Якою буде політика нової Єврокомісії стосовно України? – Центр міжнародної безпеки та партнерства\nУ Євросоюзі з 1 грудня буде почне роботу нове керівництво. Крім колишнього прем’єра Бельгії Шарля Мішеля, який замінить Дональда Туска на посаді президента Європейської Ради, до роботи також заступить нова Єврокомісія. 27 листопада євродепутати проголосували за її склад на чолі з німкенею Урсулою фон дер Ляєн.\nСеред сусідніх з ЄС країн пріоритетом для себе фон дер Ляєн регулярно називає лише Західні Балкани – держави регіону мають визнану перспективу членства в об’єднанні. “Наші двері залишаються відкритими”, – запевнила очільниця наступної Єврокомісії, виступаючи у Європарламенті.\nЯкий курс вона планує щодо України, стало відомо лише з її листа із завданнями для майбутнього єврокомісара з сусідства та розширення. У ньому фон дер Ляєн написала, що очікує посилення відносин з країнами “Східного партнерства”, до яких входить і Україна. Майбутній єврокомісар повинен буде прискорити імплементацію угод про асоціацію ЄС з Україною, Грузією та Молдовою, а також шукати можливості “поглибити секторальну співпрацю там, де це доречно”.\nОдне з чотирьох завдань щодо країн “Східного партнерства” фон дер Ляєн цілковито присвятила Україні: “Ви повинні повною мірою використати Групу підтримки України для підтримки реформ та просування непохитної відданості Євросоюзу територіальній цілісності країни”.\nВиходячи з цих завдань, курс Єврокомісії щодо України не зазнає серйозних змін. Утім, занепокоєння і в Києві, і в Брюсселі викликало рішення фон дер Ляєн віддати портфель єврокомісара з сусідства та розширення представнику Угорщини. Першого кандидата Будапешта, Ласло Трочані, не погодив Європарламент. Друга спроба виявилася успішною – Оліверу Варгеї дали “зелене світло”.\nЗаяви ж Варгеї щодо України на слуханнях у Європарламенті стали позитивною новиною для євроінтеграції країни. “Україна завжди отримуватиме мою особливу увагу”, – запевнив він. Свої слова угорець пояснив ключовим геополітичним значенням країни для Євросоюзу.\nЩе чинну Єврокомісію її керівник Жан-Клод Юнкер охрестив “політичною”. Він вважав, що єврокомісари мають бути не просто високопосадовими чиновниками, але передусім політиками. Його наступниця фон дер Ляєн пішла далі, назвавши свою комісію “геополітичною”. Ціль полягає в тому, аби збільшити геополітичну роль ЄС.\nЗадля цього фон дер Ляєн хоче прискорити ухвалення рішень на рівні ЄС у зовнішній політиці, а також збільшити бюджет для програм за межами Євросоюзу. Крім того, нова Єврокомісія повинна буде регулярно обговорювати зовнішню політику – щотижня на її засіданнях Верховний представник ЄС із зовнішньої та безпекової політики Жозеп Боррель представлятиме відповідний звіт.\nІспанський соціаліст Боррель також відзначився чіткими заявами щодо України. “Найкращий шлях протидіяти російському експансіонізму або ж, якщо ви бажаєте, російській загрозі – це допомогти Україні, укріпити Україну, посилити її стійкість і здатність проводити реформи, а також (допомогти. – Ред.) стати повноцінною демократичною країною, яка процвітає”, – заявив він на слуханнях у Європарламенті.\nМожливо, найважливішим найближчим часом питанням у віданні Кадрі Сімсон буде введення в експлуатацію “Північного потоку-2”, якщо цей трубопровід добудують. Цього року Євросоюз поширив жорсткі правила, котрі впроваджують конкуренцію на газовому ринку ЄС, на газогони з третіх країн. Сімсон вважає, що “Північний потік-2” не відповідає енергетичній політиці ЄС. Утім, на слуханнях у Європарламенті вона ухилялася від запитань, чи готова вона повною мірою застосовувати нові правила ЄС до цього проєкту, навіть попри протести Росії.\nPreviousPrevious post:Макрон закликає НАТО до тіснішої взаємодії з РосієюNextNext post:3-4 грудня у Лондоні відбувся саміт НАТО


Зеленський призначив голову новоствореної Львівської РДА - Стрічка новин Львова\n36-річна колишня голова Кам’янка-Бузької РДА Христина Замула очолила Львівський район. Про це йдеться у розпорядженні президента України №123 від 26 лютого.\nТак, Володимир Зеленський призначив голову новоствореної Львівської РДА. Нею стала 36-річна Христина Замула, яка дотепер очолювала Кам’янка-Бузьку РДА.\nЦе перший зі семи нових районів Львівщини, який отримав керівника. Зазначимо, що донедавна в області було 20 районів та 20 РДА відповідно. У межах реформи децентралізації кількість районів скоротили лише до семи: Львівського, Дрогобицького, Червоноградського, Золочівського і Яворівського.\nУ новостворений Львівський район увійшли колишні Жовківський, Кам’янка-Бузький, Перемишлянський, Пустомитівський і Городоцький райони.\n36-річна Христина Замула очолювала Кам’янка-Бузьку РДА з кінця 2019 року. За освітою – менеджерка зовнішньоекономічної діяльності.\nУ 2015-2020 роках була депутаткою Кам’янка-Бузької райради, на останніх місцевих виборах балотувалася до Львівської обласної ради від «Слуги народу». Христина Замула була у списку під другим номером, але в раду не пройшла. У загальному списку партії знаходилась у першій десятці.\nДо Кам’янка-Бузької РДА Замула працювала у Кам’янка-Бузькій районній державній податковій інспекції, у Державній податковій інспекції (Шевченківський район Львова), у Державному фонді сприяння молодіжному житловому будівництву (м. Київ).\nНагадаємо, процес реорганізації РДА стартував наприкінці 2020 року в межах реформи децентралізації. Так, в Україні вже скоротили кількість районів з 490 до 136. Відповідно, тепер суттєво поменшає районних державних адміністрацій: з 320 їх буде трохи більше 100.\nЗагалом на зарплати і вихідні допомоги чиновників ліквідованих районних державних адміністрацій Кабмін виділив майже 900 мільйонів гривень.\nТеги: Володимир Зеленський, кадрові призначення, Львівська РДА, Львівський район, Львівщина, Христина Замула


Поради музичних керівників ДНЗ №22 "Джерельце" міста Суми\nОсіннє свято на тему “Муха-цокотуха на ярмарку”\nстарша група “Бджілка” музичний керівник Карпенко С.А.\nРізні види мистецтва мають специфічний впливу на людину. Музика ж має можливість впливати на дитину на самих ранніх етапах. Доведено, що навіть внутрішньоутробний період надзвичайно важливий для подальшого розвитку людини: музика, яку слухає майбутня мати, впливає на самопочуття дитини.Музика є одним з найбагатших і дієвих засобів естетичного виховання, вона володіє великою силою емоційного впливу, виховує почуття людини, формує смаки.Сучасні наукові дослідження свідчать про те, що розвиток музичних здібностей, формування основ музичної культури – виховання потрібно починати в дошкільному віці. Відсутність повноцінних музичних вражень у дитинстві з працею надолужується згодом. Музика має схожу з промовою інтонаційну природу. Подібно процесу оволодіння мовою, для якої необхідна мовна Середа, щоб полюбити музику, дитина повинна мати досвід сприйняття музичних творів різних епох і стилів, звикнути до її інтонаціям, співпереживати настрої. Відомий фольклорист Г.М.Науменко писав: «… у дитини, що потрапляє в соціальну ізоляцію, відбувається затримка розумового розвитку, він засвоює навички та мову того, хто його виховує, спілкується з ним. І яку звукову інформацію він вбере в себе в ранньому дитинстві, та й буде основним опорним поетичним і музичним мовою в його майбутньому свідомому мовному і музичному інтонуванні. Стає зрозумілим, чому ті діти, яких заколисували під колискові, виховували на пестушках, розважали примовками і казками, з якими грали, виконуючи потешки, за численними спостереженнями, найбільш творчі діти, з розвиненим музичним мисленням … ».Музичне розвиток надає нічим не замінні вплив на загальний розвиток: формується емоційна сфера, удосконалюється мислення, виховується чуйність до краси в мистецтві і життя. «Тільки розвиваючи емоції, інтереси, смаки дитини, можна долучити його до музичної культури, закласти її основи. Дошкільний вік надзвичайно важливий для подальшого оволодіння музичною культурою. Якщо в процесі музичної діяльності буде сформовано музично-естетичну свідомість, це не пройде безслідно для подальшого розвитку людини, його загального духовного становлення ».\nЗаймаючись музичним вихованням, важливо пам’ятати і про загальний розвиток дітей. Дошкільнята мають невеликий досвід уявлень про почуття людини, що існують в реальному житті. Музика, що передає всю гаму почуттів та їх відтінків може розширити ці уявлення. Крім морального аспекту, музичне виховання має велике значення для формування у дітей естетичних почуттів: прилучаючись до культурного музичному спадщини, дитина пізнає еталони краси, привласнює цінний культурний досвід поколінь. Музика розвиває дитину і розумово. Крім різноманітних відомостей про музику, що мають пізнавальне значення, бесіда про неї включає характеристику емоційно-образного змісту, отже словник дітей збагачується образними словами і виразами, що характеризують почуття, передані в музиці. Уміння представити і відтворити висоту звуків в мелодії так само припускає розумові операції: порівняння, аналіз, зіставлення, запам’ятовування, що так само впливає не тільки на музичне, але й на загальний розвиток дитини.\nРозвиток музичних здібностей, одна з головних задач музичного виховання дітей. Кардинальним для педагогіки є питання про природу музичних здібностей: чи становлять вони собою вроджені властивості людини чи розвиваються в результаті впливу навколишнього середовища, виховання та навчання. Б.М.Теплов у своїх роботах дав глибокий всебічний аналіз проблеми розвитку музичних здібностей. Він визнає вродженими деякі особливості, схильності людини, задатки. «Самі ж здібності завжди є результатом розвитку. Здатність по самому своїй істоті є поняття динамічне. Вона існує тільки в русі, тільки в розвитку ». Здібності залежать від вроджених задатках, але розвиваються у процесі виховання та навчання. Всі музичні здібності виникають і розвиваються в музичній діяльності дитини. «Не тому річ – пише учений – що здібності виявляються в діяльності, а в тому, що вони створюються в цій діяльності». Це твердження стало загальноприйнятим у педагогіці і психології.


У відкритому грунті в природно-кліматичних умовах Західної України виростити високоякісний солодкий перець чи отримати багатий врожай баклажанів набагато складніше, ніж в східних та південних областях. Але це зовсім не означає, що займатись перцем і...\nПерець / Перець гіркий / Сорти та гібриди\nТМ Професійне насіння, виробник – Hem Zaden (Хем Заден), Нідерланди Характеристики виробника Ранньостиглий (85-95 днів) сорт для вирощування на балконах і лоджіях, в кімнатних умовах. Рослина компактна, висотою 30-35 см. Плоди дрібні, сплямовані вгору,...\nТМ Гавриш, виробник – Група компаній «Гавриш», Росія Характеристики виробника Середньостиглий (105-115 днів від сходів до достигання плодів) сорт для теплиць, тимчасових плівкових накриттів і відкритого ґрунту. Рослини середньорослі, до 130 см. Плоди призмовидні,...\nПерець солодкий Сіндерелла F1\nТМ Професійне насіння, виробник – НОНГ ВУ БІО ЛТД, Корея. Характеристики виробника Новий ранній гібрид солодкого перцю, що характеризується відмінною стійкістю до різних погодних умов та легкістю у вирощуванні. Плоди однорідні, насиченого червоного кольору...\nТМ Професійне насіння, виробник – НОНГ ВУ БІО ЛТД, Корея Характеристики виробника Середньостиглий гібрид солодкого перцю, стійкий до стресових умов вирощування. Високий врожай забезпечується численними, вирівняними, однорідними плодами, довжиною 9 см та діаметром 7,5...\nПерець солодкий Червоний велетень\nТМ GL SEEDS. Виробник – не зазначено. Характеристики виробника Середньостиглий (120-130 днів). Рослина міцна, 100-120 см заввишки. Плід кубоподібний, масою до 400-600 г. Довжина плоду – до 20 см, товщина стінок – 6-10 мм....\nВиробник – невідомий, країна походження – США Характеристики виробника Кращий вибір раннього, солодкого перцю. Рослини невисокі, дуже міцні; безперервний збір середніх по розміру плодів (150 г) забезпечує великий врожай. Плоди прекрасні! Мають чудову, чітку...\nСторінка 5 of 6 « Перша«...23456»


