Саморобка Якщо дитина відмовляється йти до школи? - Kidmade\nГоловна -> Корисні поради -> Якщо дитина відмовляється йти до школи?\nЯкщо дитина відмовляється йти до школи?\nЯкщо дитина відмовляється йти до школи? Що робити?\nПитання мами: Наш син так мріяв про школу, а коли пішов у перший клас та, ледь провчившись тиждень, навідріз відмовився йти до школи. Нам з великим трудом вдалося вмовити його продовжувати навчання. З чим це пов'язано?\nВідповідь: Скоріше всього з тим, що очікування дитини не збіглися з дійсністю. І можливо з тим, що, ви свого часу не звернули належної уваги на підготовку вашої дитини до школи. Багато в чому адаптація дитини в школі залежить від його особистісної та інтелектуальної готовності до навчання, як вже було описано вище. Для малюка, що стоїть на порозі школи дуже важливо увійти в цей, новий для нього світ. Він хоче до школи і з цим треба рахуватися, незважаючи на те, що спочатку, мотиви вступу до школи абсолютно не пов'язані у дитини з навчанням в ній. Вони лежать в інших областях, пов'язаних з розширенням кола спілкування, з ознайомленням з новими життєвими умовами та інше.\nДуже важливо і те, з набором яких якостей дитина приходить до школи. Діти приймають або відкидають першокласника саме по прояву особистісних якостей. Кожна дитина, що стоїть на порозі школи, має свій життєвий багаж. У нього входять такі речі, як соціальний досвід, вміння вирішувати життєво важливі завдання, ставлення до світу, виражене у відносинах до однолітків, старшим людям, до молодших хлопцям. Сукупність цих характеристик забезпечує дитині місце в соціальній ніші його нового шкільного життя. Цілком можливо для вашої дитини ця ніша мала або, навпаки, велика. Необхідно з'ясувати, що саме впливає на появу дискомфорту в школі для вашого першокласника.\nОскільки молодший школяр введений в новий для нього вид діяльності - в навчальну, він, звичайно, потребує «партнері» для оволодіння цією діяльністю. Йому важливо обговорити свої навчальні досягнення з однолітками і ним же поскаржитися на неуспіхи, або несправедливість оцінки його знань, дій, вчинків. Може у нього немає друзів у класному співтоваристві. Це не біда, вони можуть з'явитися пізніше. А поки обговорюйте ви зі своєю дитиною всі шкільні новини, проявляйте до них інтерес. Не треба забувати і про те, що у молодшому шкільному віці ще дуже важлива ігрова діяльність. Цілком можливо, ваш син не вміє грати в ті ігри, які затіваються його однокласниками. Спробуйте в цьому розібратися, навчіть його грати.\nЯкщо вдома при підготовці до школи малюка не лякали школою, то скоріше за все йому все сподобається. І, навпаки, якщо вдома весь час залякували школою, то дитина, очікуючи тих каральних заходів, про які йому твердили будинку, навіть якщо вони не реалізуються, може втратити інтерес до школи. Його вимотує очікування.\nЦілком можливо у вашого малюка недостатньо знань для засвоєння шкільного матеріалу. І це, цілком під силу батькам налагодити. Розширюйте знання дитини про навколишній світ, займайтеся з ним, читайте книги, обговорюйте прочитане. Це дуже важливо, оскільки подання дають можливість дитині опановувати ускладненими знаннями і збагачувати свій запас. Якщо у нього невеликий запас знань, дитина може соромитися, відчувати комплекс своєї неповноцінності.\nЯкщо ж, навпаки, в сім'ї постійно захоплювалися його кмітливістю і вмінням читати, то у дитини сформувалася висока самооцінка. Вона повинна знайти своє підтвердження в школі. Буває так, що вчитель її не підтверджує, і у дитини пропадає стимул відвідувати школу.


Застібка для браслета Метелик біла ZBB-049 купити в Україні | Низька ціна\nГодинниковий магазин Фурнітура Застібки Застібка для браслета Метелик біла ZBB-049\nРозмір, мм : 3\nЗастібка для бласлета годинника ZBB-049 - це застібка типу Метелик для годинників. Всі застібки для браслета Метелики мають хорошу якість, виготовлені з дуже хорошою нержавіючої сталі. Замки обладнані механізмом великої надійності. Купити застібку метелик на браслет годинника доступно в інтернет магазині correa.com.ua.\nРозмір в місці кріплення - 3; 4; 5 мм\nЗастібка для браслета Метелик біла ZBB-049 - невід'ємний елемент функціонування годинника. У нас ви можете підібрати запчастини для ремонту годиників більшості відомих моделей.\nКупити Застібка для браслета Метелик біла ZBB-049 в інтернет магазині Correa, Ви зможете за приємною і доступною ціною 210.0 грн. Модель, артикул ZBB-049 від виробника відрізняється своєю надійністю і якістю. Доступний варіант готівкової і безготівкової оплати. Здійснюємо доставку по всій Україні. З асортиментом фурнітури Застібки можна ознайомитись в нашому каталозі продукції.


У закарпатському дербі ужгородці беруть верх\nСтадіон «Авангард», м.Мукачево.\n«Мункач» U-17 (Мукачево) – СДЮСШОР U-16 (Ужгород) – 0:1\nГол: Зізич 2\n«Мункач»: Кундрик Степан, Рубіш Ростислав, Тихненко Ігор, Баркасі Владислав, Савка Владислав, Поліщук Олег, Фітель Олександр, Забава Андрій, Хіміч Василь, Назаренко Владислав, Добош Михайло.\nЗапасні: Керн Роберт, Яворів Ярослав, Ващинець Василь, Турецький Владислав, Гудима Максим, Лешко Віталій.\nСДЮСШОР: Кашка Дмитро, Мігалко Адріан, Бакша Мартин, Роботишин Василь, Мукомела Євген, Лемак Михайло, Митро Олександр, Мердєєв Вадим, Коваль Станіслав, Зізич Андрій, Дочинець Роман.\nЗапасні: Луцьо Іван, Гузинець Олександр, Ганич Дмитро, Борис Даніель, Томашук Михайло, Маркович Михайло, Герзанич Олексій, Пеца Деян.\nТренер: Володимир Мухлинін\nУвесь матч домінували господарі поля, які більше атакували, володіли ініціативою, однак як не парадоксально – програли. Як казав нині покійний Віктор Прокопенко : «Не слід шукати логіки в футболі». Так вийшло в цьому двобої – попри чисельні атаки «Мункача» чи не єдиний контрвипад ужгородців завершився голом в наші ворота. Натомість, масованим атакам мукачівців бракувало завершення, або ж захисники СДЮСШОР відчайдушно захищалися, та й воротар виручив у кількох епізодах. Ну зовсім не виходило завдати акцентованого удару по воротах Кашки. Тож попри чисельні атакувальні спроби терпимо поразку.\nПроте вже в наступному турі мукачівці мінімально зуміли переграти київський ОК ім. І.Піддубного – 1:0 а СДЮСШОР цей день мав вихідний.\nДЮСШ-15 Київ – ФК «Динамо» (Київ) – 0:3\nСДЮСШОР Ужгород – ФК «Бранденбург» (Німеччина) – 1:4\nСтановище команд після 3 туру: ФК «Бранденбург» (Німеччина) та ФК «Динамо» (Київ) – 7 очок (3 гри), ФК «Спартакус» (Угорщина) – 3 (2), ДЮСШ-15 (Київ) і СДЮСШОР Ужгород – 0 (2).\nФК «Чіксереда» (Румунія) – ФК «Шахтар» (Донецьк) – за рахунку 0:10 матч було зупинено\nФК «Мункач» (Мукачево) – ОК ім. І.Піддубного (Київ) – 2:3\nФК «Львів» – ФК «Карпати» (Львів) – 0:2\nСтановище команд після 3 туру: ФК «Шахтар» (Донецьк) і ФК «Карпати» (Львів) – по 9 очок (3 гри), ОК ім. І. Піддубного (Київ) – 6 (3), ФК «Львів» – 3 (3), ФК «Чіксереда» (Румунія) – і ФК «Мункач» (Мукачево) – 0 (3).\nФК «Львів» – ФК «Шахтар U-17» (Донецьк) – 5:1\nСДЮСШОР Ужгород – ФК «Спартакус» (Угорщина) – 0:2\nТурнірне становище: ФК «Львів» (Львів) – 6 очок (2 гри), ФК «Шахтар U-17» (Донецьк) – 6 (3), ДЮСШ-15 Київ – 3 (2), СДЮСШОР U-17 Ужгород – 0 (2), «Спартакус» (Угорщина) – 3 (3).\nФК «Шахтар U-16» (Донецьк) – ФК «Cкала» (Моршин) – 3:0\nФК «Мункач» (Мукачево) – ОК ім. І. Піддубного (Київ) – 1:0


Перший універсальний різак з механізмом SDS для зміни оснащення без допоміжних інструментів\nПотужний 300-ватний двигун з функцією «констант електронік»\nКомфортна робота завдяки малому обхвату рукоятки\nКомпанія Bosch є розробником системи SDS – механізму швидкої зміни оснащення. Тепер ця система застосовується і в ріжучих столярно-теслярських інструментах. Універсальний різак GOP 300 SCE Professional – перший на ринку, який дозволяє виробляти зміну приладдя без додаткових інструментів та елементів, таких як фіксуючі гвинти або гайки. Просто піднімаєте важіль фіксації, вставляєте потрібну насадку, фіксуєте важіль – ось так швидко і легко відбувається встановлення та зміна приладдя. Крім того, передбачена можливість їх встановлення в 12 різних положеннях у відповідності зі стандартом системи OIS (Oscillating Interface System). Це дозволяє використовувати будь-які сумісні з даною системою приналежності, що робить інструмент ще більш універсальним. Осцилювальний принцип роботи дозволяє розташувати інструмент по відношенню до заготівлі найзручнішим чином та проводити оброблення, не пошкоджуючи матеріал.\nУніверсальний, потужний, компактний\nНезалежно від характеру поставлених завдань, будь то занурювальні пропили в м’якій або твердій деревині, підрізування панелей або шліфування у важкодоступних місцях, GOP 300 SCE Professional залишається надійним інструментом для всіх видів підгонки, обрізання, шліфування та ремонтних робіт. Це робить його незамінним помічником для столярів, паркетників, складальників меблів та кухонь. Універсальний різак оснащений найпотужнішим у своєму класі двигуном потужністю 300 Вт. Система «констант електронік» забезпечує постійну продуктивність навіть при високих навантаженнях. Завдяки невеликому обхвату рукоятки інструмент дуже зручно тримати в руці.\nДо додаткових переваг GOP 300 SCE Professional відносяться: функція регулювання числа обертів, що дозволяє налаштувати інструмент в залежності від застосовуваної приналежності та оброблюваного матеріалу, зручна прогумована рукоятка та шарнірне кріплення кабелю, що забезпечує високу маневреність та запобігає поломці кабелю.\nУніверсальний різак GOP 300 SCE Professional доступний у продажу з листопада 2011 р. В комплект входить кейс L-Boxx, 8 предметів оснащення для різання та шліфування, 40 шліфувальних листів.\nКомпанія Bosch також пропонує повний асортимент аксесуарів для ріжучих столярно-теслярських універсальних інструментів.\nНомінальна споживана потужність – 300 Вт\nЧисло обертів холостого ходу – 8 000-20 000 об/хв\nКут коливань ліворуч/праворуч – 1,4°/1,4°\n2 Comments on Універсальний різак Bosch GOP 300 SCE Professional\nБорис // Жовтень 12, 2014 at 10:40 pm // Відповіcти\nМені його подарували на Д.Р. Думав буду шукати йому роботу, але вона знайшлася сама! Перше використання в якості стамески показало, що девайс необхідний при підгінних роботах на місці, там де не підлізти іншим інструментом. Перші рези не зовсім виходили, то полотно вилітало з брусків, то багато заглублялся, але потім призвичаївся і мені сподобалося! З непривички довго шукав кнопку відключення на ощуп. Провід шарнірно з’єднується. Система швидкої зміни полотен згодилася, але при цьому, якщо я не помиляюся можна поставити расходник від інших виробників. В цілому річ потрібна, але коли у тебе є основний інструмент.\nМахайло // Жовтень 12, 2014 at 10:50 pm // Відповіcти\nКупуючи професійний інструмент Бош ( синій ) , не полінуйтеся протягом 2-х тижнів з дня покупки зареєструвати його на сайті Бош. Вам тоді продовжать гарантію до 3-х років. До речі у мене такий же інструмент тільки “сет” в повній комплектації + прикупив додаткові насадки . Працював їм поки дуже мало. І Ви Мене спантеличили. Оцінку ПОКИ ставлю 5. Далі “будемо подивитися”.


