Надання адміністративних послуг у муніципальному секторі. Навчальний …\nАдміністративні послуги: стан і пер... by Centre of Policy ... 492 views\nАдміністративні послуги. Навчальний... by Centre of Policy ... 3597 views\nНавчальний посібник покликаний сприяти отриманню знань та формуванню навичок організації надання адміністративних послуг посадовими особами органів місцевого самоврядування. У виданні розкриваються теоретичні та практичні аспекти проблематики адміністративних послуг з особливим акцентом на створення та організацію центрів надання адміністративних послуг, тобто інтегрованих офісів, у яких надається максимум необхідних для громадян та суб'єктів господарювання послуг. Навчальний посібник укладено з урахуванням положень Закону України «Про адміністративні послуги» від 6 вересня 2012 року, практики його застосування, кращого вітчизняного та зарубіжного досвіду організації надання адміністративних послуг. Книга адресується насамперед міським, селищним, сільським головам, депутатам місцевих рад, іншим представникам органів місцевого самоврядування, а також усім зацікавленим у створенні доступних та зручних умов отримання адміністративних послуг у муніципальному секторі.\nПосібник розроблено в рамках Проекту USAID ДІАЛОГ, який впроваджується Асоціацією міст України. Зміст посібника є відповідальністю АМУ і не обов'язково відображає думку USAID або Уряду США. Дозволяється вільно копіювати, перевидавати й розповсюджувати на всій території України всіма способами, якщо це здійснюються безоплатно для кінцевого споживача. Посилання на Асоціацію міст України є обов'язковим.\n1. НАДАННЯ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ У МУНІЦИПАЛЬНОМУ СЕКТОРІ АСОЦІАЦІЯ МІСТ УКРАЇНИ вул. Січових Стрільців, 73, 11 поверх, м. Київ, 04053 тел./факс 044 486 2812, 486 2878 ІНІЦІАТИВА ЗАХИСТУ ПРАВ ТА ПРЕДСТАВЛЕННЯ ІНТЕРЕСІВ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ В УКРАЇНІ (ПРОЕКТ ДІАЛОГ) НАВЧАЛЬНИЙ ПОСІБНИК ДЛЯ ПОСАДОВИХ ОСІБ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ НАДАННЯАДМІНІСТРАТИВНИХПОСЛУГУМУНІЦИПАЛЬНОМУСЕКТОРІ\n2. НАВЧАЛЬНИЙ ПОСІБНИК ДЛЯ ПОСАДОВИХ ОСІБ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ НАДАННЯ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ У МУНІЦИПАЛЬНОМУ СЕКТОРІ Посібник розроблено в рамках Проекту USAID ДІАЛОГ, який впроваджується Асоціацією міст України. Зміст посібни- ка є відповідальністю АМУ і не обов’язково відображає думку USAID або Уряду США. Дозволяється вільно копіювати, перевидавати й розповсюджувати на всій території України всіма способами, якщо це здійснюються безоплатно для кінцевого споживача. Посилання на Асоціацію міст України є обов’язковим.\n3. 2 НАДАННЯ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ У МУНІЦИПАЛЬНОМУ СЕКТОРІ УДК 352.078(477) ВВК 67.9(4Укр)401 Т 41 Надання адміністративних послуг у муніципальному секторі. Навчальний посібник для посадових осіб місцевого самоврядування / В.Тимощук /\tАсоціація міст України – К., ТОВ «ПІДПРИЄМСТВО «ВІ ЕН ЕЙ», 2015. – 124 с. ISBN 978-966-97526-2-8 Навчальний посібник покликаний сприяти отриманню знань та формуванню навичок органі- зації надання адміністративних послуг посадовими особами органів місцевого самоврядування. У виданні розкриваються теоретичні та практичні аспекти проблематики адміністративних по- слуг з особливим акцентом на створення та організацію центрів надання адміністративних по- слуг, тобто інтегрованих офісів, у яких надається максимум необхідних для громадян та суб’єктів господарювання послуг. Навчальний посібник укладено з урахуванням положень Закону України «Про адміністративні послуги» від 6 вересня 2012 року, практики його застосування, кращого вітчизняного та зарубіжного досвіду організації надання адміністративних послуг. Книга адресується насамперед міським, селищним, сільським головам, депутатам місцевих рад, іншим представникам органів місцевого самоврядування, а також усім зацікавленим у ство- ренні доступних та зручних умов отримання адміністративних послуг у муніципальному секторі. Автор-упорядник – Віктор Тимощук, кандидат юридичних наук, старший науковий співробіт- ник Інституту держави і права ім. В.М. Корецького, заступник Голови Правління ГО «Центр політико-правових реформ» ISBN 978-966-97526-2-8 © Асоціація міст України © Видавництво ТОВ «ПІДПРИЄМСТВО «ВІ ЕН ЕЙ» Т 41\n4. 3НАВЧАЛЬНИЙ ПОСІБНИК ДЛЯ ПОСАДОВИХ ОСІБ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ ВСТУП Створення зручних і доступних умов отримання адміністративних послуг є однією з головних задач, що має вирішуватися органами місцевого самоврядування. Адже основне призначення публічної адміністрації – надання послуг, і саме за якістю послуг кожен громадянин оцінює ком- петентність та доброзичливість влади. Важливо, що багато заходів з покращання якості надання адміністративних послуг можуть упроваджуватися за власною ініціативою місцевих голів, місцевих депутатів, інших посадових осіб органів місцевого самоврядування. Переважно ці зміни не потребують ухвалення нового за- конодавства чи особливої підтримки центральної влади. Ця думка фактично була підтверджена досвідом багатьох міст України: Вінниці, Івано-Франківська, Луцька, Харкова та інших, які зро- били один з перших кроків для нової якості адміністративних послуг – утворили центри надання адміністративних послуг в ініціативному порядку, тобто ще навіть до набрання чинності відповід- них вимог Закону України «Про адміністративні послуги». Переваги від створення центрів надання адміністративних послуг полягають не лише у зруч- ності та доступності послуг для громадян і бізнесу. Позитиви для політиків і службовців є не менш вагомими. Це, зокрема: —\tзадоволені громадяни (виборці); —\tупорядковані умови праці персоналу; —\tраціональні процедури прийняття рішень; —\tмінімізація умов для корупції та зловживань; —\tпокращений інвестиційний клімат. Цей навчальний посібник покликаний сприяти отриманню знань та формуванню навичок ор- ганізації надання адміністративних послуг у муніципальному секторі. У виданні розкриваються теоретичні та практичні аспекти проблематики адміністративних послуг, з особливим акцентом на питання створення та організації центрів надання адміністративних послуг. Навчальний посібник укладено на основі положень Закону України «Про адміністративні по- слуги» від 6 вересня 2012 року та з урахуванням практики його застосування. У виданні широко використовується кращий вітчизняний досвід організації надання адміністративних послуг. При підготовці цього видання було використано практичний посібник «Центри надання ад- міністративних послуг: створення та організація діяльності», підготовлений авторським колек- тивом у складі: І.Бригілевича, С.Ванька, В.Загайного, І.Коліушка, О.Курінного, В.Стоян, В.Тимо- щука (загальна редакція), Д.Шиманке, виданий у 2010 році та перевиданий 2011 року. Також було використано інформацію з навчального посібника 2012 року (підготовленого для DESPRO), науково-практичного коментаря до Закону України «Про адміністративні послуги» (2013 року видання), інших матеріалів і досліджень. У цьому виданні акцент зроблено на кращі практики та можливості органів місцевого са- моврядування. Особлива увага приділяється досвіду Луцька та інших міст і районів Волинської області як одних з лідерів у практичному впровадженні реформ у сфері адміністративних по- слуг. Цей досвід докладно описаний у останньому розділі посібника, за що окрема подяка Ларисі Карп’як та Роману Матвійчуку. Книга адресується передовсім міським, селищним, сільським головам, іншим посадовим осо- бам органів місцевого самоврядування, депутатам місцевих рад, а також іншим особам, зацікав- леним у створенні зручних та доступних умов отримання адміністративних послуг.\n5. 4 НАДАННЯ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ У МУНІЦИПАЛЬНОМУ СЕКТОРІ РОЗДІЛ 1. ЗАСАДНИЧІ АСПЕКТИ НАДАННЯ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ 1.1. ІДЕЯ СЕРВІСНОЇ ДЕРЖАВИ Основою ідеї сервісної держави та доктрини адміністративних послуг є концепція служіння державою людині/громадянину. З кінця 80-х років минулого століття багато розвинених країн світу, зокрема, Велика Британія, США, Канада, Нідерланди, Швеція, Фінляндія почали запроваджувати клієнтоорієнтовані моделі обслуговування громадян, тобто організацію роботи органів влади з громадянами за принципами приватного сектору. Суть цих змін полягає у тому, щоб переорієнтувати заскорузлу бюрократичну машину на гнучкішу, приязнішу до громадян систему обслуговування. Тоді ж стали використовува- ти оцінювання роботи органів влади, що ґрунтуються на очікуваннях та уподобаннях споживачів. Серед критеріїв оцінки якості публічних (у т.ч. адміністративних) послуг переважно виділяються: результативність, своєчасність, професійність, компетентність, привітність, зручність. При цьому категорія «послуг» у публічному, у тому числі муніципальному секторі, у своїй ос- нові має те саме навантаження, що й у приватному секторі, – це діяльність щодо задоволення певних потреб особи, яка здійснюється переважно за зверненням цієї особи. Питання для самоконтролю: У чому суть ідеї сервісної держави? Яка мета використання категорії «послуги» у публічному, в тому числі у муніципальному секторі? 