Не менше 14 палестинців поранено в сутичках з ізраїльськими військами |\nНе менше 14 палестинців поранено в сутичках з ізраїльськими військами\nКонфлікт стався під час похорону 18-річного палестинця, який був убитий ізраїльськими військовими при спробі арешту. За версією ізраїльської сторони, палестинець розбився на смерть, намагаючись по дахах піти від погоні. Півтора десятки палестинців отримали поранення у зіткненнях з ізраїльськими військами, якими супроводжувалися похорон земляка, який загинув на Західному березі річки Йордан, передає місцеве новинне агентство «Маан».\nПалестинці стверджують, що 18-річний мешканець табору біженців Каландия був убитий при спробі арешту. За версією ізраїльської сторони, Мухаммед Абу-Латіфа, розшукувався за підозрою в підготовці теракту, розбився на смерть, намагаючись по дахах піти від погоні.\nМЗС Палестини: не можна повернутися до колишнього формату діалогу з ИзраилемПохоронная процесія, за оцінками «Маан», зібрала тисячі людей. Вони пройшли від лікарні в Рамалласі до мечеті в Каландії, розмахуючи палестинськими прапорами і закликаючи до помсти за загибель земляка.\n«Незабаром почалися зіткнення. Палестинська молодь кидала каміння та порожні пляшки в ізраїльських правоохоронців, які у відповідь застосувала шумові гранати і кулі в гумовій оболонці», — повідомило агентство. За його даними, поранення отримали, щонайменше, 14 учасників акції протесту.\nВ Каландії розташований контрольно-перепускний пункт, що зв’язує фактичну палестинську столицю Рамаллах з Єрусалимом. Абу-Латіфа став третім за тиждень палестинцем, загиблим на Західному березі в ході ізраїльських операцій по затриманню підозрюваних в терористичній діяльності.\nНазад Предыдущая запись: Визначився кандидат на посаду прем’єр-міністра Молдови\nДалее Следующая запись: З квітня від укусів кліщів постраждали близько 450 тисяч росіян


Тандем коляски – дубль два по\nХоча більшість людей буде мати тільки одну дитину досить молодий, щоб їздити в колясці в будь-який момент часу, інші, можливо, виявите, що у них є кілька маленьких дітей. Чи будуть вони близнюки, або мають одну дитину за іншим, батькам потрібно буде визначити, чи дійсно вони хочуть використовувати дві коляски, одна для кожної дитини. Цей варіант, звичайно, вимагає двох окремих людей, здатних натиснути дві окремі коляски.\nДля деяких батьків, це просто не буде працювати. Деякі люди вважають за краще використовувати одну коляску для переміщення двох дітей відразу. Для деяких це прийде у вигляді подвійної коляскою, два пліч-о-пліч. Для інших, однак, це прийде у вигляді тандему візку. Тандем коляски перевезення двох дітей, але розмістити їх з одного прямо перед іншою. Для деяких, це прекрасно. Для інших, це не.\nПереваги тандемі коляски\nТандем коляски мають ту перевагу, що довше, ніж традиційні одній колясці. Це означає, що тандем коляскою не такий широкий, як і інші види подвійних колясок, які несуть більше однієї дитини. Це полегшує рух через дверні отвори і при здійсненні покупок, які багато вважатимуть важливими. Тандем коляски також зробити його легко носити з собою двох дітей з однієї візку. Той факт, що вони є одним перед іншими також дає дітям більше особистий кабінет, так як вони не сидять пліч-о-пліч і здатні провокувати один одного, як це часто роблять діти.\nНегативи тандемі коляски\nТандем коляски не зовсім позитивним, однак. Тандем коляски не так великий, як інші типи колясок, але набагато довше, ніж інші типи колясок. Деякі батьки вважають, що цей додатковий довжина може зробити це важче маневрувати коляскою фактичної, а їм важко керувати при отриманні навколо людей і навколо кутів і т.д.\nТандем коляски проти подвійних колясок\nТандем коляски інший вид подвійний коляскою, але нові і витонченіше; дизайн нових, що робить його більш цікавим для людей. Багато людей вважають, що вони віддають перевагу один над іншим, але вони повинні використовувати обидві перших, щоб вони могли порівняти два. У той час як тандем коляски не так великий, як подвійні коляски, вони довше. Це може викликати проблеми, і може бути одним з найбільших відмінностей між ними. Тандем коляски відокремити дітей по-іншому, але це також дозволяє деякі питання між двома (при роботі з малюками).\nТандем коляски стають одним з найпопулярніших і кращих коляски можливо для тих, яким необхідно переміщатися двома дітьми відразу. Тандем коляски більш гладкі і мають більш сучасний дизайн, який деякі батьки хочуть мати. Для деяких, які мають дітей пліч-о-пліч абсолютно. У кожному разі, тандем коляски завжди популярні, і завжди хороше рішення для тих, хто був досить щасливий, щоб мати більше ніж одну дитину. Вони можуть бути не ідеально, але для багатьох, вони є ідеальним видом коляски.\nAuthor tinusvanPosted on April 21, 2018 April 4, 2017\nPrevious Previous post: ваша дитина може читати рано\nNext Next post: ідеї для оформлення дитячої дитини стін


В Первомайську автокрадії обчистили за ніч дві автівки - Останні новини Миколаєва. Найголовніші події Миколаєва і області.\nВ Первомайську автокрадії обчистили за ніч дві автівки\nРозпочато кримінальні провадження, проводяться першочергові слідчі дії\n16 травня 2016 17:49\nДвоє автовласників звернулись до поліції із заявами про те, що вони стали жертвами крадіїв. Розпочато кримінальні провадження, проводяться першочергові слідчі дії, про це Depo.Миколаїв повідомили у прес-службі поліції.\nТак, 38-річний мешканець м.Южноукраїнська розповів правоохоронцям, що 11 травня 2016 року він на своєму автомобілі "Шкода-Октавія" приїхав до м.Первомайська. Близько 12.00 год. заявник зупинився біля магазину "Прораб", який розташований по вул. Київській, 81. Водій зайшов до приміщення крамниці, а коли через 10 хв. повернувся до автомашини, то виявив, що на дверцятах розбите скло, а із салону викрадено барсетку, в якій знаходились 1400 гривень та документи.\nЩе один заявник, 27-річний мешканець м. Первомайська, розповів правоохоронцям, що в ніч з 11 на 12 травня 2016 року з його автомобіля "Славута", який був припаркований біля будинку №15 по вул. Лейтенанта Шмідта у м. Первомайськ, викрадено акумуляторну батарею "СТ-60". Потерпілому спричинено матеріальний збиток на загальну суму близько 1500 гривень.\nСлідчим відділенням Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області розпочато кримінальні провадження за ознаками ч.1 ст.185 КК України "Крадіжка", санкція якої передбачає покарання від штрафу до позбавлення волі на строк до трьох років.\nПроводиться досудове слідство. Правоохоронцями вживаються заходи щодо встановлення та затримання зловмисників, причетних до скоєння даних злочинів.\nМітки: Миколаїв, крадіжка, автокрадії


(аби переглянути уривки з книжок прошу натиснути на зображення)\nГрані Спраглого Вітру\nВидано: 2012, 144 сторінки\nМОЖНА ПРИДБАТИ НА КРІЕЙТ СПЕЙС / АМАЗОН\n“Грані Спраглого Вітру” моя перша збірка віршів англійською мовою, котра вийшла самодруком у США. Для того щоб представити роботи пана Володимира Якубовського, які він виконав для попередьої книги “Семиструнне Капричіо”, я вирішив включити деякі з його ілюстрацій до цієї книги, відчуваючи, що зображення містять у собі сутність поезії настільки, наскільки вони викликають візуалізацію натхнення.\nЩо стосується безпосереднього виходу цієї книги у життя, то я хотів би підкреслити свою вдячність за альтруїстичне ставлення і допомогу у редакції та книжковому дизайні Сю Дубоіс і двох правдивих джентельменів, це – Майк Уалш і Джефф Гаув.\nЗнайти для придбання Грані Спраглого Вітру можна на наступних сайтах:\n(Мова : Українська)\nВидано: 2011, 148 сторінок\n“Дороговкази” це моя четверта збірка віршів українською мовою і друга самовидавнича версія, котра вийшла у світ в США. Вона проілюстрована українським художником паном Володимиром Якубовським і, як і три попередні, відшліфована під редакцією Лесі Романчук.\nЗнайти для придбання Дороговкази можна на наступних сайтах:\nВидано: 2010, 154 сторінки\n“Семиструнне Капричіо” це моя третя збірка віршів українською мовою і перша самовидавнича версія, котра вийшла у світ в США. Вона проілюстрована українським художником паном Володимиром Якубовським і, як і дві попередні, відшліфована під редакцією Лесі Романчук. Я розробив мій заголовок веб-сторінки на основі робіт, виконананих Володимиром для цієї книги.\nЗнайти для придбання Семиструнне Капричіо можна на наступних сайтах:\nВидано: 2009, 119 сторінок\nВідразу ж після “Краплі Всесвіту” моя друга збірка віршів народилася в Україні. Я розбив її так само, як попереднє видання, поділивши на цикли: “Образотворення”, “Між небом та землею”, “Замальовки”, “Подумки”.\nЯ ще маю декілька примірників цієї книги. Хоча подумую про перевидання…\nВидано: 2008, 111 сторінок\nЦе моя перша збірка віршів коли-небудь написаних. Вона була опублікована в Україні. Книга складається з циклів “Емігрантські”, “Запорошена Скринька”, “У дощі”, “З обличчя”, “У дотиках” і “У роздумах”. Це було благословенням, бо я віртуально познайомився з Лесею Романчук. Вона мені допомогла у редагуванні та публікації. Вона фактично “Хресна Мама” книги.\nЗалишилось не так багато копій.\nХоча подумую про перевидання…


Пушкове волосся. Як позбутися пушкового волосся - «Люменіс»\nЯк позбутися пушкового волосся\nТонке, ледве помітне волосся з'являється на тілі дитини ще в утробі матері. Зазвичай їх довжина не перевищує двох міліметрів, і волосяні цибулини не пов'язані з сальними залозами. Це природний спосіб регуляції потовиділення, і, відповідно, регуляції температури тіла. З віком пушкове волосся може ставати більш грубим і темним. Чоловіків, як правило, це не турбує, а от жінки прагнуть прибрати пушкове волосся. Як же позбутися пушкового волосся та зберегти привабливість, ми розповімо у цій статті.\nПушкове волосся: причини зростання\nЯк прибрати пушкове волосся на обличчі?\nПушкове волосся ми можемо спостерігати на животі, грудях, спині, на тильній стороні пальців ніг і рук. Легкий волосяний покрив відмінно утримує тепло, забруднення та мікроорганізми. Пушок відрізняється від структури звичайного волоса тим, що у ньому відсутній стрижень медулли, завдяки чому пушкове волосся м'яке та коротке. Зазвичай, таке волосся світле, це обумовлено або повною відсутністю, або вмістом малої кількості меланіну.\nЗ самого народження ми можемо спостерігати на тілі пушкове волосся, але його зовнішній вигляд і кількість під впливом багатьох факторів може змінюватися. Найчастіше це відбувається через внутрішні зміни у самому організмі або прийом лікарських препаратів. Аномальне зростання пушкового волосся може свідчити про розлади в організмі: гормональному збої, анорексії або голодуванні, генетичних хворобах. Особливо яскраво це проявляється у гормонозалежних зонах, таких як верхня губа, груди, підборіддя, спина, живіт.\nДУМКА ЕКСПЕРТА: Світле пушкове волосся видалити лазером неможливо. В цьому випадку ми рекомендуємо лужну епіляцію або шугарінг. Темне пушкове волосся успішно видаляється на будь-якій ділянці обличчя лазером. Специалист лазерной эпиляции: Аскерова Вусала.\nІ хоча пушкове волосся ледь помітно, багато хто воліє його видаляти, аби шкіра була ідеально гладенькою. Найпоширеніші способи, якими можна скористатися у домашніх умовах - видалення пінцетом, кремом або воском.\nОсобливо гостро жінки переживають, якщо пушок на щоках, верхній губі, підборідді починає грубіти й темніти. Якщо це поодинокі волоски, у цьому випадку можна скористатися пінцетом і не вдаватися до будь-яких процедур.\nНу, а якщо волосків досить багато, можна скористатися кремом для депіляції. До складу таких кремів входить компонент, який руйнує кератин, за рахунок чого волосся стає м'яким і ламким та відривається від кореня. Плюс цього засобу в тому, що дана процедура не займатиме багато часу, а ефект буде миттєвим. І ще - на відміну від воскової депіляції або шугаринга, процедура абсолютно безболісна.\nЗ мінусів: при неправильному використанні крему або наявності алергічної реакції на один з компонентів, може з’явитися хімічний опік, а якщо ваша шкіра чутлива - може з'явитися подразнення. Ефект від даної процедури триватиме 2, максимум 5 днів.\nВоскова депіляція ефективніше, ніж використання електробритв, бритв або депіляційним кремів. Це абсолютно доступний за вартістю метод видалення волосся, до того ж результат зберігається 3-4 тижні. Часто жінки обирають саме цей метод, застосовуючи його для видалення волосся над верхньою губою, на підборідді та щоках.\nЗ мінусів можна назвати те, що навіть після попередньої підготовки до депіляції воском виникає подразнення на шкірі, яке супроводжується неприємними відчуттями. Багато жінок відзначають, що після депіляції виникає проблема врослого волосся, червоні горбки, які не тільки болять, але й додають естетичного дискомфорту.\nВАЖЛИВО: Після воскової депіляції не слід використовувати олії та засоби на їх основі. При використанні цих засобів забиваються пори, що у свою чергу веде до запалення епідермісу.\nЛазерна епіляція — це найдієвіший метод видалення небажаного волосся на обличчі. Але, на жаль, він підійде не кожному. Суть методу лазерної епіляції полягає у тому, що потуце сучасний ефективний метод видалення небажаного волосся. Донедавна видалити світле, пушкове, сиве волосся було проблематично, адже воно не містить меланін, на який впливають звичайні лазерні апарати. Однак інноваційна розробка італійської компанії Mantis - лазер для 3D-епіляції Trisom радикально змінила ситуацію на краще. Потрійний вплив апарату дозволяє на кілька років видалити навіть світлі волоски. Записатися на лазерну епіляцію пушкового волосся можна в одному з центрів «Люменіс».\nМожно надовго забути про пушкове волосся\nПроцедура триває лише кілька хвилин, та не викликає дискомфорту\nВростання волос виключено.\nДо сеансу треба готуватись заздалегідь.\nМи рекомендуємо перед застосуванням того чи іншого методу звернутися за консультацією до фахівця. Досвідчені лікарі центрів лазерної епіляції та косметології «Люменіс» на безкоштовній консультації нададуть відповіді на усі Ваші запитання, розкажуть про особливості лазерної епіляції та порадять, яким способом краще видалити волосся саме Вам, оцінивши тип шкіри і волосся.\nЗаписуйтеся на зручний для Вас час та день, ми працюємо цілодобово, 7 днів на тиждень.