Жовта нота Вінсента Ван Гога | ПРО100ЗІР профилактика и лечение глаз, улучшение зрения\nУлюбленим кольором Вінсента Ван Гога був жовтий. На його «нічних і вечірніх» полотнах — зірки і місяць в жовтих ореолах, денні пейзажі пронизані сонячним світлом, в ньому купаються жовті кучері дерев, руді головки соняшників. Навіть в картинах, сюжет яких обмежений простором приміщення, переважає світло жовтих ламп. Виявилося, це недарма.\nПристрастю художника до жовтого кольору впритул зайнявся вчений Каліфорнійського університету Пол Вольф і зробив сенсаційну заяву: свято жовтого кольору на картинах Ван Гога пов’язане з його хворобою. Точніше — з ліками, якими його лікували. У другій половині життя великий Ван Гог страждав від безсоння, запаморочення і епілептичних припадків. Після нападів він відчував слабкість та біль у грудях. Близький друг і лікар художника доктор Поль Фердинанд Гаше в бажанні полегшити страждання товариша давав йому щедрі порції препарату дигіталісу, який отримують з сильнодійної трави наперстянки. Це отруйна лікарська рослина, яку здавна називали трава «колірообману».\nВ середині XX століття вчені довели, що передозування дигіталісу викликає кольороаномалію: жовтий колір в сприйнятті світу знаходить дивовижну емоційну силу. Пол Вольф зробив висновок: багаторічна дружба з наперстянкою зробила Ван Гога хворим на ксантопсію — хворобу, при якій навколишній світ бачиться переважно в жовтих тонах, зір знижується, а очі швидко втомлюються. Сьогодні Ван Гога лікували б інакше — антипсихотичними препаратами та психотерапією, а побічні ефекти з боку очей — вітамінами для очей. Оптимальний склад останніх включає лютеїн, зеаксантин, цинк, селен, мідь, марганець, вітаміни Е, С, В2, ніацин, фолієву кислоту, вітамін В6 і В12.\nВтім, щодо джерел «жовтих настроїв» Ван Гога є й інша версія. Крім фарб і палітри, у художника було ще одне захоплення — абсент. Сьогодні достеменно відомо, що алкалоїди цього напою втричі підсилюють сприйняття жовтого кольору. У листі до свого брата, який картав його за зловживання абсентом, Ван Гог писав: «Я дійсно потребую цього, щоб досягти найвищої жовтої ноти».\nКатегорія: Статті 19.03.2019\nПопередняPrevious post:Криві дзеркала Ель ГрекоНаступнаNext post:Офіс і здоров’я очей\nПРЕДСТАВНИЦТВО «ФАРМАЦЕВТИЧНИЙ ЗАВОД Польфарма С.А.» 04070, КИЇВ, ВУЛ. ІЛЛІНСЬКА, 8, п.11, 5 ПОВЕРХ, ТЕЛ. (044) 498-90-07, ФАКС (044) 498-93-87.


На Херсонщині спалахнула пожежа - Новини - ПравдаТУТ телеканал\nНа лікарняне ліжко через недопалок. Сьогодні зранку у селі Каїри, що на Херсонщині спалахнула пожежа. Рятувальники, що прибули на виклик понад чотири години намагались загасити займання. Коли ж їм це вдалось у приміщенні знайшли та евакуювали 36-річного власника помешкання. У чоловіка були обпечені ноги та руки. Опіки також отримала його 31-річна співмешканка. Обох постраждалих ушпиталили. Причиною пожежі надзвичайники називають необережність під час паління та вкотре нагадують про правила поведінки із вогнем.\nТеми: виклик, займання, Каїри, лікарняне ліжко, надзвичайники, недопалок, необережність, обпечені, опіки, паління, пожежа, правила поведінки, рятувальники, херсонщина


» СВІТЛЕ ХРИСТОВЕ ВОСКРЕСІННЯ. ПАСХА ГОСПОДНЯ\nУ ніч з 27 на 28 квітня 2019 року, весь православний світ зустрічає свято із свят і торжество із торжеств – Світле Христове Воскресіння, Пасху Господню.\nВисокопреосвященіший Іоасаф, митрополит Івано-Франківський і Галицький очолив пасхальну Утреню в Соборному Храмі Манявського Хресто-Воздвиженського чоловічого монастиря, а пасхальну Літургію у Свято-Троїцькому кафедральному соборі міста Івано-Франківська.\nБогослужіння в Манявській обителі розпочалося під спів святкового тропаря «Воскресіння Твоє Христе Спасе» та «Христос Воскрес із мертвих смертю смерть подолав і тим що в гробах життя дарував», владика-митрополит здійснивши трьохкратне кадіння Престолу вийшов з духовенством і віруючими на вулицю, та обійшовши Хресною ходою навколо Собору, розпочав урочисту Пасхальну утреню службу по закінченні якої архимандрит Феогност зачитав Пасхальне послання Митрополита Київського і Всієї України Епіфанія.\nЗа нічним Богослужінням митрополиту Іоасафу співслужив намісник Хресто-Воздвиженського чоловічого монастиря, архимандрит Феогност та братія обителі.\nПеред початком Богослужіння, в Свято-Троїцькому кафедральному соборі, настоятель Іоан Телятинський зачитав Огласительне слово святителя Іоана Золотоустого.\nЗ нагоди такого святкового і надзвичайно зворушливого празника, Христового Воскресіння, Кафедральний Собор був переповнений віруючими які прийшли разом з духовенством у молитовною єднанні зустріти Воскреслого Спасителя.\nСвяткове пасхальне богослужіння своїм співом прикрасив – митрополичий хор Свято-Троїцького кафедрального собору під керівництвом заслуженого працівника культури України Михайла Замрозевича.\nПо завершенні відпусту літургії владика-митрополит освятив Артос а також звершив освячення великодніх кошиків з пасхами.\nХРИСТОС ВОСКРЕС! У вечір, того дня, коли Ісус Христос воскрес із мертвих, двоє Його учнів,…


За підтримки Росії курди розпочали наступ на півночі Сирії\n10 лютого, 2016 14:57\nБойовики намагаються захопити колишню урядову авіабазу у провінції Алеппо, контрольовану силами опозиції.\nЗа підтримки російських авіаударів курдські бойовики розпочали наступ в північній Сирії з метою захопити військову базу об’єднаної опозиції. Про це повідомляє ABC News у середу, 10 лютого із посиланням на опозиційних активістів та командирів сил повстанців.\nМайор Ясір Абдул-Рахім, командир повстанського підрозділу в північній провінції Алеппо, проінформував, що сили Курдської міліції вступили у зіткнення із повстанцями в районі авіабази Маннаг. Курди діють за підтримки російських авіаударів.\nСирійський центр з моніторингу за дотриманням прав людини оприлюднив інформацію про те, що бойовики намагаються захопити колишню урядову авіабазу, яка перейшла під контроль опозиції у серпні 2013 року.\nНагадаємо, нещодавно урядові війська Башара Асада розпочали наступ у північній провінції Алеппо, намагаючись взяти в оточення контрольований опозиційними силами одноіменний провінційний адміністративний центр – місто Алеппо, одне з найбільших міст Сирії та потужний комерційний центр. Вже 8 лютого сили Асада наблизились до кордону із Туреччиною.\nУрядовий наступ в районі міста Алеппо спричинив нову хвилю втікачів, десятки тисяч яких попрямували на півнчі з надією отримати притулок у Туреччині.\nУ свою чергу глава Європейської ради Дональд Туск звинуватив Росію в погіршені і без того складної ситуації у Сирії.\nСирія, Росія, РФ, Російська Федерація, курди, бойовики, об'єднана опозиція, наступ


Затверджений новий склад Кабміну - Korrespondent.net\nЗатверджений новий склад Кабміну\nКорреспондент.net, 2 грудня 2014, 20:05\nВ Україні сформований новий Кабмін\nВперше в уряд України увійшли троє іноземців.\nВерховна Рада України призначила новий склад уряду. За відповідне рішення проголосували 288 депутатів.\nЗокрема, у новому Кабінеті міністрів будуть працювати три віце-прем'єра:\nВіце-прем'єр - міністр житлово-комунального господарства - Юрій Зубко ("Блок Петра Порошенка");\nВіце-прем'єр з гуманітарних питань - міністр культури - В'ячеслав Кириленко ("Народний фронт");\nВіце-прем'єр - Валерій Вощевський ("Радикальна партія Ляшка").\nТакож затверджено керівники всіх міністерств нового уряду.\nМіністр Кабінету міністрів - Ганна Онищенко ("Народний фронт);\nМіністр охорони здоров'я - Олександр Квіташвілі ("Блок Петра Порошенка", колишній міністр охорони здоров'я, праці та соціальних справ Грузії);\nМіністр економічного розвитку і торгівлі - Айварас Абромавічус ("Блок Петра Порошенка", уродженець Литви, партнер шведської інвестиційної компанії East Capital);\nМіністр фінансів - Наталія Яресько ("Блок Петра Порошенка", громадянка США українського походження, співвласниця компанії Horizon Capital);\nМіністр освіти і науки - Сергій Квіт ("Блок Петра Порошенка");\nМіністр енергетики та вугільної промисловості - Володимир Демчишин ("Блок Петра Порошенка");\nМіністр внутрішніх справ - Арсен Аваков ("Народний фронт");\nМіністр юстицій - Павло Петренко ("Народний фронт");\nМіністр молоді та спорту - Ігор Жданов ("Батьківщина");\nМіністр екології та природокористування - Ігор Шевченко ("Батьківщина");\nМіністр аграрної політики та продовольства - Олексій Павленко ("Самопоміч");\nМіністр соціальної політики - Павло Розенко ("Блок Петра Порошенка");\nМіністр інфраструктури - Андрій Пивоварський ("Блок Петра Порошенка");\nМіністр інформаційної політики - Юрій Стець ("Блок Петра Порошенка").\nРаніше президент України Петро Порошенко запропонував парламенту на посади голів Міністерства закордонних справ і Міністерства оборони України нинішніх керівники цих відомств Павла Клімкіна та Степан Полторака відповідно.\nТакож Порошенко підписав указ про надання українського гражданства Наталі Яресько, Олександру Квіташвілі і Айварасу Абромавічусу, кандидатури яких будуть розглядатися на посади в новий Кабінет міністрів.\nЗгідно з попереднім списком кандидатів на посади в український уряд, який оприлюднив лідер Радикальної партії Олег Ляшко, Яресько буде запропонована посада голови Мінфіну, Квіташвілі - голови МОЗ, а Абромавічус - глави Мінекономрозвитку.\nТЕГИ: Украина, Кабинет Министров, Кабмин Украины, правительство Украины\nБаканов зізнався, що в його дружини громадянство РФ1260\nЗеленський анонсував реформи в малому бізнесі1253\nСюжетЗагострення та Іловайськ. Інтерв'ю голови Генштабу1134\nРосія озвучила пропозиції щодо газових контрактів777\nОпоблок включив до свого списку Єфремова663\nКлімкін оцінив кандидатуру Пристайка на пост глави МЗС566\nВ АП дозволять приходити в шортах і з ноутбуками


