число значень деякої величини, а отже, кількість інформації в такому повідомлені скінченна. При дискретній формі представлення інформації окремим елементам її можуть бути присвоєні числові (цифрові) значення. У таких випадках маємо цифрову інформацію.\nЕлементи, з яких складається дискретне повідомлення, називають буквами чи символами. Набір цих букв (символів) утворює алфавіт. Число символів в алфавіті називається об'ємом алфавіту. Дискретне повідомлення можна розбити на групи символів, що називаються словами. Зі слів можуть формуватися більш складні структури (записи, файли, томи і т. п.), але тут ці поняття розглядаються, тому що не є істотними для подальшого розвитку. Зауважимо, що найбільш простим є двійковий алфавіт.\nВведення інформації в КС може здійснюватися з перфокарт, перфострічок, магнітних стрічок, барабанів, дискет, дисків, клавіатури, спеціальних пультів і т. п. Збереження інформації здійснюється на запам'ятовуючих пристроях - оперативних запам'ятовуючих пристроях, різних регістрів пам'яті, магнітних стрічках, барабанах, дисках, дискетах і т. п. Обробляється у КС інформація відповідно до прийнятого в даній системі порядку (ОС, ПЗ і т. п.). Для виведення інформації є багато каналів (візуальний, звук, друк та ін.).\n- інформаційно - довідкове забезпечення\nКрім представлення в КС, цікаво і важливо подивитися на інформацію з інших точок зору. Зокрема, виявляється, що інформація - це товар і, отже, є об'єктом товарних відносин. В Україні інформаційні відносини регулюються кількома законами, у тому числі і Законом «Про інформацію». Зокрема, у цьому законі в статті 18 подано класифікацію видів інформації:\n- інформація довідково - енциклопедичного характеру\nОскільки інформацію можна продати, купити, інформувати, вкрасти і т. д., то з цього випливає, що вона повинна якимось чином оцінюватися. Далі, інформація, якою обмінюється людина через машину з іншою людиною чи машиною, може бути важливою і, отже, є предметом захисту. Однак захисту підлягає не будь - яка інформація, а тільки та, котра має ціну, тобто цінна інформація. Цінною ж стає та інформація, володіння якою дасть змогу її дійсному чи потенційному власнику одержати будь - який виграш: моральний, матеріальний, політичний і т. д. Оскільки в суспільстві завжди існують люди, які бажають мати якісь переваги над іншими, то у них може виникнути бажання незаконним шляхом одержати інформацію, а в її власника виникає бажання її захищати. Цінність інформації є критерієм при прийнятті будь - якого рішення про її захист. Хоча було багато різних спроб формалізувати процес оцінки інформації з використанням методів теорії інформації та аналізу рішень, цей процес залишається дуже суб'єктивним.\n- важлива інформація - інформація, що може бути замінена чи відновлена, але процес її відновлення важкий і пов'язаний з великими втратами\n- корисна інформація - інформація ,яку важко відновити, однак система може досить ефективно функціонувати і без неї\n- несуттєва інформація - інформація, без якої система продовжує існувати\nІснують визначення груп осіб, пов'язаних з обробкою інформації: власник - організація чи особа, що постачає інформацію; ЗЛ - організація чи особа; що прагне незаконно одержати інформацію. Для цих груп значущість однієї і тієї ж інформації може бути різною. Наприклад:\nНаведені категорії важливості цілком узгоджуються з існуючим принципом розподілу інформації за рівнями таємності (або секретності). Рівень таємності - це адміністративні чи законодавчі заходи, що відповідають мірі відповідальності конкретної особи за витік конкретної інформації, регламентованої спеціальними документами, з урахуванням державних, воєнно - стратегічних, комерційних, службових чи особистих інтересів. Такою інформацією може бути державна, військова, комерційна, службова чи особиста таємниця. Рівень таємності визначається грифом , що присвоюється тій чи іншій інформації. В Україні в державних структурах встановлені такі рівні (грифи) таємності: несекретно, для службового користування, таємно, цілком таємно (Н, ДСК, Т, ЦТ). Аналогічна термінологія існує в більшості країн світу: unclassified, confidential, secret, top secret (U, C, S, TS). Така класифікація дає можливість визначити просту порядкову лінійну шкалу цінності інформації: Н < ДСК < Т < ЦТ (U < C < S < TS). За цією шкалою відразу видно, до якої категорії інформації необхідно висувати більш високі вимоги щодо її захисту.\nСлід, однак, додати, що, як показала практика, у багатьох випадках захищати потрібно не тільки секретну інформацію. І несекретна інформація, що піддана несанкціонованим ознайомленням чи модифікації, може призвести до витоку чи втрати пов'язаної з нею секретної інформації, а також до невиконання АС функцій обробки секретної інформації. Існує також можливість витоку інформації шляхом аналізу сукупності несекретних відомостей. Усе це лише підтверджує тезу про складність класифікації інформації, яку необхідно захищати.\nЯк було раніше зазначено, останнім часом інформація стала найважливішим ресурсом, випереджаючи за важливістю навіть сировинні та енергетичні ресурси. Але для ефективного її використання необхідно вміти оцінювати значимість її для виконання відповідної діяльності, тобто оцінювати інформацію як об'єкт праці. Для такої оцінки потрібні показники двох видів:\n- що характеризують інформацію як ресурс для забезпечення процесу отримання розв'язків задач різного роду\n- що характеризують інформацію як об'єкт звичайної праці\nЗміст показників першого виду визначається важливістю інформації в процесі розв'язання задач, а також кількістю і складом інформації, яка використовується. Під кількістю інформації тут розуміється об'єм відомостей, які використовуються в процесі використання задач, причому не абсолютний їх об'єм, а їх достатність для інформаційного забезпечення конкретних задач, їх адекватність задачам. Отже, показники першого виду можуть бути такими:\n· важливість - це узагальнений показник, який характеризує значимість інформації з точки зору задач, для яких вона використовується, а також із точки зору організації її обробки. Тут оцінка може бути здійснюватися за: важливістю самих задач для даної діяльності; ступенем важливості інформації для ефективного виконання відповідних завдань; рівнем витрат при небажаній зміні інформації; рівнем витрат на відновлення інформації. Слід зазначити, що для деяких видів інформації важливість можна досить точно оцінювати за так званим коефіцієнтом важливості, обчислення якого здійснюється на основі математичних, лінгвістичних або неформально - евристичних моделей\n· повнота - це показник, що характеризує міру достатності інформації для розв'язання відповідної задачі. Для кількісного вираження цього показника також відомі формальні і неформальні моделі обчислення коефіцієнту повноти\n· адекватність - це ступінь відповідності інформації дійсному стану тих об'єктів, які вона відображає. Адекватність залежить від об'єктивності генерування інформації по об'єкт, а також від тривалості часу між моментом генерування та моментом оцінки адекватності. Зазначимо що для оцінки адекватності також відомі формальні і неформальні моделі, які дозволяють отримати її кількісні оцінки\n· релевантність - це показник, що характеризує відповідність її проблемам задачі, яка розв'язується. Відомий коефіцієнт релевантності - це відношення обсягу релевантної інформації до загального її обсягу. Існують моделі його обчислення\n· толерантність - показник, що характеризує зручність сприйняття та використання інформації в процесі розв'язання певної задачі. Це поняття є дуже широким, невизначеним і суб'єктивним, а отже, формальних методів його оцінки поки що на має\nТобто тут маємо звичайний виробничий ланцюжок: добування сировини - переробка та отримання напівфабрикатів - їх переробка для отримання кінцевого продукту. Нагадаємо, що при цьому всі стадії переробки інформації мають задовольнити показники першого виду. Зрозуміло, що тут найбільш важливими є форма або спосіб представлення інформації, а також її об'єм. Отже, як показники другого виду можуть виступати: 1) спосіб або система кодування інформації, тобто ефективність кодування; 2) об'єм кодів, що відображають дану інформацію. Відзначимо, що методи визначення цих показників досить повно розроблені в теорії інформації.\nНасамкінець звернемо увагу на розбіжність між визначеною вище таємністю і безпекою інформації. Безпека інформації - це захист інформації від негативних впливів на неї, і вона має відношення до технологічних процедур забезпечення захисту. Таємність інформації - це статус інформації, який фіксується залежно від її важливості і вимагає певного рівня її захищеності. Отже, це поняття має відношення до людей, окремих осіб, які відповідають за інформацію і вирішують, яку інформацію можна розкрити, а яку приховати від інших людей.\nФактично сфера безпеки інформації - не захист інформації, а захист прав власності на неї. Щоб переконатися в цьому, розглянемо особливості інформаційної власності.\nІсторично традиційним об'єктом права власності є матеріальний об'єкт, а це означає, що право власності фактично було речовим правом.\nІнформація ж не є матеріальним об'єктом, інформація - це знання, тобто відображення дійсності у свідомості людини (причому правильне чи помилкове відображення - неістотно, важливо, що у свідомості). І тільки згодом інформація може втілюватися в матеріальні об'єкти зовнішнього світу. Однак не будучи матеріальним об'єктом, інформація нерозривно пов'язана з матеріальним носієм: це - мозок людини чи відчужені від людини матеріальні носії, такі як книга, дискета та інші види «пам'яті» (запам'ятовуючі пристрої).\nМожливо, з філософської точки зору можна говорити про інформацію як деяку абстрактну субстанцію, що існую сама по собі. Але з конкретної, матеріальної точки зору ні збереження, ні передача інформації поки що без матеріального носія неможливі. Унаслідок цього можна сформулювати такі особливості інформації як об'єкта власності.\n1. Інформація як об'єкт права власності може копіюватися (тиражуватися) за допомогою матеріального носія. Матеріальний об'єкт права власності, як відомо, копіювати неможливо (принаймні поки що). Справді, якщо розглянути дві однакові речі (одяг, автомобіль, тощо), то вони складаються з однакових структур, але все - таки вони різні (чим детальніше їх розглядати, тим більш вони будуть розрізнятися). Тим часом інформація при копіюванні залишається тою ж, це те саме знання.