1.2. ПОНЯТТЯ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ, ЇХ МІСЦЕ СЕРЕД ІНШИХ ПУБЛІЧНИХ ПОСЛУГ Офіційне визначення «адміністративної послуги» дається в Законі України «Про адміністра- тивні послуги» від 6 вересня 2012 року. Зокрема, згідно з цим Законом, адміністративна послуга – це «результат здійснення владних повноважень суб’єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/ або обов’язків такої особи відповідно до закону». Із законодавчого визначення можна виділити ключові ознаки адміністративної послуги: 1) адміністративна послуга надається лише за заявою фізичної або юридичної особи. Це озна- чає, що діяльність, яка складає зміст відповідної послуги, здійснюється уповноваженим суб’єктом лише за ініціативою особи, яка потребує такої послуги. Відтак, діяльність органів виконавчої вла- ди, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, що здійснюється за власною ініціати- вою таких органів (наприклад, інспекційні перевірки), або за скаргами чи іншими зверненнями (пропозиціями, рекомендаціями тощо) не належать до адміністративних послуг. Заява – це вид звернення особи, що містить прохання (вимогу) про вчинення певних дій та/ або прийняття рішень тим, кому адресовано звернення. Належність звернення особи до категорії «заява» має визначатися суб’єктом надання ад- міністративної послуги, оскільки громадянин чи інший суб’єкт звернення може не зазначати у своєму зверненні назви такого звернення або ж визначити її помилково. Заява може подаватися в письмовій (у тому числі електронній) або усній (у тому числі телефо- ном) формі, залежно від вимог спеціальних (тематичних) законів і реальних технічних можливо- стей органів влади. Поза юридичною категорією «адміністративні послуги» може йтися про ширше розуміння подіб- ної категорії. Адже певне обслуговування може здійснюватися органами влади і за власною ініціа- тивою, зважаючи на певні життєві обставини (наприклад, соціального характеру), або ж діючи на випередження (наприклад, у деяких країнах пенсійні органи можуть наперед інформувати особу про наближення її права виходу на пенсію, орієнтований розмір пенсії та потребу звернутися до них). 2) заява призводить до певного результату, спрямованого на набуття, зміну чи припинення\n6. 5НАВЧАЛЬНИЙ ПОСІБНИК ДЛЯ ПОСАДОВИХ ОСІБ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ прав та/або обов’язків особи. Наразі під таким результатом може розумітися: - рішення індивідуальної дії (адміністративний акт), що ухвалюється щодо конкретної особи і породжує, змінює або припиняє права та/або обов’язки особи. Це рішення може оформлятися у вигляді певного документа (наприклад, свідоцтво про реєстрацію шлюбу, ліцензія на певний вид господарської діяльності) або ж мати характер реєстраційної дії (реєстрація фізичної особи - підприємця, тобто внесення відповідного запису у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) тощо; - адміністративний договір, за яким відбувається набуття, зміна чи припинення прав та/або обов’яз- ківособи.Наприклад,договір,щоукладаєтьсяміжуповноважениморганомвиконавчоївладиабоорга- ном місцевого самоврядування і суб’єктом підприємницької діяльності на місцеві перевезення. Законодавець вжив термін «результат» у визначенні поняття «адміністративна послуга» також для того, щоб зорієнтувати суб’єктів надання адміністративних послуг саме на позитивне вирі- шення справи особи, тобто на результат / результативність. Крім того, метою такого регулювання є запобігання штучному подрібненню адміністративної послуги на окремі, особливо платні по- слуги. Суб’єктам надання адміністративних послуг необхідно орієнтуватися на цілісність послуги. Дискусійним може вважатися питання, чи належать до адміністративних послуг відмовні (нега- тивні) рішення, тобто випадки, коли суб’єкту звернення відмовлено у задоволенні його заяви. З од- ного боку, суб’єкт надання адміністративних послуг вчиняє необхідний комплекс дій з розгляду заяви особи і свої обов’язки виконує. З іншого боку, формально нових прав і обов’язків у особи не виникає. Тобто результату послуги не отримано, і це підстава для неоднозначної оцінки такої правової ситуації (відмови у задоволенні заяви) на предмет її визнання адміністративною послугою. Проте очевидно, що з точки зору порядку прийняття заяви, її розгляду, створення умов для прийому суб’єктів звернен- ня усі ці відносини охоплюються законодавством про адміністративні послуги. До ствердної відповіді про віднесення відмови у задоволенні суб’єкта звернення до категорії адміністративних послуг схиляє і тлумачення пункту 3 частини 4 Закону «Про адміністративні послуги». Також на практиці можуть виникнути проблеми з віднесенням / не віднесенням до адміністратив- них послуг тих звернень (заяв) суб’єктів звернення, які не передбачають такого результату – як рішен- ня суб’єкта надання адміністративних послуг (адміністративного акта) чи укладення адміністративно- го договору. Наприклад, коли йдеться про дії повідомного характеру – надсилання декларацій, звітів тощо. Очевидно, буквальне тлумачення категорії «адміністративні послуги» не дозволяє відносити більшість з цих дій до адміністративних послуг, адже у особи не виникають нові права та обов’язки. Проте відповідні організаційні умови для цієї категорії справ все одно мали б вибудовуватися на прин- ципах Закону «Про адміністративні послуги». Підтвердженням цього є й те, що згідно з частиною 9 статті 12 Закону «за рішенням органу, який утворив центр надання адміністративних послуг, у такому центрі також може здійснюватися прийняття звітів, декларацій, скарг». 3) адміністративна послуга є результатом здійснення владних повноважень суб’єктом надання адміністративних послуг. Фактично у цій позиції зафіксовано дві ознаки адміністративної послуги. По-перше, адміністративна послуга за чинним українським законодавством надається лише обмеженим колом суб’єктів. Так, у пункті 3 статті 1 Закону суб’єктом надання адміністративних по- слуг визначені «орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Респу- бліки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи». Власне тут перераховані основні суб’єкти публічної адміністрації. Звідси й назва даного виду публічних послуг – «адміністративні». По-друге, необхідно брати до уваги, що адміністративна послуга є результатом здійснення владних повноважень. Тобто з точки зору права, адміністративна послуга – це повноваження ор- гану влади. І хоча ні в законодавстві, ні в теорії не існує усталеного розуміння категорії «владних повноважень», у контексті коментованого Закону може йтися про реалізацію компетенції від- повідного суб’єкта надання адміністративних послуг, зокрема, про виключне повноваження вирі- шувати певну категорію справ. Владні повноваження отримуються суб’єктом надання адміністра- тивних послуг на підставі закону. Безпосереднє наділення тематичною компетенцією (наприклад,\n7. 6 НАДАННЯ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ У МУНІЦИПАЛЬНОМУ СЕКТОРІ вирішення питання про те, який орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування здійснює реєстрацію суб’єктів господарювання, а який видає паспорти громадян) – визначається в Україні: законом (Верховною Радою України) – щодо органів місцевого самоврядування; Ка- бінетом Міністрів України – щодо центральних органів виконавчої влади (за умови первинного закріплення повноваження на рівні закону). У цьому ж контексті важливо відрізняти реалізацію суб’єктом надання адміністративних по- слуг «владних повноважень» від внутрішньо-службових відносин (наприклад, щодо прийому і звільнення персоналу тощо), а також відносин цивільно-правової природи (зокрема, придбання різних товарів та послуг органом влади як юридичною особою). Дві останні групи відносин не належать до сфери адміністративних послуг. 4) адміністративна послуга надається відповідно до закону. Цим застереженням законода- вець мав на меті визначити: а) що конкретне повноваження з надання адміністративних послуг має бути закріплене лише законом. Такий підхід зумовлений вимогами Конституції України про те, що виключно законом визначаються повноваження та порядок діяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб (статті 19, 92, 120 Конституції України). Тобто з точки зору права адміністративна послуга – це повноваження органу влади, визначене у законі; б) те ж саме стосується і процедури, тобто порядку розгляду та вирішення справ з надання адміністративних послуг. Ці вимоги Закону спрямовані на те, щоб і обмежити запровадження нових адміністративних послуг (через підзаконні нормативні акти, в тому числі місцеві: акти місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування), і мінімізувати підзаконне регулювання відносин з надання конкретних адміністративних послуг. Отже, якщо певна дія, яка виконується органом виконавчої влади чи органом місцевого са- моврядування, не має свого підтвердження (підстави) на рівні закону, то вона є незаконною, а відтак не може ні надаватися, ні належати до категорії адміністративних послуг. На практиці можуть траплятися складні ситуації, коли певні адміністративні послуги не мають прямої фіксації у Законі, хоча і мають певні передумови для запровадження. Наприклад, у деяких містах вводяться дозволи на в’їзд в центральну чи історичну частину міста. Прямої фіксації да- ного виду дозволів у законодавстві немає. З іншого боку, законодавство про охорону культурної спадщини надає органам місцевого самоврядування повноваження вживати