Привітання зі званням підполковника\nПривітання з днем народження і іншими святами, побажання, вірші, прикольні вітання.\nДо чого сняться Погони:\nЯкщо військовому сняться погони — наяву він потрапить у немилість, але незабаром своєю доблестю завоює славу і честь.\nЖінки бачити у сні, що вона познайомилася з людиною в погонах — сон-попередження: її очікують легковажні захоплення і швидше за все, вона виявиться втягнутою у скандальну історію.\nЯкщо вам сняться відірвані погони — вам доведеться рятувати свою честь і гідність, не дайте оточуючим ввести вас в оману.\nЛички на погонах — до казенних грошей.\nПогони — ступінь рангу на погонах вказує на значимість, ступінь впливу (власного) почуття або іншої особи на долю або подія.\nПриснилися Погони, але потрібного тлумачення сну ні в соннику?\nНаші експерти допоможуть Вам дізнатися, до чого сняться Погони уві сні, просто напишіть сновидіння у форму нижче і Вам розтлумачать, що значить, якщо у сні бачили даний символ. Спробуйте!\nНа зборах керівник (жінка), назвала моє ім’я і викликала щоб вручити мені конверт з нагородою. Вона при мені відкрила конверт, а в ньому був хліб, як корж. Розламавши, всередині я побачила погони з одного (або 2) зірочкою. Але, моя начальниця і моя колега почали будувати інтриги і робити все щоб я не отримала цю нагороду. Я сиділа між ними.\nПриснилися погони на мені-я цивільна людина,на погонах була зірка, до чого це. погони молодшого лейтенанта\nПриснився знайомий чоловік у зеленій сорочці з погонами, подарував класні троянди і пішов до дівчини з довгими темними волоссям,поцілував її\nДоброго дня. Я військовий. Мені приснився незнайомий мені військовослужбовець за моїми відчуттями старше мене за званням у якого на плечах різні погони. Не пам’ятаю рівні чи були вони за званням. Але те, що рід військ був різний це точно. Уві сні Ми з ним не розмовляли. Він був трохи схвильований. (Поспішав). Я почував себе спокійним. Дія відбувалася у мене на роботі. Крім мене в ту мить його ніхто не бачив.\nмені приснився сон що я перебуваю на вулиці гроза темно а потім картина змінюється, і я бачу погони в руках хлопчини до чого б це\nВи прям родич Гутсава Міллера?А можна поцікавитися як ви ихьтолкуете?скрізь свою призму поглядів чи як?ви професійно вивчали і аналізували сни інших людей?просто у кожного мозок індивідуально мислить і загальні поняття є-так сонник густава міллера найбільш правдоподібний-решта просто так-баловство!\nДобрий день! У мене ситуація така: тривалий час з групою однодумців, яких раніше не бачив, боровся (протистояв) то мерцям, то зомбі. Їх і частин їхніх тіл було уві сні багато. Але начебто все благополучно закінчилося. Далі, не знаю. Продовження цього сну. Або інший сон. Я опинився у місці з великою кількістю людей. Розумів, що багато хто з них прокурорські працівники (хоча всі вони були без форми). Тут до мене підходить чоловік і віддає дві пари прокурорських погонів. Зі словами я йду від Вас. Сон приснився у ніч з четверга на п’ятницю. Я п’ять років тому працював у прокуратурі.\nДоброго Дня Тетяно! Мені приснився сон ,уві сні я зловила особливо небезпечного злочинця ,поклала його на підлогу і забігли в магазин поліцейські ,за це мені дали погони .Які не знаю .Сам генерал мені їх поклав на плечі .Ось такий сон . Прокинулася і смішно стало.\nНіби повинен отримати підвищення,але сам-то я цивільний,якимось чином церемонію пропустив,але мені передали через військового погони лейтенанта,і що я став офіцером.\nмені приснився що погони на мені от не пам’ятаю яка зірки була на мені, але я був військовій формі\nя була в якомусь такому приміщенні, що дуже схожа на казарму. але там нікого не було. і я знайшла просто лежать на ліжку дві зірки і букву «К» ( ну тобто це була річ курсанта) я брала ці зірки і прицепляла саме до свого одягу, теж схожу на форму.\nУві сні мені в урочистій обстановці вручають погони зі званням майора я плачу від радості\nУ точності я не пам’ятаю сон… але один момент запам’ятався: як батько доклав на плече ‘погонів’ але він був не прямий , а у вигляді трьох лаврових вибитих акуратно листочків синього кольору.\nПриснилися погони лейтенанта. Але місце зірок були гудзики. До чого це?\nмені кажуть, як же мені йде форма, як це здорово. я дивлюся на свої погони, а вони порожні — я рядовий. і я кажу, а чому у мене погони рядового, це не правильно, я ж сержант. мені видають лички сержанта і я починаю одягати.\nЯ щось шукаю з сином. Він у формі поліцейського і погони скрізь — на плечах,на кишенях,на рукавах. Щось він мені каже і я з ним погоджуюся.\nПриснився сьогодні мені знайомої дівчини що вона у формі прокуратури і в званні капітана до чого б це\nДобрий день.Дія відбувалася в аеропорту.У мене був у руках букет квітів.Ми зустрічали кузена(який помер 7 січня 2017 року,в 23 роки.по нещасному випадку…)Він був у формі….погони…як у льотчиків…Я підійшла і обняла його й поцілувала….Було як на яву і одночасно сумно,що його немає….Вчора якраз я плакала дуже багато,от сьогодні побачила цей сон.Погода була дуже гарна.Я думала,що це справді так.Він воскрес….але це не так\nДоброго дня. Допоможіть мені будь ласка в тлумачення сну.\nМені приснилося що я одягнений в Білу парадну форму з білими погонами з двома зірками\nЧоловіки стоять поруч так само одягнені\nМені у сні приснилося, що я перебуваю в приміщення в мене біла форма на плечах білі погони підполковника і поруч стояли рідні і удевлялись моєму званню\nСнилося ніби на моєму людину з ким проживаю,була одягнена поліцейська сорочка і погони,хоча він не працює в органах.працював колись але і то недовго.\nя не військовий. приснилося вручають мені погони полковника.я був здивований.потім були вітання.потім було засмучення подружжя і водночас радість.\nПриснилося, що я на нараді. Начальник вручає мені погони підполковника, підвищує мене в званні. Все відбувається якась не серйозно легко. Погони з зірками, але зірки не золоті,маленькі, прикріплені криво і не відповідають званню підполковника.начальник каже, що скоро зробить мене керівником відділу, а чинний керівник, що стоїть позаду мене, опустивши очі в підлогу, але посміхається!\nУ життя ця людина дуже багато поганого мені не зробив, так і іншим людям. А уві сні мені приснилося що він зі звання старший лейтенант отримав звання майор, перестрибнувши через звання капітан. І я віддала йому честь, при цьому встала в замет.\nМені наснилося, що мені присвоїли військове звання МАЙОР. Я у військовій формі, на моїх плечах погони — військове звання МАЙОР.\nЮрій Тимошенко і Юхим Березін, які виступали під сценічними псевдонімами Тарапунька і Штепсель, були королями сцени до середини 1980-х років, і якби не передчасна смерть одного з них, можливо, протрималися б на ній набагато довше. Тарапуньку і Штепселя, артистів комедійного жанру, знала вся країна. Цей секрет — як стати улюбленцями публіки — чудові артисти дізналися дуже рано…\nВід «лічилки» до «читалки»\nПро популярність Юрія Тимошенко та Юхима Березіна можуть свідчити дитячі лічилки. Наприклад, така:\nЇхав Штепсель на таксі,\nІ безкоштовно прокотився.\nЦі артисти створили на радянській естраді своєрідний парний конферанс. Їхні персонажі говорили на різних мовах, тому на естраді такий прийом не застосовувався. Українська мова в співзвуччі з російською вимагає особливого такту і відповідальності. Адже артисти виступали в різних аудиторіях, але про те, про що вони говорили, було зрозуміло всім.\nЮрій Тимошенко народився 2 червня 1919 року в Полтаві в родині вчителів. Полтава була театральним містом, так що він мав можливість бачити кращі вистави тих років. Крім театру, було ще й кіно.\nЯк пізніше зізнався сам актор, кіно для нього було захоплюючим магічним дійством, яке в пам’яті маленького Юрія залишило слід на все життя. Чарлі Чаплін, Бастер Кітон, Ігор Іллінський були для нього кумирами і заочними вчителями.\nУ 1933 році родина переїхала з Полтави на Донбас, де Юрій спробував свої сили в поезії. У 1937 році, з нагоди 100-річчя з дня смерті Олександра Сергійовича Пушкіна, в Україні оголосили конкурс поетів-початківців, і Юрій отримав першу премію, хоча чудово розумів, що його творчість не має особливої цінності, і тому забрав з редакції свій вірш і спалив його. Так що в той день у нього помер поет, про що він ніколи не шкодував. Зрештою, любов до сцени і театру взяла своє: Тимошенко подав документи в театральний інститут.\nЮрій Тимошенко (у першому ряду в центрі) і Юхим Березін (праворуч у верхньому ряду) — артисти концертної бригади ансамблю пісні і танцю Південно-Західного фронту, 1942 рік.\nВ гуртожитку він познайомився з вертким невисоким хлопчиною-першокурсником. Звали його Юхим Березін. Тоді, у далекому 1937 році, ніхто не міг подумати, що відтепер їх життєві і творчі дороги переплетуться.\nЮхим Березін народився 11 листопада 1919 року в Одесі. В районі Нового базару, де жила сім’я Березіних, часто виступали циркачі, гастролюють артисти, співаки. Батько працював у цирку білетером, маленький Фіма знав напам’ять програму виступів клоунів і пародистів, повторював їх будинку.\nЮхим активно займався і в драматичній студії, особливо після 8-го класу, коли роботою з членами гуртка зайнялася артистка Одеського театру Ф. А. Шнейдер-Коршаковская. Тоді це був один з провідних театрів України, під впливом якої і сформувався естетичний смак майбутнього артиста.\nВ результаті всього цього Юхим заразився театром і в 1937 році вступив у Київський театральний інститут.\nДует на все життя\nПерше загальне виступ Тимошенко та Березіна на професійній сцені відбувся в 1937 році у Київському оперному театрі, де вони як статисти грали козаків у виставі «Тарас Бульба».\nНа початку літа 1941 року студенти здали випускні іспити в інституті і стали брати участь у концертах на призовних пунктах, у місцях формування нових частин. Так вийшло, що вони швидко знайшли потрібні амплуа — за одну ніч Юрій Тимошенко написав сцену, де були кухар Галкін і банщик Мочалкин. Так з’явився смішний комедійний дует: кухар похідної кухні в ковпаку і банщик з березовим віником у руках.\nУспішний дует повинен був їхати в Москву, на Всесоюзний конкурс артистів естради, лауреатами якого у свій час були Клавдія Шульженко і Аркадій Райкін, але тут почалася війна. І артисти пішли на фронт. Правда, вони «стріляли» по ворогу не з бойових гармат, а влучним і гострим словом.\nСпільні виступи здружили їх ще більше. І якщо були у них невеликі сутички, то тривали недовго — до першого виступу. Разом з наступаючими частинами Червоної армії артисти увійшли в Берлін, де 3 травня 1945 року у них відбувся переможний концерт.\nПісля закінчення війни артисти були запрошені в Москву на Всесоюзний конкурс артистів естради. Додому вони повернулися не тільки зі званням лауреатів, але і з новими іменами.\nТепер їх звали Тарапунька і Штепсель. Ця ідея належала Юрію Тимошенко: Тарапунька — назва річки на Полтавщині, а Штепсель став Штепселем тому, що на сцені часто грав монтера.\nПравда, тоді вони ще не усвідомили свого покликання і не збиралася все життя «валяти дурня» на сцені. Так, Березін планував зайнятися режисерською роботою, а Тимошенко — повчитися режисерському ремеслу у великого Олександра Довженка. Він навіть пройшов курс кіноакадемії, і Довженка по достоїнству оцінив наполегливість і здібності молодого актора. У цей період Юрій отримав помітну роль в кіно: ним став міліціонер Грищенка з «Зеленого фургона», знятого в 1959 році.\nАле це були, так сказати, «разові» успіхи. Справжня слава чекала молодих артистів на сцені, завдяки якій їх побачили мільйони глядачів.\nЗа час спільних виступів дует створив 7 фільмів, у яких вони виступили як режисери, сценаристи і артисти. Фільми «Тарапунька і Штепсель під хмарами», «Штепсель одружує Тарапуньку» та інші закріпили їх сценічний успіх.\nЦей дует з успіхом використовував кошти кіно в концертних програмах, а згодом — і цілі короткометражні комедійні фільми у своїх естрадних уявленнях, виносячи дію за межі залу для глядачів. Вони дуже багато їздили по країні: гастролювали на будівництві Каховського та Куйбишевського морів, були в Сибіру, Дагестані, на Далекому Сході, Камчатці, Сахаліні.\nЗ перших спільних виступів артисти почали намацувати характери своїх персонажів, які згодом засяяли всіма гранями. Юрій Тимошенко зображував простуватого, але гострого на язик українця, який вміє за себе постояти. При цьому він розмовляв українською мовою.\nА персонаж Березина був отаким всезнайком — впевненим у своїй перевазі, зарозумілим, що люблять повчати. Але коли Штепсель починав «мудрувати», Тарапунька відповідав йому гостро і досить дотепно, збиваючи пиху. Мабуть, глядачі бачили за цими масками два найпопулярніших на той момент в СРСР характеру: дурнуватого задаваку — городянина і розумного, собі на умі, людини з села.\nА так як «війна» між містом і селом тоді була в самому розпалі, в цих типажах глядачі побачили «правду життя». Природно виникає двомовність було додатковим художнім прийомом, вносив особливий національний колорит.\nШанувальниками знаменитого дуету були не тільки люди з низів: Тарапуньку і Штепселя, наприклад, любили в Кремлі — особливо Микита Хрущов. Жоден урядовий концерт не обходився без знаменитих коміків. І кияни (артисти жили тоді в Києві) терміново готували черговий текст, несли його в ЦК України на затвердження і летіли до Москви.\nВ період з 1950-х до 1980-х років вони були самими популярними артистами СРСР. Хоча звання народних артистів їм так і не дали — завадило те, що обидва не були членами КПРС. Щоправда, це не заважало їм гастролювати всюди, де тільки можна, і заробляти при цьому пристойні гроші.\n1 грудня 1986 року на гастролях в Ужгороді Юрій Тимошенко помер. Юхим Березін ще деякий час виступав один. Але його успіх не йшов ні в яке порівняння з успіхом знаменитого дуету. А так як спочатку в Ізраїль поїхала дочка Березина Ганна з чоловіком Леонідом Каневським (майором Томіним із «Знавців»), то за нею пішов і Штепсель з дружиною Розітою.\nПомер народний артист України Юхим Березін 2004 року у своїй квартирі в Тель-Авіві. Його коханої дружини на той момент не було з ним вже сім років. Джерело\n«Людиною року Вітебщини — 2012» в номінації «Захист Вітчизни» рішенням Вітебського облвиконкому названо військовий комендант Вітебської військової комендатури підполковник Сергій Алексєєв. Це почесне звання дісталося йому аж ніяк не авансом — чотири роки поспіль очолювана ним військова комендатура стає кращою серед військових комендатур Збройних Сил Білорусі. Така завидна стабільність — свідоцтво найвищого професіоналізму офіцера та його підлеглих.\nВітебська військова комендатура — особливий підрозділ. Зона її відповідальності — вся область. 24 години на добу військовослужбовці комендатури стоять на сторожі статутних норм, армійської дисципліни і правопорядку у з’єднаннях та військових частинах, розташованих у зоні її відповідальності. Підполковник Сергій Алексєєв очолив Вітебську військову комендатуру в 2009?м. Але про все по порядку…\nСергій Олександрович Алексєєв — корінний витеблянин. Народився він в 1972 році в робітничій сім’ї. Закінчив 37?ю середню школу (зараз підшефна школа Вітебської військової комендатури). З дитинства марив про офіцерських погонах — ті роки ця професія, оповита романтичним ореолом, була особливо престижною. У 1990?му він вступив в Полтавське вище військове училище зв’язку, але до 1994?го — часу його випуску — СРСР «наказав довго жити», «вільна Україна» видала новоспеченим лейтенантам «вільні» дипломи, і вони подалися в рідні краї.\n— Лише третина наших випускників вирішили продовжити військову кар’єру, в тому числі і я, — згадує Сергій Олександрович, з яким ми розмовляємо в його службовому кабінеті.\nУ кадрових органах білоруського військового відомства задовольнили його наполегливе прохання і відправили для подальшого проходження служби в 103?ю гвардійську повітряно-десантну дивізію (так до реформування іменувалася 103?я гвардійська окрема мобільна бригада). У цьому прославленому з’єднанні на початку 50?х років минулого століття служив строкову дід Сергія Алексєєва, якого призвали в десант з Самарської області Російської Федерації. У Вітебську десантник зустрів свою любов, після звільнення в запас одружився і залишився назавжди.\n103?ї вдд гвардії лейтенант Алексєєв отримав призначення на посаду командира взводу зв’язку в 80?ю окрему розвідувальну роту (орр). «Еліта серед еліти» — так називали це підрозділ в дивізії, що було цілком обгрунтовано. В дивізійну розвідку за традицією призначали кращих командирів, а солдат відбирали зростом не менше 180 сантиметрів, мають мінімум перший спортивний розряд, а також бездоганну доармейскую «особисту історію».\n— Перші питання, які поставив мені ротний, тоді ще гвардії капітан Михайло Кравець, — продовжував свою розповідь військовий комендант, — за який час я пробігаю трикілометрову дистанцію, скільки разів підтягуюся на перекладині і на яку оцінку виконую комплексна силова вправа. До речі, зараз, вже будучи полковником запасу, Михайло Петрович керує управлінням по спорту і туризму Вітебського облвиконкому…\nЧому ротний в першу чергу цікавився його фізичними «кондиціями», лейтенант Алексєєв зрозумів зовсім скоро. В окремої розвідроти фізпідготовка була «культової» дисципліною.\n— Щоб офіцерові мати моральне право чогось вимагати від своїх підлеглих, користуватися авторитетом, треба було хоча б на півголови перевершувати своїх солдатів у фізичній підготовці, та й не тільки в ній, — говорить Алексєєв.\nВесь свій перший лейтенантский відпустку взводний провів на стадіоні, за його висловом, «щоб підняти планку особистих фізичних можливостей, так як мати відмінну оцінку було недостатньо». Мабуть, вже тоді здоровий перфекціонізм став відмінною рисою характеру офіцера. Упівсили щось робити він не вмів, хоча, кажучи відверто, молоде білоруське держава не дуже-то жаловало своїх захисників. Лейтенанти отримували в ті роки грошове утримання, еквівалентну 30 доларам США, і служили Батьківщині, що називається, не за страх, а за совість, майже безоплатно. Ті, хто не готовий був на таку самопожертву, звільнялися, як незабаром надійшли два ровесника гвардії лейтенанта Алексєєва — випускники Рязанського вищого військового повітряно-десантного командного училища, які прийшли в орр одночасно з ним.\n— Мій взвод зв’язку був найбільш підготовленим у фізичному плані підрозділом розвідроти, — впевнено заявляє підполковник Алексєєв. — 40-50?кілометрові піші марші для розвідки звичайна справа. Але якщо розвідник несе на собі РД, боєзапас і зброю, то зв’язківець, крім цього, ще важку радіостанцію та акумулятори до неї — у нього подвійне навантаження. Тому доводилося посилено тренувати своїх солдатів, і, треба віддати їм належне, підлеглі мене не підводили.\n«Поле» — академія для всіх\n7 місяців 12 в перший рік своєї офіцерської служби молодий взводний провів у полях. Разведрота стала для нього хорошою школою, в якій пройшло лейтенантское становлення.\n— На полігоні ми стріляли з раннього ранку і до глибокої ночі з усіх видів зброї. За мною був закріплений навіть не один, а два автомати — перший для виконання вправ бойових стрільб, а другий для спортивної стрілянини в польовому тире, — продовжує Сергій Олександрович.\nВогнева підготовка з навчальної дисципліни перетворилася в захоплення Сергія Алексєєва. Освоївши всі види стрілецької зброї з арсеналу орр, отримавши ґрунтовну стрілецьку практику, він почав показувати високі результати.\n— Ці снайперські здібності у мене від діда, — посміхається Сергій Олександрович. — Він був завзятим мисливцем і ще в дитинстві почав вчити мене поводження зі зброєю.\nСьогодні стіни кабінету підполковника Сергія Алексєєва прикрашають численні грамоти, дипломи, медалі та інші спортивні трофеї, а кітель — знак «Кандидат у майстри спорту». Кілька раз, ще в роки служби в 103?ї мобільного бригаді, захищаючи честь рідного з’єднання, він ставав чемпіоном сил спеціальних операцій по стрільбі з автомата, призером різних армійських першостей у військовому триборстві та багатоборстві. Де знаходив час на спортивні тренування?\n— В процесі служби, — відповідає мій співрозмовник. — В 6 ранку трикілометровий крос з гантелями з дому в бригаду, зарядка на спортгородке, планова фізична підготовка разом з підлеглими. На чемпіонатах траплялося змагатися зі спортсменами-професіоналами, але вдарити в бруд обличчям було не можна, адже на кону стояла спортивна честь бригади, тому через втому і біль доводилося перемагати.\nПро сім’ю та особистому прикладі\nОдружився Сергій Алексєєв досить пізно — в 31 рік, до тієї пори, як жартує він був одружений на військовій службі. Командир взводу зв’язку, заступник командира роти зв’язку, командир роти, заступник командира батальйону зв’язку — на всіх щаблях службової кар’єри він віддавав їй себе без залишку.\n— Мені дуже пощастило з наставниками, — вважає офіцер. — В’ячеслав Сергійович Полеонов, Михайло В’ячеславович Нестерцев, Сергій Олександрович Пуренков, Олександр Миколайович Личковський — ці офіцери були командирами-практиками з великим професійним та життєвим досвідом, багато з них пройшли Афганістан. Основним методом навчання і виховання підлеглих був у них метод «Роби як я!» — традиційний для десантників…\nМетод особистого прикладу став головним і в командирській діяльності Сергія Алексєєва. Для підлеглих офіцер був своєрідним професійним орієнтиром в вогневої, фізичної, повітряно-десантної, спеціальної та інші види підготовки. Показовий випадок, про який згадав Сергій Олександрович в нашій бесіді. Перед здачею перевірки з фізичної підготовки він побудував роту і оголосив, що спеціального призу командира отримає той, хто випередить його на 100?метровій дистанції. Він пробіг стометрівку багаторазово в парі з кожним із своїх підлеглих, і, незважаючи на втому, ніхто так і не зумів випередити ротного. Втім, за підсумками перевірки підрозділ Сергія Алексєєва в черговий раз стало кращим в бригаді. На наступний рік його рота здавала підсумкову перевірку головної військової інспекції Збройних Сил. Ротний поставив перед підлеглими надзавдання:\n— Ми — військовослужбовці сил спеціальних операцій, десантники, армійська еліта, а значить, відмінний норматив для нас не межа.\nРота в повному складі на чолі з командиром тоді поставила своєрідний рекорд на трикілометровій дистанції — 11 хвилин 50 секунд. Відразу на фініші вона перейшла в ротну колону і ще до закінчення «відмінного» часу — 12.20 — встигла пройти перед інспектором урочистим маршем з відданням військового вітання. Перевіряючий, за спогадами мого співрозмовника, прийшов тоді в повний захват.\nУ 2008 році, коли офіцеру довелося виконувати обов’язки командира батальйону зв’язку мобільної бригади, аналогічне досягнення повторила вже не одна рота, а весь батальйон, який за результатами перевірки з фізпідготовки отримав загальну оцінку «відмінно».\nПропозицію очолити Вітебську військову комендатуру, за словами Сергія Олександровича, стало для нього несподіванкою. На роздуми було дано всього годину, після відбулася довга розмова з військовим комендантом Військової комендатури Збройних Сил полковником Анатолієм Грицевым, яка затвердила Алексєєва в правильності зробленого вибору.\nХоча командирського досвіду у офіцера-зв’язківця було в достатку, багато в новій посаді довелося осягати з нуля, і знову, за визнанням підполковника Алексєєва, йому пощастило з наставником і безпосереднім начальником — полковником Анатолієм Георгійовичем Грицевым.\n— Прийнявши посаду військового коменданта, я не став ламати стару систему, а спочатку перевірив, чи працює вона чи ні, — розповідає підполковник Алексєєв. — Переконавшись, що це цілком життєздатний і ефективний військовий організм, я вніс лише невеликі коректування, які люди прийняли схвально і розумінням. З колективом тут мені теж пощастило — і в патрульному взводі, і в черговій частині, і у відділенні дізнання і ВАЇ, а також в оркестрі служать виключно добросовісні люди, професіонали з великої літери. В будь-яких ситуаціях вони готові прийти один одному на допомогу, байдужих людей у нас немає…\nСвоєрідним моментом істини, першим серйозним випробуванням на профпридатність стало для тоді ще майора Сергія Алексєєва оперативно-стратегічні навчання «Захід-2009».\n— Активна фаза навчання тривала близько тижня, а особовий склад військової комендатури провів у районі Заслоново півтора місяці, — згадує Сергій Олександрович.\nПро всі перипетії тієї тривалого службового відрядження Алексєєва не розповісти в кількох словах. Завдання перед військовою комендатурою стояла досить специфічна і делікатна — забезпечення пропускного режиму в районі зосередження, розвантаження та супроводження колон техніки, підтримання дисципліни і правопорядку у військах, які прибувають з Російської Федерації, а це угруповання близько двох тисяч осіб. Коменданту довелося організовувати щільне взаємодія як з російськими товаришами по зброї, так і з УВС Вітебського облвиконкому, РВВС декількох районів, а також іншими структурами виконавчої вертикалі.\n— Тоді я зробив для себе висновок, що білоруська армія вигідно відрізняється від нашої найближчої сусідки в сенсі керованості і дисципліни, — зізнається офіцер. — Мені щодня доводилося особисто виїжджати на місцевість залагоджувати конфліктні ситуації, розбиратися з недисциплінованими військовослужбовцями, в тому числі старшими по військовому званню, шукати господарів «втраченої» техніки і так далі. Дуже багато «теплих» слів довелося вислухати на свою адресу аж до ненормативної лексики. «Тут у вас просто тотальний контроль», — обурювався один із порушників пропускного режиму, офіцер, який намагався на БТР самовільно виїхати з району навчання в місто. Проте завдяки саме нашому контролю, злагодженим діям патрульного взводу, ВАЇ та інших підрозділів військової комендатури вдалося звести до мінімуму кількість передумов до правопорушень і навіть злочинів.\nБезпрецедентна за напругою сил місія вартою армійського порядку після закінчення навчання «Захід-2009» була справедливо винагороджена. За підсумками 2009 року Вітебська військова комендатура стала кращою в Збройних Силах і з успіхом втримала це високе звання аж до 2012?го.\nПроте 2012 рік відзначений в біографії підполковника Сергія Алексєєва не тільки новими вершинами у професійній кар’єрі, рекордною кількістю почесних грамот від вищого військового керівництва (їх він отримував п’ять разів) і почесним званням «Людина року Вітебщини». Не менш важливі події відбулися в його особистому житті. У минулому році в родині офіцера народилася друга дитина — дочка Анна, а ще наш герой відзначив круглу дату — йому виповнилось 40 років.\nТягнеться час. Сергій, мов жирний земної бабак перед зимою – їсть і спить, спить і їсть. Весь його розпорядок – суцільна низка обідів, сну і спорожнення кишечника. Бульйони, супи, вітамінні пюре в тюбиках. Каші-розмазні. Шматки вареної риби. М’ясо, багато м’яса. Цілі тушки кроликів, індиків, курей і ще чогось, з незнайомим назвою. Сни, як чорні провали. Жодних сновидінь. Тільки заплющив очі, і знову яскраве світло пробивається крізь віки. І знову по-звірячому хочеться їсти.\nДроти м’язових стимуляторів обплітають його химерною в’яззю. Медсестри – вже звична фігуриста Сем і її змінниця, руденька худенька Трейсі, – двічі на день протирають його тіло, доводячи до шаленства своїми дотиками.\nТроє діб проползают неповороткою черепахою. Хочеться встати. Ковтнути свіжого повітря. Пройтися по траві. Побачити небо. Скачати пам’ять КОПа на довготривалий носій. Як там йому, бідоласі? Поки він тут жере і виходить хтивої слиною при вигляді соковитих дуп, Триста двадцятий перебуває в небутті. Він тільки що помер. Сергію не терпиться клацнути кнопкою пуску, щоб КОП, як і він, прокинувся живим і здоровим.\n– До тебе відвідувачі, Серж, – повідомляє Сем після чергового обіду. Витирає йому губи вологою серветкою. Посміхається, чортицю, спостерігаючи його муки.\n– Та ну? І хто це?\n– Побачиш. Ціла делегація. Всі такі важливі, – сміється медсестра. – Не хвилюйся, як тільки побачу, що діагност лається, виб’ю всіх до чортової матері. Тут я генерал.\n– Хто б сумнівався, – посміхається Сергій.\nВходять троє. Все в бронекостюмах. Шоломи зняті і лежать на згинах рук. У маленькій палаті відразу стає тісно. Високий мордатий підполковник виходить вперед. Гарріс. Командир полку. Кеп. «Гаррі – кривава зоря». Звідки така дивна кличка, ніхто пояснити не спромігся. Якось Сергій пару раз бачив його здалеку на полігоні.\n– Здрастуй, солдатів, – каже кеп.\n– Здравія бажаю, сер! – відповідає Сергій, пригнічуючи мимовільне бажання витягнутися лежачи по стійці «струнко». Добре, хоч без цього ідіотського «синок» обійдеться.\nКеп роздивляється його своїми ясними, трохи примруженими блакитними очима. Важкий підборіддя під хижим носом. Високий лоб з коротко стриженим їжачком волосся над ним. Породистий англосакс. Століття поїдання стейків з кров’ю залишають незгладимий відбиток на його потужною поджарой фігурі. За ним білозубо шкіриться… Батіг. Самовдоволена чорна дупа. Незнайомий світловолосий капітан по ліву руку.\n– Як самопочуття? – запитує кеп.\n– Спасибі, сер. Добре, – Сергію стає нестерпно витримувати пронизливий погляд підполковника. Немов той тисне груди важкою долонею. Він кілька разів моргає, але, немов загіпнотизований, не може відвести очей.\n– Загалом так, хлопець. Тут усі свої. Так що обійдемося без цієї парадної херні. Вибачте, сестра…\n– Усе гаразд, сер, – киває розумниця Сем.\n– Записи твоєї броні вивчені. Разом із записами тих, чию броню ми змогли витягнути. Як я розумію, це блок твого КОПа?\n– Це через нього ти під кулі поліз?\n– Так точно, сер, – напружився Сергій.\n– Молодець. Хоча нерозумно було так підставлятися. Ну да ладно, це почекає. Загалом, ти діяв правильно. Я б сказав, професійно, грамотно і напористо. Як і личить справжньому мобільного піхотинцю. За знищення великої кількості живої сили противника, за забезпечення висадки, за цінні розвіддані, ти нагороджений медаллю «За відвагу». За доблесть і мужність у бою, за порятунок офіцера з ризиком для свого життя і за знищення літака – Імператорським Залізним хрестом з дубовим листям. З відповідним збільшенням окладу. Тобі присвоєно позачергове звання повного сержанта. Непогано почав. Вітаю, сержант.\nСергій приголомшено мовчить, кліпаючи очима. Кеп розквітає широкою посмішкою, такою недоречною на його продубленном хижому особі. Вперед виходить Батіг, кладе на груди Сергію коробочки з нагородами. Тисне йому руку. Приколює до простирадлі сержантські петлиці. Підморгує: «пиво з тебе».\n– Це не рахуючи премії за діючими тарифами за знищену живу силу і техніку противника. Скажу по секрету, сильно побоююся, як би ти на радощах не спився. Війна – прибуткова штука, шкода тільки – підстьобує інфляцію, якщо йде занадто довго, – посміхається «Кривава зоря». – До речі, твоїм КОПом сильно цікавляться нагорі. Розумники з «Нейшнл Електрик» хочуть з тобою попрацювати. З усього, скоро отримаємо нові модифікації Копів. З урахуванням твого нестандартного досвіду, машинки повинні вийти непогані. Ще начарт бази подав подання на реорганізацію штатного розкладу з урахуванням досвіду застосування Копів. Якщо його писульке в Генштабі дадуть хід, в ротах настають великі зміни. Так от, хлопець. Наробив ти шелесту.\nСергій знизує плечима. Не знає що відповісти. Йому знову хочеться спати.\n– А як справи в Ескудо, сер? – запитує він, сподіваючись почути, що поганий містечко розбомблений до підстави.\n– Можна сказати, нормально. Виродків потихеньку видавлюємо до лісу. Выкуриваем по одному. Космодром відбили. Цивільних евакуюємо. Багато зеків розбіглося. Приходять записуватися у війська пачками. Ясна річ – краще у нас, ніж кров’ю в шахтах харкати, – підполковник усміхається. – Твій дружок-лейтенант з ВКЗ ніби як герой. Подряпав десантний корабель демократів. Той із-за цього сісти не зміг. Тому ми і змогли викрутитися. З дня на день чекаємо Восьмий флот. Сподіваюся, вони там, нагорі, дадуть виродкам просратися. Вибачте, сестра.\nСем тільки посміхається у відповідь, стоячи біля вікна. Кеп чіпляється поглядом за її напівпрозорі вигини, злегка червоніє, відводить погляд.\n– Сержант, я капітан Франк, начальник розвідки полку, – нарешті, розкриває рот незворушний капітан. – Мої вітання з нагородами і зі званням.\n– Нам би з тобою поговорити на дозвіллі треба. Про те, що ти там бачив. Не заперечуєш?\n– Звичайно, ні, сер. У будь-який час.\n– Гаразд, домовилися, – капітан усміхається скупо. Його очі при цьому не змінюють вираження. Маленькі колючі крижинки.\n– Гаразд, відпочивай, сержант. До скорого, – кеп тисне руку Сергію.\nБатіг підморгує на прощання. В кімнаті відразу стає просторо. Коробочки з нагородами чомусь не викликають всередині ніякого відгуку. Злипаються очі.\n– Ні, ти бачив – який чоловік! – з мрійливо посмішкою зітхає Сем.\n– Мем, вам хто-небудь говорив, що ви хтива сучка? – цікавиться засинаючий Сергій.\n– Багато разів, – сміється Сем, поправляючи на ньому простирадло і як би ненароком торкаючись його єства. – Але від тебе не чекала. Будеш погано себе вести – не отримаєш «солодкого».\n– Ага. Як же. Третю добу динамишь… – бурмоче Сергій, провалюючись у сон.\n«Хоч би уві сні кінчити», – мріє він наостанок.