\n2. Інформація, як об'єкт права власності легко переміщується до іншого суб'єкта права власності без очевидного (принаймні помітного) порушення права власності на інформацію. Переміщення ж матеріального об'єкта від одного суб'єкта (без його згоди) до іншого неминучи спричиняє втрату первісним суб'єктом права власності на цей об'єкт, тобто відбувається очевидне порушення його права власності.\n3. Небезпека копіювання і переміщення інформації збільшується тим, що вона, як правило, відчужувала від власника, тобто обробляється та зберігається в сфері доступності великого числа суб'єктів, що не є суб'єктами права власності на цю інформацію (автоматизовані системи, мережі ЕОМ і т. п.).\nКрім відзначених особливостей інформації як об'єкта власності в іншому, мабуть, вона нічим не відрізняється від традиційних об'єктів права власності.\nСправді, право власності, як відомо, включає три правомочності власника, що становлять у цілому зміст права власності: право розпорядження, право володіння, право користування. Стосовно інформації можна сказати, що суб'єкт права власності на інформацію може передати частину своїх прав (право розпорядження), не втрачаючи їх сам, іншим суб'єктам, наприклад власнику матеріального носія інформації (це - володіння чи користування) чи користувачу (це - користування і, можливо, володіння).\nТаким чином, до інформації, крім суб'єкта права власності на неї, можуть мати доступ і інші суб'єкти права власності як законно, санкціоновано, так і (внаслідок відзначених особливостей) незаконно, не санкціоновано. Тому виникає дуже складна система взаємин між різними суб'єктами права власності. Ці взаємини повинні регулюватися та охоронятися, тому що відхилення від них тягнуть порушення прав власності на цю інформацію. Реалізацією права власності на інформацію звичайно займається певна інфраструктура (державна чи приватна).\nЯк і для будь - якого іншого об'єкта власності, для інформації така інфраструктура складається з ланцюжка: законодавча влада - судова влада - виконавча влада (закон - суд - покарання). Тому, незважаючи на ряд особливостей, інформація поряд з матеріальними об'єктами може і повинна розглядатися законом як об'єкт права власності.\nБудь - який закон про власність з метою захисту прав власника, зафіксувавши суб'єкти та об'єкти права власності, повинен регулювати відносини між людьми. Особливості регулювання цих відносин залежать від специфіки об'єктів права власності. У випадку інформаційної власності закон повинен регулювати відносини суб'єктів, а також суб'єктів і об'єктів права власності на інформацію з метою захисту прав як власника, так і законних власників і користувачів інформації для захисту інформаційної власності від розголошення, витоку, обробки (копіювання, модифікації чи знищення) інформації.\nВ Україні прийнято закони «Про інформацію» і «Про захист інформації в автоматизованих системах». У першому законі в статті 39 установлено, що інформаційна продукція та інформаційні послуги громадян і юридичних осіб, що займаються інформаційною діяльністю, можуть бути об'єктами товарних відносин, регульованих цивільним і іншим законодавством. Інакше кажучи, інформація - це товар. Інформаційна продукція (стаття 40) - це матеріалізований результат інформаційної діяльності, призначений для задоволення інформаційних потреб громадян, державних органів, підприємств, закладів і організацій. Інформаційна послуга (стаття 41) - це здійснення у визначеній законом формі інформаційної діяльності з доставки інформаційної продукції до споживачів з метою задоволення їхніх інформаційних потреб.\n1. Під комерційною таємницею підприємства розуміються відомості, що не є державними секретами і пов'язані з виробництвом, технологією, керуванням, фінансами та іншою діяльністю підприємства, розголошення (передача, витік) яких може завдати шкоду його інтересам\n· відомості про технічний рівень, техніко - економічні характеристики виробів, що розробляються\n· відомості про стан програмного і комп'ютерного забезпечення\n5. Відомості про матеріально - технічне забезпечення:\nУ багатьох країнах існують закони, що регламентують банківську діяльність. У них визначне поняття «банківської таємниці». Під банківською таємницею мається на увазі обов'язок кредитної установи зберігати таємницю операції клієнтів, убезпечення банківських операцій від ознайомлення з ними сторонніх осіб, насамперед конкурентів того чи іншого клієнта, таємницю щодо рахунків. У підсумку комерційна таємниця банку включає таємницю самого банку та його вкладника. В Україні подібного закону поки що не має.\nОб`єктом захисту інформації являється комп`ютер у бухгалтерії кредитної спілки «Mike Larsson Encorporated».\nКредитна спілка - це юридична форма кооперування фізичних осіб з метою більш ефективного використання вільних грошових засобів учасників на основі взаємного кредитування, тобто шляхом видачі споживацьких та комерційних кредитів.\nКредитні спілки створюються на кооперативній основі з метою залучення особистих заощаджень громадян для взаємного кредитування. Кредитні спілки спеціалізуються, в основному, на обслуговуванні малозабезпечених верств населення. Пасивні операції їх формуються за рахунок пайових внесків у формі купівлі особистих акцій, за якими виплачуються відсотки, а також кредитів банків. Активні операції - 90 % усіх активів складають короткострокові позики, а інша частина формується за рахунок вкладів у цінні папери як приватні, так і державні.\nФорма кредитування не нова на сучасному банківському ринку. Але в політиці, яку проводять банки, існують певні недоліки: нерозвинені механізми кредитування приватних осіб, малого бізнесу тощо. До сьогоднішнього часу ця сфера поповнюється із приватних позичок і заповнюється далеко не на 100 відсотків. Виділяються такі етапи діяльності кредитних союзів: 1) залучення капіталів учасників; 2) аналіз і вибір об'єктів інвестування; 3) надання кредиту; 4) повернення кредиту.\n- Носії інформації: фізична пам'ять комп'ютерів працівників та серверу фірми, зовнішні накопичувачі, документи, деяке обладнання мережі.\n3 Проведення аналізу захищеності об'єкта\nУсі дані, що стосуються даної організації мають зберігатися в певних місцях, доступ до яких мають лише ті користувачі, які відповідають за зберігання, цілісність, розповсюдження, видачу цих даних. Тут можна прослідкувати певну ієрархію, тобто доступ до даних збільшується із підняттям по «кар'єрній драбині».\nКомп`ютеру у бухгалтерії кредитної спілки «MiLE» найбільше можуть загрожувати наступні погрози:\n· Стихійні лиха і аварії(може привести до повної втрати бази данних членів кредитної спілки «MiLE», тому бажано всі бази записати на носій пам`яті та сховати у внутрішньому сейфі)\n· Навмисні дії зловмисників і порушників(зловмисники можуть заволодіти цінною інформацією, такою, як - реквізити вкладників, номери рахунків кредитної спілки «MiLE» у банках, логін та пароль користувача - володіючи такою інформацією зловмисники можуть наважитися на пограбування як самих вкладників(адже будуть знати їх імена, суми вкладів та дату закінчення договору), так і кредитної спілки «MiLE» шляхом входу в систему через відомий логін-пароль та зміни даних договору(суми внеску, наприклад)\n· Природні загрози (загрози, що викликані впливами на АС та її компоненти об'єктивних фізичних процесів або стихійних природних явищ, що не залежать від людини).\n· доступ з використанням засобів комп'ютерної системи.\n· Зберігання (як правило, об'єкт знаходиться на зовнішніх носіях).\n· Обробка (як правило, об'єкт знаходиться в оперативній пам'яті).\n· Передача (як правило, об'єкт знаходиться в лінії зв'язку)\n- копіювання інформації з носіїв (магнітних, лазерних та ін.) - може призвести до занесення невідомих вірусів чи троянських програм на комп`ютер бухгалтера, що саме по собі може призвести до втрати великої кількості даних;\n- підслуховування розмов (в тому числі аудіо запис) - зловмисники можуть дізнатися як компрометуючі данні, так і логін-пароль користувача бухгалтерського ПК, що може призвести до втрати чи можливого виправлення деяких документів/договорів;\n- вивідування інформації в обслуговуючого персоналу на об'єкті(можна дізнатись точне розташування комп`ютера та предметів інтер`єру у бухгалтерії для зручного встановлення закладних пристров, або, якщо прослушка буде відбуватися через вікна приміщення - можна втратити таємність деяких документів, може бути розсекречені таємниці спілки);\n- зняття інформації з приладів електронної пам'яті;\n- вивідування інформації у службового персоналу за межами об'єкту;\n- вивчення відкритої інформації, що вийшла за межі об'єкта (публікації, рекламні проспекти та ін.);\n· електромагнітне випромінювання ліній зв'язку;\n· підключення до ліній зв'язку;\n· зняття наводок електричних сигналів з ліній зв'язку;\n· використання високочастотного нав'язування;\n· зняття з ліній, що виходять за межі об'єкту, сигналів, утворених на технічних засобах за рахунок акустично-електричних перетворень;\n· зняття випромінювання оптоволоконних ліній зв'язку;\nВсі ці загрози будуть онульовані при правильному розміщенні комп`ютера в приміщенні, при перевірці та докладному інструктажу персоналу, при недопусканні в приміщення бухгалтерії посторонніх людей, при повній професійності працівників серверної кімнати в цілому.\nНе виключена можливість того, що відвідувач офісу кредитної спілки може бути зловмисником. При вході в офіс порушник може одразу знати місце розташування офіса бухгалтера, внутрішню обстановку у ньому(у спільниках може бути працівник кредитної спілки), і, направляючись до бухгалтера з давно підготовленим питанням та, будучи чудовим психологом, задурюючи голову працівникові і відволікаючи його увагу від своєї персони - непомітно встановити підслуховуючий пристрій(відеокамеру) у давно задумане місце або за допомогою фотокамери сфотографувати розкладені на робочому столі документи. Не виключено, що серед звичайних паперів може лежати також логін-пароль для входу в систему та доступу до бухгалтерських файлів, або ж дізнатися дуже цінну інформацію щодо цього під час прослуховування(відеозапису) відбуваючих у офісі подій та, підбурюючи свого спільника - працівника технічного персоналу чи простого клерка на вхід в офіс бухгалтера у час, коли той відсутній та перегляду чи редагування конфіденційних даних власників рахунків, що може призвести до великих фінансових збитків спілки.