охоронних заходів щодо відповідних об’єктів. І це може витлумачуватись як повноваження в тому числі обмежувати рух транспорту. Але, за загальним правилом, більшість адміністративних послуг є однаковими для усієї території України, адже компетенція органів виконавчої влади та органів місцевого са- моврядування є однаковою. Разом з тим, можуть бути окремі особливості, зумовлені місцевою специфікою, зокрема, наявністю певних категорій об’єктів, статусів, режимів тощо. 5) нормативні ознаки поняття «адміністративна послуга» вже перераховані. Проте є ще одна ознака – це наявність у особи суб’єктивного права, а саме – права звернення з вимогою про на- дання адміністративної послуги. Якщо особа звертається до суб’єкта надання адміністративних послуг із заявою, що не надає їй права вимоги (наприклад, з клопотанням про присвоєння звання «почесного громадянина міста», чи нагородження «почесною грамотою»), то у цих випадках йдеться не про адміністра- тивні послуги, а про інші відносини – з розгляду пропозицій і рекомендацій громадянина. Особа у цих випадках не може вимагати ні відповідного рішення від адміністративного органу, ні від- повідного судового захисту у разі відмови адміністративного органу. Постає питання, наскільки коректно відносити до категорії «адміністративних послуг» випад- ки, коли особа звертається до суб’єкта надання адміністративних послуг у зв’язку з виконанням нею (особою) обов’язку («спрямований на набуття, зміну чи припинення … обов’язків … особи»). Наприклад, громадянин України з досягненням 16-річного віку зобов’язаний отримати паспорт\n8. 7НАВЧАЛЬНИЙ ПОСІБНИК ДЛЯ ПОСАДОВИХ ОСІБ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ (за новим законодавством – навіть з народження). І багато науковців заперечують у таких від- носинах характер «послуги», адже тут немає доброї волі особи, а є примус держави. Проте, як здається, це питання має другорядне значення. Насправді абсолютна більшість адміністратив- них послуг – це вимога держави, адже, якщо особа бажає керувати транспортним засобом, то зобов’язана отримати посвідчення водія; якщо бажає займатися підприємницькою діяльністю, то зобов’язана зареєструватися підприємцем і т.п. Отже, відмінність лише полягає в тому, що окремі адміністративні послуги зобов’язані отримувати практично усі громадяни (наприклад, щодо реєстрації народження, реєстрації місця проживання, отримання паспорта тощо), а деякі адміністративні послуги мають менше коло споживачів. Але в будь-якому випадку і виконання обов’язку, і створення умов для виконання особою обов’язку належать до адміністративних по- слуг. Мета такого розуміння категорії «адміністративна послуга» полягає у створенні зручних умов спілкування особи з органами публічної адміністрації у найширшій категорії справ. Загалом «адміністративні послуги» – це узагальнюючий термін, який стосується дуже широ- кого кола суспільних відносин. І хоча в спеціальному (тематичному) законодавстві більшість дій не називаються (не позначені) як адміністративні послуги, їх можна ідентифікувати як такі саме завдяки перерахованим вище ознакам. Ще одним з правил в ідентифікації результату (та діяльності) як адміністративної послуги є певна стандартність (усталена типовість) справи. Адже видача паспортів, дозволів, ліцензій тощо має стандартизовані процедури, чіткі алгоритми дій суб’єктів звернення і суб’єктів надання ад- міністративних послуг. Доцільно проводити певне розмежування між поняттям «адміністративні послуги» та деяки- ми суміжними категоріями. Послуги, що надаються державою та місцевим самоврядуванням, разом складають сферу публічних послуг. За ознаками суб’єкта, що надає публічні послуги, мож- на розрізняти державні та муніципальні послуги. Державні послуги – це послуги, що надаються органами державної влади (як правило, вико- навчої) та державними підприємствами, установами, організаціями. Муніципальні послуги – послуги, що надаються органами місцевого самоврядування та ко- мунальними підприємствами, установами. Надання адміністративних послуг пов’язане з реалізацією владних повноважень (тобто прий- няттям рішень / вчиненням ¬дій тощо). Неадміністративними є послуги, які не пов’язані з прийняттям владних рішень (наприклад: освітні та медичні послуги тощо). Питання для самоконтролю: Що таке «адміністративні послуги»? Які основні ознаки ад- міністративних послуг?Які типові результати надання адміністративних послуг? Хто надає адміністративні послуги? Що таке публічні послуги? Яка різниця між державними та муні- ципальними послугами? 1.3. ОСНОВНІ ПРОБЛЕМИ ОТРИМАННЯ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ З ТОЧКИ ЗОРУ СПОЖИВАЧІВ ПОСЛУГ Практика надання адміністративних послуг в Україні виявляє чимало проблем. Це під- тверджується не лише особистим досвідом більшості громадян, але й даними спеціальних соціо- логічних досліджень (у тому числі проведених у 2009, 2013, 2014 роках)1 . На першому місці споживачі ставлять проблему складних процедур отримання адміністратив- них послуг, які передбачають відвідання замовником адміністративної послуги значної кількості 1 Див, наприклад, за виданням: Корупційні ризики надання адміністративних послуг та контрольно-наглядової діяльності в Україні / [Ігор Коліушко, Віктор Тимощук, Олександр Банчук та ін..; Ірина Бекешкіна]; Центр політико-правових реформ, Фонд «Демократичні ініціативи». – К., 2009. – 196 с.; Порівняльне соціологічне дослідження 2014 року – Джерело в Інтернеті: http://pravo.org.ua/administratywni-posluhy/230- tsentry-nadannia-administratyvnykh-posluh/sotsiolohichni-dani/1852-dlia-pokrashchennia-iakosti-nadannia-administratyvnykh-posluh-potribni- detsentralizatsiia-povnovazhen-ta-rozvytok-intehrovanykh-ofisiv-opytuvannia.html\n9. 8 НАДАННЯ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ У МУНІЦИПАЛЬНОМУ СЕКТОРІ інстанцій, подання великої кількості документів, отримання різноманітних проміжних рішень (погоджень, висновків) тощо. Пов’язаною проблемою є предметна (компетенційна) та територіальна розпорошеність суб’єк- тів надання адміністративних послуг. Адже навіть для отримання однієї адміністративної послуги особа зазвичай мусить відвідати кілька органів або структурних підрозділів, що часто розташо- вані в різних будівлях та частинах міста. На друге місце за корупціогенністю споживачі ставлять занадто тривалі терміни надання ба- гатьох адміністративних послуг. На жаль, рідко суб’єкти надання адміністративних послуг нама- гаються вирішувати справу оперативно, і рішення переважно приймається в останні дні відведе- ного законодавством терміну. В Україні практично не існує «швидких послуг», тобто таких, що надаються негайно (за один візит). Також споживачі адміністративних послуг в Україні нарікають на проблему обмеженого й нез- ручного режиму роботи суб’єктів надання адміністративних послуг. До ухвалення Закону Украї- ни «Про адміністративні послуги» домінувала практика прийому відвідувачів два-три рази на тиждень протягом кількох робочих годин. Невдоволеність споживачів адміністративних послуг обумовлюється також різноманітними перервами (обідня, технологічна тощо). Вищевказана проблема, як наслідок, тягне за собою й іншу – наявність великих черг. Більшість громадян, які зверталися за отриманням адміністративних послуг, залишилися незадоволеними саме великими чергами. Через відсутність у багатьох суб’єктів надання адміністративних послуг системи регулювання черги, споживачі фактично змушені «самоорганізовуватися» у чергах, що додатково негативно впливає на оцінку послуг. Час очікування споживача у черзі супроводжується й іншими проблемами, зокрема, відсутні- стю належних умов для очікування (місця для сидіння, місця для заповнення документів, кімнати особистої гігієни). Окремий блок проблем пов’язаний з поганим облаштуванням приміщень ад- міністративних органів під потреби осіб з обмеженими фізичними можливостями, відвідувачів з дітьми тощо. Значною проблемою, на думку споживачів адміністративних послуг, є також відсутність на- лежної інформації щодо отримання адміністративних послуг та роботи відповідних органів. Це повною мірою стосується і питання консультування. Частими на сьогоднішній день є ситуації, коли за службовими телефонами або не можна додзвонитися взагалі (постійний сигнал «зайня- то» або ніхто не відповідає), або ж повідомляється, що «консультації телефоном не надаються». Актуальною для України є проблема так званого «територіального монополізму». Зокрема більшість послуг для фізичних осіб надаються лише за місцем офіційної реєстрації місця прожи- вання. В умовах України, де ця система реєстрації фактично є дозвільною і досить багато гро- мадян проживають поза місцем реєстрації, такий «монополізм» веде до суттєвих втрат часу та інших ресурсів громадянами. Відповідно до Закону України «Про адміністративні послуги» від 6 вересня 2012 року «фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, має право на отримання адміністративної послуги незалежно від реєстрації її місця проживання чи місця пере- бування, крім випадків, установлених законом». Щоправда, для дієвості цієї норми ще потрібно буде внести зміни до спеціальних законів, щоб зняти відповідні обмеження. Також у багатьох сферах ще потрібні електронні реєстри, впровадженні інформаційно-комунікаційні рішення. До вагомих проблем належить і питання оплати адміністративних послуг. Суб’єктам звернен- ня бракує інформації про розміри та порядок оплати послуг. До цього додається ще й невпоряд- кованість та непрозорість законодавства щодо оплати адміністративних послуг. Незручним є й сам порядок оплати, коли потрібно додатково відвідувати банківські установи поза приміщен- ням органу влади, адже службовці в Україні не мають права приймати кошти від громадян за адміністративні послуги. Нарешті, окремо треба відзначати таку загальну проблему, як брак належного шанобливого і позитивного ставлення до громадян. На це впливає і брак комунікаційних навичок, і навіть\n10. 