Жінку-оператора розрізало міксером на київському хлібокомбінаті | Новини на Gazeta.ua\nЖінку-оператора розрізало міксером на київському хлібокомбінаті\nПонеділок, 02 липня 2007 11:01\nНа одному зі столичних хлібокомбінатів трагічно загинула жінка-оператор промислової тістомісилки. Це трапилося в минулу середу серед робочого дня.\nНа підприємтсві кажуть, що трагедія сталася з вини самої ж потерпілої, мовляв, вона зняла з пристрою захисну сітку і, не вимкнувши міксер, почала зчищати тісто з його стінок. Несподівано вона підсковзнулася і впала в ємність з липким тістом. Жінку затягнуло всередину і розполивинило метровими гострозаточеними лопатями.\nЗа словами співробітників комбінату, все сталося настільки швидко, що допомогти нещасній ніхто не встиг - робочі місця знаходяться на великій відстані, тому добігти і швидко вимкнути устаткування ніхто не встиг.\nКерівництво комбінату від коментарів утримується, посилаючись на відсутність висновків спеціальної комісії, яка і встановить, як класифікувати ЧП: нещасний випадок на виробництві або халатність.\nЗа словами співробітників підприємства, місце, де трапилася трагедія, зараз опломбоване, а тісто, в якому загинула жінка, - утилізували, пише "Сегодня".\nЗараз ви читаєте новину «Жінку-оператора розрізало міксером на київському хлібокомбінаті ». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua


Квіти для дому - природний декор для будь-якого інтер'єру - Корисні поради. Ваш Порадник\nКвіти для дому - це не тільки зелені «вихованці», які вносять у приміщення особливий настрій і роблять його більш «домашнім» і затишним, очищають повітря і радують око природними природними фарбами, але і відмінний спосіб декорування інтер'єру.\nПри правильному підборі рослин і способу їх розміщення можна підкреслити особливості стилістики приміщення або зонувати простір, привернути увагу до окремої частини кімнати або створити міні-оранжерею в зоні відпочинку. Квіти для дому допомагають у створенні гармонії, але для отримання бажаного результату варто враховувати не тільки власні пристрасті до певного типу рослин, а й існуючий інтер'єр.\nКвіти для дому - принципи підбору\nПри виборі зеленого «оснащення» важливу роль відіграє мікроклімат в приміщенні: середня температура, освітленість, вологість. Досвідчені квітникарі здатні самі оцінити оптимальність існуючих умов для кожного виду рослин, а новачкам варто звернутися до спеціальної літератури або віддати перевагу невибагливим рослинам, що не вимагають спеціального догляду.\nКвіти для дому варто підбирати так, щоб кілька рослин організували гармонійну композицію, доповнюючи один одного по відтінкам листя і тону цвітіння. Не менш важливо відповідність розміру композиції відведеним для зеленого декору простору. У невеликих приміщеннях варто розміщувати квіти у вертикальній площині, використовуючи настінні кронштейни, спеціальні підставки-гірки і підвіски-кашпо. Не варто переборщувати з числом рослин в одній композиції. Краще вибрати кілька виразних за забарвленням і цвітінню рослин і розмістити максимально виграшним чином.\nДля просторих кімнат підійдуть квіти для дому деревовидних форм у великих підлогових контейнерах або композиції, що включають в себе підлогове, настінне і підвісне озеленення.\nДля зонування простору можна використовувати відкритий двосторонній стелаж або грати, на якій будуть розміщуватися квіти в горщиках, або вибрати одну велику рослину з високою розкидистою кроною і великими листками.\nСучасний мінімалізм - це незвичайні форми однотонних квіткових горщиків і нестандартні рослини. Циліндричні високі горщики з круглими кактусами, контейнери-кулі з мініатюрними деревоподібними рослинами - тут увагу звернуто на поєднання простих геометричних форм в незвичайних комбінаціях. Колір і матеріал квіткових горщиків також далекий від звичних канонів. Оздоблення під натуральний камінь, пластик або метал, поєднання природних і ультра-яскравих відтінків надають квітам для дому в мінімалістичному інтер'єрі несподіване звучання.\nАтмосфера Провансу - це традиційні невеликі квіти для дому на підвіконнях і стелажах. Акуратні контейнери і горщики зі світлої кераміки, невеликі листя рослин і яскраві суцвіття створять гармонійне доповнення для легкого французького стилю в інтер'єрі.\nВас кожен раз пересмикує, коли лунає дзвінок у двері, тому...\nКомора – це чудове місце в квартирі. Використовувати її можна...\nЩо таке «розумний дім». Для чого він потрібен?\nСистеми «розумний будинок» прийшли на український ринок з Заходу. Там...\nЛікуємось за допомогою алое