\nВся інформація, збережена на комп`ютері бухгалтера, зберігається на спеціальних накопичувачах, які називаються Raid-масиви, і згодом інформація з ПК бухгалтера може бути видалена\nПрацівник серверного відділу, якого не влаштовувала заробітна плата, просто відкрив ці файли та відредагував на свій устрій - відкривши договір свого близького друга(спільника) та змінивши сумму вкладу(або зменшивши суму кредиту), після чого система вже буде нараховувати більшу кількість грошових відсотків, що призведе до фінансових збитків спілки.\nМожуть дізнатися конфіденційну інформацію, що зберігається на комп`юторі бухгалтера, після чого або провернути фінансові афери самотушки, або за допомогою спільників, або оприлюднити конфіденційну(компрометуючу) інформацію.\nПід час проведенної курсової роботи я вивчав можливість захисту інформації комп`ютера у бухгалтерії, що стоїть окремо, розглянув модель можливого порушника (зловмисника), який міг би завдати фінансових збитків як самій кредитній спілці «MiLE», так і ії вкладникам (кредиторам). Сконструював структурну схему інформаційної системи, з урахуванням правил безпеки. Розробив схему приміщення, кредитної спілки, та розташував в ньому комп'ютери таким чином, щоб звичайний персонал та робітники фірми, які не мають необхідного рівня доступу, не мали змоги заволодіти та змінити інформацію, яка належить безпосередньо бухгалтеру. Здійснив опис інформації, яка захищається, визначив її властивості, описав особливості інформації, як об'єкта права власності, визначив джерела походження інформації. Дав визначення інформаційної системи досліджуваного об'єкта. Провів аналіз захищеності об'єкта, описав види можливих погроз, визначив характер походження погроз, описав класи каналів несанкціонованого одержання інформації, сформував моделі загроз, побудував всі можливі моделі порушника,визначити потенційно можливий сценарій злочинних дій для кожної моделі порушника.\n5. Малюк А.А. - «Інформаційна безпека»\nкурсовая работа "Аналіз захищеності комп'ютера як об’єкта зберігання інформації" скачать\nДругие документы, подобные "Аналіз захищеності комп'ютера як об’єкта зберігання інформації"


Представники органів місцевого самоврядування показали спортивні результати у ІІ етапі VIII Спартакіади - Городские новости - Информационно-развлекательный портал Бердичева\nПісля музичних вітань Вікторії Петренко, головний суддя змагань Олександр Подгорчук представив суддівську колегію, побажавши учасникам Спартакіади вдалих стартів і результативних фінішів, показати щонайкраще свої уміння у грі з міні-футболу, волейболу, настільного тенісу, шахах і шашках. Бердичівська команда самоврядців дістала І місце по футболу, ІІІ – з волейболу (першим став Любарський р-н), та ще й грають у шахи найкраще (І місце), що чоловіки, що жінки. У грі шашками І місце серед чоловіків дісталось Любарському району, серед жінок – Бердичівському району.\nНастільний теніс зібрав у спортивній залі 10 НВК тільки 6 учасників, представників Любарського і Бердичівського районів та Бердичева. Перше місце серед жінок дістала у чесній боротьбі представниця Любарського району Жанна Кузьмішина, серед чоловіків першим став депутат Бердичівської міської ради Володимир Левандовський. Уже вп’яте він буре участь у подібних змаганнях, тож перемога через наполегливість дісталась заслужено!\nСпартакіада серед збірних команд органів місцевого самоврядування проводиться у ІІІ етапи. Переможці зональних змагань готуються до обласних, які заплановано на 12 травня у смт. Черняхові. А далі обласна команда представлятиме Житомирщину на всеукраїнському рівні.\nавтор: kobra 29 апреля 2017 Напечатать Комментарии (0)


Підклас Сальвініїди (Salviniidae) - ВИЩІ СПОРОВІ РОСЛИНИ - БОТАНІКА З ОСНОВАМИ ГІДРОБОТАНІКИ (ВОДНІ РОСЛИНИ УКРАЇНИ) - Б.Є. Якубенко - 2011\nПідклас Сальвініїди (Salviniidae)\nПідклас представлений одним порядком сальвінієві (Salviniaalesдвома родинами сальвінієві (Salviniaceae) і азолові (Azollaceae).\nРодина Сальвінієві (Salvɿniaceae). Сальвінії - прісноводні, багаторічні, за винятком сальвінії плаваючої, трав’яні, кореневищні рослини, що плавають на поверхні водойм, часто формуючи суцільні зарості.\nВегетативне тіло спорофіта складається із стебла і трьохчленних мутовок листків. Корені відсутні. У вузлах знаходиться по два цілісних зелених надводних листків, що виконують функцію фотосинтезу і один бурий підводний листок, розділений на ряд ниткоподібних, густо вкритих волосками, часток. Підводні листки виконують всисну і механічну (стабілізуючу) функції.\nБіля основи підводного листка утворюються два види сорусів. Спочатку утворюються мегасоруси з мегаспорангіями, а потім мікросоруси з мікроспорангіями. У мегаспорангії внаслідок мейозу дозріває одна мегаспора, а в мікроспорангіях 32-64 мікроспори. Соруси дозрівають і опускаються на дно водойми. Після руйнування покривалець сорусів, спорангії спливають на поверхню води, де із спор в середині спорангія формуються гаметофіти. У мікроспорі утворюється чоловічій гаметофіт, який складається з двох вегетативних клітин і одного антеридія. Стінка антеридія утворена двома стерильними клітинами, за якими знаходяться дві сперматогенні клітини, кожна з яких утворює по чотири спірально закручених багатоджгутикових сперматозоїди.\nУ мегаспорі формується багатоклітинний жіночий гаметофіт з трьома архегоніями. Запліднення яйцеклітини відбувається лише в одному з архегоніїв. Із зиготи утворюється новий спорофіт.\nВ Україні відомий лише один вид - сальвінія плаваюча (Salvinia natans) (рис. 102). Це однорічна трав’яниста рослина із стеблом завдовжки до 20 см. Вона трапляється в поволі текучих і стоячих водах в басейнах Дніпра, Дністра, Дунаю, Дінця та інших водоймах. Сальвінія плаваюча охороняється. Рослина добре розмножується вегетативно, розламуючись на частки, і тому швидко вкриває суцільно поверхню водойми. Завдяки цьому зарості сальвінії можуть бути місцем нересту для риб і сховищем для мальків. Сальвінію поїдають бобри, ондатри і деякі види гусей.\nРис. 102. Сальвінія плаваюча\nСальвінія вушкоподібна (Salvinia ariculata) - гарна акваріумна рослина.\nРодина азолові (Azollaceae). Вона представлена одним родом азола (Azolla). Це багаторічні кореневищні трав’яні рослини завдовжки до 25 см (рис.103). Від кореневища звисають у воді довгі додаткові корені, а на верхньому боці його розміщені в два ряди мікроскопічні листочки, що подібно до черепиці накладаються один на одного. Листки дволопатеві - верхня лопать надводна, нижня підводна. На нижніх лопатях утворюються соруси. Рослини різноспорові.\nРис. 103. Азола папоротеподібна\nЖиттєвий цикл подібний до сальвінії. Азола добре розмножується вегетативно бічними гілками. Рослина може вступати в симбіоз із синьо- зеленою водорістю анабеною, яка здатна до фіксації азоту повітря. Завдяки цьому азолу використовують на рисових полях як зелене добриво, що збагачує ґрунт азотом. Азолу каролінську розводять у акваріумах.\nУ природних умовах України в дельті Дунаю ростуть два види: азола папоротеподібна (рис. 103) (Azola filiculoides) і азола каролінська (A. caroliniana).


Непростий шлях до самопізнання (твір-роздум) - Твори | ЗНО\nНепростий шлях до самопізнання (твір-роздум)\n«Пізнай себе» — ця фраза Цицерона стала настільки відомою, що автора вже й не згадують. Це, так би мовити, загальна настанова для всіх. Але ж пізнати і зрозуміти себе дуже непросто. Іноді нас охоплюють незрозумілі почуття, бажання — ми не тільки не завжди здатні їм опиратися, а й часом просто не в змозі зрозуміти причину.\nЩо значить пізнати себе? Такі прості слова, але навіть розтлумачити їх однозначно непросто. Я точно не можу похвалитися тим, що пізнав себе й зрозумів. Часом я й сам дивуюся власним почуттям та думкам. Добре хоча б те, що я не роблю незрозумілих для себе вчинків, тобто контролюю свою поведінку й завжди спочатку думаю, а потім роблю. Хоча, відверто кажучи, іноді з моїх вуст зриваються слова, про які я потім шкодую. Мені допомагає розібратися з цим мама: добре, що я можу про все їй розповісти й поділитися власними сумнівами й негараздами. Вона щоразу каже: «Це в тобі говорила образа» або: «Це в тобі заздрість зараз говорить, це дуже погано». Але ж як відрізнити голос заздрості чи образи, голос твоєї, так би мовити, темної сторони душі від голосу розуму й серця, від справжньої сутності? Мені здається, в цьому може допомогти кілька речей. По-перше, це книжки. Так-так, як би дивно це не звучало, особливо ж тепер, коли багато хто думає, що класична література та поезія взагалі неактуальні, але часто вони стають у пригоді. Наприклад, нещодавно я читав Дже- ка Лондона й у деяких думках та почуттях його героїв впізнавав самого себе! Це було для мене настільки дивним, ніби хтось підслухав мої власні думки й написав про них. Звісно ж, це неможливо, але відчуття було саме таким. Мабуть, через це Джек Лондон — мій улюблений письменник. Я не бував у таких ситуаціях, які описує він, але емоції та почуття, характери, описані в цих творах, дуже і дуже близькі мені. Тому література насправді корисна у непростій справі самопізнання. А ще я намагаюся бути якомога уважнішим до інших. С. Цвейг писав, що той, хто одного разу зрозумів людину в собі, надалі розумітиме усіх людей. А я хочу додати, що той, хто намагається зрозуміти інших, наближається до самопізнання та саморозуміння.\nЯ багато чув про те, що варто жити у злагоді з самим собою, багато чув і протилежного, мовляв, людина, яка задоволена собою, зупиняється у своєму розвитку і не варта нічого. На мою думку, схопити цей нетривкий баланс між жагою розвиватися та змінюватися й внутрішнім спокоєм і любов’ю до самого себе (адже людина, яка не любить себе, не здатна любити інших, це вже точно) — найскладніше.\nВийшло так, що своїм твором я поставив безліч питань, проте на жодне з них не відповів. Мабуть, це й природно: для відповіді на подібні питання, вічні питання, часто необхідно багато років, або й усе життя. «Головне — не швидко бігати, а вибігти якомога раніше», — казав хтось із мудрих, отже, головне — не знати відповідь на всі питання, а вчасно ці питання поставити, якомога раніше вирушити на пошуки, ступити на шлях пізнання. Мабуть, це найскладніший шлях з усіх можливих, але й найпотрібніший, бо, не пізнавши себе, неможливо зрозуміти світ та інших людей.\nКатегория: 8 клас | Добавил: 00dima (16 Мая 2016) | Обновлено | Просмотров: 267 | Рейтинг: 0.0 /0