Проводять підготовку, як для малого втручання. У приміщенні повинна бути нейтральна температура. Для виключення холодового стресу під час установки системи для внутрішньовенного вливання необхідно помістити дитини під обігрівач-рефлектор.\nЯкщо новонароджений недавно отримував ентеральне харчування, слід відкласти втручання до наступного годування або поставити назо- або орогастральний зонд і спорожнити шлунок для профілактики аспірації.\n1. Використовують Трансіллюмінація для візуалізації судини в разі потреби.\n2. Вибирають посудину для катетеризації. Далі перераховані судини в порядку переваги:\nа. Тил кисті - тил венозний сплетіння.\nб. Передпліччя - середня вена передпліччя, додаткова латеральна вена передпліччя.\nв. Відня волосистої частини голови - надблоковой, поверхнева скронева, позадіушной.\nм Стопа - тил венозний сплетіння.\nд. Ліктьова ямка - медійна вена передпліччя або серединна ліктьова вена.\nе. Область гомілковостопного суглоба - мала або велика підшкірна вена ноги.\n3. При використанні судин волосистої частини голови коротко зрізають волосся ножицями (цю область і не виголюють).\n4. Зігрівають кінцівку за допомогою обігрівача для п`яти приблизно протягом 5 хв в разі необхідності (рідко).\n5. накладають джгут:\nа. Накладають якомога ближче до місця пункції.\nб. Затягують до припинення пульсації на периферії.\nв. Знімають поступово до повного відновлення пульсації.\n6. Обробляють ділянку шкіри антисептиком. Дають антисептику висохнути. У США найбільш часто використовують в якості шкірних антисептиків повідон-йод і ізопропіловий спирт.\nЕфективність ПВПйоду вище в порівнянні з ізопропіловий спирт, також він менше пошкоджує шкіру. Його наносять на шкіру в передбачуваному місці установки венозного доступу та дають висохнути, як мінімум, протягом 30 с. Потім його змивають стерильним фізіологічним розчином або стерильною водою.\nНе слід нехтувати видаленням ПВПйоду, оскільки отримані дані про опіках, збільшенні рівня йоду і гіпотиреозі у недоношених, викликаному тривалим контактом і абсорбцією йоду.\n7. Приєднують шприц і Т-подібний перехідник до голки / катетера і перевіряють прохідність, випускаючи невелика кількість фізіологічного розчину.\n8. Отсоединяют шприц і Т-подібний перехідник.\n9. Знаходять прямий ділянку вени або місце злиття двох вен.\n10. катетер беруть великим і вказівним пальцями. Ангіокат з крилами захоплюють за пластикові крила.\n11. Притискають вену вказівним пальцем вільної руки і натягують шкіру над нею. Цей прийом можна використовувати для розширення просвіту вен волосистої частини голови.\n12. Тримають голку паралельно судині по ходу кровотоку.\n13. голкою проколюють шкіру в декількох міліметрах від місця передбачуваної пункції вени.\n14. Обережно вводять голку в вену до появи крові в павільйоні голки або в канюле при добуванні провідника. При пунктируванні дуже маленького судини або на тлі зниження периферичного кровотоку кров може з`явитися в катетері не відразу. Слід почекати. У разі сумнівів вводять невелику кількість фізіологічного розчину після зняття джгута.\n15. витягають провідник. Не можна просувати голку далі, щоб не проколоти протилежну стінку судини.\n16. Просувають катетер якнайдалі. Введення невеликої кількості крові або розчину для промивання в вену перед просуванням катетера може допомогти катетеризації.\nМетод фіксації периферичного венозного катетера за допомогою пластиру.\nЗдійснено накладення прозорого пластиру над катетером- 1 - смужку першого пластиру поміщають позаду катетера клейкою стороною вгору;\n2,3 - загортають смужку першого пластиру наперед через павільйон катетера;\n4 - з`єднують разом зі смужками другого і третього.\nДілянка шкіри в місці катетеризації можна прикрити напівпроникною стерильною прозорою пов`язкою. Намагаються не накладати непрозорі пов`язки.\n17. Знімають джгут.\n18. З`єднують Т-подібний перехідник і шприц і повільно вводять невелику кількість фізіологічного розчину для підтвердження, що катетер розташований в просвіті судини.\n19. Фіксують голку або катетер.\n20. Приєднують систему для переливання і фіксують її до шкіри.\n21. Якщо для фіксації місця катетеризації необхідна лангетку для руки, катетерізірована кінцівку перед фіксацією до лангетку укладають в анатомічно правильне положення. Щоб уникнути пошкодження від тиску під Т-подібний перехідник підкладають ватяну або марлеву подушечку розміром 5x5 см.\nВідео: Як поставити внутрішньовенний катетер дитині


Разстрочка 0% в центрі корекції слуху\nДля того, щоб ви могли придбати якісний і надійний слуховий апарат в нашому центрі слуху і не переплачувати при цьому при оформленні кредитів, ми пропонуємо своїм клієнтам оформити розстрочку в 0%.\nЗгідно такої системи оплати ви будете вносити кожен місяць тільки частину від вартості СА без інших націнок. Таку систему оплати можна оформити строком на п’ять місяців на будь-яку категорію товарів.\nДля того, щоб мати можливість сплатити слуховий апарат частинами, вам не буде потрібно велику кількість документів та посвідчень – усе, що вам необхідно мати з собою – це паспорт громадянина України й ідентифікаційний код. На основі цих документів ми і оформимо розстрочку 0%.\nЗверніть увагу, що розстрочка не діє для нерезидентів країни, а також для людей молодших за 21 рік і старше 60. Для усіх інших категорій ми оформляємо цю систему оплати усього лише впродовж 40-60 хвилин.\nНаш центр слуху робить все, щоб нашим користувачам було комфортніше жити, ось і розстрочка на 5 місяців допоможе вам адекватно розрахувати свій бюджет, стати власником сучасного слухового апарату і жити повноцінним життям.\nЗ нами ви легко будете частиною суспільства і зможете цілком насолодитись звуковим життям.


В Краматорську пройшли благодійні заняття з йоги від шведського інструктора | Новости\n12-13 грудня в Краматорську пройшли благодійні заняття з йоги від шведського інструктора Matt Kriteman, засновника волонтерського руху Yogis Utan Grдnser (Йога без меж)? повідомляє прес-служба міськради.\nПерші два заняття були проведені для краматорських інструкторів та впевненно практикуючих йогу. Мета Метта - створити метод для навчання місцевих інструкторів, щоб і далі йога була доступна для всіх бажаючих, тож саме на цих майстер-класах були зроблені перші кроки у цьому напрямку. Пройшли заняття у залі Української Федерації аеро йоги та йоги і зібрали близько 20 досвідчених йогів нашого міста.\nТретє заняття було відкрито для всіх бажаючих і пройшло в залі спортивного комплексу "Спрінт" Дитячо-юнацької спортивної школи №1. В ньому взяли участь 15 жінок. Для деяких це було перше знайомство з йогою, а деякі вже встигли полюбити цю практику/\nСвій благодійний майстер-класс Метт розпочав дихальною технікою Пранаяма та комплексом Сурья Намаскар (Привітання сонця). Це налаштувало учасників духовно та розігріло перед виконанням більш складних асан. Кожну вправу можно було виконати з різною складністю, залежно від особистого рівня підготовки/\nЗакінчилось заняття Шавасаною - одною з основних асан йоги, призначеною для усвідомленного розслаблення всього тіла.\nЗі слів Метта, йога стала дуже модною в наш час, але він важжае, що її може практикувати кожен, незалежно від місця проживання, грошового стану та фізичної підготовки/\nКраматорск йога занятие благотворительность


Розмова «по-душам» з Кучурганською громадою. – Пресман Александр Семенович – Официальный сайт\nТоді для людей було не зрозуміло, як і чому Олександр Семенович виділяє особисті кошти на будівництво теплих туалетів та умивальників в Кучурганській школі. Хтось навіть вважав це передвиборчим піаром. Але пройшли вибори, пройшли і другі, а фонд «Творю добро» ні на день не припинив свою роботу, розширюючи проекти і програми, охоплюючи все нові сфери життя людей, вирішуючи наболілі багаторічні проблеми і покращуючи життя населення. Ось і сьогодні, Олександр Семенович приїхав до Кучурганської школи, що б передати другий транш фінансування, виділеного фондом «Творю добро» на капітальний ремонт, а фактично нове будівництво каналізаційного колектора школи.\n«Коли ви будували нам туалети, у мене просто совісті не вистачило сказати ще й про каналізацію. І так було зроблено дуже багато », – згадує директор школи Пашура Лариса Василівна. Прекрасні теплі туалети в школі функціонують і сьогодні. А крім цього за ці роки було зроблено ще дуже і дуже багато корисного і для школи, і для села. До того ж школярі села Кучурган завжди в перших рядах в програмі «Канікули з Пресманом». Не забуті і дорослі, які регулярно беруть участь в програмі «Канікули з Пресманом для дорослих». Але сьогодні гостро постало питання каналізації в школі – і народний депутат зразу ж підключився до вирішення проблеми.\nПерший транш на будівництво каналізаційних колекторів був переданий ще в кінці навчального року, що дозволило відразу по закінченню шкільних занять, почати прокладку комунікацій. Сьогодні велика частина робіт вже виконана. Залишається начебто зовсім небагато, але цю роботу потрібно закінчити якісно і вчасно, а значить потрібні гроші – і на матеріали, і на оплату робіт. Сьогодні Олександр Семенович передає необхідні кошти представнику батьківського комітету школи, який контролює проведення робіт.\nВ актовому залі Кучурганської школи зібралося багато людей. На зустріч з народним депутатом прийшли не тільки представники батьківського комітету, а й члени педагогічного колективу школи, просто члени сільської громади. Всім хочеться поспілкуватися з Олександром Семеновичем, дізнатися останні новини, обговорити майбутнє села і району. Олександр Семенович звернув увагу людей на позитивні моменти децентралізації та необхідність проведення адмінреформи. «У мене були сумніви на цей рахунок, – каже народний депутат, -« але досвід створення об’єднаних громад – Великомихайлівської і Красноселской, показали, що це дуже гарне і позитивне починання. Це вигідно і ефективно. Сьогодні ці об’єднані громади можуть похвалитися небувало великими бюджетами та новими розширеними можливостями. А так же вони отримали вагомі дотації з центрального та обласного бюджетів, що відкриває нові перспективи для поліпшення якості життя людей даного регіону ». Люди уважно слухають, беруть участь в обговоренні, діляться своїм баченням проблеми. Це розмова «по-душам» , спокійна та сповнена довіри . Саме так і повинен спілкуватися зі своїми виборцями справжній народний депутат – що б чути думку людей, і в доступній формі доносити до них своє бачення кожної проблеми.\nА ще, народний депутат приніс людям добру звістку: виділені чималі кошти у кілька десятків мільйонів гривень на капітальний ремонт дороги Градениці – Кучурган. Ремонти доріг місцевого та районного значення саме те, чого вже давно очікують люди. До того ж планується побудувати в Кучургані пункт контролю за вагою транспортних засобів, що будуть пересуватися новою дорогою. Адже мешканці впевненні, що саме великовантажний транспорт і є причиною пошкодження дорожнього полотна, адже дає велике навантаження на асфальт, особливо в літні спекотні місяці. Тож роботу вагового комплексу має контролювати саме громадськість села, його активісти. Люди гаряче підтримали таку пропозицію.


Чи потрібна дитині ортопедичне взуття, а може спеціальні устілки або масаж? Відповідає на ці інші питання про вальгус дитячий ортопед з 14-річним стажем Вікторія Сьоміна.\nЧому це питання таке актуальне? Все досить просто - безліч суперечливої інформації в доступних джерелах. Деякі ортопеди наполягають на постійному лікуванні і змушують носити ортопедичне взуття, інші ж, навпаки, говорять залишити дитину в спокої і не заважати йому рости. Природно батькам, які не мають медичної освіти, досить важко відокремити достовірну інформацію від відвертого мракобісся.\nВальгус - це медичний термін, який застосовується частіше в позначенні анатомічних напрямків. Позначає відхилення частини кінцівки назовні в конкретній площині. Наприклад, вальгус нижніх кінцівок, стоп, п'ят, 1 пальця стопи, колінного суглоба ....\nВиходить цей термін може означати як норму, так і патологію.\nКоли вальгус це норма?\nЯкщо розглядати розвиток ніг дитини після народження і до 18 місяців, то їх нормальна форма нагадує букву О. Медичний термін, що позначає цю форму - варусне відхилення або просто варус. Потім до 2-2,5 років форма нижніх кінцівок змінюється і набуває вигляду літери Х. Таке відхилення нижніх кінцівок і є наш вальгус, або Х -образна установка нижніх кінцівок. Деякі ортопеди кажуть про вальгусну установку колінних суглобів, але це одне і теж!\nТака форма ніг у вигляді букви - Х максимально виражена до 5-6 років і потім ніжки дитини поступово набувають обрисів ніг дорослу людину. Зазвичай нижні кінцівки формуються до 12 років і в цьому віці набувають ту форму, яка залишиться на все життя. Починаючи з 12 років оптимальним є вальгус ніг до 5-7 градусів.\nОзнаки нормального (фізіологічного) вальгуса\nОднаково виражений на обох ніжках, є симетрія\nНемає скарг. Дитина не має труднощів при бігу і ходьбі, не скаржиться на болі в ногах\nЧасто є плоско-вальгусна установка стоп, на якій ми також зупинимося\nМожлива збільшена ротація гомілки або стегна. У нормі наша стегнова і великогомілкова кістки не прямі як палиці, а скорочення. Ось ця скрученість у когось більше виражена, а у інших – менше.\nЄ методика визначення меж нормального вальгуса нижніх кінцівок. Дитину укладають на тверду плоску поверхню, ноги повинні розташовуватися таким чином, щоб надколінка (це такі круглі кісточки на колінах) «дивилися» строго прямо і в такому положенні заміряють відстань між медіальними щиколотки в області гомілковостопних суглобів. У нормі вона не повинна перевищувати 8 см.\nЯкщо ніжки вашої дитини підходять під опис - це норма. Лікування не потрібно! Запам'ятайте це і не мучте дитину нескінченними масажами, не сідайте за його на електростимуляцію: я не думаю, що йому сподобаються удари струмом без причини! Просто дайте йому вирости.\nНа окрему увагу заслуговують стопи наших малюків. Скільки ортопедичного взуття, устілок, масажів вони витримали. Скільки було зароблено на довірливих батьків, коли їх ненаглядне чадо ставили босоніж і описували страшне плоскостопість і тут же з чистою совістю радили купити ортовзуття для саду, дому та для вулиці і прямо спати в ній теж, на їхню думку, було б непогано.\nЗараз ситуація почала змінюватися з приходом нового покоління ортопедів, які отримують знання не тільки з підручників минулого століття, а й із сучасних гайдів, які не лінуються перевірити інформацію в міжнародних шановних джерелах і зміцнити свої знання вагомими дослідженнями.\nЧто треба знати про плоскостопість\nПлоскостопості до 7 років немає. Виняток - це вроджене плоскостопість, яке є наслідком неправильного положення таранної кістки стопи. Вона розташована вертикально.\nКоли дитина починає ходити його стопи плоскі. Тому що до 3-4 років у всіх дітей є природний супінатор у вигляді скупчення підшкірно-жирової клітковини в області поздовжнього склепіння стоп. Він виконує роль амортизатора до тих пір, поки формуються рухові навички і зміцнюються м'язи.\nНосіння ортопедичного взуття ніяк не впливає на формування стопи дитини\nУстілки не допоможуть сформувати склепіння стопи! Їх функция - підтримка більш правильного положення стопи під час навантаження і все. Призначати устілки доцільно тільки при наявності скарг на біль в стопах і стомлюваність.\nВальгусне відхилення п'ят до 3-5 градусів є нормою.\nПростий рецепт здорових стоп\nПотрібно зміцнювати м'язи нижніх кінцівок, ходити босоніж по нерівних поверхнях, кататися на велосипеді, лазити, бігати, плавати і дати стопам свободу вибору взуття!\nЗ нормою розібралися і тепер хочу розповісти про ті випадки, коли вальгус не буде нормальної.\nКоли може виникнути патологічний вальгус нижніх кінцівок?\nВік дитини менше 18 місяців або старше 7 років (вперше виявлений) і посилюється протягом короткого проміжку часу\nНизький або дуже високий зріст\nПісля травми. Можливо постраждали зони росту кінцівки.\nНа тлі загальних захворювань, частіше метаболічних, рахіт, мукополісахарідози, дісплазіі скелета, новоутворення\nОкрема група - це діти, які страждають ожирінням. Вони схильні до ідіопатичному вальгусу.\nПлоска стопа після 7 років. Можливий діагноз - статична плоскостопість. Даний вид плоскостопості потребує лікування лише за наявності скарг.\nВсі види патологічного вальгуса вимагають лікування в залежності від причини виникнення.\nНа завершення хочу сказати, що коли ця проблема потребує лікування, але в більшості випадків це всього лише етап розвитку дитини і наше завдання цього розвитку не заважати і насолоджуватися батьківством!