9НАВЧАЛЬНИЙ ПОСІБНИК ДЛЯ ПОСАДОВИХ ОСІБ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ облаштування робочого простору в органах влади. Типовою є «коридорно-кабінетна» система прийому громадян, що має негативні наслідки з психологічної точки зору для відвідувачів, які почувають себе «прохачами». Частими є випадки некоректного поводження з громадянами, не- поваги до громадян. Окремі службовці досі сприймають свою посаду як мандат на «керування» і не відчувають морального зобов’язання перед платниками податків, які утримують адміністра- тивний апарат. Звичайно, ця ситуація потребує змін. І попри те, що Закон України «Про адміністративні послуги» від 2012 року заклав низку норм, спрямованих на усунення вищеперерахованих проблем і недоліків, більшість з них досі залиша- ються актуальними. Питання для самоконтролю: Які проблеми найбільше турбують громадян при отриманні адміністративних послуг? У чому суть такої проблеми, як предметна (компетенційна) та те- риторіальна розпорошеність суб’єктів надання адміністративних послуг? Які наслідки має коридорно-кабінетна система прийому суб’єктів звернення? 1.4. ОСНОВНІ ВИКЛИКИ У НАДАННІ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ З ТОЧКИ ЗОРУ ОРГАНІВ ВЛАДИ На першому місці традиційно виділяють брак фінансових, матеріальних, кадрових ресурсів для належної організації надання адміністративних послуг. Серед іншого, у муніципальному сек- торі це пов’язано з тим, що абсолютна більшість муніципальних адміністративних послуг є безо- платними для замовників. Цю причину треба усувати, запроваджуючи хоча б частково компен- саторні розміри адміністративних зборів. Також викликами для органів місцевого самоврядування є недостатньо узгоджене законодав- ство, в тому числі покладення обов’язків з виконання делегованих державних повноважень без фінансового забезпечення, брак методологічного супроводу при впровадженні новацій та навіть недостатність конструктивної співпраці з боку окремих центральних органів виконавчої влади (як-от, у 2014 році з боку Державної міграційної служби). Особливо це стало відчутно при вклю- ченні до надання через центри надання адміністративних послуг так званих «базових» послуг, які де-юре є компетенцією органів виконавчої влади. Але найбільшою перепоною для впровадження змін у сфері адміністративних послуг на міс- цях є фактор «першої особи», тобто недостатнє розуміння міським головою, іншими керівниками суті проблематики адміністративних послуг і необхідних заходів для зміни ситуації. Як правило, без дієвої підтримки таких осіб позитивних досягти неможливо. Питання для самоконтролю: З якими основними викликами стикаються органи влади при наданні адміністративних послуг? Які проблеми є у відносинах органів виконавчої вла- ди та органів місцевого самоврядування у сфері надання адміністративних послуг? У чому суть такої проблеми, як фактор «першої особи»?\n11. 10 НАДАННЯ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ У МУНІЦИПАЛЬНОМУ СЕКТОРІ РОЗДІЛ 2. ДЕРЖАВНА ПОЛІТИКА І ЗАКОНОДАВСТВО УКРАЇНИ ЩОДО АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ 2.1. ТЕНДЕНЦІЇ У ДЕРЖАВНІЙ ПОЛІТИЦІ Проблематика адміністративних послуг є однією з небагатьох, що перебуває в постійному полі зору Української держави, починаючи з 2006 року, коли Урядом було затверджено Концепцію розвитку системи надання адміністративних послуг органами виконавчої влади2 . У цій Концепції було зафіксовано важливі положення доктрини адміністративних послуг (поняття адміністратив- них послуг та принципи їх надання), визначені основні задачі реформи. Особливу увагу при- ділено визначенню критеріїв, за якими має оцінюватися якість надання адміністративних послуг, зокрема: 1) результативності (цей критерій стосується спрямованості на позитивне вирішення справ громадян); 2) своєчасності (надання адміністративної послуги у терміни, обумовлені у нормативно-пра- вових актах та встановлення у законодавстві обґрунтованих термінів); 3) доступності (зручне місцезнаходження адміністративного органу; наявність транспортної розв’язки, вказівних знаків, під’їзних шляхів та місць для паркування; доступ до приміщення без перепусток тощо); 4) зручності організації надання адміністративних послуг, що включає: можливість вибору альтернативного способу звернення за наданням адміністративної послуги (поштою, електрон- ною поштою), надання адміністративних послуг за принципом «єдиного вікна», зручний графік прийому, зручний порядок оплати адміністративних послуг тощо; 5) відкритості інформації про адміністративні послуги, що передбачає: доступ до інформації, її повноту та актуальність; надання консультативної допомоги, в тому числі за допомогою засобів телефонного зв’язку, поштового зв’язку, електронної пошти; 6) ввічливості та поваги до громадянина, що включає: спокійне та однакове ставлення до всіх споживачів послуг, наявність належних побутових зручностей у приміщенні адміністративного органу тощо; 7) професійності, що передбачає наявність у службовців відповідних знань та навичок, і вияв- ляється у належному виконанні обов’язків. Наступний сплеск уваги Уряду до сфери адміністративних послуг стався через півтора роки. Зокрема, у 2009 році в розпал фінансової кризи Кабінет Міністрів України у пошуку додаткових ресурсів звернувся до тематики платних адміністративних послуг. З цього питання майже щомі- сяця видавалися акти Кабміну. На думку урядовців, державний бюджет недоотримував щорічно мільярди гривень через те, що частина державних послуг надавалися суб’єктами, які не мали статусу бюджетних установ, і кошти за надання таких послуг проходили повз державний бюджет. Відтак Кабінет Міністрів запропонував кілька основних заходів: – спрямування усіх коштів за державні платні послуги до державного бюджету; – заборона передачі повноважень з надання адміністративних послуг суб’єктам господарю- вання та ліквідація таких суб’єктів господарювання. Певним підсумком ініціатив Кабінету Міністрів у сфері адміністративних послуг у 2009 році можна вважати Постанову «Про заходи щодо упорядкування державних, у тому числі адміністра- тивних послуг» від 17 липня 2009 року №737, якою Кабінет Міністрів затвердив Тимчасовий по- рядок надання державних, у тому числі адміністративних послуг. У цьому акті Уряду адміністративна послуга була визначена як державна послуга, яка є ре- зультатом здійснення суб’єктом повноважень щодо прийняття згідно з нормативно-правовими 2 Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення Концепції розвитку системи надання адміністративних послуг органами виконавчої влади» від 15.02.2006 року № 90-р.\n12. 11НАВЧАЛЬНИЙ ПОСІБНИК ДЛЯ ПОСАДОВИХ ОСІБ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ актами на звернення фізичної або юридичної особи адміністративного акта, спрямованого на реалізацію та захист її прав і законних інтересів та/або на виконання особою визначених за- коном обов’язків (отримання дозволу (ліцензії), сертифіката, посвідчення та інших документів, реєстрація тощо). У 2010 році до Тимчасового порядку надання адміністративних послуг були внесені зміни3 , якими було впорядковано термінологічну базу, а також: уведено норми, спрямовані на впорядкування питання розмірів та порядку оплати за надання адміністративних послуг (у тому числі встановлено, що плата за надання адміністративних по- слуг вноситься одноразово за весь комплекс робіт та послуг); заборонено витребувати від одержувачів послуг документи та інформацію, яка вже є у во- лодінні суб’єкта надання адміністративної послуги чи інших державних органів, підприємств тощо; доручено органам, які надають адміністративні послуги, вжити заходів щодо функціонування «єдиного вікна». Власне з 2010-2011 років почала приділятися увага й інтегрованим офісам з надання ад- міністративних послуг. До міст лідерів (зокрема, Вінниці та Івано-Франківська, які ініціативно відкрили перші центри адміністративних послуг) почали додаватися й інші, підтримані держа- вою пілотні міста (Луганськ, Кіровоград, Київ). Ця урядова політика знайшла своє відображення в ухваленому 6 вересня 2012 року Законі України «Про адміністративні послуги». Попри неоднозначність з теоретичної точки зору зако- нодавчої фіксації категорії «адміністративні послуги», наразі може йтися і про його позитивний вплив. Це, зокрема, визначення завдань органам місцевого самоврядування та районним дер- жавним адміністраціям щодо утворення центрів надання адміністративних послуг (ЦНАП); за- конодавча заборона вимагання документів та інформації, якою вже володіють суб’єкти надання адміністративних послуг, або яку вони можуть отримати самостійно; введення поняття «ад- міністративний збір» як єдиної плати за адміністративну послугу (на заміну «державного мита», реєстраційних зборів, ліцензійних зборів тощо) тощо (детальніше про Закон у підрозділі 2.3 по- сібника). Варто також взяти до уваги, що значну частину адміністративних послуг в Україні становлять так звані «документи дозвільного характеру у сфері господарської діяльності». Починаючи з 6 вересня 2005 року, з часу прийняття Закону України «Про дозвільну систему у сфері господар- ської діяльності», розпочалося централізоване створення єдиних дозвільних центрів (ЄДЦ), які мали діяти за принципом організаційної єдності в одному приміщенні. І хоча ця політика була спрямована на покращання умов для отримання послуг лише суб’єктами господарювання, вона здійснювалася згідно з загальними підходами до створення інтегрованих офісів. Більше того, деякі реально-працюючі ЄДЦ стали добрим фундаментом для створення майбутніх центрів на- дання адміністративних послуг. Саме тому, відповідно до Закону «Про адміністративні послуг» дозвільні центри було визначено складовою частиною центрів надання адміністративних послуг. З жовтня 2015 року, після набуття чинності законом про дерегуляцію від 12 лютого 2015 року ЄДЦ припиняють своє існування і повинні повністю поглинатися ЦНАПами. Отже, підсумовуючи цей короткий історичний виклад, можемо констатувати, що протягом 2008-2009 років спочатку піднімалося питання адміністрування коштів отриманих за такі послу- ги, а згодом почала зростати й увага і до якості надання адмінпослуг. Створення ЦНАП на міському та районному рівнях, заборона надання адміністративних по- слуг через підприємства, спрямування усіх коштів за адміністративні послуги до державного або місцевого бюджетів – ці три позиції можна назвати і загальними тенденціями 2008-2013 років. Нині наріжним каменем реформи є питання делегування повноважень з надання адміністра- 3 Постанова Кабінетом Міністрів України «Деякі питання надання адміністративних послуг» від 11.10.2010 р. № 915.\n13. 12 НАДАННЯ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ У МУНІЦИПАЛЬНОМУ СЕКТОРІ тивних послуг органам місцевого самоврядування та розбудова ЦНАП як інтегрованих офісів. Найбільшою перешкодою для впровадження цієї політики у 2012-2013 роках була паралельна тенденція централізації повноважень. Це стосувалося і надання найпопулярніших адміністратив- них послуг, зокрема, щодо будівельних дозволів, реєстрації прав на нерухоме майно, реєстрації суб’єктів господарювання, адже відповідні повноваження відбиралися в органів місцевого са- моврядування на користь центральних органів виконавчої влади. У 2014 році, після зміни влади, реформа об’єктивно повинна була отримати нове дихання. Окремі кроки Уряду додавали обґрунтованого оптимізму. 16 травня 2014 року Кабінет Міністрів нарешті затвердив довгоочікуваний Перелік адміністративних послуг органів виконавчої влади, які надаються через ЦНАП, і він включав низку справді найважливіших для громадян послуг. Але на цьому запланована багатоетапна передача послуг до ЦНАП була майже зупинена, адже не була підкріплена конструктивною співпрацею центральної виконавчої влади з органами місце- вого самоврядування, змінами до тематичних законів тощо. Враховуючи задекларовану Президентом та Кабінетом Міністрів політику децентралізації, були також очікування, що органам місцевого самоврядування якнайшвидше повернуть ті повно- важення, які були «одержавлені» у попередні роки. Проте Уряд спочатку обрав іншу політику, так званої «конкуренції», а насправді й «комерціалізації». Зокрема, урядовий законопроект «Про <…> спрощення надання адміністративних послуг» (реєстраційний №4322а від 21 липня 2014 року) пропонував надавати адміністративні послуги через «інших осіб», під якими малися на увазі насамперед нотаріуси та банки. Для їх мотивування також пропонувалося повернути прак- тику надання «інших платних послуг, пов’язаних з адміністративними». Крім фрагментарності запропонованого регулювання, очевидним був і кардинальний відхід від задекларованої у Законі «Про адміністративні послуги» державної політики. Законопроект №4322а було ухвалено лише у І читанні. Уряд знову повернувся до ідеї «конкуренції» у сфері державної реєстрації суб’єктів господарю- вання та нерухомості у законопроекті 1580 від 22 грудня 2014 року. 12 лютого 2015 року закон був проголосований і в ньому було зроблено кілька вкраплень про «інші платні послуги, пов’язані з адміністративними послугами» у сфері реєстрації прав на нерухоме майно. Але норми про банки та інших суб’єктів поки не отримали підтримки парламенту. У цієї політики «конкуренції» є дуже серйозний ризик. Це ймовірне подорожчання реєстра- ційних адміністративних послуг, адже послуги нотаріусів (приватних) є дорогими, а банки об’єк- тивно налаштовані на прибутковість діяльності. Зрештою у концепції, де плата за адміністративні послуги повинна мати прибуткову складову, є додаткові серйозні сумніви, адже: держава не по- винна перетворюватися на комерційну структуру, бо має інше призначення і вже зібрала з су- спільства податки; «прибутковість» буде перешкодою для дерегуляції та постійно підвищуватиме вартість послуг. Крім того, комерційно орієнтовані суб’єкти уникатимуть роботи на територіях, де не буде га- рантованого прибутку (сільська місцевість, маленькі містечка). Також комерційні суб’єкти можуть банкрутувати. Тобто держава все одно мусить утримувати основну інфраструктуру реєстраторів. Тож залишалося актуальним питання кому ці реєстратори будуть підпорядковані - центральному органу виконавчої влади (Міністерству юстиції) чи органам місцевого самоврядування? Мін’юст протягом року пропонував спочатку залишити реєстраторів за собою, але врешті пристав на по- зицію передачі і повноважень, і відповідно реєстраторів органам місцевого самоврядування4 . Зрештою, якщо і впроваджувати політику конкуренції у сфері адміністративних послуг, то вона має ґрунтуватися на умовах єдиної ціни (адміністративного збору) за однакову адміністративну послуг, незалежно від суб’єкта надання такої послуги, а також державного ціноутворення у цій сфері. 4 Проекти законів від 2 червня 2015 року: про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (реєстраційний №2982); про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (реєстраційний №2983).\n14. 13НАВЧАЛЬНИЙ ПОСІБНИК ДЛЯ ПОСАДОВИХ ОСІБ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ В МВС України замість децентралізації та підтримки створення інтегрованих ЦНАП у містах та районах запропонували розвивати «сервісні центри МВС», і також з комерційною мотивацією (законопроект 2567). Цей підхід має недоліком те, що в окремих життєвих ситуаціях особі дове- деться і далі відвідувати кілька органів / установ, замість єдиного інтегрованого офісу. Також це означає розпорошеність ресурсів на окремі офіси. У останній версії цього законопроекту з’явила- ся норма про майбутню передачу органам місцевого самоврядування відповідних повноважень (з 2018 року). На наш погляд, Україні в питанні організації надання адміністративних послуг доцільно оби- рати шлях Польщі, ФРН та інших децентралізованих країн, великих за територією та кількістю населення. Кращою альтернативною комерціалізації є децентралізація. Тоді питання про якість послуг буде відповідальністю органів місцевого самоврядування. І Україні тут уже є чим пишати- ся, адже багато міст України вже сьогодні пропонують достатньо якісні послуги. Мабуть, за умов децентралізованого надання адміністративних послуг їх якість буде відрізня- тися у різних громадах. Десь може з’явитися і локальна корупція. Але по-перше, це стане швидше винятком, а не централізованою практикою. По-друге, за належного інституційного розмежуван- ня виконавча влада зможе ефективніше контролювати законність дій місцевого самоврядування. Варто зауважити, що у Коаліційній угоді та Програмі діяльності Уряду закріплені саме зобов’я- зання щодо децентралізації та розвитку мережі ЦНАП. Тому для успіху реформи адміністративних послуг, в тому числі у муніципальному секторі, потрібна чітка визначеність параметрів державної політики та послідовність її впровадження. Питання для самоконтролю: Які основні тенденції державної політики у сфері адміністра- тивних послуг прослідковувалися протягом 2008-2013 років? У чому суть політики конку- ренції в сфері адміністративних послуг та які ризики у цієї політики? У чому суть і які пере- ваги у політики децентралізації базових адміністративних послуг? 2.2. ПОТРЕБИ ТА ПЕРСПЕКТИВИ РЕФОРМИ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ (ДЕРЕГУЛЯЦІЯ, СПРОЩЕННЯ, ДЕЦЕНТРАЛІЗАЦІЯ, ВПОРЯДКУВАННЯ ОПЛАТИ, ЕЛЕКТРОННІ ПОСЛУГИ) Проблематика адміністративних послуг наразі зосереджується навколо питань: 1) дерегуля- ції та адміністративного спрощення; 2) впорядкування оплати адміністративних послуг; 3) ство- рення інтегрованих офісів – центрів надання адміністративних послуг; 4) децентралізації, тобто передачі або делегування повноважень з надання адміністративних послуг органам місцевого самоврядування; 5) електронного урядування. Дерегуляція та адміністративне спрощення – це загальне скорочення кількості адміністра- тивних послуг та спрощення процедур надання конкретних послуг. На короткострокову пер- спективу тут значним прогресом стало б наведення порядку з «переліками платних послуг», затвердженими Кабінетом Міністрів. Насамперед слід припинити практику «подрібнення» ад- міністративних послуг на декілька окремих платних послуг. Найпростіший шлях для вирішення цієї проблеми – повне скасування усіх «переліків платних послуг». Звичайно, дерегуляція – це насамперед завдання для уряду та парламенту, адже, відповідно до Конституції, виключно законами визначаються повноваження органів державної влади та ор- ганів місцевого самоврядування. Особливу увагу треба приділяти адміністративним послугам, за якими без раціональної по- треби щороку мільйонами звертаються українці (наприклад, отримання довідки про несудимість чи отримання дозволу на вчинення правочинів з майном неповнолітніх). Але й на муніципальному рівні можна здійснювати дерегуляцію та адміністративне спрощення. Насамперед, потрібно скасовувати всі адміністративні послуги, які не мають належних правових підстав. Крім того, потрібно спрощувати процедури надання окремих адміністративних послуг. При цьому основними шляхами такого спрощення є:\n15. 