Правозахисна терапія 5 коротких історій від Лариси Денисенко - новини міста Київ: центр інформації про права людини Humanrights\n30 березня 2017 Ірина Виртосу\nЗустріч з Ларисою Денисенко – це гарантована інтелектуальна розмова, допінг емоцій і, можливо, кавовий присмак кориці… якщо, звісно, замовляти каву. Лариса Денисенко – той унікальний сплав сучасної жінки, яка водночас є і письменницею, і юристкою, і медійницею "Громадського Радіо". І в цьому професійному багатоманітті наскрізною темою є правозахист.\nЛариса про себе каже, що вона – правозахисний терапевт\nІ сама про себе Лариса каже, що вона правозахисний терапевт: "До мене приходять люди і ледь не з порога вивалюють: у мене болить голова, відпадають нирки й узагалі я погано сплю. Я їх вислуховую і даю поради – до кого звернутися, хто зможе тебе підрихтувати, а тут я не веду кримінальну справу, але я знаю людей, які можуть допомогти…".\nЩо надихне людей захищати свої права, як чинити опір нечутливим чоловікам, коли варто починати писати українською мовою і чи можна в 23 роки переконати сивочолих чиновників ратифікувати Європейську конвенцію з прав людини?\nПро це і не тільки – у коротких історіях з Ларисою Денисенко.\nДОСЬЄ. Лариса Денисенко – випускниця юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Слухачка курсу законопроектування під час стажування в Міністерстві юстиції Нідерландів.\nГотувала до ратифікації Європейську конвенцію про захист основних прав людини і свобод. Співавторка та ідеологиня Закону України про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини.\nОрганізувала і провела першу європейську конференцію щодо скасування смертної кари в Україні. Готувала та консультаційно підтримувала конституційне подання щодо неконституційності застосування смертної кари.\nСпівавторка законопроекту щодо декриміналізації наклепу.\nТренерка ОБСЄ з питань прав людини, практики Європейського суду з прав людини для вчителів історії та права.\nСпівавторка посібника "Права людини для дітей: для вчителів і тренерів". Співавторка дослідження та книги "Бути суддею: професія чи покликання".\nГолова Відкритої громадської платформи системи безоплатної правової допомоги. Голова Наглядової ради ГО "Мережа правового розвитку". Голова Наглядової ради ГО Центр.ЮА\nЯка прагматичність у тому, щоб бути українським письменником у 2002 році? Я взагалі їх не знала, ну, може, окрім Оксани Забужко. "Московіаду" Юрія Андруховича, між іншим, придбала в Пітері, в перекладі російською мовою. Читала Жадана. На той час у книгарні "Науковій думці" мені навіть не могли нікого порадити із сучасних авторів.\nЛариса Денисенко: "Мені подобається сам процес писання"\nУтім, я вирішила – дуже стихійно – взяти участь у літературному конкурсі "Коронація слова". Це було зухвале рішення з мого боку. Міркувала так собі, якщо я навчилася юридичній українській мові, то й поготів знаю побутову українську… Надмірна самовпевненість.\nТоді українську мову я вивчала з кодексів – цивільного, цивільно-процесуального, кримінального, кодексу законів про працю, Конституції України та… інструкцій Міністерства юстиції й наказів.\nЗбірка з 10 новел "Забавки із плоті і крові" стала моєю першою роботою українською мовою і літературною спробою. Мені не було страшно. Я просто не думала, що це може дати результат, – мені подобався сам процес писання. А осуд середовища, несприйняття мене як письменниці або ж подив, мовляв, хто це? – мене не хвилювали на той час. Я доволі дружня людина, і завжди виходжу з концепту презумпції дружнього ставлення.\nНесподівано виявилося, що моя книжка на "Коронації слова" виборола гран-прі. За неї тоді голосував Василь Шкляр, Марія Матіос, що для мене досі є великим подивом. Дехто з журі навіть думав, що "Забавки із плоті і крові" – то сам Шкляр бавиться… А більшість вважала, що цей текст написав студент-філолог, а не тридцятирічна адвокатка.\nАле тоді українська мова стала для мене викликом, який я прийняла. І мені це вдалося.\n"Українську мову я вивчала з кодексів, Конституції України та… інструкцій Міністерства юстиції й наказів"\nКОЛИ ПИСЬМЕННИКИ ЖИВІ…\nЗ 15 років тому серед юристів "Алхімік" Коельо був… індикатором культурної людини. Муракамі й Коельо – обов’язкове чтиво освічених правників. Потім Беґбедер додався... Українську літературу читали хіба що, коли це ставало модно.\nЗрештою, тільки Юрій Андрухович та Ліна Костенко. Фактично в ранні 2000-ні мало хто з юристів говорив про укрсучліт.\n"Я намагаюся говорити з людьми, навіть коли ми маємо ціннісно-різний хребет"\nЯ пам’ятаю у 2006 році нас – Ірен Роздобудько, Лесю Воронину, Андрія Кокотюху – запросили на освітню конференцію. На ній були присутні вчителі української мови й літератури середньої школи. Відверто кажучи, вчителі не знали, що з нами робити. Бо ми ж були… "живими" авторами, а вони звикли працювати з мертвими письменниками. Очевидно, ми дивно виглядали, бо на нас дивилися якось недовірливо.\nПевне, потрібно було заохотити добірне вчительське товариство нас щипнути, щоб пересвідчитися, що ми – живі, і щось написати, щоб упевнитися, що ми таки писемні.\nІ ось одна з організаторок почала дуже урочисто звертатися до присутніх: "Шановне товариство, вчителі й учительки. До нас сьогодні прийшли відомі українські письменники... Але я вам хочу поставити питання, шановна громадо, яких сучасних письменників ви знаєте?". І тут ми помічаємо, що щось у цьому сценарії не збігається. Жіночки почали шурхотіти програмками, сподіваючись, що там вказані наші прізвища. А ж ні – то був цілковитий експромт, і в програмках жодних наших прізвищ.\nХтось згадав Ліну Костенко, але інший голос перепитав: "А ти впевнена, що вона жива?..".\nМи сказали, що жива. Потім інший голос пригадав Оксану Забужко – і це, вважай, була перемога.\nТа зустріч нас, письменників, усіх підкосила. Тоді… ми щось розповідали, читали уривки з наших книжок… Сьогодні я би використала ту зустріч як шанс започаткувати дискусію з учителями. Щоб розсунути обмежені рамки позакласного читання.\nЯ намагаюся говорити з людьми, навіть коли ми маємо ціннісно-різний хребет. Це дуже важко. Це все одно, що людина думає, що їй ламають спину. По суті, це буде два монологи. І якщо я можу врівноважити себе – намагаюся достукатися. То агресія не буде достукуватися – вона з ноги ламає двері. Але я завжди пробую говорити з людьми, навіть якщо вони говорять неприємне.\nЦінність навіть у брутальній полеміці в тому, що тебе видно, тебе чути. Це можливість сказати важливі речі. І це можливість навіть не переконати опонента чи опонентку, а достукатися до тих, хто є слухачами і слухачками. Перетягнути когось з нейтральної смуги на свою територію.\nСьогодні ситуація щодо сучасної української літератури мені видається набагато крутішою. Хоча я можу мати ілюзії, бо перебуваю всередині літературного процесу.\n"Письменництво – це можливість ковтнути свободи"\nЧОМУ ДЕНИСЕНКО НЕ МОДЕЛЬ\nПисьменництво – це можливість ковтнути свободи. Зрештою, література стала частиною мене. Це не монотонна праця, тому вона не настільки виснажлива. Так, це часом важко. І водночас містить у собі задоволення наближене до фізичного.\nПісля того, як я почала писати, – у мене почали брати інтерв’ю. Чомусь юристи набагато менше цікавлять, ніж письменники. Принаймні наприкінці 90-х.\n"На початку 90-х написати, що я адвокатка – це було не сексапільно..."\nПам’ятаю своє перше спілкування з видавництвом "Кальварія" і, власне, з Петром Мацкевичем. Він сказав: "Нам потрібна твоя біографія". Я й відправила йому своє резюме.\nМацкевич прочитав і сказав: "Я тебе дуже поважаю, але не бачу того, що хотів би розказати у твоїй біографії як про письменницю. Он Ірен Роздобудько у минулому – шпрехшталмейстер, людина, яка в цирку оголошує номери…".\nЯ тоді відповіла просто: "Навіть не знаю, чим тебе в цьому сенсі порадувати, я в 14 років ходила по подіуму в Москві – була моделлю В’ячеслава Зайцева".\nЦе були дуже рокові для мене слова, бо зараз так чи інакше випливає ця тема. А тоді Петро Мацкевич зрадів як дитина: "Ах, це так прекрасно. Про це ми і напишемо"...\nНа початку 2000-х років мало хто працював над образом. Написати просто, що я адвокатка, юристка – це було харизматично, але не сексапільно...\nСьогодні я розумію, яка крута штука використовувати секс, скандал, смерть, коли намагаєшся донести серйозні теми. Адже в ці три "С" можна запакувати буквально все. Наприклад, говорити про домашнє насильство. Пригадую історію, яка збудила нездоровий інтерес, як наречена в день весілля повісилася на груші. Це трагедія. Але тоді мало хто говорив, чому домашнє насильство призвело до катастрофи і як важливо, щоб це не повторювалося більше в жодній родині.\nЯк це не парадоксально або ж і цинічно звучить, але якщо ці трагедії трапляються, то їх слід "міксувати" на користь прав людини.\nПорушувати дискурс про права людини – це нормально. Зокрема, це має робити медіа.\nА ще про важливі теми мають постійно говорити люди, котрі в нас визнаються моральними авторитетами. Поки це буде вважатися грантовим і завезеним (особливо при стереотипному ставленні людей до грантів), а не ціннісним, права людини так і лишатимуться на марґінесі.\nПід час прямого ефіру на 8 березня Лариса Денисенко із жартівливо-зневажливого дискурсу перевела розмову про дискримінацію жінок у факти\nЯ – НЕ "ДЄВОЧКА"\nУ 23 роки, працюючи в Міністерстві юстиції, я фактично займалася ратифікацією Європейської конвенції з прав людини. Я ходила на зустрічі всіх рівнів, спілкувалася з поважними, старими бюрократами і пояснювала, чому це важливо.\nОдного разу в Кабміні я поговорила з куратором юридичного напряму. Після бурхливої розмови повернулася, щоб доповісти Міністру юстиції (на той час – Сергій Головатий) про результат зустрічі. Раптом задзвонив урядовий телефон, Міністр увімкнув гучний зв’язок.\nЦя людина з Кабміну втомлено сказала, що, мовляв, до нього знову приходила "ваша дєвочка", морочила голову, мордувала "цією вашою конвенцією". Тоді керівник зауважив, це не "дєвочка", це перший заступник начальника управління права міжнародних організацій".\n"Я вірю в успішні історії простих людей. І про їхні перемоги в захисті своїх прав слід говорити вголос"\nКоли я готувала до Європейського суду з прав людини справу Олександра Мороза, планувалася зустріч з одним його радником. Йому мали показати людину, яка буде займатися цією справою. І коли радник зайшов у залу і побачив мене, єдине, на що він спромігся, – це попросити каву і покликати "таємну людину". На що я сказала, що очевидно таємна людина – це я. Він був дуже здивований.\nТоді, щоб виглядати соліднішою, я вдягала окуляри зі скельцями без діоптрій, бо виникали питання. Хоча цікаво, що подекуди мою впевненість трактували як старший вік. "Чого це Денисенко так вільно поводиться?" – "Ну, їй уже сорок років. Це вона просто дуже добре виглядає". На той час мені не виповнилося й тридцяти.\nРаніше таке ставлення до себе я сприймала як даність. Дорослішою я почала фіксувати ці сигнали – ось тут утиски, ось тут дискримінація… Якби на той час теперішній розум, я би поводилася інакше – опиралася такому ставленню.\nОднак раніше це публічно навіть не проговорювалося. Наприклад, була абсолютно стандартна ситуація, коли в кабінеті, де четверо чоловіків та одна жінка, протокол вела саме жінка… без обговорень. Сидиш тут – отже, записуй.\nСьогодні я би сказала стоп. І не тільки для себе. А й з солідарності до інших жінок, які, може, розгубилися, або не помічають цього.\nМинулого року до 25-річчя Незалежності редакторка Української правди.Культури Катерина Ботанова запропонувала колегам та колежанкам підготувати 25 історій про видатних людей, які творили нашу незалежність. І перший список складався виключно з чоловіків. Тоді вона сказала: "Заждіть… Такого бути не може, щоб не було жінок…". Як виявилося – імен видатних жінок багато. Просто чи маємо ми звичку їх згадувати? Зрештою, до Дня Незалежності вийшли блискучі тексти від Оксани Форостини, Тані Малярчук, Маріанни Кіяновської та інших.\nПисьменництво – це не та сфера, в якій можна багато говорити про дискримінацію. Жінок-письменниць багато, вони значущі, видимі, але це – сьогодні, у 21 столітті. А до цього дуже багато жінок, котрі хотіли ствердитися та розкритися як письменниці, не могли цього зробити.\nТому, що зараз ми маємо право писати, можна завдячувати жінкам, які вибороли це право, зокрема, і для мене.\nПЕРЕМОГА ПРОСТИХ ЛЮДЕЙ\nЗнаєш, що змінить нашу країну? Я вірю в успішні історії простих людей. Звісно, на одних тільки історіях не виграєш – нам потрібно змінювати систему, проводити реформи.\n"Я хочу, щоб людина не відчувала себе гвинтиком у державі"\nВодночас, якщо людям вдається вибороти або відновити свої права, – про це важливо розповідати вголос. Це щонайменше знизить соціальну напругу й прагнення людей до самосуду. Або ж надихне людину іншим разом не давати хабаря, або ж привчить людей до пошуку легітимних методів вирішення конфліктів.\nІншими словами: якщо захистити свої права вдається звичайним людям, то чому це не вдасться мені?\nЯкщо ми будемо частіше розповідати життєві приклади про відновлені права, це також підвищуватиме (кажучи нудною мовою) рівень правової освіти населення.\nЯ проводжу тренінги для вчителів права… Наскільки загалом трагічна штука підручники з правознавства, яка там катастрофа. Раніше нам викладали державне право, потім воно стало конституційним. Але доктринально майже нічого не змінилося.\nУсе одно втовкмачується тема, що є держава, і ти в ній гвинтик. Я от хочу, щоб людина не відчувала себе гвинтиком. А мала перед очима приклади реалізованих практик захисту. Це дуже важливо. Тим більше нині, коли в Україні триває збройний конфлікт, і збільшується кількість вразливих груп.\nЩо може об’єднувати Україну? Як на мене, це не так складно. У кожної людини є гідність. Люди, які сповідують релігійні погляди, кажуть, що Бог наділив нас гідністю. І прихильники природного права кажуть, що людина народжується з правом на гідне ставлення. Це – невід’ємно, тут немає протиріч. Ось ця позиція нас об’єднує й робить нас сильнішими.\nФото з домашнього архіву Лариси Денисенко