Помпео у Тбілісі підтвердив підтримку США суверенітету Грузії - НМПУ\nПомпео у Тбілісі підтвердив підтримку США суверенітету Грузії\nДержсекретар США Майк Помпео зустрівся у середу у Тбілісі з грузинськими лідерами і висловив підтримку суверенітету Грузії і зміцненню демократичних інститутів.\nПід час чергової зупинки в його турне по союзницьким країнам Європи та Близького Сходу Помпео провів переговори з президенткою Грузії Саломе Зурабішвілі, після чого зустрівся з прем’єр-міністром Георгієм Гахарією та міністром закордонних справ Давидом Залкаліані.\n«На зустрічі з Зурабішвілі держсекретар підтвердив прихильність США суверенітету і територіальній цілісності Грузії і високо оцінив значний внесок країни у боротьбу з глобальним тероризмом», –заявили у середу у Держдепі.\nГахарія назвав американо-грузинські відносини «найважливішим партнерством» для його країни, зазначивши, що Грузія вдячна США за підтримку її територіальної цілісності.\nПомпео у Twitter заявив, що він впевнений, що сильні, динамічні двосторонні відносини між США та Тбілісі базуються на «спільних цінностях та відданості територіальному суверенітету Грузії». Росія отримала контроль над двома регіонами Грузії – Південною Осетією і Абхазією – після короткої війни 2008 року.\nДерждепартамент повідомив, що Помпео, зокрема, закликав до подальшого прогресу в справі демократичних реформ в Грузії.\n«Грузія досягла прогресу у боротьбі із корупцією, розвитку державних інституцій та покращенні безпеки», – заявив державний секретар США.\nНа початку зустрічі з Гахарією і Залкаліані Помпео вказав на необхідність вільних і чесних виборів, а також створення умов для повноцінних дебатів.\nПомпео після візиту до Грузії прибув до Ізраїлю, де планує обговорити з прем’єр-міністром Біньяміном Нетаньяху недавні угоди Ізраїлю про нормалізацію відносин з Бахрейном і Об’єднаними Арабськими Еміратами.\nПісля цього він відвідає Об’єднані Арабські Емірати, Катар і Саудівську Аравію. Оглядачі відзначають, що голови усіх країни у нинішньому турне очільника Держдепу привітали Джо Байдена із перемогою на виборах президента США. Як відомо, президент США Дональд Трамп заявив про оскарження результатів виборів та буцімто їх підтасовку.\nТихановська: постраждалих і затриманих у Білорусі – близько 30 тисяч 28/11/2020\nКартина Клімта, яка зникла кілька десятиліть тому, знову виставлена в Італії 28/11/2020


Ирина Безкоровайная - 29 Сен 2020\nУ 1955 році американський журнал «Fortune» вперше опублікував список Fortune 500 – рейтинг компаній з найбільшою виручкою. Першою жінкою-керівницею, яка потрапила до списку лише за сімнадцять років, була очільниця газети Washington Post Кетрін Грем.\nСаме за керівництва Кетрін газета опублікувала матеріали, що викривали президента Річарда Ніксона та стали початком Вотергейтського скандалу. Washington Post отримала за це Пулітцерівську премію, як і сама Кетрін пізніше – вже за свої мемуари.\nУ рейтингу Fortune 500 за 2019 рік було 33 жінки – 7 % від загальної кількості керівників в рейтингу. І це наразі рекорд. У минулорічному списку S&P 500 (список найдорожчих компаній США – прим.ред.) жінок серед керівників було лише 2%. Загалом у світі того року жінки обіймали лише 5,3 % посад голів правління.\nВиконавча директорка ГО «Український центр сприяння інвестиціям та торгівлі» та керівниця навчального кемпу для жінок-підприємиць Women Biz Camp Ірина Титарчук у партнерському матеріалі розповіла MC.today, чому жінкам в Україні важко наважитись відкрити бізнес та як їм це врешті вдається.\nЮлія Буглак ще з дитинства захоплювалась риболовлею. Усім тонкощам справи її навчив батько. Разом вони вставали вдосвіта та їхали до річки, щоб посидіти з вудочками. Пізніше Юлія почала зустрічатися з хлопцем, який поділяв її захоплення. Із ним рибалили ледь не щовихідних.\nТепер Юлія Булгак – майстерка спорту з риболовлі. «Багато чоловіків намагалися мене переконати, що тендітним жінкам тут не місце. Проте після чотирьох років жартів і глузувань я посіла ІІ місце у всеукраїнському рейтингу риболовів-спортсменів», – поділилась Юля.\nВона отримала спеціалізовану освіту з рибництва й аквакультури в Україні та за кордоном, на четвертому місяці вагітності захистила магістерський проєкт в Університеті Нанта, стажувалась в Ісландії, Норвегії, Шотландії, Греції та на Мальті.\nЗ проєктом маркетплейсу Юлія прийшла до нас на Women Biz Camp у травні 2020 року. У дівчини не було чіткого розуміння, як його просувати. На кемпі вона навчилась розробляти маркетингову та комунікаційну стратегії, змогла визначити свою цільову аудиторію та як з нею працювати. Зараз Юлія будує особистий бренд, веде сторінки «Аквакультури України» в соцмережах та запустила контекстну рекламу у Google.\nПоки в команді вона одна, інколи допомагають подруга, кандидатка наук у генетиці риб, та чоловік. Після участі у Women Biz Camp Юлії вдалося заключити вісім контрактів із постачальниками та три меморандуми про співпрацю з новими партнерами. Наразі у планах Юлії – вийти на зовнішні ринки, податись на грантове фінансування та підписати ще два договори із постачальниками.\nЩо таке Women Biz Camp та як він допомагає жінкам у бізнесі\nУ лютому цього року група «Рейтинг» провела соцопитування, згідно з яким 83 % українців вважають, що найважливіше для жінки – дбати про дім та сім’ю, а 75 % головним завданням чоловіка назвали заробіток грошей.\nНа початок 2020 року жінки в Україні керували менше ніж 30% підприємств. Жінки менше використовують можливості для кар’єри чи бізнесу: воліють займатися дітьми і хатньою роботою. Вони сумніваються в своїх знаннях та вміннях, є більш залежними від суспільної думки, хвилюються «що люди скажуть». Тому ми запустили Women Biz Camp, щоб допомагати жінкам реалізувати себе у власній справі.\nНавчальний кемп для жінок-підприємиць Women Biz Camp підтримує програма USAID (Агентство США з міжнародного розвитку – прим.ред.) «Конкурентоспроможна економіка України». Перший кемп ми провели в липні 2019 року, 25 учасниць відібрали серед понад 100 кандидаток.\nДо карантину кемпи проходили офлайн. Протягом п’яти днів наші тренерки навчали учасниць, як юридично оформити власну справу, керувати фінансами, будувати бізнес-стратегію, розробляти маркетингову та комунікаційну кампанії, просувати бренд в соціальних мережах тощо.\nМи залучаємо жінок-спікерок – успішних власниць бізнесів, державних службовців та політикинь, щоб показати роль жінки на різних посадах та сферах. У кемпах брали участь в якості спікерок, наприклад, заступниця міністра з питань євроінтеграції Міністерства цифрової трансформації Валерія Іонан, народна депутатка Кіра Рудик, засновниця школи англійської мови English Monsters Цвітана Якимечко, виконавча директорка стоматологічної клініки Innovo Dental Clinic Вікторія Ахмедова.\nОфлайн-кемпи ми завершували екскурсією на підприємства, якими володіють і керують жінки. Серед них – Must Have, Sannacode, RITO, ферма «Семеро козенят», UniLenLab, Dec school, Электрим-2000.\nWomen IN – спільнота, що сприяє розвитку жіночого підприємництва та лідерства, приєднатися до якої може кожна жінка. Спільнота виросла з учасниць та лекторок Women Biz Camp і зараз має декілька напрямків:\n– Women Biz Camp – навчальні кемпи для жінок-підприємиць;\n– Mentor Bridge – безкоштовна менторська програма для жінок-підприємиць;\nТакож серед проєктів Women IN – бізнес-нотатник для підприємиць Work Book та освітній серіал «10 кроків для початку власної справи».\nЧерез карантин довелося змінити формат на онлайн, але кемпи проходили не тільки у Zoom. Вперше для кемпу ми використали VR-технології – провели його у віртуальній реальності. У нас була зала, сцена, екран для презентацій. Аватари спікерок (образи людей у віртуальній реальності – прим.ред.) виступали, після чого учасниці могли ставити їм питання, спілкуватись між собою та навіть фотографуватись у селфі-зоні. От тільки всі ми в цей час були у різних містах. Щоб потрапити на навчання, потрібно було лише надягти спеціальні VR-окуляри, які учасниці отримували напередодні кемпу.\nУчасть у Women Biz Camp безкоштовна. Щоб потрапити на кемп, потрібно слідкувати за оголошеннями про наступні заходи на сторінках спільноти Women IN у Facebook та Instagram та заповнити заявку.\nВідгуки учасниць про кемпи надихнули нас створити Work Book – бізнес-нотатник для підприємиць, що включає теоретичний матеріал, прикладні завдання та корисні посилання за основними напрямами ведення бізнесу: юридичні питання, управління фінансами, маркетинг, комунікації та SMM. Ще Work Book містить мотиваційні цитати та є місце для нотаток, щоб записувати свої ідеї та плани. У вересні ми випустили його другу, оновлену, версію.\nБільшість жінок приходять на Women Biz Camp уже з діючим бізнесом, який вони прагнуть розвивати, але не знають як – таких учасниць приблизно 60%. Ще 40% мають ідею і не мають розуміння, як її втілити у життя. Лише з ідеєю до нас на кемп прийшла Христина Стех. Вона більше 20 років займалась спортивно-бальними танцями і завжди мріяла про власну студію. Спочатку хотіла відкрити танцювальну школу, але після поїздки в Китай захопилась йогою.\nПротягом року Христина погодинно орендувала різні студії і проводила там заняття, а після участі у Women Biz Camp в липні 2019 року – відкрила у Львові власну студію йоги та TRX (тренування з використанням петель і іншого обладнання, розроблене колишнім морським котиком США Ренді Хетріком – прим.ред.).\nХристина розповідала, що не знала, де взяти гроші для відкриття, з чого почати. У неї була ідея, але не було плану. Разом із другом і нині партнером по бізнесу, тренером із TRX Юрієм Ткачиком, вони вирішили відкрити студію. Спочатку справа стояла на місці – не було приміщення. Аж поки якось Христина в автобусі не побачила, як одна дівчина викладає на OLX оголошення про здачу приміщення в оренду. Ремонт в студії робили своїми силами, вклали у нього власні заощадження.\nЗараз студії майже рік, у команді четверо людей: Христина з партнером викладають йогу і TRX, масажист – чемпіон України зі стронгмену (силовий вид спорту з масивними снарядами, такими як колеса вантажівок, газові балони, автомобілі і так далі – прим.ред.) Павло Кордіяка та ще одна інструкторка з йоги Уляна Сисак.\nАліна Бурик навчалася в 11 класі в невеликому місті Калинівка Вінницької області, коли вирішила відкрити домашню кондитерську. Її в цьому підтримала мама. Разом вони кілька років готували на замовлення: мама – паралельно працюючи медіаменеджером, а Аліна – навчаючись на юриста.\nДо бізнес-кемпу у липні минулого року вони так і продовжували готувати вдома, лише вдосконалюючи свої вміння. За словами Аліни, кемп дав їй впевність у свої силах і віру в те, що створення власного офіційного бізнесу в Україні – реальне.\nДівчина надихнулась прикладами наших спікерок-успішних підприємиць і зрозуміла, куди хоче рухатись далі. Восени 2019 року вони з мамою вирішили відкрити магазин солодощів і подарунків, а вже 1 лютого 2020-го зробили це – тепер у рідному місті вони керують святковою лавкою «АнгеліНа». У запуск вклали власні заощадження. ФОП зареєстрували за два дні, ще декілька тижнів витратили, щоб отримати дозвіл на торгівлю харчових продуктами і виробництво.\nАліна розповідає, що вони розширили асортимент солодощів, вдвічі збільшили кількість клієнтів порівняно з домашньою кондитерською. На початку карантину продажі впали через закриття магазину, але вже у липні вони знову змогли отримати прибуток. Зараз впроваджують на виробництві систему НАССР (Hazard Analysis and Critical Control Points – міжнародний стандарт, на основі якого підприємства впроваджують і сертифікують систему контролю безпеки харчових продуктів – прим.ред.). У майбутньому планують розширити і команду, і виробництво, залучивши інвесторів.\nНаразі ми провели дев’ять Women Biz Camp для жінок-підприємиць, у яких взяли участь понад 200 жінок. Вісім випускниць офіційно відкрили та зареєстрували свою справу, 10 – розширили діяльність вже існуючої компанії, 15 – знайшли на кемпах партнерів для бізнесу, 20 – подали заявки на отримання грантового фінансування, а ще сім – вже його отримали від різних компаній та міжнародних донорів.\nЗараз наш Центр сприяння інвестиціям та торгівлі запускає новий проєкт із регіональними Торгово-промисловими палатами України для підприємців за сприяння канадської програми CUTIS (Канадсько-український проєкт підтримки торгівлі та інвестицій – прим. ред.). Ми будемо навчати учасників основним навичкам підприємництва (юридичні питання, фінанси, комунікаційна стратегія), як налагодити експорт товарів і послуг, користуватись e-commerce-платформами та маркетплейсами, провадити гендерно чутливий маркетинг (реклама товарів та послуг, що не дискримінує споживачів за ознакою статі – прим. ред.) та використовувати усі можливості для бізнесу в часи пандемії.\nЩе ми продовжуємо двічі на місяць, щосереди, вести прямі ефіри на теми підприємництва на сторінці в Instagram та готуємо до запуску набір на оновлений Mentor Bridge для підприємиць, які потребують менторської підтримки.\nЯ завжди кажу – як не спробуєш (про бізнес), не озвучиш (про ідею чи фінансування), не запитаєш (про партнерство чи співпрацю), – не знатимеш відповіді. І навіть якщо відповідь буде «ні» або бізнес не вийде, ви розумітемете, що зробили усе можливе і можете рухатись далі. Я щиро захоплююсь жінками, які так роблять – пробують. І у них, як правило, виходить.