14 НАДАННЯ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ У МУНІЦИПАЛЬНОМУ СЕКТОРІ – скорочення кількості інстанцій, які залучені до надання адміністративної послуги (включно з кількаразовими внутрішніми реєстраціями однієї заяви, попереднім «розписуванням» докумен- та міським головою чи його заступниками тощо); – скорочення кількості документів, які особі необхідно подавати для початку провадження. Припинити практику вимагання інформації, якою вже володіють суб’єкти надання адміністратив- них послуг або підпорядковані їм структури; – застосування принципу «мовчазної згоди», принаймні на етапі отримання погоджень, вис- новків; – уведення заявного (повідомного) принципу при наданні адміністративних послуг; – упровадження зручних стандартизованих форм анкет / формулярів для звернення за ад- міністративними послугами. Також важливо наголосити, щоб без ухвалення закону про загальну адміністративну процеду- ру сфера правового регулювання адміністративних послуг в Україні зберігатиме багато прогалин в частині відносин між органами публічної адміністрації (в тому числі муніципальними) та при- ватними особами. Іншим напрямом реформи має бути впорядкування відносин щодо оплати адміністратив- них послуг. Основними проблемами споживачів адміністративних послуг в частині їх оплати є часто необґрунтовані розміри плати, насамперед, через «подрібнення» однієї послуги на кілька окремих «платних послуг», а також непрозорість системи оплати таких послуг. Длядержавипроблемоюєнеконтрольованістьзбираннятавикористаннякоштівзаадміністра- тивні послуги, що фактично має два наслідки. З одного боку, держава недоотримує кошти, які збираються різними неправомірними суб’єктами, що де-факто надають адміністративні послуги (зокрема, деякими державними підприємствами). З іншого боку, багато адміністративних послуг мають такі мізерні розміри (наприклад, за деякі послуги РАЦС та за реєстрацію місця проживан- ня платежі складають по 85 копійок), що це не виправдовує навіть витрат на адміністрування таких платежів. Для органів місцевого самоврядування проблемою є брак ресурсів на забезпечення організа- ції надання адміністративних послуг, включаючи такі елементарні потреби, як папір, картриджі, витрати на поштові відправлення тощо, оскільки абсолютна більшість адміністративних послуг місцевого самоврядування визначені законами як безоплатні для суб’єктів звернення. Серед основних причин виникнення цих проблем можна виділити кілька. По-перше, це ха- отичність розвитку законодавства з питань оплати адміністративних послуг. В одних випадках плата за адміністративні послуги визначається у законах або актах аналогічного рівня (напри- клад, Декрет Кабінету Міністрів України «Про державне мито» визначає розміри плати за видачу паспортних документів та деякі інші адміністративні послуги тощо). Таких законів налічується більше сотні, і вони по-різному називають платежі, які мають характер плати за адміністративні послуги («державне мито», «реєстраційний збір», «плата» тощо), а також по-різному визначають і самі розміри плати (в неоподатковуваних мінімумах, в мінімальних заробітних платах, в абсо- лютних одиницях, у відсотковому вимірі тощо). Ще частіше платежі за надання адміністративних послуг закріплюються на рівні підзакон- них нормативно-правових актів. Багато «платних послуг», у тому числі фактично дублюючих або додаткових платежів за адміністративні послуги, визначені окремою групою актів Кабінету Міністрів України про затвердження згаданих «переліків платних послуг» (див., наприклад, По- станову Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. № 1098 «Деякі питання надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг»). Наразі таких «переліків платних послуг» біля 40 і ними затверджено понад 600 «платних послуг». Більше того, фактично додаткові платежі за дії, які нав’язуються при наданні адміністративних послуг, закрі- плені в актах центральних органів виконавчої влади та навіть окремих державних підприємств (наприклад, послуги Державного підприємства «Документ» у сфері управління Державної мігра-\n16. 15НАВЧАЛЬНИЙ ПОСІБНИК ДЛЯ ПОСАДОВИХ ОСІБ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ ційної служби визначені наказом цього підприємства від 18.07.2012 р. №54/1). Таким чином, че- рез невпорядкованість законодавства – закріплення норм оплати послуг у нормативно-правових актах різного рівня – зі споживачів кошти можуть стягуватися без належних підстав і в необґрун- тованих розмірах. Закон «Про адміністративні послуги» визначив деякі параметри державної політики у цій сфері у статті 11. Визначено, що плата (адміністративний збір) справляється у випадках, перед- бачених законом. Розмір плати за надання адміністративної послуги (адміністративного збору) і порядок її справляння визначаються законом …. Плата за надання адміністративної послуги (ад- міністративний збір) вноситься суб’єктом звернення одноразово за весь комплекс дій та рішень суб’єкта надання адміністративних послуг, необхідних для отримання адміністративної послуги (включаючи вартість бланків, експертиз, здійснюваних суб’єктом надання адміністративної по- слуги, отримання витягів з реєстрів тощо). Проте є проблеми і з виконанням цього Закону, і з нечіткістю деяких його положень. Адже у Законі відсутні критерії платності та безоплатності адміністративних послуг, крім соціальних. І найголовніше – не визначено, яким чином визначається розмір плати (адміністративного збору) за платні адмінпослуги. Другоюпричиноюпроблемусферіоплатиадміністративнихпослугєформальнабезоплатністьба- гатьохадміністративнихпослуг.Популярноюєточказору,щоадміністративніпослугимаютьбутибез- платними, оскільки держава утримується на кошти платників податків. Проте податки витрачаються насамперед на загальні публічні функції: оборона, громадська безпека і т.д. Натомість, адміністратив- ні послуги мають персоналізований характер, і громадяни користуються ними у різному обсязі або ж не користуються деякими послугами взагалі. Податки не можуть покрити всі витрати адміністратив- них органів у зв’язку з наданням адміністративних послуг, і їх фінансування за рахунок державного бюджету є несправедливим відносно самих платників податків. Формальна безоплатність багатьох адміністративних послуг може призводити лише до фактичного здороження їх вартості для суб’єктів звернення. Натомість законна офіційна платність адміністративних послуг, навпаки, може бути кори- снішою для суспільства, оскільки зменшує корупційну мотивацію у суб’єктів звернення. І, нарешті, третя причина проблем у сфері оплати адміністративних послуг – це бюджетне недофінансування органів влади, фактична вимушеність до заробляння коштів. Тягар витрат по- кладається на напівлегальні побори зі споживачів адміністративних послуг. Проблема оплати адміністративних послуг також значною мірою залежить від порядку фор- мування та наповнення Державного бюджету, що складається із загального та спеціального фон- дів. Останніми роками більшість коштів за адміністративні послуги спрямовувалася до загаль- ного фонду Державного бюджету, де вони фактично «розчиняються». Відтак у суб’єктів надання адміністративних послуг бракує ресурсів на належне надання послуг. Це вважається однією з причин, чому органи влади зацікавлені у наданні додаткових «платних послуг», кошти за які біль- шою мірою виконують компенсаційну функцію. Наприклад, сьогодні у структурі оплати паспорта громадянина України для виїзду за кордон 170 гривень – це державне мито, що спрямовуєть- ся до загального фонду Державного бюджету. А для компенсації витрат за бланк паспорта і за «оформлення і видачу паспорта…» з громадян стягуються додаткові кошти на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. № 1098. До речі, такий підхід подвійної оплати ад- міністративної послуги вже визнаний неправомірним за рішенням Верховного Суду України від 3 грудня 2013 року, яке, проте, досі не виконується. Але переважна більшість платних послуг не захищені у Державному бюджеті від використання отриманих за них коштів на інші цілі. З 2015 року більшість платежів за адміністративні послуги спрямовані до місцевих бюджетів. Це позитивний крок. Але тут, на наш погляд, є вже проблема розуміння з боку місцевих органів влади, адже ці кошти не завжди спрямовуються на забезпечення подальшого належного надан- ня адміністративних послуг. Для розв’язання проблем з оплатою адміністративних послуг є доцільними розроблення і\nАдміністративні послуги: стан і перспективи реформування.