Анастасія Пліс та Олег Пальчик - співачка і фотограф (інтервю, 26 фото) » Информационно-новостной портал\nРазное / Анастасія Пліс та Олег Пальчик - співачка і фотограф (інтервю, 26 фото) (6-07-2015, 06:14)\n20-го вересня 2009 року в Харкові пройшов концерт гурту 45 ЕН (солістка - Анастасія Пліс) та відкриття виставки Сорок плям, яку харківський фотохудожник Олег Пальчик присвятив цьому музичному колективу.\nЦя історія не схожа на інші, вона особлива - про неї і про нього. Про їх миті, про їхню дружбу. Фотограф і співачка. Творчий, незвичний і трохи унікальний тандем. Олег Пальчик, Анастасія Пліс та їх Сорок плям.\nОлег Пальчик: Буквально за кілька хвилин у сні .. не у сні але я спав лежав - народилася концепція виставки, відразу афіша в голові у мене намалювалася, я прокинувся вранці все це швидко зробив, відібрав сорок фотографій і готово.\nЖурналіст: компрометує перше питання - що може обєднувати фотографа і виконавицю?\nАнастасія Плис: Хороші дружні відносини :-)\nЖурналіст: Чому ви вирішили сьогодні зробити саме такий творчий тандем - фотовиставка та концерт, між цим є що- то спільне?\nОлег Пальчик: Я дізнався що у 45 ЕН концерт у Харкові і вирішив що навіщо у мене лежать припадають пилом сотні фотографій - треба ж їх комусь десь показувати.\nАнастасія Плис: Він наш фанат! Тільки приховує це!\nОлег Пальчик: ... так, тільки я це приховую, нікому не говорю і сам в це не вірю.\nЖурналіст: Такі проекти зазвичай спонтанні, але може бути ви хочете зробити щось заплановане?\nОлег Пальчик: А у нас буде виставка, конкретно присвячена Анастасії. Якщо у мене вагон і маленький візок фотографій групи 45 ЕН, то Настиних фотографій у мене склад і маленький вагончик - і їх всі кудись колись теж потрібно дівати.\nАнастасія Плис: Загалом я найкраща його модель. Взагалі вважаю, що як тільки мене почав фотографувати Олег - він відразу став популярним фотографом.\nОлег Пальчик: А ти відразу стала популярною співачкою. Ну ось ми і знайшли один одного!\nАнастасія Плис: Ми познайомилися з Олегом так: я була на морі, мені зателефонував один наш спільний знайомий і каже Слухай тебе тут один фотограф хоче познімати, ти може знайома - його Олег Пальчик кличуть. Я кажу Гаразд .. чого мені випендрюватися, сфотографуюсь. І все, ось так почали спілкуватися і по сьогоднішній день.\nОлег Пальчик: Насправді вся справа в кайф. Мені прикольно її фотографувати, їй подобається результат який виходить. Так, тобі ж подобається?!?!\nАнастасія Плис: Та такий момент, коли ми тільки почали спілкуватися з Олегом я йому сказала Ти знаєш я дуже скептично ставлюся до фотографій. І взагалі, навряд чи мені сподобається те що ти зробиш. Ти звичайно вибач, я розумію що ти там какой то хороший фотограф, але ти не зможеш мене здивувати. .\nОлег Пальчик: Ну і що вийшло?\nАнастасія Плис: Все відмінно! Так а я навіть такий можу бути? У! І такий? Ухти! Клас! М-м-м, добре, молодець-молодець!. :)\nОлег Пальчик: Наша перша фотосесія тривала 15 хвилин, і це найбільша результативна фотосесія в моєму житті. Прийшовши додому я видалив пару-трійку бракованих кадрів а решта все пішло в ефір. Ми знали один-одного менше тижня.\nЖурналіст: У вас мабуть надзвичайний енергетичний контакт ...\nОлег Пальчик: Да .. і не тільки\nЖурналіст: Настя, він тебе фотографує - а ти для нього співаєш?\nОлег Пальчик: Ні.\nАнастасія Плис: Мені здається зло тільки можу йому співати. Коли він не хоче цього чути.\nЖурналіст: А ти може напишеш конкретно для нього пісню?\nОлег Пальчик: Вона вже пообіцяла давно, але так і не написала\nАнастасія Плис: Да? У мене просто память коротка ..\nОлег Пальчик: Я просто сказав що не потрібно\nАнастасія Плис: Да? Ну от!\nОлег Пальчик: Але ти сказала я все одно напишу!.\nЖурналіст: Настя що стосовно твоєї творчості - у тебе слова пісень прості, але з дуже глибоким змістом. Ти взагалі як себе позиціюєш? Як драматургічну виконавицю?\nАнастасія Плис: У мене немає певного напряму ні в чому, я взагалі не знаю що буде на концерті. Всі спонтанно ..\nОлег Пальчик: Від душі\nАнастасія Плис: Ну в основному у нас же Єгор пише пісні. У нас все спонтанно виходить, ми зустрічаємося, довго можемо не бачитися - потім побачимося можемо написати 5-10 пісень за один раз. Можемо взагалі нічого не написати - посваритися і розїхатися.\nЖурналіст: Коли так все спонтанно народжується безглуздо напевно питати про творчі плани, але все таки?\nАнастасія Плис: 45 ЕН були, є і будуть. У 2010 році перший альбом точно вже буде і він точно випустять.\nЖурналіст: А ти взагалі самокритична людина?\nАнастасія Плис: Дуже самокритичний! Тільки ретельно це приховую ..\nОлег Пальчик: Занадто ретельно!\nЖурналіст: Олег а твої творчі плани?\nОлег Пальчик: Хочу свою фотостудію. Більше виставок - вже розписана концепція декількох ...\nАнастасія Плис: А що? А де? А я там є?\nОлег Пальчик: Ну так, там де ти лежиш помалювати\nАнастасія Плис: Якщо я там є значить виставка пройде відмінно!\nЖурналіст: Тобто ви постійно щось плануєте.\nОлег Пальчик: Звичайно.\nАнастасія Плис: Це він планує постійно, я нічого ніколи не планую.\nАнастасія Плис: Да .. Є у мене певний настрій коли я приходжу на сцену. Часом дуже боюся глядачів - тому що для мене дуже багато нових облич і я ніяковію. Це щиро, я не граю в якійсь мірі. Хоча все життя це гра.\nАнастасія Плис: Життя мене надихає. Музика це і є моя релігія, я живу цим.\nОлег Пальчик: Її надихають негативні емоції, чим більше вона плаче - тим більше пісень народжується.\nЖурналіст: Як вам взагалі працюється разом?\nЖурналіст: А ви маєте звичку сваритися?\nАнастасія Плис: Звичайно.\nОлег Пальчик: ... Ні.\nОлег Пальчик: Я її сприймаю точно не як співачку ...\nАнастасія Плис: Ну як творчу одиницю ...\nОлег Пальчик: Ні, якраз так я тебе не сприймаю! Якось по іншому.\nЖурналіст: Фотографи частіше закохуються в своїх моделей ніж навпаки?\nОлег Пальчик: Якщо ти не полюбиш модель, будь-яку, незалежно від статі віку та соціального стану - ти не отримаєш хороших знімків. Тобто потрібно закохатися в модель хоча б на той момент коли ти її знімаєш.\nЖурналіст: Чи можеш ти бути собою незадоволеним і в яких випадках?\nОлег Пальчик: Практично постійно. Крім Насті .. хоча теж.\nАнастасія Плис: Я почала співати в групі 45 ЕН, майже чотири роки тому, до цього я не сприймаю. Щороку переосмислюючи те що я роблю, і з боку дивлячись на себе зявляються нові відчуття, я змінююся. Я змінювалася в групі, я змінювалася з групою, група змінювалася зі мною.\nАнастасія Плис: Я мрію про гармонію.\nВона божевільна, сумна, весела, ніжна і смішна - і все відразу. Він закоханий в неї. У свою улюблену модель. Яку відчуває, обожнює і цінує. Вони доказ і приклад різностатевої дружби. Хочете вірте, хочете - ні.\nПерсональний сайт фотографа Олега Пальчика : http://shiva.net.ua/\nУвага! При передруці матеріалу - обовязкова вказівка ??фотографа і активне посилання на www.tv.net.ua як на джерело!\nЩоб отримати фотографії у поліграфічній якості - звяжіться з редакцією TV.net.ua\nКлючевые слова - Пальчик, Анастасия, Журналист, вообще, только, сразу, такой, очень, фотографий, может, концерт, модель, когда, песен, будет, чтото, менялась, точно, нужно, постоянно\nАнастасия Плис: фото со съемок промо-ролика для "Фабрики Звёзд - 3" (8 фото ...\nАнастасія Плис - дівчинка з душею тридцятирічної жінки