Культура \_ Наша духовність \_ Євстратій Зоря, ієрарх Православної церкви України: «Заперечувати Томос – це ставити під сумнів автокефалію 10 з 15 православних церков»\nЦей голос пояснює, інформує, попереджає, але нема жодного сумніву, що всі сигнали, які владика надсилає спільноті вірних, кліру, владі та суспільству, формуються у глибокому зв’язку із реальністю та знанням інтересів і настроїв пастви. За рік пандемії питань до церковної ієрархії накопичилося. А тут ще й візит української делегації в Константинополь підігрів інтерес, тож ми вирішили обговорити із владикою і духовні, й міжнародні справи.\n- Митрополит Еммануїл був обраний на Халкидонську митрополію під час попереднього засідання синоду і, відповідно, перейшов з Парижа на служіння до Стамбула, тому що територіально Халкидонська митрополія розташована в азійській частині Стамбула. Це – історична кафедра від давніх часів й одна з тих, які збереглися в складі Константинопольського патріархату на території Туреччини протягом ХХ століття. Ми знаємо про ті драматичні історичні події, які пережила ця Церква у минулому столітті у зв’язку зі змінами, що відбулися в самій Туреччині, й у відносинах між Туреччиною й Грецією.\nБезперечно, що вже понад два роки, з того часу, як було надано Томос, ми маємо добрі налагоджені відносини зі Вселенським патріархатом, Першим Престолом у православному світі. І тому маємо можливість і для офіційної взаємодії, і просто для братнього спілкування. І те, що офіційна делегація, офіційне представництво від Блаженнішого митрополита Епіфанія і Православної церкви України було запрошене на інтронізацію митрополита Еммануїла на Халкидонську кафедру, що, за традицією, залишається другою за честю кафедрою у Вселенському патріархаті, а також на святкування Дня торжества православ’я, бо це святкування, власне, і було встановлене в Константинополі після перемоги над єрессю іконоборства, – все це підкреслило духовний євхаристійний зв’язок між церквами. Тому що участь у цьому богослужінні брав також митрополит Гвінеї з Олександрійського патріархату, який представляє Олександрійського патріарха в Афінах, владика Георгій. І таким чином було ще раз підкреслено: Українська церква є повноцінна Автокефальна православна церква, яка на рівних бере участь у духовному, літургійному, богослужбовому житті Вселенського православ’я.\n- Так. Під час зустрічі, яка у нас була зі Вселенським патріархом, ми зачепили цю тему. Патріарх, як уже неодноразово говорив, з радістю очікує на цю можливість, щоби приїхати до України. Безперечно, що розклад і плани цього візиту будуть зрозумілі пізніше, і ми цю роботу вже розпочали для того, щоби спланувати заходи, які будуть під час цього візиту. Очевидно, що є рамка, – це є святкування З0-ліття відновлення Незалежності України, і до цієї дати ми пов’язуємо і час візиту, але всі інші деталі ми будемо опрацьовувати, беручи до уваги й те, як буде розвиватися ситуація з пандемією. Хоча сподіваємося, що вже до серпня-місяця ситуація буде значно кращою, ніж є зараз.\n- З мого спілкування зі Вселенським патріархом та безпосередньо з митрополитом Еммануїлом я зрозумів, що владика залишається тією особою, тим ієрархом, який має довіру та відповідні повноваження від Вселенського патріарха комунікувати, взаємодіяти з Православною церквою України. І взагалі не тільки з Православною церквою України, – власне, і обрання митрополита Еммануїла на Халкидонську кафедру, найпочеснішу серед інших кафедр Вселенського патріархату, супроводжувалося з патріархату визнанням видатних заслуг цього ієрарха в його різноманітних сферах діяльності. Тому що він, окрім обов’язків митрополита Вселенського патріархату в Франції, також протягом багатьох років був одним із основних церковних дипломатів Вселенського патріархату. За дорученням патріарха та синоду він виконував різні місії, представляв патріарха, очолюючи делегації чи беручи участь у делегаціях, взаємодіючи як з іншими помісними православними церквами, так і в численних християнських екуменічних контактах, а також у діалозі з іншими релігіями – з мусульманами, юдеями.\nЯкраз сьогодні (25 березня), коли ми спілкуємося, за новим календарем є свято Благовіщення, і цього дня також відбувається рукоположення у Вселенському патріархаті. Бо було офіційно повідомлено, що буде хіротонія диякона Григорія, який був заступником секретаря Священного синоду, а на останньому засіданні був обраний головним чи генеральним секретарем, грецькою мовою архіграматевсом Священного синоду Вселенського патріархату. І сьогодні – саме його священича хіротонія, яку звершує Вселенський патріарх. А ми знаємо, що отець Григорій був не тільки активно долучений до підготовки та проведення Об’єднавчого собору в грудні 2018 року, але й надалі він неодноразово перебував у складі офіційних делегацій в Україні. І також є одним із тих, хто обізнаний з українським церковним питанням і вже на новій посаді генерального секретаря Священного синоду, а це є одна з важливих посад, одна з основних посад у структурі патріаршого двору, – переконаний, що в його особі ми будемо мати людину, служителя церкви, який добре обізнаний з українським питанням, з українською проблематикою і таким чином буде враховувати цей досвід у своїй праці. І це є безперечний плюс.\n- Владико, якщо це узагальнювати цивільною мовою… Я зрозуміла, що досвід грецького кліру у вирішенні питання української автокефалії робить їх мало не «спецназом» у Вселенській патріархії. Це накладає на нашу церкву особливу відповідальність. Але чи не викликає побоювань у Його Всесвятості активність Москви щодо намагань скликати нову нараду, знову «поговорити» про українське питання. Чи це просто пропагандистський шум Москви, чи не буде цих усіх подій?\n- Позиція Вселенського патріарха і Матері-церкви є незмінною. Вона була неодноразово виголошена, озвучена і в заявах самого Патріарха, і чинних ієрархів, які на це уповноважені. Томос Православної церкви України є доконаним фактом. І він не може підлягати якомусь повторному обговоренню, дискутуванню й т. д. Вселенський патріархат протягом понад двох десятиліть давав усі можливості Російській православній церкві діяти у розв’язанні українського церковного питання. Знаємо, що 20 років тому в Цюріху відбувалися переговори, де було залучено з одного боку Вселенський патріархат, з іншого – Російську церкву, якраз особисто тодішній голова відділу церковних зв’язків митрополит Кирил очолював делегацію, і там були представлені українські церкви: Київський патріархат й Українська автокефальна православна церква. У Російської церкви була можливість неодноразово в рамках цього процесу висловити свою позицію, дати свої конструктивні думки щодо того, яким чином українське церковне питання може бути розв’язане.\nАле всі добре знають, яку позицію мала і має Російська православна церква: тільки так, як було понад 300 років, тільки підпорядкування Української церкви Російській церкві. І власне таку масну крапку патріарх Кирил поставив під час свого ювілею 70-ліття в Москві, кілька років тому, коли на урочистому зібранні він сказав: ніколи Російська православна церква не погодиться на автокефалію Української православної церкви. Тому що для неї Київ – це «те саме, що Мцхета для грузинів чи Печ – для сербів». Тобто він фактично підтвердив те, про що ми говорили протягом багатьох років: що ніякі внутрішні підстави, тобто згода чи незгода єпископату, кліру чи мирян, готовність-неготовність української церкви до автокефалії, як і канонічні питання і все інше, на що Москва роками, десятиліттями посилалася, відмовляючи в праві на автокефалію, – насправді все це не важливо. Бо важлива лише думка самої Москви, яку озвучив патріарх Кирил: «Ми не можемо погодитися з автокефалією Української церкви тому, що така є наша позиція. Ми вважаємо, що це – наша частина, це є наш центр, це є наша святиня, Київ – Мати міст руських, і це є частина російської церковної й державної історії». Все.\nПісля того, коли остаточно вони показали, що ніякої конструктивної позиції в українському церковному питанні від них очікувати нема підстав, Вселенський патріархат у 2018-му році розпочав процес проголошення автокефалії й надання Томосу, а згадуваний вами митрополит Еммануїл, у складі чи на чолі делегації, відвідав усі православні церкви, зокрема, й Російську православну церкву. Всіх було проінформовано про те, що цей процес відбувається. І якби Москва мала якісь конструктивні пропозиції, то вона могла би їх висловити.\n- І Москва сама відмовилася від того, щоби питання про автокефалію розглядалося на Всеправославному соборі, вона наполягала на тому, щоб це питання було виключене з порядку денного. Москва зірвала можливість під час Всеправославного собору розглянути це питання, вона намагалася зірвати сам Всеправославний собор. І тепер апелювати до Всеправославного обговорення, до Всеправославного вияснення цього питання – це є лицемірство. Вселенський патріарх у листі-відповіді Архієпископу Албанському зазначив: якби ми зараз скликали зібрання Всеправославне, то єдине, в чому ми би знайшли погодження, це те, що ми між собою не згідні. Москва запропонувала хоч якусь конструктивну думку, конструктивний план, який би враховував, що Томос є, і він не був скасований? Ні, не запропонувала нічого. Що вони хочуть? Вони ж хочуть дискутувати Томос. А що означає дискутувати Томос – ставити під сумнів Томос? Це ж ставити під сумнів порядок набуття визнаної автокефалії, порядок всеправославного проголошення автокефалії всіх тих помісних церков, які стали автокефальними після епохи Вселенських соборів. А таких церков зараз є десять.\n- Заперечувати Томос, заперечувати право Вселенського патріарха надавати Томос про автокефалію, – це заперечувати статус-кво і ставити під сумнів автокефалію 10 з 15 православних церков. Лише Константинопольський патріархат, Олександрійський, Антіохійський та Єрусалимський і Церква Кіпру були утверджені як автокефальні церкви у час Вселенських соборів. Всі інші, зокрема Російська церква, отримали цей статус і були включені в Диптихи завдяки актам Вселенського патріарха. Тому ставити під сумнів цей порядок – це ставити під сумнів порядок, який є в цілому православ’ї.