Ґжеґож Мотика Спроба підведення підсумку: «війна у війні», геноцид, сталінські етнічні чистки\nСпроба підведення підсумку:\n«війна у війні», геноцид, сталінські етнічні чистки\nАналіз описаних подій показує, що відвертий польсько-український конфлікт 1943-1947 років виразно ділився на дві фази. Перша з них тривала від лютого 1943 року до весни 1945 року й була пов’язана зі спробою організованого ОУН-б і УПА «усунення» всіх поляків із земель, які члени цих організацій вважали етнічно українськими. Друга фаза, яка частково хронологічно накладається на першу, розпочалася восени 1944 року разом із з першими виселеннями польського та українського населення, а закінчилася в 1947 році операцією «Вісла» та наступною ліквідацією підпілля ОУН в Польщі.\nВ першій фазі конфлікту з українцями воювали всі польські підпільні організації. В той період самого лиш факту приналежності до певної етнічної спільноти часто вистачало, щоб встати на бік однієї з воюючих сторін. Адже нерідко людей вбивали тільки тому, що вони були поляками чи українцями, і найбільш очевидним це було на Волині, де нещадно мордували усіх осіб польського походження.\nДруга фаза конфлікту мала інший характер. Проти спільного ворога – комуністів – АК-ВіН і ОУН-б та УПА уклали кілька локальних угод про ненапад і обмежену співпрацю. Від цього моменту проти УПА виступало керівництво «нової Польщі» та націоналістичне підпілля, яке, втім, обмежилося проведенням кількох пацифікацій. Тимчасом, коли перша фаза конфлікту тривала в тіні антипольських чисток, здійснюваних ОУН-б, то в другій фазі динаміку подій визначали настанови совєтської та польської комуністичних партій, які неухильно втілювали план створення етнічно однорідної Польщі та «очищеної» від поляків Західної України. Якщо в 1943-1944 роках українські націоналісти вбивали членів змішаних родин, вважаючи їх «ненадійними», то польські комуністи в 1947 році під час операції «Вісла» такі подружжя з аналогічних причин силоміць переселяли.\nДуже складно підрахувати кількість людей, які стали жертвами всіх цих подій. Ми не будемо тут обговорювати багату літературу предмету й цікаві дискусії, які супроводжували суперечки на цю тему. Слід зазначити, що найбільше поляків полягло на Волині. За даними Владислава та Єви Семашків, у 1943 році в цьому регіоні загинули щонайменше 33 тисячі поляків, з-поміж яких відомі імена та прізвища близько 19 тисяч осіб (1). Загальна кількість загиблих від рук українських націоналістів може коливатися там у діапазоні від 40 до навіть 60 тисяч осіб. У Східній Галичині більш реалістичними здаються оцінки, які говорять про 30-40 тисяч польських жертв, натомість на землях сучасної Польщі були вбиті 6-8 тисяч поляків.\nУ світлі наведених лічб схоже, що внаслідок операцій УПА польські втрати сягнули, ймовірно, близько 100 тисяч убитих (причому, радше менше, аніж понад 100 тисяч). Усі вищі пропоновані оцінки – 150, або навіть 200 тисяч жертв, – не знаходять підтвердження в жодних серйозних наукових дослідженнях, і їх часту появу в ЗМІ можна пояснити, мабуть, тільки прагненням до сенсаційності.\nЗауважмо, що переважна більшість польських жертв загинули до укладення навесні 1945 року угод між АК-ВіН і УПА (від зустрічі в околицях Руди Ружанецької до кінця 1947 року від рук українського підпілля в Польщі полягли близько 3 тисяч осіб, переважно вояки ВП, Прикордонних Військ і КВБ). Це показує, наскільки важливим для польської історичної пам’яті є перший етап конфлікту.\nТа це не змінює того факту, що більшість українських жертв – подібно, як і на польському боці, – становило цивільне населення, в тому числі нерідко жінки й діти. Польські операції, скеровані проти української цивільної людності, за нормальних обставин мали би викликати значну заклопотаність, але вони блякнуть у порівнянні жертвами, яких зазнала польська сторона. Причому на Волині співвідношення втрат просто шокує: на польському боці полягло, можливо, навіть 60 тисяч жертв, а на українському, радше за все, не більше 2-3 тисяч людей.\nАле баланс страждань, завданих польсько-українським конфліктом у 1943-1947 роках, аж ніяк не обмежується кількістю загиблих. Не вільно забувати про близько 1,1 мільйона поляків і 630 тисяч українців і лемків, яких змусили покинути «малі вітчизни» та доробок, на який століттями працювали їхні сім’ї. Всі вони залишили свої домівки з почуттям незаслуженої кривди, зазнаючи по дорозі численних принижень.\nНаведені лічби унаочнюють, із яким важливим фрагментом історії Польщі та України нам доводиться мати справу. Для порівняння: під час польсько-української війни 1918-1919 років загинули близько 10 тисяч поляків і 15 тисяч українців, не було також мови про тисячі осіб, вигнаних із власних домівок. Не мусить, отож, дивувати, що проблематика польсько-українських стосунків під час Другої світової війни та в перші післявоєнні роки збуджує стільки емоцій, постійно повертаючись у публічних і політичних дебатах.\nВажлива дискусія в середовищі істориків стосується мови, уживаної при описі того, що сталося між поляками та українцями в 1943-1947 роках. У цій мові фігурують різні терміни: «польсько-український конфлікт», «братовбивча громадянська війна», «антипольська акція ОУН-Б і УПА», врешті, «етнічні чистки» та «геноцид». Усі вони виявляються придатними при спробах використати їх для опису й розуміння тогочасної дійсності. «Конфлікт», позаяк у той час ми мали справу з очевидним польсько-українським антагонізмом і боротьбою за землю. «Громадянська війна», адже відбувся виступ частини громадяни II Республіки проти своїх співгромадян. «Антипольська акція» є, в свою чергу, власним терміном, уживаним українськими партизанами для окреслення операцій проти польського населення. У документах УПА цей термін часто фігурує як еквівалент кодової назви, аналогічний такому поняттю, як, скажімо, «операція «Вісла»». Натомість, поняття «етнічні чистки» та «геноцид», схоже, добре відтворюють природу та юридичну кваліфікацію тих подій. Усім цим термінам, однак, притаманні також слабкі місця, коли особи, які ними послуговуються, намагаються скористатися ними не стільки для опису досліджуваного явища, як для замикання цього явища в штивних рамах дефініції, щоб у такий спосіб фактично виправдати злочини, або навпаки – таким чином їх експонувати, що будь-яка спроба розмислу та рефлексії над трагічним минулим стає спробою релятивізації непростимого зла.\nЧи були геноцидом волинська та галицька різанини?\nМабуть, найбільше емоцій породжує питання, чи можна антипольські акції ОУН-б та УПА класифікувати, як геноцид. Цей термін був створений і запроваджений у 1948 році до міжнародного права Рафаелем Лемкіним, польським юристом єврейського походження, котрий ще до Другої світової війни під враженням інформації про мордування понад мільйона вірмен у 1915 році зацікавився проблематикою масових злочинів проти цивільного населення. Звірства, скоєні нацистами, спонукали його запропонувати ввести в міжнародне право термін «геноцид», створений шляхом додавання до грецького слова γένος, що означає «народ», «раса», та суфіксу cide, що походить від латинського слова caedere слово – «вбивати», для називання злочину, метою якого є знищення нації. Цей термін (у польській мові його докладно переклали, як «ludobujstwo», себто «народовбивство») був урешті-решт затверджений у 1948 році Генеральною Асамблеєю ООН. В ухваленій 9 грудня 1948 року Конвенції про запобігання та покарання злочинів геноциду цей злочин кваліфіковано як «дії, чинені з наміром знищити, цілком чи частково, будь-яку національну, етнічну, расову чи релігійну групу як таку». До категорії геноциду віднесено вбивства, заподіяння тяжкої шкоди фізичному або психічному здоров’ю членів групи, умисне створення таких умов життя, що провадять до її знищення, запобігання дітородінню та викрадання дітей і передача їх іншій спільноті.\nБільшість польських істориків сьогодні схиляються до думки, що вбивства, скоєні ОУН-б і УПА, мають ознаки геноциду (ширше розвиває цю точку цікавим, проте спірним чином професор Ришард Шавловський). Іншу точку зору на це питання запропонував, мабуть, лише Константи Ґеберт (Давид Варшавський), видатний журналіст, який часто звертається до проблематики порушення прав людини. В цікавій статті, опублікованій у тижневику «Polityka», він написав:\n«А як [...] у світлі [дефініції геноциду. – Ґ.М.] виглядає волинська різанина? [...] І тут факти не відповідають критеріям дефініції. Метою українських націоналістів не було вбивство «цілком або частково» всіх поляків, чи навіть усіх поляків на Волині. Масові вбивства були знаряддям втілення злочинної політики, а не самоціллю. Їх організаторам йшлося про вигнання поляків із етнічно мішаних територій; їх абсолютно не турбувало, що якісь поляки житимуть собі десь за майбутнім кордоном. То була класична етнічна чистка. Цей злочин, у свою чергу, не відповідає іншому критерієві, який міститься в дефініції, а саме убивчих намірів злочинців. То не був геноцид» (2).\nУжитий Ґебертом термін «етнічна чистка» часто протиставляють «геноцидові». Під поняттям «етнічна чистка» розуміють дії з метою вигнання людності з певної території та знищення матеріальних слідів її існування. Такі «чистки» можуть – хоча й не конче – супроводжуватися злочинами проти цивільного населення. Одним із перших етнічними чистками злочини УПА визнав американський історик Тімоті Снайдер у цікавій книжці Перетворення націй. Польща, Україна, Литва, Білорусь 1569-1999 (український переклад виданий 2012 року), утім, не вирішуючи заздалегідь, що це водночас виключає використання терміну «геноцид». Подібний підхід був схвально сприйнятий частиною українських істориків, до певної міри, мабуть, тому, що це допомагає уникнути дискусії, як юридично кваліфікувати волинську та галицьку бійні.\nСлід зауважити, що дефініції етнічної чистки відповідають не лише події на Волині та в Галичині, а й депортації 1944-1946 років і операція «Вісла». Проте складно вважати виправданим поставлення знаку рівності між цими історичними явищами. Прецінь, виразно видно, що в діяльність УПА в засновку були вписані масові вбивстві цивільних осіб, натомість, при переселенні української та польської людності – незалежно від його брутальності – вони були радше винятком, ніж правилом.\nНеважко помітити, що межа між поняттями «етнічні чистки» та «геноцид» доволі плинна. Адже не ясно, з якого моменту бійні цивільної людності, якими супроводжуються чистки, можна вважати геноцидом. На думку частини дослідників, вирішальний вплив на юридичну кваліфікацію вчинку мусить мати кількість жертв. Злочин проти вірменів є геноцидом через величезну – 1-1,5 мільйони – лічбу замордованих осіб. Проте, акцептування такої постави породжує моральні та правові сумніви: яким чином і хто, в такому разі, повинен вирішити, з якої лічби жертв починається геноцид? Власне аргументу, який стосується масштабів втрат, ужив один із югославських генералів, захищаючись від звинувачення, що чистки, які провадили його підрозділи проти мусульманського населення Боснії під час війни в 1991-1995 роках, мали характер геноциду. Але, хоча його підлеглі вбили «всього лиш» кілька тисяч боснійців, суд врешті визнав його винним у цьому злочині...\nПовертаючись до тексту Ґеберта, слід зазначити, що представлені ним аргументи в одному аспекті спираються на помилкових історичних засновках – він помилявся, кажучи про відсутність плану винищення поляків. Аналіз відомих документів українських націоналістів не залишає сумнівів, що на Волині найпізніше навесні 1943 року було вирішено замордувати всіх місцевих поляків. Ба більше, кожен із попередніх планів вигнання польського населення із земель, які вважалися українськими, передбачав мордування більшої чи меншої їх частини. Отож, і в операцію вигнання під загрозою смерті поляків зі Східної Галичини, а також із частини Люблінщини та Підкарпаття, були вписані вбивства цивільної людності.\nТимчасом, можна й справді мати сумніви, чи ОУН-Б й УПА йшлося про вбивство поляків «як таких», чи про усунення в їх особі загрози включенню Волині та інших земель до складу майбутньої України. З точки зору націоналістів, антипольська акція була спрямована проти «окупантів» України. Вбивства поляків були, отож, не метою, а засобом створення моноетнічної української держави. Але, чи й справді це змінює юридичну кваліфікацію діяння? Адже з точки зору бандерівців, «польськими окупантами» були не тільки вояки польського підпілля, але всі поляки, а отже, наприклад, немовлята. Крім того, тримаючись юридичної формули, не можна не зауважити, що турки також вбивали вірменів, побоюючись, щоб ті не відірвали населених ними земель від турецької держави. Так само і в Руанді тутсі та гуту в 1994 році (тоді упродовж декількох місяців були замордовані близько 800 тисяч тутсі) поділила чвара за землю та владу в державі.\nЯк визнає сам Константи Ґеберт, важливим аргументом на користь визнання волинської різанини усе ж геноцидом є вироки Міжнародного Кримінального Суду (ICC) в справі злочинів, учинених під час війни в колишній Югославії, а передусім приклад бійні в Сребрениці, де серби вимордували в 1995 році 8 тисяч мусульман (також через територіальну суперечку), що МКС визнав злочином геноциду.\nВласне на вироки МКС посилається слідчий відділ Інституту Національної Пам’яті, який розслідує справу волинського злочину. В юридичному висновку прокурора Пйотра Зайонца читаємо:\n«Не має значення, [...] чи своєю поведінкою правопорушник додатково мав намір реалізувати ще одну ціль (наприклад, досягнути етнічної «чистоти» теренів). Зокрема, правно-карні наслідки, пов'язані з умисністю, можуть стосуватися злочинця не тільки тоді, коли заборонений вчинок є метою, але й засобом для досягнення поставленої мети. В тому аспекті злочину на Волині, який нас цікавить, мордування польського населення не мало характеру самостійної мети, а було тільки засобом для досягнення етнічної однорідності теренів і, на думку українських націоналістів, неодмінною умовою створення незалежної України. Подібний керунок тлумачення норм, які окреслюють злочин геноциду, помітний у дотеперішній діяльності кримінальних трибуналів по колишній Югославії та Руанді. В обвинувальних висновках проти Радована Караджича та Ратко Младича, скерованих до кримінального суду по колишній Югославії, ті були, зокрема, звинувачені у вчиненні злочинів геноциду [...]. Для сербських лідерів, які прагнули до утворення великої національної держави, етнічні чистки становили тільки засіб для досягнення поставленої мети. Прокурор, однак, не сумнівався, що ініціюючи вбивства хорватів, а особливо мусульман, вони вчинили злочин геноциду» (3).\nВисновки, зроблені Пйотром Зайонцем, видаються дуже слушними. Проте, з одним застереженням. Отож, у випадку волинської різанини більш доречними були б посилання на вироки в справі засудження злочинів щодо тутсі в Руанді. Адже можна знайти значну подібність між ситуацією поляків на Волині та тутсі в країні «тисячі пагорбів». Поляки/тутсі, які становили меншину, упродовж багатьох років залишалися привілейованими, а відтак були жорстоко вбиті за допомогою холодної зброї (сокир/мачете) їхніми сусідами українцями/гуту, котрі боялися їх повернення до влади. І на Волині, і в Руанді йшлося про вбивство усіх осіб із групи, приреченої на знищення. Вироки МКС щодо злочинів у колишній Югославії, здається, більшою мірою стосуються юридичної кваліфікації галицької різанини. Адже в тому другому випадку йшлося про вигнання поляків під загрозою смерті. Наведений Ґебертом приклад геноциду в Сребрениці слід було б, отож, порівнювати зі злочинами в Підкамені, Держові, Балигороді або Ігровиці.\nНа мою особисту думку, терміни «етнічні чистки» та «геноцид» не слід розглядати як взаємовиключні, а як такі, що принаймні іноді доповнюються або перекриваються. Іншими словами, я вважаю, що хоча антипольська акція була етнічною чисткою, проте водночас вона також підпадає під визначення геноциду. Можна сказати, що волинська та галицька бійні були «геноцидними етнічними чистками». Варто відзначити, що в літературі предмету ці терміни часто вживають як синоніми. Яскравим прикладом цього є резолюція Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 18 грудня 1992 року, де йдеться про «покарання за злочинну політику «етнічних чисток», які є однією з форм геноциду» (4).\nІншим можливим способом розрізнення обох цих явищ було б визнання етнічними чистками таких випадків усунення людності, які не супроводжуються заходами, спрямованими на фізичне знищення. Тоді волинська та галицька бійні були б геноцидом, а примусові переселення 1944-1946 і 1947 років «тільки» етнічними чистками. До визнання антипольської акції такою, що відповідає критеріям Конвенції ООН про геноцид, повинна спонукати практика вироків міжнародних кримінальних судів, які актом геноциду – себто, політики фізичного знищення етнічної групи, – визнають усі злочини, в яких наміром злочинців було припинення завдяки їхнім діям існування певної національної, етнічної або релігійної групи на даній території, при чому не важливо, чи злочинцям йшлося про всю країну, регіон, чи тільки про конкретний населений пункт.\nНатомість, сумнівною виглядає пропозиція професора Ришарда Шавловського визнати дії УПА геноцидом, який «перевищує» німецький і совєтський своєю жорстокістю. Але, аж ніяк не тому, що він не мав варварського характеру. Йдеться про те, що сформулювавши проблему таким чином, ми неявно визнаємо, що вбивство українських селян голодом під час Великого Голоду 1932-1933 років, чи вигнання німцями в пустелю та смерть від нестачі їжі й води чорношкірих гереро в 1904 році в Намібії більш гуманними. Тимчасом, мордування польської людності сокирами й піками було далебі жорстоким геноцидом, але також, а може, передусім, примітивним. Можливо, власне цей примітивізм ужитих засобів відрізняє волинську та галицьку бійні (а також злочини, скоєні проти тутсі) від «сучасних» геноцидів, організатори яких і особи, котрі приймають рішення щодо їх здійснення, турбуючись про самопочуття безпосередніх виконавців, користуються циклоном-Б, або створюють такі умови життя та праці, щоб «проблема» вирішилася сама.\nЯк оцінювати польські відплатні акції та операцію «Вісла»?\nПрактика визнавати злочином із ознаками геноциду будь-яке вбивство, де злочинне діяння було вчинене з метою призвести до небуття нелюбої національної або етнічної групи на даній території, здається якнайбільш обґрунтованим. Проте це має свої правові наслідки також при оцінці польських акцій відплати. В результаті операцій польського підпілля часто гинули цивільні особи, в тому числі жінки й діти. Попри те, що українські втрати становлять 10-15% польських, однак багато з відплатних акцій годі виправдати, оскільки вони поцілили в невинних і беззахисних людей, причому деякі з них можуть навіть мати ознаки геноциду. Саме таким висновком завершується Інформація про кінцеві результати слідства S 28/02/Zi в справі вбивств 79 осіб – мешканців повіту Більськ-Підляський, у тому числі 30 осіб т.зв. фірманів у лісі поблизу Пухалів Старих, вчинених у період від 29 січня 1946 року до 2 лютого 1946 р., підготовлена слідчим відділом ІНП. Жертвою цього злочину стали кількадесят православних білорусів. Вони були вбиті через свою національну та релігійну приналежність підрозділом польського націоналістичного підпілля. Після аналізу наявної доказової бази юристи ІНП виснували, що «вбивство фірманів і пацифікацію села [...] не можна ототожнювати з боротьбою за незалежне державне буття, позаяк вони мають усі ознаки геноциду [...]. Отож, жодна обставина не дозволяє визнати слушності того, що сталося».\nТрагічні події в повіті Більськ-Підляський у дечому нагадують пацифікації, влаштовані в деяких українських селах, скажімо Верховинах, де Національні Збройні Сили убили в червні 1945 року майже двісті українців. Так само й тут намір злочинців (хоча й не висловлений відверто) полягав у тому, щоб позбутися православного населення з території Люблінщини (хоча, в даному випадку, українського походження). Цю операцію неможливо пояснити діяльністю УПА, позаяк її підрозділи не дислокувалися в Верховинах. Дійсно, мешканці села мали прокомуністичні симпатії, проте вояки НЗБ вбивали не тільки членів Польської робітничої партії – як у тих місцях, де жили поляки, – а всіх, кого вони вважали українцями. Ретельний аналіз цієї пацифікації може привести до висновку, що вчинений під час операції злочин має подібний характер. Ознаки геноциду також притаманні, схоже, вбивствам, скоєним загоном «Волиняка» в Лежайську та Піскоровичах.\nЗауважмо, утім, відразу, що кожна польська відплатна операція вимагає окремого та ретельного розгляду, позаяк вони були різними за характером і причинами. Юридична кваліфікація (хоча, звісно, не етична) страт випадкових українців, які траплялися на початку 1944 року в Львівському воєводстві (скажімо, в Блищиводах чи Сороках поблизу Старого Села), здається цілком іншою. Адже безпосередньою причиною цих злочинів було прагнення кривавої помсти за попередні напади на поляків. І хоча ці діяння заслуговують морального осуду, проте вони були вже радше «тільки» військовими злочинами.\nПідкреслимо, утім: однозначна критична оцінка польських діянь стосовно українського цивільного населення за жодних обставин не може означати поставлення знаку рівності між плановим винищенням поляків на Волині і в Східній Галичині та локальними відплатними акціями. Дослідження засвідчують, що командування АК прагнуло обмежувати відплатні акції до абсолютного мінімуму, бодай через негативну реакцію світової громадської думки. По-іншому чинило керівництво ОУН-б і УПА, яке прагнуло до цілковитого усунення поляків з усіх земель, які вважало українськими, причому, від самого початку вписало в свою діяльність масові вбивства беззахисної людності. З українського боку, отож, ми маємо справу із керованою згори операцією «очищення» терену від небажаних національних груп, натомість із польського – з ініціативами локальних комендантів, які керувалися різними мотивами (часто просто прагненням сліпої помсти). Іншими словами, з українського боку геноцидний характер носила вся антипольська акція, з польського – окремі пацифікації.\nОкремою проблемою є оцінка операції «Вісла». Всупереч поширеному в Польщі поглядові, здійснення цілковитого переселення людності не було конечним для знищення підпілля. Якщо військам вдалося ліквідувати загони польських партизанів на Білосточчині, в Мазовії чи на Люблінщині, не вдаючись до такого засобу, то й у випадку ОУН і УПА в цьому не було потреби. Примусові виселення проводили не тому, що вони були єдиним способом ліквідації УПА, а тому, що їх було найпростіше та найлегше здійснити. Той факт, що в ході цієї операції постраждали тисячі невинних людей, для сталінської влади, яка регулярно вдавалася до терору проти власного суспільства, не мав жодного значення. Ставлення до всіх переселенців як до потенційних співробітників підпілля було очевидним застосуванням колективної відповідальності. Тут навіть не йдеться про позбавлення сімей депортованих усього їхнього майна, бо ці втрати в той чи інший спосіб їм намагалися компенсувати на західних і північних землях (і в зв’язку з цим вимоги повернути колишні господарства не лише складні для втілення, але й дискусійні – звісно, за винятком тих, хто відмовилися прийняти допомогу від держави), але про обмеження фундаментального людського права на вибір місця проживання та супутню виселенням атмосферу терору й залякування. Той факт, що примусові депортації відбулися на підставі рішення Політбюро ПРП, дає повне право визнати операцію «Вісла» щонайменше типовим комуністичним злочином (згідно з визначенням у Законі про ІНП).\nТа можливо, що ми усе ж маємо справу зі значно серйознішою справою. Досі невирішеним залишається питання про те, чи комуністи, розселяючи українців на західних землях, прагнули тільки запобігти відродженню підпілля, а чи намагалися таким чином також призвести до їх денаціоналізації. Щонайменше ймовірною здається теза, що в 1947-1952 роках ті, хто правив Польщею, прагнучи створити етнічно гомогенну країну, вирішили примусово полонізувати в тому числі й українську меншину. Хоча виселення не були потрібні для знищення УПА, саме діяльність українського підпілля переконала діячів ПРП, що без переміщення людності в Польщі залишиться певна група людей, які вважають себе українцями та лемками. Розселяючи їх по всій країні, комуністи хотіли призвести до відмови цих людей – рано чи пізно – від їхньої етнічної ідентичності. Допіру погодившись із цим припущенням, можна втямити доцільність здійснення таких значних переселень цивільної людності, які охоплювали десятки тисяч осіб, часто цілком очевидним чином не пов’язаних із партизанами, а іноді й прихильних до влади. Операцію національної асиміляції українців і лемків завбачливо «сховали» за протипартизанськими заходами, щоб отримати на неї згоду суспільства. Останнє завдання їм полегшував той факт, що про потребу політики етнічної асиміляції супроти меншин вже давно відверто говорили діячі партії ендеків. Якщо ця гіпотеза слушна, то ми маємо справу зі спробою вчинення членами ПРП так званого етноциду – термін цей стосується тих випадків , «коли якась група зникає культурно та мовно, без наявності масового знищення, а лише в результаті «цивілізаційного варварства»» (5).\nВтім, незалежно від того, чи ми визнаємо операцію «Вісла» комуністичним злочином, чи спробою етноциду, безперечно те, що вона була проведена за дорученням комуністичного Політбюро та відбулося в часи прогресуючої сталінізації Польщі. Отож дивує, що й сьогодні вона знаходить захисників, котрі вважають її проведення цілком обґрунтованим, або навіть «етичним імперативом». Такі особи ставлять відтак цілком безпідставний знак рівності між ОУН-б і УПА, діяльності яких органи влади фактично були зобов’язані покласти край, і всіма польськими громадянами української національності, заздалегідь припускаючи їх нелояльність. При цьому вони не помічають, що намагаючись виправдати подібним чином примусові виселення 1947 року, небезпечно наближаючись до межі релятивізації комуністичних злочинів.\nПольсько-український конфлікт пам’яті\nПодії 1943-1947 років досі лягають важким тягарем на польсько-українські відносини. Уважний перегляд праць, присвячених цьому питанню, сповнює песимізмом. Із більшості українських публікацій, написаних аж ніяк не націоналістами, постає образ, дуже далекий від того, який змальований у творах польських дослідників. Українські автори охоче говорять про причини бійні, які вони вбачають у помилковій національній політиці II Республіки та небажання польського підпілля погодитися з самостійницькими прагненнями українців. Оцінюючи польсько-український конфлікт під час війни, вони вважають, що в 1943-1944 роках на Волині та в Східній Галичині сталася кривава, жорстока війна між поляками та українцями, внаслідок якої постраждало цивільне населення обох націй, при чому лічба жертв є справою другорядною. В 1943 році ми, отож, мали справу з війною, в якій обидві сторони вчинили численні та по суті справи порівняльні злочини.\nЦей погляд добре ілюструють слова Михайла Коваля, співробітника Національної Академії Наук України (НАНУ) та визнаного дослідника історії Другої світової війни, далекого від симпатій до УПА. Його книжку про долю України в Другій світовій війні, опубліковану в популярній серії Україна крізь віки, можна вважати виразом неофіційної постави НАНУ. В ній ми читаємо:\n«Одним із головних об’єктів атак з боку УПА стали партизанські загони Армії Крайової [...]. Оунівці вчинили спробу примусового виселення поляків із західноукраїнських територій [...]. У взаємних терористичних акціях загинуло не менш як 40 тис. поляків – дітей, жінок, старих – і приблизно стільки ж українського населення (деякі автори називають 60-80 тис. тих і других)» (6).\nТакий погляд на польсько-українські стосунки під час війни домінує серед українських науковців, ба більше, гадаю, він також неофіційно визначає курс державної історичної політики.\nЗ дедалі більшою радикалізацією поглядів на спільне минуле ми маємо також справу на польському боці, де щораз ширше визнання громадської думки здобувають інтерпретації конфлікту, створені так званими націоналістично-кресовими середовищами, які втішаються підтримкою частини істориків і журналістів. Згідно з цією версією, мало не єдиною причиною діяльності ОУН-б і УПА слід визнати ідеологію інтегрального націоналізму, яка передбачала створення етнічно гомогенної української держави. Антипольські акції на Волині та в Східній Галичині були, отож, зумовлені бажанням втілити в життя цю ідеологію її фанатичними послідовниками – відчуженими соціально та приналежними до маргінесу українського суспільства. Край геноцидові поклала тільки операція «Вісла» – цілком зрозуміла та виправдана, так само, як і попередні, аж ніяк не систематичні випадки польської відплати. Прихильники цієї інтерпретації легковажать вплив політики II Республіки на постави українців, бо вважають, що «коли навіть і траплялися» якісь випадки дискримінації українців, то «були чимось маргінальним». Вони також переконані, що антипольські дії УПА на Волині та в Східній Галичині слід порівнювати зі злочинами, скоєними нацистською Німеччиною та Совєтським Союзом. Вони були «третім геноцидом», який навіть «перевищує» геноцидні ініціативи нацистів і комуністів. У зв’язку з цим кожен випадок використання визначення на зразок «конфлікт», чи «антипольська акція» є релятивізацією злочинів, скоєних українськими партизанами, і єдиним прийнятним терміном, який повинен і може бути присутнім у науковому та громадському дискурсі, є геноцид.\nВідтак очевидно, що в питанні оцінки тогочасних історичних подій поляки та українці посідають дві майже абсолютно протилежні позиції. Причому, і з одного, і з іншого боку ми маємо справу зі спрощенням дійсності. Неважко зауважити, що українська інтерпретація тогочасних подій була сконструйована таким чином, щоб уникнути однозначної оцінки бандерівських починань. Наголошування боротьби з АК створює враження, що на Волині та в Східній Галичині дійшло до рівнозначної партизанської війни, а пацифікацій зазнавали тільки села, які боронили сильні збройні формування. Хоча українські дослідники визнають, що внаслідок дій УПА постраждало невинне польське населення, проте одразу ж цю інформацію вони урівноважують словами про вбивства невинних українців. Крім того, оскільки польська влада була такою непоступливою супроти українців, то поляки, властиво, лише дорого заплатили за власну політику. Таким чином, не лише ставляться на один рівень дії АК й УПА, але й, що значно важливіше, спотворюється характер подій на Волині та в Східній Галичині. Прецінь, зі сконструйованого подібним чином наративу український читач жодною мірою не зорієнтується, що то УПА проводила організовану в жаских масштабах і навдивовижу криваву, геноцидну етнічну чистку.\nНа жаль, українська сторона нерідко апріорі вважає польські оцінки антипольської акції УПА виявом упередженості. Отож, замість дискусії про юридичну кваліфікацію різанини на Волині та в Галичині ми можемо спіткати припущення, що кожен, хто висловлюється за визнання їх геноцидом, неприхильно ставиться до України та діалогу, заражений антиукраїнськими стереотипами, або просто кориться шантажеві польських націоналістично-кресових середовищ.\nОднак, дуже схожі спрощення видно також і в образі, твореному кресовими середовищами. Ставлячи знак рівності між членами ОУН і УПА та нацистами й совєтами, вони створюють враження, що ми мали справу з чимось на зразок зовнішнього вторгнення та української окупації Кресів. Тимчасом, я би не оцінював діяльність ОУН і УПА подібним чином, адже їх діячі були громадянами II Республіки, які виступали проти польських співгромадян, а не загарбниками, котрі чинять брутальну зовнішню агресію. Третій Райх і СССР були суб'єктами міжнародного права, а ОУН – таємною терористичною організацією. Нещадна окупаційна політика німців і совєтів мала на меті поневолення усієї Польщі. Натомість поляків і українців поділила суперечка з приводу майбутнього кордону. Врешті, для українських націоналістів поляки були ненависними окупантами, а для нацистів – розташованими на нижчому расовому щаблі недолюдьми, яких вони збиралися – після винищення інтелігенції – перетворити в націю рабів. У свою чергу, для совєтів вони були «польськими панами», яких належало знищити або «перевиховати».\nЗосередження уваги на ідеології інтегрального націоналізму, в свою чергу, знімає з польських учасників дискусії конечність розрахунку за невдалу національну політику II Республіки. Протиставлення терміну «геноцид» усім іншим окресленням, які описують тогочасні події, не дозволяє, натомість, зауважити, що усіх поляків і українців, котрі мешкали на Волині та в Східній Галичині, розмежував тоді глибокий конфлікт з приводу майбутньої державної приналежності, умовно кажучи, Львова та Дрогобича. Крім того, твердження про соціальну відчуженість українських націоналістів прислуговують польським авторам для творення наративу, в якому цілковито губиться факт, що ті висловлювали надії й біль тисяч західних українців (особливо в часи сталінських репресій у СССР в 1944-1953 роках), які мріяли про створення власної держави. Іноді навіть виникає враження, що мета подібних процедур полягає в тому, щоб поставити знак рівності між злочинами проти поляків і всіма українськими самостійницькими зусиллями.\nЯкщо ми дійсно хочемо описати згідно з реаліями те, що сталося під час Другої світової війни між поляками та українцями, мусимо вживати і термін «геноцид», і «збройний конфлікт». У 1943-1945 роках тривала «війна в війні» – польсько-західноукраїнська війна в Другій світовій війні. Її можна розглядати як спробу українців «виправити» наслідки програного збройного конфлікту 1918-1919 років, а її початок визначає вчинена ОУН-б й УПА різня на Волині. Українські націоналісти, усвідомлюючи власну слабкість, а водночас вважаючи застосування насильства й терору невід’ємною частиною політики, вирішили розрубати національний гордіїв вузол на Волині та в Східній Галичині, вдаючись до геноцидної за характером антипольської акції. Відвертий конфлікт між польським і українським підпіллям призвів, ясна річ, до численних збройних сутичок, а на Люблінщині достоту до виникнення неформальної лінії фронту, але це не може заслонити того факту, що переважна більшість убивств поцілила в безборонну людність, яка нічим не загрожувала українським партизанам. У реченні: «Ми мали справу з польсько-українським конфліктом, упродовж якого була проведена геноцидна антипольська акція», – важлива і перша, і друга частина. Зауважмо, що в такій постановці питання немає жодного релятивізму – адже в випадку геноциду тутсі ми мали справу водночас із війною Руандійського Патріотичного Фронту проти уряду, в якому переважали гуту.\nЯкщо шукати аналогії до діянь ОУН, то слід приглянутися не до починань німців і совєтів, а до тогочасних стосунків між хорватами та сербами. Без сумніву, хорватські усташі були багато в чому схожі на членів ОУН. Ба більше, те, що чинила з сербами правляча в Хорватії команда Анте Павеліча, дуже схоже на проекти політики супроти поляків, підготовлені для уряду Ярослава Стецька.\nДруга фаза конфлікту проминула в тіні сталінських етнічних чисток. У 1944-1946 роках вони зачепили, з одного боку, поляків, котрих гнали з Волині та Східної Галичини, а з іншого боку – українців і лемків, примусово вивезених із території сучасної Польщі. В 1947 році наступна етнічна чистка охопила залишки української та лемківської меншини в Польщі, представників якої депортували на західні та північні землі. Виселення, які відбувалися з волі Сталіна (а в випадку операції «Вісла» також Берута і Ґомулки), були елементом великої перебудови Центральної Європи на совєтський копил. Вони б відбулися незалежно від дій бандерівців, хоча, мабуть, не мали б настільки масштабного характеру.\nВ сучасних польсько-українських суперечках про минуле і поляки, і українці повинні засвоїти ще чимало уроків. Законним правом українців є повага до пам’яті тих, хто боровся за волю своєї батьківщини. Варто, однак, щоб сьогодні українців спробували відповісти на запитання, чи в боротьбі за незалежність виправданий будь-який метод боротьби? Або, чи може був правий митрополит Андрей Шептицький, котрий сказав у проповіді після одного з замахів: «Злочинами не служиться народові»?\nНатомість, поляки мають право – ба навіть, моральний обов’язок – вшанувати пам’ять жертв волинської та галицької різанини. Цей трагічний фрагмент польської історії та один із найкривавіших епізодів Другої світової війни мусить також конче знайти відповідне місце в шкільних підручниках. Однак, це не повинно супроводжуватися забуттям про всі ті лихі речі, які стали уділом поляків.\n1 Wladysдaw Siemaszko, Ewa Siemaszko, Ludobуjstwo..., s. 1038, 1040, 1045, 1056.\n2 Dawid Warszawski (Konstanty Gebert), Nazywanie nieszczescia, «Polityka» nr 45, 7 listopada 2009.\n3 Piotr Zajac, Przesladowania ludnosci narodowosci polskiej na terenie Woіynia w latach 1939-1945 – ocena karnoprawna zdarzeс w oparciu o ustalenia sledztwa OKSZPNP w Lublinie, в: Zbrodnie przeszlosci. Opracowania i materiaіy prokuratorow IPN, t. 2, Ludobуjstwo, Warszawa 2008, s. 44.\n4 Цит. за: Bernard Bruneteau, Wiek ludobojstwa, Warszawa 2005, s. 171.\n6 Михайло Коваль, Україна в другій світовій і Великій Вітчизняній війнах (1939-1945 рр.), Київ 1999, с. 153.