Главная/Неврологія/Симптоми, лікування і наслідки різних видів нейроінфекції\n0 670 Час читання: 4 хв.\nІнфекційні ураження нервової системи — одна з найпоширеніших форм неврологічної патології , яка становить не менше 42% всіх захворювань цієї сфери.\nПрогноз в більшості випадків невтішний .\nнейроінфекції головного мозку класифікується в залежності від локалізації патологічного процесу, виходячи з чого, розрізняють:\nенцефаліт (запалення тканини головного мозку, обумовлене інфекцією);\nмієліт (запальний процес спинного мозку, викликаний хвороботворними мікроорганізмами);\nарахноидит (інфекційне запалення зачіпає павутинну мозкову оболонку);\nменінгіт (інфекційне запалення поширюється на оболонки мозку).\nКрім перерахованих видів нейроінфекції, розвиваються і комбіновані патології, наприклад, енцефаломієліт, менінгоенцефаліт .\nПоєднані форми інфекції нервової системи діагностувати набагато складніше, незважаючи навіть на те, що в останні роки можливості діагностики нейроінфекцій значно покращилися.\nзалежно від тривалості патогенного процесу, розрізняють гостре (менінгіт, енцефаліт), підгострий і хронічний (арахноїдити, арахноенцефаліта) протягом інфекційного ураження центральної нервової системи.\nШляхи передачі інфекції і зараження\nОсновні різновиди інфекційних уражень мозку\nОсновний шлях передачі — повітряно крапельний:інфікування найчастіше відбувається при контакті з вірусоносієм, хворою людиною, під час його кашлю або чхання. Передається інфекція, в тому числі, за допомогою поцілунку, якщо слина потрапила на слизову оболонку здорових людей.\nФактором є наявність ерозій на яснах або їх запалення, а також мікроскопічні травми слизового епітелію порожнини рота — при актуальності перерахованих обставин, болезнетворному збудника буде простіше проникнути в організм і почати циркулювати в ньому, розвиваючи інфекцію.\nГематогенний шлях інфікування — не менш поширений. Патологічний процес переходить на головний і спинний мозок в тому\nвипадку, коли в організмі є вогнище хронічної інфекції, в тому числі, ураження судин, що постачають ці важливі центри. Такими сприятливими патологіями є отит, абсцес мозку , тромбоз синусів мозку.\nнейроінфекцій розвивається, в тому числі з-за лимфогенного шляху передачі, коли в організмі пацієнта присутні приховані ускладнення перенесених черепно мозковий і спинномозкових травм. Особливо, якщо це обтяжене ликвореей.\nІнфекція не передається контактно-побутовим шляхом, тому, якщо використовувати особисті кошти і речі вирусоносителя, зараження не станеться. Сезонність патології — спекотне літо — така умова є найбільш сприятливим для поширення інфекції, тому ураження нейроинфекцией більше схильні до населення місця з посушливим, спекотним кліматом.\nУзагальнюючи, слід зазначити, що інфекція, що вражає нервову систему , може бути викликана як вірусної, бактеріальної, так і грибкової етіологією.\nОзвучуючи діагноз, враховуючи походження збудника, проникнення якого в організм дало початок інфекції. Тому конкретизують « бактеріальний », « вірусний », «грибковий» (менінгіт, енцефаліт і т. Д.)\nПричинами нейроінфекції головного мозку є:\nперенесені черепно-мозкові травми (особливо, що супроводжуються тривалою компресією);\nпереохолодження (перебування на повітрі низької температури без головного убору);\nякщо під час проведення оперативних втручань на головному або спинному мозку, використовувалися медичні інструменти або видатковий матеріал, неякісного рівня стерилізації ;\nякщо хірургічне або терапевтичне втручання ускладнилося порушенням цілісностірукавичок лікаря або здійснювалося без їх застосування;\nперенесені вірусні захворювання (частіше — грип).\nнейроінфекції нерідко виникає як внутрілікарняне захворювання і може стати наслідком відвідування стоматолога, який під час роботи використовував недостатньо продезінфіковані інструменти.\nнизький імунітет (особливо, якщо у пацієнта ВІЛ, туберкульоз, сифіліс або інші захворювання , що підривають захисні властивості організму);\nнаявність вогнищ гнійної інфекції (тонзиліт, отит), їх прихований перебіг або стрімкий перехід з гострої стадії в хронічну форму;\nігнорування контрольного обстеження після перенесених захворювань , а також черепно або спинномозкових травм.\nВ нейрохірургічної та неврологічній практиці зустрічаються такі види інфекції нервової системи.\nменінгіт запалення оболонок головного та / або спинного мозку. Інфікування відбувається гематогенним, лімфогенним або повітряно\nХвороботворні збудники — віруси , бактерії , гриби; сприятливими факторами є наявність (в тому числі прихованих) гнійних або запальних хронічних процесів в пазухах носоглотки або слуховому каналі, а також переохолодження організму.\nСимптоми менінгіту — досить специфічні: визуализируя їх, можна максимально швидко діагностувати цей вид нейроінфекції, приступивши до її лікування.\nНайбільш виражені прояви:\nригідність м'язів потилиці (пацієнт не може нахилити голову вперед);\nінтенсивна головний біль , яка завжди супроводжується блювотою (цей симптом викликає сумнів фахівців щодо того, менінгіт у пацієнта або ж струс мозку — визначальним фактором є анамнез);\nпідвищення температури тіла до найвищої позначки .\nЛікування передбачає постільний режим і антибіотикотерапію лікарськими препаратами антимікробної широкого спектру дії. Прогноз — сприятливий.\nАрахноидит запальний процес, локалізація якого — в павутинної оболонці головного мозку. Розвиток арахноидита обумовлюють перенесені травми голови, наявність ревматизму, своєчасно не вилікуваний ЛОР-інфекції.\nСимптомами цього виду нейроінфекції є:\nсильна, стійка головний біль, позбавляє можливості виконувати навіть елементарні дії;\nнудота, напад якої завершується блювотою;\nможливий розвиток носової кровотечі через порушення мозкового кровообігу;\nу важких випадках — порушення свідомості або його відсутність.\nПрогноз для пацієнта сприятливий лише в тому випадку, коли своєчасно встановлений діагноз і виконується лікування. Терапія цієї хвороби спрямована на усунення запального процесу, стабілізацію мозкового кровообігу і загальне зміцнення організму пацієнта.\nЕнцефаліт запалення тканини головного мозку є наслідком кліщового поразки, а також проникнення і впливу бактерій і вірусів. Якщо пацієнт нехтує зверненням за медичною допомогою — прогноз несприятливий і навіть летальний. Симптоми цього виду нейроінфекції яскраво виражені:\nголовний біль посилюється в положенні лежачи, стійка (погано і короткочасно купірується анальгетиками);\nвідбувається підвищення температури тіла;\nнаростає слабкість і відчуття розбитості, як прояви загальної інтоксикації організму.\nОкорухових розлади — частина симптомокомплексу, характерного для цього виду нейроінфекції: у пацієнта формується птоз (опущення століття) , відчуття двоїння в очах, загальне порушення зору.\nДиспепсія проявляється нудотою, яка особливо часто виникає після пересування транспортом; виникає блювота.\nГоспіталізація передбачає подальшу терапію антибіотиками, гормональними препаратами та загальнозміцнюючі засобами.\nНайбільш інформативним видом дослідження є МРТ , КТ , а також енцефалограма . Лабораторна частина діагностики передбачає дослідження крові і сечі.\nТакож проводиться аналіз спинномозкової рідини — ліквору, в якому визначається підвищений рівень білка. Кожна з цих діагностичних процедур дозволяє візуалізувати стан головного і спинного мозку, визначити локалізацію патогенного процесу, ступінь інфікування і залучення в запальний процес тканин.\nЛікування нейроінфекції зводиться до наступного:\nВстановивши діагноз , хворого госпіталізують .\nВиконується катетеризація вени (встановлюється постійний внутрішньовенний катетер).\nПризначається антибіотикотерапія . Антимікробний препарат вибирається лікарем з урахуванням того, який збудник спровокував розвиток нейроінфекції: тільки дотримуючись цього, можна розраховувати на успішність лікування. Антибіотики вводять внутрішньовенно\nабо крапельно (за допомогою інфузій), оскільки це забезпечує миттєво потрапляння лікарського речовини в кров, на відміну від виконання внутрішньом'язових ін'єкцій. Серед часто використовуваних препаратів — Цефепим, Медаксон, Цефтазидим.\nПацієнту призначають гормональні препарати — в основному, Преднізолон і Дексаметазон, дозування яких визначається ступенем тяжкості пацієнта і формою патології. Якщо нейроинфекция поєднана, то дозування гормонального речовини повинна бути вище, ніж при окремому інфекційному захворюванні нервової системи.\nІмунітет пацієнта підтримують введенням вітамінних комплексів.\nКорекція рівня артеріального тиску проводиться за допомогою введення сульфату магнію.\nДля того щоб знизити ступінь набряку мозку , хворому вводять сечогінні засоби: фуросемід, Лазикс.\nПротягом всього перебування пацієнта в лікарні, проводиться моніторинг життєвих показників його організму. Підтримка їх на нормальному рівні забезпечує постійна інфузійна терапія пацієнта сольовими розчинами і глюкозою.\nПроводять контроль діурезу хворого.\nЗ метою профілактики виснаження, виконується парентеральне харчування хворого ; здійснюють гігієнічний догляд.\nДо найбільш тяжких наслідків нейроінфекції відноситься летальний результат; інвалідність; слабоумство. Ці наслідки є вагомою підставою не відкладати звернення за медичною допомогою, пройти обстеження і виконувати всі призначення лікаря.\nПопередити розвиток нейроінфекції можливо: для цього слід своєчасно лікувати ЛОР та стоматологічні патології, уникати контакту з інфікованими людьми, надягати голвной убір при низькій температурі повітря і зміцнювати імунітет.


Рейтинг Путіна впав. Його знову підніматимуть війною в Україні? - експерт\nнеділя, 31 травень 2020, 16:30\nЗвичайно, загрози можуть йти не лише Україні, а й іншим країнам на російському прикордонні чи на "дальніх подходах к осажденной крєпості".\n"Після намагань обнулити попередні терміни Президента Росії в змінах до Конституції РФ, почав обнулятись сам рейтинг Путіна. 25% за даними опитування Левада-Центр - такого не було ще ніколи. І власне, - це проблема для нас, яка могла б бути перемогою", - пише заступник директора Українського інституту дослідження екстремізму Богдан Петренко у своєму блозі, передають Патріоти України, та продовжує:\n"Проблема, бо падіння довіри до влади в Росії за Путіна завжди вирішувалось шляхом військового вторгнення - спочатку в суб'єкти Федерації, а потім в країни на російському прикордонні. Невелика переможна війна завжди відвертала увагу від того, що Кремль не цікавлять проблеми росіян.\nАле робити хоч щось треба. Рейтинг сам себе не підніме. Швидше за все, зараз відбудеться гра мілітаризованими м'язами Кремля - тобто нав'язування символічних загроз окупації - з метою дотиснути Україну до прийняття "мінську" в формі, яка влаштує Росію. Ці загрози будуть сприйматись як цілком реальні протягом червня-липня. Чому так? Бо в серпні вже почнеться виборча кампанія в Україні. А ризики російського вторгнення знижують підтримку проросійських сил. Це також розуміють у Кремлі.\nЗвичайно, загрози можуть йти не лише Україні, а й іншим країнам на російському прикордонні чи на "дальніх подходах к осажденной крєпості". Але - це не зменшує ризики для України. Військовий тиск - він може відбуватись через гру м'язами в інших країнах і окупацію чужих територій. Тим більше в умовах, коли ми починаємо втрачати спільну мову з тими країнами, які б могли стати нашими найближчими союзниками у протидії російській агресії".