\nНаступний момент. Згідно з Томосом, Православна церква України має не тільки обов’язки, але й права. І одним з невід’ємних прав є – бути присутніми та брати участь у всіх Всеправославних заходах. І тому ніяка нарада, ніяке зібрання не може бути визнане як Всеправославне, якщо до нього не запрошена і не має можливості взяти в ньому участь Православна церква України, як 15-а в Диптиху православна церква. Не кажучи вже про те, що зібрання будь-яке Всеправославне, яке збирається не Вселенським патріархом, є незаконним і є порушенням канонічного порядку. І тому, якщо Москва ініціює якесь зібрання, а ми бачили одне таке зібрання вже, яке намагалися провести і яке ніяких корисних плодів не дало, – то це лише намагання далі ігнорувати реальність і працювати на розділення православ’я.\n- Церква і коронавірус. Ясно, що пандемія змінила церкву, з’явилися онлайн-богослужіння. Але, по-вашому, церква готова до третьої хвилі, до того, що відбувається зараз, коли ситуація погіршується і буде погіршуватися, на жаль?\nЯк я бачу з досвіду в нашій церкві, ми змогли, наскільки це взагалі можливо в цих обставинах, знайти «золоту середину» між тим, що церква продовжує виконувати свою місію, яка стає особливо актуальною, й убезпеченням людей від ризиків. У цих важких умовах люди потребують підтримки і молитви, участі в таїнствах церкви. Потребують слова, яке церква промовляє, щоб настановити, укріпити, спрямувати або застерегти. Я бачу, що і священнослужителі, й вірні нашої церкви в цілому свідомо ставляться до нинішніх небезпек. Я бачу, що практично всі, хто приходить до храму, стоїть на богослужінні в масках, дотримується необхідної дистанції. Вшанування святинь відбувається через поклоніння, а не через цілування.\n- Так, це вимушена, але необхідна зміна. І також відповіддю на виклик був той спосіб причастя, який стали використовувати для мирян – традиційний, давній спосіб Причастя, який, власне, використовується церквою для священнослужителів у час Великого Посту. Мені здається, що з усіх можливих відповідей це була найкраща відповідь на ризики, які несе пандемія, з урахуванням того, що ми не маємо жодного права ставити під сумнів святість і благодатність самого таїнства Євхаристії. Протягом пандемії й лікарі, й медична сфера, спеціалісти, накопичили досвід, який дозволяє їм давати якісніші, кращі рекомендації, актуальніші щодо того, яким чином ми маємо поводитися з тими, хто є хворий, хто потребує духовної підтримки, перебуваючи, зокрема, і в лікарнях.\n- Безперечно, але знов-таки – з повним дотриманням тих приписів, які є, тому що вони й самі не повинні наразитися на небезпеку і тим більше – не стати джерелом небезпеки для інших. Ми можемо і повинні використовувати такі форми подання таїнств, які будуть і ґрунтуватися на давній традиції, і максимально враховувати можливі ризики захворювання, однак не будуть ставити під сумнів сутність таїнств. Бо ми знаємо настанову Спасителя: «Субота для людини, а не людина для суботи».\n- З моєї точки зору, яка зумовлена як догматичним вченням, так і практикою, сповідь як таїнство – не повинна здійснюватися «онлайн». Це є таїнство, яке передбачає особисте спілкування духівника та грішника, що кається, і це спілкування повинне бути цілком конфіденційним, без можливості втручання будь-кого стороннього. Жоден засіб дистанційної комунікації не дає гарантії, що в це спілкування ніхто не втрутиться. Тому я вважаю за можливе проводити «онлайн» духовне спілкування, розмови, зокрема щодо гріхів та покаяння – але саме таїнство повинне відбуватися лише особисто.\nТреба також відзначити, що покаяння відбувається не лише під час таїнства – у щоденних вечірніх молитвах, наприклад, ми маємо сповідання гріхів. Тому людина, яка відчуває потребу в покаянні, може і повинна відкрити своє серце перед Богом на всякому місці, де вона зараз перебуває, і знайти можливість взяти особисту участь у таїнстві при першій же для цього нагоді.\n- Це – складне питання для обговорення. Почнемо з того, що ми всі добре знаємо з досвіду цілого року всі плюси й всі недоліки самої маски як захисного механізму. І тому повинен бути зважений підхід, бо маска не повинна сприйматися людьми ані як ознака паніки чи якогось зла, тому що є, зокрема, й серед вірян, такі, які категорично налаштовані проти масок, і вважають, що це є взагалі якесь безглуздя в духовному плані, зневага до святинь і т. д., і т. ін.\nЗ іншого боку, є й ті, які, здається, на самі маски, на саму дезінфекцію покладають всю свою надію. І тут, певною мірою, крайності сходяться. Тому, власне, церква не повинна підмінювати собою якісь інші суспільні інституції, зокрема, й інституції, які відповідають за охорону здоров’я. Кожен повинен діяти у своїй сфері. Адже погодьтеся, було би дивно, якби Міністерство охорони здоров’я стало закликати проводити молебні чи інші церковні заходи. У духовній, церковній сфері Церква дає поради й настанови, а у медичній – медики. Кожен несе відповідальність за свою справу, але ми всі разом дбаємо про благо суспільства.\n- У Росії у фундаменталістів є кілька теорій змов, що, мовляв, через вакцину вживляється чип, вживляється ДНК біса, вакцина зроблена на абортивному матеріалі...\n- Вакцинація, як процедура, не є порушенням релігійних норм і правил. Але ми ж розуміємо, що не може церква, вона не має просто таких інструментів, компетенції і, відповідно, повноважень – давати оцінку якості процедури вакцинації, конкретної вакцини чи конкретного випадку. Це є компетенція органів охорони здоров’я, держави і т. д., і тому, розрізняючи ці компетенції, ми і можемо діяти спільно, ефективно, й допомагати одне одному в розв’язанні проблем. Те ж можна, повертаючись до початку питання, сказати й про маски. Церква від початку сказала, що потрібно дотримуватися тих рекомендацій, які органи охорони здоров’я надають для збереження нашого здоров’я. Якщо вони рекомендують носити маски, то ми повинні їх носити. Але це не означає, що маска чи дезінфекція є панацеєю, і вони самі можуть врятувати нас від пандемії, і винятково на них чи на вакцинацію треба покладати свою надію.\nОчевидно, що це – не так, тому що і маски носили, й вакцинація почалася, а проблема залишається складною, хоча знову ж таки – ми не можемо сказати, наскільки вона була б гіршою і складнішою, якби і таких заходів безпеки не було вжито. Ми бачили рік тому, коли деякі церкви відверто ігнорували цю небезпеку, коли вже закликала і держава, й інші конфесії дотримуватися відповідних правил – а вони їх ігнорували.\n- Владико, у мене питання такого духовного плану. Коли я спостерігаю за подіями в Російській православній церкві, як вони пресують та арештовують власних фундаменталістів, тому що ті виступили проти патріарха Кирила в Середньоуральському монастирі, коли арештовують монахинь, коли кажуть, що там були злочинці, хоча, можливо, ці злочинці давно покаялися, так, але вони виявили їх тільки, коли ігумен монастиря почав протестувати, коли я бачу те, що на півночі вимирають цілі народності, а православної церкви там немає, там самогубство на потоці, мене постійно переслідує думка: «О, Господи, як добре, що це все не з нами!» Чи це не є фарисейством – таке ставлення, що ми струсили порох з власного взуття щодо цієї РПЦ, зв’язків з РПЦ. Але щось у тому не те з духовної точки зору в наших почуттях?\n- Безперечно, що з духовної точки зору ми не повинні мати таких почуттів, бачачи біди наших братів за вірою. Ми не повинні забувати слів Божественного Одкровення, Священного писання про єдине тіло Церкви Христової. Так, організаційно, з юрисдикційної точки зору, як структури помісних церков, ми є окремими. Якщо церкву розглядати як корабель, то структура помісних церков є переборки в кораблі. В нормальному стані переборки в кораблі не перешкоджають ні пересуванню, ні функціонуванню самого корабля, але коли корабель пошкоджується, коли є ризик потоплення, тоді переборки перекривають, аби проблема, яка виникла в одній частині корабля, не стала згубною для всього корабля. І ось тому – так, є межі між автокефальними церквами, зокрема між Російською та Українською, вони дозволяють нам уникати певних проблем і тих спокус, які, на жаль, стали надзвичайно актуальними для Російської православної церкви. Але водночас ми не маємо забувати, що ми, як Церква, є єдина Христова Церква, про яку сказано, що глава її Господь Ісус Христос. Не варто тішитися, що занепад православної церкви в Росії – очевидний, попри всі ті фанфари щодо її відродження, що в реальності вона вже втратила вплив на суспільство, свій авторитет у суспільстві як структура. Багато з тих, хто є православними віруючими і серед мирян, і серед духовенства, залишаються такими не завдяки тому, що адміністративна структура Московської патріархії створює їм для цього добрі умови, а всупереч цьому. Яскравий приклад, який зараз перед очима всіх, – це протодиякон Андрій Кураєв, який був символом російського релігійного відродження 1990-х – початку 2000 років, і чим ця вся історія обертається зараз.\n- Поговорімо про отця Андрія Кураєва.\n- Завершуючи думку. Коли ми дивимося на ці всі проблеми, про які говорите, і про інші проблеми, то як християни ми повинні не радіти, що ми маємо відокремленість від них через те, що ми є інша помісна автокефальна церква. А ми повинні співчувати їм, і коли є можливість – навіть просити у Бога в молитві, щоб Господь їх позбавив від тих спокус, від того хибного шляху, який для них обрали, на жаль, ті, котрі є зараз їхніми провідниками.