Ужгородця, який обікрав магазин судитимуть » Новини Закарпаття\nПоліція скерувала до суду справу стосовно викрадача грошей з магазину в Ужгороді\nУжгородські правоохоронці завершили досудове розслідування за фактом крадіжки з каси магазину 3-ьох тисяч гривень, які викрав раніше судимий ужгородець. Справу з обвинувальним актом скеровано до суду\n12 серпня, до чергової частини Ужгородського міськвідділу поліції надійшло повідомлення про крадіжку з продуктового магазину на вулиці М. Заньковецької. Тоді, працівники магазину повідомили, що з каси викрали 3 тисячі гривень. За даним фактом поліція розпочала слідство.\nЯк стало відомо, в ході досудового розслідування крадіжку скоїв 37-річний непрацюючий раніше судимий житель Ужгорода. Він зайшов до магазину та скориставшись відсутністю касира викрав з каси 3 тисячі гривень, після чого - втік. Гроші в подальшому чоловік витратив на власні потреби.\nСлідчий Ужгородського відділу поліції, зібравши достатньо доказів, завершив досудове розслідування. 31 серпня кримінальне провадження за підозрою ужгородця у вчиненні ним крадіжки (ч.1 ст. 185 Кримінального кодексу України) скерували до суду.\nСанкція статті передбачає штраф до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.\nЗлодіїв, які обкрадали автівки спіймали на виїзді з Закарпаття (ФОТО)...\n28-річний мешканець Виноградова побив касира магазину та викрав з каси 7 тисяч гривень