Фотоплитка - Ремонт квартири\nОпубликовано в Фото ремонта Октябрь 7, 2019 – 08:18\nВикористання плитки з кераміки для обробки поверхонь, що піддаються тривалому впливу, вологи нікого не дивує. Привертає водостійкість, міцність, практичність і довговічність цього покриття. Серед величезної кількості видів не складає труднощів вибрати потрібний розмір, колір, текстуру для будь-якої поверхні ванною або кухні. Найбільший інтерес викликає фотоплитка.\nПредприниматель Юрий Андреев и его бизнес.\nРозроблена в Італії технологія виробництва фотоплитки, дозволяє привнести різноманітність і фарби в інтер'єр не тільки ванній або кухні, але будь-якого приміщення, аж до вітальні або спальні. Виробництво фотоплитки починається з вибору візерунка, фотографії або репродукції картини. Потім зображення друкується на гумованою папері керамічним тонером. Після висихання і подальшого вимочування паперу, малюнок переноситься на плитку, яка відправляється на висушування і випал за допомогою муфельній печі. Малюнок і поверхню сплавляються воєдино, забезпечуючи дуже високу стійкість нанесеного зображення.\nФотоплитка виходить в цьому випадку міцної, стійкою до механічних пошкоджень, вологи, чистячих засобів, ультрафіолету, а колір і форма малюнка зберігаються в своєму первісному вигляді протягом багатьох років. Відсутність обмежень у виборі зображень створює просто фантастичні можливості урізноманітнити будь-який інтер'єр, зонувати його або візуально розширити простір, застосовуючи додатково декоративні елементи. Єдине, що треба враховувати, чи не набридне малюнок через кілька років, так як фотоплитка зазвичай встановлюється на тривалий час.


ФАРБУВАННЯ ВНУТРІШНІХ ПОВЕРХОНЬ НЕВОДНИМИ СУМІШАМИ - Електронна бібліотека Бібліограф\nНеводними складами - олійними, лаковими, емалевими - поверхні фарбують в захисних і декоративних цілях. Коли головним є захисне призначення покриття, застосовують склади, що утворюють глянцеві плівки. При утворенні глянсових плівок пігменти занурюються в товщу фарбувального покриття, а поверх пігментів знаходиться суцільний шар сполучного, що дзеркально відбиває світло.\nПри декоративної фарбуванні поверхонь усередині будівлі застосовують матові покриття, які пом'якшують колірні тони забарвлення, роблять менш помітними дефекти штукатурки, бетону, деревини\nНеводними складами обробляють приміщення, до яких пред'являються підвищені гігієнічні вимоги і в яких забарвлення повинна бути механічно міцною (кухні, громадські їдальні, пральні, операційні кімнати, магазини, коридори громадських установ). Їх наносять тільки на сухі поверхні рівним тонким шаром за два-три рази, причому кожен шар перед нанесенням наступного повинен повністю висохнути.\nУ товстому шарі під верхньою плівкою залишається рідкий шар і на офарблює поверхні утворюються шорсткість, зморшки і тріщини.\nДля підвищення покриваності в неводні суміші вводять розчинники (наприклад, скипидар).\nЧисло і послідовність операцій по підготовці, обробки і фарбування внутрішніх поверхонь неводними складами залежать від виду поверхні, типу фарбувального складу і категорії фарбувальних робіт (табл. 9).


Презентація. Біографія Юрія Косача.\nПрезентація "Біографія Юрія Косача"- елемент запропонованого уроку з позакласного читання для 9 класу. Школярі стисло знайомляться з життєписом письменника-емігранта.\nЮрій Косач – племінник Лесі Українки. Це свідчить про тяглість сімейної інтелектуальної традиції, але цей ярлик тяжіє над сприйняттям особистості автора та його творчості. Ми або завищуємо горизонт очікувань, або вибудовуємо низку упереджень.\nХимерний Косач із його ідеологічними стрибками до «своїх» і «чужих» був нелюблений діаспорою й незнаний удома.\nКосачу закидають політичне хамелеонство. Він не раз змінював політичні табори, регулярно маневрував між комуністами й націоналістами.\nЮрій Косач – племінник Лесі Українки. Це свідчить про тяглість сімейної інтелектуальної традиції, але цей ярлик тяжіє над сприйняттямособистості автора та його творчості. Ми або завищуємо горизонт очікувань, або вибудовуємо низку упереджень.\nХимерний Косач із його ідеологічними стрибками до «своїх» і «чужих» був нелюблений діаспорою й незнаний удома. Косачу закидають політичне хамелеонство. Він не раз змінював політичні табори, регулярно маневрував між комуністами й націоналістами.\nЖурналіст М. Р. Стех: «Косач просто ігнорував питання політичні, моральні, побутові, серйозно ставлячись лише до одного – можливості думати і писати. Його герой, який утрапив у дивакувату авантюру та легковажив заради неї всім, у цьому сенсі – трішечки alter ego самого письменника».\nКосач навчається у Львівській гімназії, на юридичному факультеті Варшавського університету. У 1932 р. потрапляє до польської в'язниці, після ув'язнення виїздить до Франції. Повернувшись під час війни до Львова, опиняється в концтаборі.\nУ повоєнній Німеччині потрапляє у вир еміграційного літературного життя, стає одним із засновників МУРу. Переїхавши до США, мусив заробляти на життя тяжкою фізичною працею, але багато пише в газетах, видає нові книжки.\nКосач зорієнтований на оповідну традицію європейської прози. Його погляд на Україну водночас і зсередини, й збоку. На всіх його історичних творах печать певної екзотичності, його герої часто оповиті серпанком демонічної винятковості.\nЮ. Шерех: «Коріння екзотизму в тому, він не знаходить такої України, як він уявляв і бажав, а іншої він не знає або радше не може зрозуміти як цілости. Образ лишається для нього загадковим. І він починає шукати Україну не в Україні, а в Європі».\nКниги, які «оживають»: інтерактивні додатки, які роблять книгу справжнім дивом!\nСафонова Оксана Миколаївна\nПрезентація. Жанр твору Ю.Косача.\nТест (9 клас.Українська література. Творчість Т.Г.Шевченка, Марка Вовчка, П. Куліша, М. Гоголя)\nУрок "Поєднання у творі фантастичного і реального у творі В. Рутківського «Джури козака Швайки».. Проблеми, порушені у творі."\nІ.Франко "Захар Беркут" Цикл уроків\nДодати "Презентація. Біографія Юрія Косача." в добірку...


Папа: Господні терези відрізняються від наших | Мукачівська Римсько-Католицька Дієцезія\nЛис 13, 2018 | Новини Ватикану |\nПро справжню, а не показову побожність та жертовність говорив Святіший Отець перед проказуванням недільної Богородичної молитви.\nГосподь по-іншому, ніж ми, оцінює людей: Він зважає на якість, а не на кількість, досліджує серце й дивиться на чистоту наміру. Коментуючи розповідь святого Марка про події біля єрусалимського храму, Папа Франциск перед проказуванням молитви «Ангел Господній» у неділю, 11 листопада 2018 р., зауважив, що «Господні терези відрізняються від наших».\nДві протиставні постаті\nЯк зауважив Святіший Отець, завершуючи серію повчань Ісуса, виголошених у храмі, євангелист звертає увагу на дві «протилежні» постаті: книжника та вдову. Перший представляє знатних та впливових людей, а друга – найостанніших, убогих і слабких.\n«У дійсності, суворе судження Ісуса щодо книжників не стосується всієї категорії книжників, але звернене до тих, які між ними вихваляються своїм соціальним становищем, гордо носять титул “раббі”, тобто, вчитель, полюбляють отримувати почесті та займати перші місця. Найгірше ж, – підкреслив Папа, – це те, що їхня показовість має, перш усього, релігійну природу, бо вони, як каже Ісус, “довго моляться напоказ” та використовують Бога, щоб заслужити пошану, як захисники Його закону. І це наставлення вищості та марнославства веде їх до зневажання тих, які є малозначущими або перебувають у скрутному економічному становищі, як от вдови».\nІсус демаскує це «викривлення», викриваючи гніт слабших на основі релігійних мотивів, чітко підкреслюючи, що «Бог стоїть на стороні останніх». І щоб учні добре засвоїли цей урок, Він подає їм «живий» приклад: беззахисну вдову, яка кладе до скарбниці дві дрібні монети, все те, що в неї залишилося, соромлячись такої пожертви й намагаючись залишити її непомітно. «Але саме в цій покорі, – підкреслив Папа, – вона зробила вчинок великої релігійної та духовної ваги. Цей жест, повний жертовності, не втікає від погляду Ісуса, Який у ньому вбачає сяючу цілковиту самопожертву, якої хоче навчити Своїх учнів».\nЩо в житті є суттєвим?\nЯк зауважив Святіший Отець, це Ісусове повчання допомагає нам «повернутися до того, що є суттєвим у нашому житті та сприяє конкретним і щоденним взаєминам з Богом». «Браття і сестри, Господні терези відрізняються від наших. Він зважує по-іншому людей та їхні вчинки: Бог не вимірює кількість, але якість. Він зглиблює серце та дивиться на чистоту наміру», – сказав Наступник святого Петра, додаючи:\n«Це означає, що наше “давання” Богові в молитві та вчинках милосердя повинно завжди уникати ритуальності та формальності, як також обрахунків, але бути вираженням безкорисливості».