\nПовертаючись до питання щодо отця Андрія Кураєва. Він особисто для мене, як, думаю, й для багатьох православних, хто зростав у 1990-х роках - на початку 2000-х років, його книги, його лекції, особливо того часу, були важливим джерелом пізнання православної віри, розуміння православної віри, розуміння історії, розуміння догматів. Але з часом, коли він із богослова став більше перетворюватися на публіциста та політика, його талант богословський усе зменшувався й зменшувався. Про кожну людину можна говорити, що вона не є чорно-білою, а тим більше про людину таку публічно відому, яка завжди себе позиціонувала і позиціонує як особу з певним протестом проти загального настрою. Він був таким і у 1980-х роках, коли, будучи студентом факультету наукового атеїзму Московського державного університету, став вірянином. Він був таким в 1990-х роках, на початку 2000-х, коли багато хто бачив духовне відродження суто в зовнішній стороні: що треба відбудувати храм, треба призначити батюшку, щоб він звершував богослужіння, – і на цьому все, оце вже є духовне відродження. А він багато працював, щоб наповнити зовнішні форми церковного життя багатим внутрішнім змістом і розумінням цього внутрішнього змісту. Він і зараз є таким певним виразником протесту. Але водночас я прекрасно пам’ятаю його дуже тісну й своєрідну співпрацю з путінськими байкерами, яких очолює так званий «Хірург», і його виступи на зльотах цих байкерів у Криму. А ми знаємо, чим ця справа закінчилася. Я добре пам’ятаю, як він активно працював над приведенням митрополита Кирила до патріаршої влади, і його знамениті слова «патріарх Кіріл – пора прівикать».\nЯ добре пам’ятаю місце з його опису відвідин Михайлівського монастиря. Якось так склалося, що я тоді звершував богослужіння, коли отець Андрій зайшов до храму, і от коли я звершував кадіння, він демонстративно стояв, як стовп, і ніяк не реагував – не хрестився, не кланявся. Тобто, жодним чином не реагував на богослужіння. А потім в одній своїй книжці написав про своє враження, що нібито він якусь бісівську присутність відчув, що розписи Михайлівського монастиря – це «святі з наркотичними очима», і що він змушений був ледь не втікати, як з місця «бісівської присутності», з Михайлівського собору. Я думаю, що з часом і сам отець Андрій переоцінив деякі свої вислови й заяви. Але він – плоть від плоті російської церкви і російського православ’я з усіма його досягненнями і з усіма його проблемами. Єдине, що можу побажати йому – успіху, щоб він, хто є прикладом для багатьох, зумів і сам знайти кращий шлях для Російської церкви, і показати цей шлях для інших.\n- Наш найбільший фрік Московського патріархату Лука із Запоріжжя проголосив урочисту анафему, він чи його диякон, митрополиту Епіфанію. Чи Його Блаженство про це знає, і як він зреагував на те, що людина так святкує торжество православ’я – прокльонами?\nЄ такий історичний анекдот, я думаю, що він має, безперечно, якусь основу, хоча, можливо, і не був таким у деталях, – про відвідини царем Миколаєм І військового Микільського собору в Києві на Печерську. Зараз на цьому місці частково – колишній Палац піонерів, а частково побудували сучасну висотку біля площі Слави. Так ось там стояв цей собор, збудований гетьманом Мазепою. І коли імператор відвідував цей собор, то він запитав настоятеля: скажіть, будь-ласка, чи правда, що цей собор був побудований колишнім гетьманом-зрадником Мазепою. Священник відповів, що так, ваша величносте, це – правда. А він запитав: скажіть, а ви за нього, як про будівничого цього храму, молитесь? Молимося, ваша величносте – була відповідь. Але ж він підданий церквою анафемі. Так ви його й анафематствуєте? Священник відповів: так. Імператор здивувався: так ви що – і молитеся, й анафематствуєте? Так, ваша величносте – і молимося, й анафематствуємо.\nОсь такий одночасний заклик і до прощення, і до прокльонів – це десь така, не хотів би вживати безпосередньо медичного терміну…\n- Не хотів би вживати медичного терміну, але використаю інший – роздвоєність, коли одночасно готові й виявляти якісь християнські почуття, і проклинати зовсім із таким комсомольським запалом. Хоча треба зрозуміти, що це не є феномен, який характерний тільки для таких діячів, як Лука Коваленко.\nВ Євангелії є приклад того, як Господь зі своїми учнями проходили через самарянське село, прямуючи до Єрусалима, і самаряни не хотіли їм надати ніякої допомоги через те, що бачили – юдеї йдуть на свято до Єрусалима. Ми знаємо про той релігійний конфлікт чи суперечку, яка була між юдеями та самарянами, і про що дуже добре відомо з історії розмови спасителя з жінкою-самарянкою. І тоді учні сказали Спасителю: Господи, чи хочеш, щоб ми, як Ілля, звели на них вогонь з неба. На що Спаситель їм відповів: не знаєте, якого ви духа. Так ось, мені здається, те, що зробив Лука Коваленко в неділю Торжества православ’я, – це якраз від того духа, який панував в учнів, що хотіли на самарянське село звести вогонь, а Господь сказав, що ви самі не знаєте, який це дух. Але точно не Христовий, не Святий.\n- Що ми можемо протиставити цим хресним ходам, які вони роблять, тим публічним зверненням, де вони залучають буквально стареньких жінок ходити вулицями Києва, щоб не визнавати Православну церкву України?\n- Треба ставитися, з одного боку, з гумором, а з іншого боку – з відповідальністю. Те, що потребує реакції, це треба робити. Бо, безперечно, ми бачили, до чого можуть призводити от такі нібито релігійні заходи. Що сталося з Кримом, що сталося з частиною Донбасу. І тому, з церковної точки зору, ми повинні викривати неправду. Але, якщо за цим стоїть щось більше, якщо, – а я впевнений, що є ті ляльководи, які смикають за ці ниточки, сидячи в Москві, – якщо це стає відомим, то це вже питання до держави – яким чином реагувати, щоб ці ниточки були обрізані. Держава не може людей віддавати під суд за їхні власні переконання. Але якщо вони вчиняють дії, особливо у співпраці з російськими спецслужбами, з країною-агресором, спрямовані на підрив нашої держави, нашого суспільства, підрив миру в Україні, то, безперечно, що це має зовсім іншу кваліфікацію і повинно отримувати реакцію з боку тих, хто народом і законом наділені відповідними правами. Ми бачимо, що в останні місяці держава стала досить активно в цьому напрямку діяти. Ми бачимо це і на прикладі санкцій, і на прикладі багатьох інших дій. І я хотів би лише нагадати, що секретар Ради національної безпеки і оборони пан Данілов в одному зі своїх інтерв’ю досить відверто говорив про те, що середовище Московського патріархату та структура Московського патріархату в Україні також використовуються для дестабілізації ситуації в нашій державі. Сподіваюся, що ті, кому це належить, роблять свою роботу, і всі ці заходи промосковські, всі ці заклики в дусі «рускаво міра» не приведуть до чогось гіршого.\nФото Павла Багмута, Олени Худякової та Даниїла Шамкіна\nДжерело: «Укрінформ» (https://www.ukrinform.ua/rubric-society/3221729-evstratij-zora-ierarh-pravoslavnoi-cerkvi-ukraini.html)


На Львівщині зафіксували 827 нових випадків Covid-19: у розрізі районів - Все - Ваші новини\nНа Львівщині зафіксували 827 нових випадків Covid-19: у розрізі районів\nЗа попередню добу у Львівській області провели 1781 дослідження на коронавірус. Згідно з результатами, позитивні показники виявили у 827 людей.\nОкрім того, за добу, що минула, з діагнозом COVID-19 по Львівській області госпіталізували 171 особу. Скерували на самоізоляцію – 768 людей. Аналіз на ПЛР-дослідження вперше набрали у 939 осіб. Летальних випадків - 29. В реанімації перебуває 207 пацієнтів, з них на апаратах ШВЛ – 65.


Ігор Січовик. Колискові - Мала Сторінка\n• Головна• Статті для дітей та батьків• Дітям• Літературні твори для дітей• Вірші для дітей• Збірки віршів, сортовані за авторами• Літературна сторінка Ігоря Січовика• Ігор Січовик. Колискові\nКолискова від котика\nМи з тобою нерозлучні цілий день.\nПроспівали, мабуть, більше ста пісень.\nМи награлися ляльками і м’ячем,\nЩе й на вулиці промокли під дощем.\nПотім квітів назбирали на вінок,\nІ мене ти запросила на танок.\nВ річці рибку ми спіймали – й не одну…\nСпи, Оксанко, – Няв–няв–няв…\nКолискова від вовчика\nБуду до самого ранку\nЩоб не змогли чаклуни\nВикрасти в дівчинки сни.\nМов чарівник, я все вмію:\nХмари над нею розвію,\nГрім і дощі зупиню,\nІ захищу від вогню.\nДоброї ночі, Оксанко!\nСпи, моя люба, до ранку.\nЯ ж і на мить не засну –\nКолискова від журавлика\nТи, нарешті, дочекалася мене.\nЗнаю я, ніхто без мене не засне.\nА коли тебе присплять мої пісні,\nТо ми разом помандруєм уві сні\nПонад полем, понад лісом, над людьми‚\nБуду я махати дужими крильми\nІ тебе в далекий вирій понесу –\nТільки з неба добре видно всю красу.\nТи сама переконаєшся, що рай\nНа землі єдине місце – рідний край.\nМоя пташко, повіки стули –\nКурли, курли, курли…\nКолискова від зайчика\nМісяць з’явився на небі,\nВ гості зайшов я до тебе…\nДіти поснули малі –\nЗайчик приліг на подушку,\nВкрився м’якесеньким вушком.\nМорква лежить на столі –\nХай вам присняться, малята,\nЛюбі матуся і тато.\nБудьте завжди на землі –\n«Ігор Січовик. Колискові»:\nСпоріднені публікації, за тегами: Вірші Діти Колискові Ігор Січовик\nПосилання: Ігор Січовик. Колискові\nКлючові слова: Ігор Січовик, вірші для дітей, вірші для малят, Колискові\nОпис: Ігор Січовик. Колискові


ГоловнаБатькамБатьківські збориПричини й наслідки дитячого алкоголізму.\nДо проблеми дитячого алкоголізму зверталися різні вчені: медики, педагоги, психологи, які виділяли причини алкоголізму в дітей, а також його наслідки. Уявимо причини й наслідки алко¬голізму для дитячого організму, відповідно до їхнього віку, у вигляді таблиці.\nЗ наведеної таблиці видно, що долучення дітей і підлітків до спиртних напоїв найбільш інтенсивно проходить у трьох вікових періодах: ранньому дитинстві, дошкільному й молодшому шкільному віці, дитячому та юнацькому віці.\nРозглянемо послідовно кожний із трьох періодів.\nПерший період - раннє дитинство, коли алкоголізація носить неусвідомлений, мимовільний ха¬рактер. Цьому сприяють такі причини: п'яне зачаття, уживання алкоголю в період вагітності й годівлі грудьми, що веде до аномалій фізичного й психічного розвитку дитину.\nПро негативний вплив пияцтва батьків на потомство знали ще в далекій давнині. Грецька міфологія оповідає, що богиня Гера народила від сп'янілого Зевса кульгавого бога Гефеста. Основоположник античної медицини Гіппократ винуватцями ідіотизму, епілепсії, інших нервово-психічних захворювань ува¬жав батьків, що вживають алкоголь у день зачаття.\nДругий період - дошкільний і молодший шкіль¬ний вік. У цей період найбільш істотними причина¬ми є педагогічна неграмотність батьків, яка приво¬дить до алкогольного отруєння організму й сімейні алкогольні традиції, що призводять до формування інтересу до спиртного.\nПедагогічна неграмотність батьків проявляється в існуючих забобонах про цілющу дію алкоголю: алко¬голь підсилює апетит, виліковує недокрів'я, поліпшує сон, полегшує прорізування зубів. Серед частини батьків існує переконання, що вживання невеликих доз спиртного в ранньому дитинстві за¬побігає можливості пристрасті до алкоголю в зріло¬му віці. Розплачуються батьки за свою негра¬мотність алкогольним отруєнням дітей, яке може призвести до смертельних наслідків.