Інтерв’ю з ст.пл.скоб Захаром Маковським, ДК (Україна) – Булава Головної Булавної УСП\nЗахар: Україна – найбільша крайова організація ~ 1.5 тис. нових волонтерів і це число постйно збільшується. Але організаційні спроможності не дозволяють працювати над залученням нових членів. Наразі ми можемо опрацювати зголошення, розповісти про те, чим мають займатися, КВДЧ і сказати, щоб далі займались якоюсь діяльністю. Пласт наразі не може займатися вишколом УСП (формується єдина вишкільна система – кількісно зростають, а якісно – великі проблеми). Старші хочуть відчути чар пластування і не мають цієї можливості. Є вишколи і табори як ініціативи знизу. Тому ми хочемо систематизувати наявне і додати бракуючих елементів. Також в осередках люди вигорають, а курені затримують людей.\nЗахар: старші пластуни згуртовані у великих станицях.В багатьох інших немає осередків в праці (є референт без проводу). В зовсім нових осередках УСП займається станичний. Благо є курені – підтягують людей з громади, залучають неактивних людей, творять середовище і створять чар пластування\nЗахар: заходи є, але не носять системного характеру крім ЛШ, ШБ, Кавалерії, Соловейка, вишколів Чорноморців і Дубової Кори.\nЗахар: Про це є інфографіка. Залежно від років в Пласті – то різні причини. Наприклад більше 5 років в організації – середовище/курені. Якщо 1-2 рік – патріотичне виховання, цінності, розбудова держави. Стосовно 2-5 років – не пам’ятаю. Всім рекомендують долучатися до куренів.\nЗахар: Бо тут є середовище, друзі. Людям комфортно і вони звикли. Вони не вигорають (принаймні так швидко). Є мала кількість, яким не треба Пласту і вони відсіюються. Є чим займатися – виховницька діяльність, організація акцій. Другий етап – ті, що реалізувалися в житті і повернулися назад.\nЗахар: система організації роботи крайового проводу перебудовується – умовно є реформа\nнові процеси – нові люди\nбільше гальмує те, що відсутня єдина вишкільна система\nважко залучити студентську молодь – важко залучити громадську активно молодь\nІван: Як виокристовується механізм відзначень та пересторог?\nЗахар: У великих осередках застосовується справно – проблема в малих осередках.\nЗахар: на сайті 7 людей, Крайову Булаву УСП зменшили до 3 людей (операціну роботу передали працівнику КПС) разом з писаром і людиною, яка займалася КВДЧ = 5 людей.\nІван: Коли тебе вибрали – що ти мріяв зробити?\nЗахар: розробити і реалізувати вишкільну систему УСП\nЗахар: не написаний.\nЗахар: процес потребує затрат часу і узгодження бачення різних людей\nЗахар: знайдено порозуміння в потребі вишкільної системи – ведеться дискусія і обговорення (напр. роверскаутингу) і є концепція\nЗахар: не готується\nЗахар: сприяти поширенню інформації