\nАлкоголізації дітей і підлітків сприяє алкогольне оточення, яке становить питущий найближчий ро¬дич, а також стійкі алкогольні традиції, зв'язані з урочистими, радісними або сумними подіями. В укоріненні алкогольної традиції фатальну роль відіграє виховання дітей у родинах за умов система-тичного вживання спиртних напоїв із частуванням дітей. Коли вживання алкоголю в родині не вва¬жається злом, прилучення дітей до спиртного не викликає занепокоєння. Сприйняття й поступове засвоєння алкогольних звичаїв починається задовго до появи потреби в алкоголі.\nОбстеження дітей старшої групи дитячих садків по¬казало, що вони в грі з достатньою точністю копіюють зовнішні атрибути дорослого застілля з імітацією чо¬кання келихами, тостів, ходи п'яних гостей.\nУ молодших школярів неусвідомлено формується уява про алкоголь як про особливого, обов'язкового супутника свят і зустрічей, притягальний символ дорослого життя. Біологічними дослідженнями до¬ведено, що алкоголізм генетично не передається, пе¬редається тільки схильність до нього, що випливає з особливостей характеру, отриманого від батьків. У розвитку пияцтва в дітей вирішальну роль відіграють по¬гані приклади батьків, обстановка пи¬яцтва в родині.\nТретій період - підлітковий і юнацький вік. У якості основних при¬чин можна назвати такі: неблагопо- луччя родини; позитивна реклама в засобах масової інформації; незай¬нятість вільного часу; відсутність знань про наслідки алкоголізму; відхід від проблем; психологічні особ¬ливості особистості; самоствердження.\nУ цей період відбувається форму¬вання потяга до алкоголю, яке пере¬ростає у звичку, приводячи в біль¬шості випадків до алкогольної залеж¬ності дитини.\nАлкоголь як показник неблагополуччя родини.\nМорально-емоційна сторона сімей¬них відносин - найважливіша умова морального розвитку дітей. Характер цих відносин виступає як головна обс-тавина благополуччя або неблагопо¬луччя родини, від якої залежить успіх або неуспіх сімейного виховання.\nВиділяють кілька типів родин, у яких дитина починає вживати спиртні на¬пої частіше, чим в інших родинах:\n• конфліктні родини, коли відносини між членами родини будуються за типом суперництва, ізоляції, невротичного доповнення. У таких родинах спотворюється сприйняття близьких. Члени родини приписують один одному переважно негативні якості й наміри. Щоб добитися яких-небудь поступок, діти починають зловживати спиртним. Реакція протесту може бути спрямована й на зло, і на добро. Протест буває активним або пасивним. При пасивному протесті, внаслідок несправедливого ставлення до дитини з боку батьків вона замикається в собі. У випадку активного протесту діти можуть тікати з дому, красти речі, битися;\n• десоціалізовані родини, що ведуть аморальний, а в більшості випадків антисоціальний спосіб життя, з низьким матеріальним рівнем, санітарною занедбаністю, неорганізованим побутом. Така родина активно формує в дітей оборонно-агресивне ставлення до зовнішнього світу, тому що увесь час перебуває в постійному конфлікті із соціумом. У таких родинах відсутній контроль над дитиною. У дитини фор¬мується потреба приховувати алкоголізм родини, пе¬реживати свою неповноцінність. Ці діти стають соціально ізольованими. Дитина почуває себе в небезпеці вдома, де повинна почувати себе більш захищеною. У таких родинах часті сварки, у дитини формується почуття провини й знижена самооцінка. Діти в алкогольних родинах можуть стати жертвами сексуальної образи, домагання або насильства, випробовуючи довгий час почуття сорому, ненависть, пригніченість. У дітей і підлітків у неблагополучних родинах, як правило, не розвинена культура спілкування. Відсутність щиросердечної близькості з батьками й контактів з однолітками із благополучних родин, некомунікабельність приводять до пошуку вуличної компанії, часто неоднорідної за віком, де підлітки мають реальні можливості для самоствер-дження й, насамперед, через прилучення до алко¬гольних традицій компанії.\nАлкоголь як засіб самоствердження\nОдна із причин пияцтва підлітків - посилені до¬магання на дорослість. Споживання алкоголю в підлітковому і юнацькому віці вважається символом мужності, заможності. Внутрішня духовна обме¬женість, невміння виявити себе в шкільному колек¬тиві обумовлюють часте вживання підлітками алко¬голю заради самоствердження у вуличній групі това¬ришів. Сама собою потреба в самоствердженні в підлітковому віці звичайна й зрозуміла: важливі за¬соби самоствердження. Відсутність у питущого підлітка навичок корисної діяльності й інтересу до неї приводить до вживання спиртного як до форми самоствердження, що веде до згубних наслідків.\nАлкоголь як реклама\nПривабливість для підлітків спиртних напоїв збільшується популяризацією вживання алкоголю в кіно, телевізійних передачах, рекламних роликах і проспектах.\nСоціологи СІЛА вважають, що приклади питущих телегероїв, а в основному, вони відіграють позитивні ролі - найбільш діюча форма прилучення підлітків до пияцтва. «Користь» алкогольних напоїв побічно підтримується деякими закордонними й вітчизняни¬ми творами літератури й кіно, де поетизується стан сп'яніння, коли молоді нав'язується думка, що в житті дорослої людини п'яні застілля - справа пов¬сякденна й звичайна.\nАлкоголь як спосіб проведення вільного часу\nУ зв'язку з різким зменшенням кількості позашкільних дитячих і юнацьких установ, падінням престижу діяльності громадських організацій, завищеною платою за додаткові освітні послуги (навчан¬ня музиці, танцям тощо), більшість підлітків має надлишок вільного часу. Об'єднані в компанії, не зайняті корисною діяльністю підлітки, як правило, починають уживати спиртні напої. Коло активного соціального життя обмежується проблемами й інте¬ресами алкогольної компанії, у якій іноді можна зустріти осіб, раніше засуджених, або тих, що стоять на обліку в інспекції у справах неповнолітніх. Новий член такого мікроколективу майже приречений на проходження обов'язкової програми, що починається з хуліганських дій у стані сп'яніння, а закінчується нерідко й серйозними правопорушеннями. Уживання спиртного стає патологічно необхідним атрибутом проведення вільного часу, розширюється кількість приводів і мотивів пияцтва. Уживання алкоголю стає ледве чи не основним сенсом життя.\nАлкоголь як компенсація психічних відхилень від норми\nПсихологічною передумовою розвитку алко¬голізму в дітей часто стають відхилення від норми психічного здоров'я або патології, що ускладнюють соціальну адаптацію особистості. Незалежно від причин появи\nдефекту (уроджена аномалія, захво¬рювання психіки тощо), у дитини порушуються гармонійні відносини із соціумом, формується не-адекватність самооцінки. Алкоголь у таких випад¬ках є компенсуючим чинником, що дозволяє зглади¬ти наявну дезадаптацію особистості дитини, забезпе¬чити його безболісне входження в групу однолітків, подолати скутість і страх, підвищити мовну ак¬тивність, виявити приховані можливості.\nУ спеціальній літературі виділено 4 типи особистості дитини, найбільш схильних до залучення в алкоголізацію:\nдіти із завищеною самооцінкою, що перейняли від батьків переконання у своїй непогрішності, пере¬бувають поза критикою;\nдіти з підвищеним почуттям жорстокості й агресивності;\nдіти, не пристосовані до життя в силу підвище¬ної опіки з боку батьків;\nдіти, піддані депресіям і параної.\nАлкоголь як ілюзорна реальність\nДеякі підлітки вживають спиртне, щоб зняти із себе напругу, звільнитися віл неприємних пережи¬вань. Напружений, тривожний стан може виникнути у зв'язку з відчуженим становищем у родині або у шкільному колективі. Складається такий стерео¬тип поведінки, коли всі життєві проблеми вирішу¬ються й породжуються вживанням спиртного.\nУ найбільш загальному виглялі наслідки алкого¬лю з огляду нанесеної їм лікеси можна розділити на чотири групи:\n• соціально-економічні: г.гредчасне залишення навчання, різке зниження продуктивності праці, збільшення виробничого й побутового травматизму, витрати на різні протиалкогольні заходи і т.д.);\n• соціально-психологічні: (розрив сімейних, шкіль¬них, трудових або інших соціально позитивних зв'язків, духовна й морська катастрофа особис¬тості, погіршення морально-психологічного кліма¬ту мікросередовища і т.д.,;\n• кримінальні (здійснення злочинів, залучення в злочинну діяльність інших осіб, створення сприят¬ливих ситуацій, що сприяють криміналізаціі тощо);\n• фізичні (наноситься шкода не тільки здоров'ю конкретних людей, що зловживають алкоголем, але й здоров'ю майбутніх поколінь) .\n«Походження і розвиток алкоголю»\nАлкоголь у вигляді вина і пива є найдавнішими засобами :спяніння. В Єгипті та Китаї алкоголь виготовляли і вживали у вигляді святкового і повсякденного напою ще 5 тисячоліть тому. Алкогольні напої використовували також для зняття напруги, але частіше як п'янкий засіб. Стародавні єгипетські тости проголошували: «Пий до сп'яніння!».\nУ стародавніх греків був бог вина і похмілля - Діоніс. Припускається, що великодушне розливання вина у свято Діоніса відігравало не останню роль у заспокоєнні соціальних хвилювань народу.\nВартий уваги грецький принцип змішувати вино і воду. БІЛЬШІСТЬ так званих грецьких ваз, які зберігаються в наших музеях, насправді це посудини для змішування вин.\nДо римлян виноградарство прийшло від греків. Вони використовували вино у своїх ритуалах, які частково збереглися і по цей день. На святі треба було пити разом з усіма або зовсім не пити. Взагалі ж пияцтво засуджувалося, а сп’яніння каралося. Жінкам вживати алкоголь заборонялось взагалі.\nРимляни принесли вино в германські землі. Вино було скоріше напоєм багатіїв, а пиво - напоєм простих людей. Виготовлення напоїв перебувало у веденні господині дому, а рецепти передавалися з покоління в покоління, як і рецепти випікання хліба. До завезення картоплі з Південної Америки пиво (юшка з пива) поряд із хлібом були основними продуктами харчування у широких верств населення. Кожен член сім'ї щоденно вживав Зл пива. У період Реформації Партій Лютер почав боротися із «зеленим змієм», ним були видані укази, які забороняли пити «за здоров'я». У сімнадцятому столітті у Німеччині в побут увійшов шнапс (дистильований алкоголь), який раніше використовувався як ліки. У 1750 р. Вживання шнапсу становило 8 л на одного чоловіка на рік (сьогодні менше ніж 3 л на рік). Шнапс став напоем так званої індустріальної революції. Його пили швидко і найчастіше стоячи. Традиції робітників пити «за здоров'я», на двох, хто більше, на брудершафт - були закликані скріплювати соціальну єдність. Пиво і шнапс у великій кількості потрапляли на базар. Поряд з цим розвивалась індустрія розваг, яка пропонувала численні засоби продажу алкоголю споживачам: трактири, бари, ресторани, розважальні програми.