Велошкола для початківців в подарунок - Львів, подарунковий сертифікат на навчання їзді на велосипеді для двох - bodo\nСпочатку тренер індивідуально підбере комфортний транспортний засіб для кожного з учнів. Після загального інструктажу техніки безпеки й азів управління слідує практика. Інструктор буде підстраховувати до того моменту, поки новачки не зможуть поїхати самостійно. Також вони навчаться правильно відштовхуватися та входити в повороти.\nКомпанія «Велики» — найбільша в Україні мережа пунктів прокату, сервісу та продажу велосипедів. Партнер постійно оновлює свій парк велотранспортом найкращої якості. Велопрокат надає не тільки фірмове спорядження, а й сервіс на найвищому рівні.


Ꙭ Читати Чому на пальцях регулярно з'являються задирки | ✿ Світ Захоплень\nПопри те, що шкіра рук досить витривала, у всього є своя межа.\nЗадирки на пальцях — проблема, яка знайома більшості людей з дитячих років. У цьому немає якоїсь патології, якщо задирки з'являються епізодично, наприклад, внаслідок механічних пошкоджень. Але, якщо вони є звичним станом шкіри ваших рук, варто серйозно задуматися про причини. Задирки можуть бути лише симптомом, що вказує на системну проблему всередині організму. Розберемося докладніше, чому вони з'являються, інформує Ukr.Media.\nРобота з агресивними речовинами зі спектра побутової хімії\nПопри те, що шкіра рук досить витривала, у всього є своя межа. Якщо ви не використовуєте захисні рукавички, зневажаєте зволоженням і доглядом за шкірою після прибирання, не варто дивуватися, що вона стає сухою, стягнутою, швидко тріскається і схильна до появи задирок. У цьому випадку рецепт один — припинити практику, яка шкодить шкірі і налагодити догляд за нею, щоб уникнути виникнення хронічних дерматологічних проблем.\nЗадирки на пальцях часто з'являються в період тривалих незбалансованих дієт. Причина тому — банальна нестача необхідних поживних речовин, особливо білкових структур, які відповідальні за регенерацію тканин, зокрема клітин шкіри. З цим найчастіше стикаються жінки, які бажають схуднути, і прихильниці монодієт, коли в раціоні залишається тільки один продукт або макроелемент. В результаті шкіра втрачає свою еластичність, а місця утворення задирок навіть можуть запалюватися, що не тільки неприємно, але й може призводити до захворювань. Щоб цьому запобігти, необхідно сформувати свій раціон зі здоровим балансом макронутрієнтів.\nДисбактеріоз і захворювання ШКТ\nПідтримання здорової мікрофлори — запорука здоров'я всього організму. При проблемах з травленням нерідко порушуються процеси засвоюваності поживних речовин. Це призводить до недостатнього надходження найважливіших макро — і мікроелементів в кров і порушення живлення тканин. Реагує на це неприємна обставина і наша шкіра, особливо шкіра рук, яка і так піддається великому навантаженню. Старі клітини відшаровуються, а здоровий ріст нових порушується — ось вам і ще одна причина появи задирок.\nНедостатній вміст в крові вітамінів\nПередусім, варто говорити про такі критично важливі для стану здоров'я шкіри речовини, як вітаміни груп А, Е і В. Так, наприклад, дефіцит вітаміну В5 призводить до порушень регенеративних процесів епітеліальних клітин. Шкіра стає тонкою і сухою — благодатний ґрунт для появи задирок. А ось при недостатньому надходженні вітаміну А (ретинолу) порушується процес загоєння шкірних покривів.\nТому задирки на пальцях можуть доставляти людині тривалий дискомфорт. Вирішувати проблему можна локально, роблячи місцеві примочки і вітамінізовані ванночки. А також лікуватися заповненням нестачі вітамінів і мінералів — приймати всередину в таблетковій формі.\nЯкщо вас турбує поява задирок, задайтеся питанням, чи достатньо рідини ви споживаєте протягом доби. Причому мова йде про чисту питну воду, а не про їжу в рідкому вигляді. Практика показує, що у більшості людей питний режим порушений, оскільки вони замінюють воду кавою, чаєм, соками, молоком та іншими напоями.\nПро питний дисбаланс шкіра повідомить чи не першою — вона стане сухою, не виключена поява тріщин і задирок. Проаналізуйте, що ви їсте і п'єте протягом дня. Якщо збалансувати прийом води і їжі вам складно, варто звернутися до дієтолога.\nЧому виникає відчуття, ніби до очей потрапив пісок\n9 важливих речей, які можуть спричинити гормональний дисбаланс\nХарчові продукти, які допомагають зняти головний біль\n← Що категорично не можна їсти на сніданок — Здоровʼя 24\nВчені виявили, що «кесарята» частіше мають діагноз аутизм у порівнянні з дітьми, які народилися природним шляхом →