\nПісля появи міцних напоїв не лише змінювалися ритуали життя, а й загострювалися фізичні і психічні наслідки вживання алкоголю. Алкогольне сп'яніння змінилось алкогольним задурманенням. Виплата частини заробітної плати горілкою стала звичайною справою.\nКолись існував міф про те, що росіяни спокон віків пили і навчили пити Європу. Це зовсім не так. Русь була однією із 2 «тверезих» держав в історії. В давнину русичі споживали бражку, а на Півночі - пиво. У гарному меду 10-11 градусів.1000 років тому великий київський князь Володимир Святославич вирішував задачу: яку релігію прийняти руському народу. І католики, і мусульмани хвалили свою релігію, підкреслюючи, що їх релігія краща за всіх, оскільки вона забороняє пити. На що князь, вважають, відповів: «Не можем пити, не можем батогом бити». Насправді, на думку професора В. Булгакова «Росія в середньовіччя вступила тверезою. Питні і харчові корчми, хоч і з'являлися, але їх кількість була дуже обмежена».\nГорілка з'явилась у південних староруських містах лише наприкінці XVI ст. Поширилася на північно-східні області. Існують дві версії проникнення на Русь горілки: за однією версією, її завезли генуезькі купці, за другою - німецькі.\nПершим із царів, хто провів низку послідовних заходів з монополізації винної торгівлі, був Іван Грозний. Він жорстоко карав тих, хто таємно займався винокурінням, підпільно продавав горілку. У той же самий час у царських кабаках, перший із яких був відкритий у Москві, пияцтво заохочувалось. З 1555 р. кабаки стали поширюватися по всій Русі.\nУ 1652 р. була введена низка обмежень: цар Олексій Михайлович заборонив торгівлю горілкою в неділю, середу, п'ятницю, а також у різдвяний і Петрів пости. Влітку торгівля дозволялася з 3-х годин дня і закінчувалася «за годину до вечора», а взимку - «у години денні».\nЗаконодавство Росії відзначалося своєю гуманністю: якщо в інших країнах уводилося жорстоке покарання за пияцтво, то в Росії воно, в основному, зводилося до морально-виховних заходів та грошових штрафів на користь потерпілих і казни. За часів Петра І були прийняті закони, згідно з якими сп'яніння не тільки не було пом'якшувальною провину обставиною, а навпаки, обтяжувало її: «Пияцтво нікого не вибачає, так як він пияцтву справу учинив». Виданий при Катерині II «Устав благочинства» передбачав покарання за пияцтво арештом «у холодну на добу».\nШироке поширення пияцтва спонукало народ до стихійного руху за тверезість. Перші общини тверезості були засновані в 1854 р. До 1900 р. в Росії діяло майже 200 міських церковно- приходських і фабрично-заводських общин. На початку 1912 р, уже налічувалось 1800 подібних общин, які об'єднували понад 500 тис. чоловік.\nЩоб уникнути масових заворушень, викликаних стихійним протестом народу проти імперіалістичної війни, що розпочалася, царська влада в 1914 р. Прийняла закон щодо заборони продажу спиртних напоїв. Вживання алкогольних напоїв у 1913 р. складало 4,7 л абсолютного алкоголю на душу населення. Як і в інших країнах, які вводили «сухий закон» (державну заборону), в Росії за перші два роки було помічено зменшення пияцтва, скоротилася кількість хворих на алкоголізм, знизилась смертність. Однак дуже скоро виникло самогоноваріння і контрабандне постачання спиртних напоїв, а також вживання різних сурогатів - пияцтво набуло попереднього розмаху.\nАлкоголь дуже шкодить здоров'ю. Здавна в Україні дітям і молодим на весіллі заборонялося пити спиртні напої. А запорозьким козакам під карою смерті заборонялося пити горілку й вино під час походів.


Вінницький волонтер Таїса Гайда: «За Крим доведеться воювати» | QHA Агентство Кримські Новини\n19 жовтня 2015 17:05\nВінницький волонтер Таїса Гайда: «За Крим доведеться воювати»\nВінницький волонтер Таїса Гайда, яка займається проблемами кримськотатарських переселенців, розповіла кореспондентові QHA про бездіяльність влади, батальйон «Крим», розчарування кримських татар в Україні, а також про те, що за Крим ще доведеться повоювати\nВінницька організація волонтерів під керівництвом Таїси Гайди з початку анексії півострова займається проблемами кримських переселенців. За словами активістки, дане питання було піднято місцевою владою, яка заявляла, що готова прийняти біженців з українського півострова, але згодом переклала цю нелегку ношу на плечі «майданівців».\n- Влада заявила, що у них готові санаторії, готелі, гуртожитки для біженців. Інформація про це почала транслюватися по всій Україні, от тільки у контактних даних чомусь вказали наші телефони, - розповідає Таїса Гайда. - Коли до нас почали з'їжджатися люди, ми були у паніці, адже біженців була чимала кількість, а кримські татари переїжджали взагалі цілими сім'ями. Виявилося, що влада була не готова до подібних проблем, її заяви виявилися голослівними.\nВолонтери тоді звернулися до громадськості, яка дуже охоче відгукнулася на прохання допомогти переселенцям. Було зібрано значну кількість продуктів харчування, дитячих речей, деякі готелі пропонували тимчасове житло абсолютно безкоштовно. Таїса Гайда згадує, що у той час вони змогли оперативно та ефективно надати допомогу багатьом нужденним.\n- Пізніше з'ясувалося, що кримським татарам буде зручніше жити окремою групою, адже явно спостерігаються значні відмінності у культурі, релігії, мові, традиціях - адже вони у більшості мусульмани, - зазначає Таїса Гайда. - Спочатку їх поселили у дитячому таборі, а пізніше було знайдено порожній гуртожиток у 40 кілометрах від Вінниці, на ремонт якого владою та благодійниками були виділені кошти.\nЗа словами волонтера, у гуртожитку розмістилося 40 кримськотатарських родин. Всього ж у Вінницьку область переїхали понад 700 кримських татар. Більшість з них оселилися у невеликих селищах, бо були занадто залякані й важко йшли на контакт, боячись навіть зізнатися, що вони приїхали з Криму. Пізніше багато хто з них поїхали воювати за Україну, сформувавши добровольчий батальйон «Крим».\n- Влада дала їм можливість навчитися на полігонах і відправила воювати, але остаточної легалізації бійці батальйону й досі не дочекалися, - говорить активістка. - Оскільки у батальйоні були добровольці з Вінниці, а влада не бажала забезпечувати їх усім необхідним, ми взяли на себе відповідальність допомагати нашим бійцям.\nТаїса Гайда розповідає, що легалізація добровольців була зупинена на завершальному етапі, незважаючи на попередню згоду Президента та Міністерства оборони України. Для завершення цього процесу і надання бійцям всіх необхідних статусів потрібна політична воля глави країни, якої немає.\nТруднощі були й у тих, хто залишився у тилу. Деякі змушені були зібрати речі і повернутися назад до Криму, повідомляє Таїса Гайда.\n- Багато повернулися, тому що у них просто не було виходу. Тут складно і витратно знімати житло, прогодувати багатодітну сім'ю за умови, що працює тільки чоловік, - каже волонтер. - Хто мав фінанси, продав своє майно в Криму і придбав тут нерухомість - залишилися. У решти виникли проблеми з переоформленням власності або ж вони її просто не мали - ті біженці повернулися назад.\nІнформація про проблеми кримських татар у Криму доходить до материкової України. Всі, хто мають зв'язок з півостровом, розповідають про утиски кримськотатарського народу. Таїса Гайда підтвердила, що чула про чимало випадків зникнення людей безвісти, коли вони просто йшли на роботу або до магазину. Безліч друзів і близьких командира батальйону «Крим» Іси Акаєва зникли без сліду. Волонтер впевнена, що для бійців «Криму» поїздка на батьківщину може виявитися квитком в один кінець. Для іноземних же членів батальйону українські закони не передбачають взагалі жодної протекції.\nСьогодні влада вже звикла ігнорувати проблеми кримських татар, адже навіть акція із блокади Криму не мала належних результатів, вважає активістка. Понад те, кримських татар почали утискати ще більше.\n- Почастішали випадки зникнення людей, деякі кримськотатарські селища перебувають в оточенні російських спецслужб - навколо них встановлені блокпости, буквально створені гетто, - говорить Таїса Гайда. - Міжнародна громадськість продовжує мовчати, наш президент взагалі на це не реагує. Вінницьке поселення кримських татар стає «незручним» для місцевої влади, їх намагається виселити частина громадськості, щоб отримати вже відремонтований гуртожиток. Якби не наша юридична допомога, переселенці знову опинилися б на вулиці.\nАктивістка наголошує, що влада всіляко намагається розколоти кримськотатарську громаду, адже безліч місій з прав людини звертаються до татар, які масово живуть у поселенні, а це зовсім незручно місцевій владі. Через відмінності у релігії деякі місцеві жителі взагалі вважають кримських татар терористами, каже волонтер. Таким чином, назріває конфлікт культур.\n- Ми усіляко намагаємося об'єднати місцеве населення і кримських татар, розробляємо проекти, які дозволять їм вільно спілкуватися. Незабаром буде відкритий кримськотатарський культурний центр, який допоможе об'єднати українську і кримськотатарську культури. Влада виділила для цього приміщення, а міжнародна громада профінансувала проект, - говорить Гайда. - Люди мають краще пізнавати один одного і більше спілкуватися, у цьому - запорука перемоги.\nСьогодні волонтерський центр займається захистом прав переселенців і відстоює права добровольців з батальйону «Крим». Але Таїса Гайда вважає, що люди втомилися надавати волонтерську допомогу, а робота держави, як і раніше, не відзначаеться ефективністю.\nЩо стосується окупованого півострова, активістка поділяє думку комбата «Криму»: анексовані землі доведеться повертати з боєм, адже окупанти так просто Крим не віддадуть. Кримські татари готові боротися за свою батьківщину і закликають українців бути єдиними у питанні повернення українських земель.\nКрим переселенці суспільство Вінниця кримські татари батальйон "Крим" волонтери допомога президент влада