\nПозбутися поверхневого задля суттєвого\nСаме тому, за словами Папи, Ісус вказує на цю убогу та великодушну вдову як на приклад християнського життя. Ми не знаємо її імені, але «знаємо її серце», і саме це має цінність в очах Бога. «Коли нас спокушує прагнення показовості та віддачі від наших жестів альтруїзму, коли ми надто зацікавлені поглядом інших і коли, дозволю собі сказати, поводимося як павичі, згадаймо про цю жінку. Це буде корисно: воно допоможе нам скинути із себе поверхневе, щоб прямувати до того, що дійсно вартісне, та залишатися покірними», – підсумував Святіший Отець, побажавши:\n«Нехай же Пречиста Діва Марія, убога жінка, Яка цілковито віддалася Богові, підтримує нас у наших постановах віддати Господеві і ближнім не просто щось свого, але себе самих у покірній та великодушній пожертві».\nПісля проказування молитви «Ангел Господній» Папа скерував свій погляд до Барселони, де напередодні відбулася беатифікація 16-ох мучеників, між якими було тринадцять богопосвячених осіб і троє мирян. «Ці нові блаженні були вбиті за свою віру в різних місцях та в різні дні під час війни та релігійного переслідування минулого століття в Іспанії. Прославляймо Господа за цих Його відважних свідків», – закликав він.\nПопередняВиступ Його Високопреосвященства Архієпископа Клаудіо Ґуджеротті, Апостольського Нунція в Україні, з нагоди Всеукраїнського Дня молитви за сиріт, Київ, 11 листопада 2018 року, Український Дім\nНаступнаКОМУНІКАТ АПОСТОЛЬСЬКОЇ НУНЦІАТУРИ


Автобусні квитки до Талдом\nЗа вікном 21 століття, більше немає потреби гаяти час у чергах автовокзалів та автостанціях. Купити квиток на автобус до Талдом можна онлайн лише за декілька кліків. Сайт Tickets.ua має зручну систему пошуку, яка дозволяє знайти необхідні рейси, переглянути розклад маршруток та придбати автобусні квитки. Щоб ознайомитися зі всіма доступними пропозиціями, достатньо зазначити дату відправлення, кількість пасажирів та місце призначення. Оплата квитка здійснюється за допомогою банківських карт Visa/MasterCard.\nМаршрутка у Талдом\nЩоб замовити недорогі автобусні квитки в Талдом, варто переглянути розклад автобусів. Чим швидше ви почнете пошук, тим більшим буде вибір пропозицій від перевізників. Це можливість обрати та придбати найдешевші автобусні квитки з запропонованих. Для вашої зручності на сайті Tickets.ua система автоматично проставляє позначки «краща ціна» та «найшвидший». Щоб якомога краще спланувати поїздку, звертайте увагу на час і пункти відправлення та прибуття.\nЯк купити автобусні квитки у Талдом онлайн?\nУнікальний ідентифікатор користувача сесії для повідомлення в Cлужбу турботи про клієнтів: 2405962518


Чи наважиться Порошенко призначити вибори 24 травня - Влада. Державна політика України. Свіжі новини про політику і не тільки.\nЧи наважиться Порошенко призначити вибори 24 травня\nПісля розпаду коаліції у президента Петра Порошенка є три сценарії, якими можна рухатися далі\n18 лютого 2016 16:35\nПісля виходу "Самопомочі" з коаліції вона юридично припинила існування. Тепер згідно з законодавством, у парламентських фракцій є рівно місяць на те, щоб створити нову коаліцію (хоча це те саме, що пробувати скласти з літер "ж", "о", "а" і "п", слово "щастя"), після чого президент отримає право (не обов’язок) розігнати ВР та оголосити дострокові парламентські вибори. Але це не єдиний сценарій, за яким може діяти голова держави. Власне, в нього є три шляхи, за якими рухатися далі.\nПерший сценарій - жити так як є. Тобто в парламенті не створюється нова коаліція, а під кожне голосування вишукується консенсус. Втім, це означає перманентну політичну кризу. Майже недієздатна Верховна Рада та уряд, а також регулярні заклики низки зацікавлених у виборах політиків до президента, щоб той оголосив парламентські вибори. В результаті, окрім негативу Петро Порошенко з цього не отримає ніяких зисків.\nДругий сценарій – протягом місяця створити нову коаліцію, теж виглядає досить малоймовірним. Арифметично більшість сформувати можна з БПП та НФ (214 народних депутатів) та Радикальної партії Олега Ляшка (21 нардеп), яка складатиме 235 депутатів. На папері такий варіант нібито виглядає досить реалістичним, тим паче, що Олег Ляшко публічно заявляє про готовність до участі в новій коаліції. Але в реальності варто розуміти, що єдності відносно головного питання – збереження за Яценюком крісла прем’єр-міністра – у БПП нема. До того ж 235 голосів в коаліції – це мало, тоді як існує велика вірогідність того, що з БПП в такому разі вийде група "реформаторів", що знищить нову коаліцію. Теоретично можна спробувати домовитися про іншу компромісну кандидатуру на посаду очільника уряду, але тут "Народний фронт", вочевидь, буде категорично проти.\nІ, нарешті, третій сценарій, який є в розпорядженні Петра Порошенко – призначити позачергові вибори. Згідно з законом, "позачергові вибори до Верховної Ради України призначаються Президентом України і проводяться в період шістдесяти днів з дня опублікування рішення про дострокове припинення повноважень Верховної Ради України". Тобто, у разі такого кроку, якщо за точку відліку взяти сьогоднішнє число, вибори пройдуть 24 травня. Можливо, такий сценарій в перспективі вирішить політичну кризу, втім, і тут існує небезпека: судячи з риторики керівництва МВФ, Україна може залишитися без довгоочікуваного кредиту, адже "фондівці" навряд чи захочуть давати гроші під гарантії в.о. прем’єра Арсенія Яценюка, який буквально за кілька місяців остаточно піде у відставку. Втім, у разі якщо Петро Олексійович все ж таки вирішить питання з МВФ, сценарій перевиборів парламенту виглядає найкращим з вищеозначених.\nЯким шляхом піде президент, стане зрозуміло вже дуже скоро. Якщо проваляться переговори з "радикалами", то, скоріш за все, тягнути з перевиборами Порошенку буде не з руки…\nМітки: Петро Порошенко, вибори, коаліція


Сон з продовженням. С.Міхалков\nСон з продовженням\nОдин з Любиних снів\nСон продовжує продовжуватися...\nСон більше не продовжується...\nПам'яті великого казкаря Ганса Кристияна Андерсена\nЛюба любила спати. Вечорами її не треба було, як інших дітей, просити й умовляти: о десятій вечора вона вже була під ковдрою. Варто було їй тільки покласти голову на подушку, згорнутися калачиком і заплющити очі, як вона занурювалася в сон. І могла спати скільки завгодно! Поруч розмовляли, не змовкали радіо й телевізор, але Люба не прокидалася. Навіть старий будильник "Дзвін" мав би витратити увесь свій завод для того, аби вранці додзвонитися до Люби й розбудити її – такий був глибокий сон.\n– Як ти можеш... так спати? – питали Любу.\n– Мені сняться дивовижні сни! – відповідала вона.\nІ це була щира правда.\nЛюба вийшла на безлюдний майдан, пройшла повз старовинну вежу з годинником і завернула до такого ж самого безлюдного провулка. Вона зупинилася біля тьмяно освітленої вітрини невеличкої крамниці. Це була майстерня іграшок. За склом стояли й лежали, висіли на цвяшках і сиділи в різних позах усілякі ляльки: розкішні принцеси із здивовано розплющеними, некліпаючими блакитними очима та віями неприродної довжини; пастухи й пастушки в ошатних сільських сукнях; витончені танцівниці в яскравих шалях з тамбуринами в руках; смагляві кавалери у лакованих капелюхах... Люба впізнала й Червону Шапочку в оточенні лісових гномів. Але найбільше її увагу привернув солдат – дерев'яна лялька з гачкуватим носом і важкою щелепою, що займала половину обличчя. Здавалося, ляльку за якусь провину поставили у найдальший куток вітрини. Вкрита порохом, вона виглядала сумною і самотньою.\nДвері до крамниці були прочинені – і Люба побачила старого майстра іграшок у шкіряному фартусі, який, сидячи на табуреті, прикріплював до тулуба нової ляльки голову, щойно виточену на верстаті. Гладка жінка змітала в совок стружки, що кублилися біля ніг майстра.\n– Коли ти прибереш з вітрини це страховисько! – почула Люба голос жінки. – Твій Лускунчик відлякує від нас усіх покупців. Тільки на нього подивишся, аж не захочеться увійти до крамниці...\n– Не мели дурниці, жінко! – добродушно й мляво заперечив майстер. – Адже ти знаєш, що не я його робив. Лускунчик дістався мені у спадок від батька, а тому – від його батька, тобто від мого діда. А вже дід випросив дерев'яного солдата в одного бродячого комедіанта, який, у свою чергу, підібрав Лускунчика у якійсь далекій країні... І зовсім він не страховисько! Це як на нього подивитися.\n– Та яка з нього користь! – не вгамовувалася дружина. – Хіба лише те, що він вміє лускати горіхи, якщо їх покласти йому до рота. Краще б ти виставив балерину! – І вона вказала на чарівну лялечку в рожевій пачці, що стояла на носках у відкритій картонній коробці. – У нас одразу побільшало б покупців! А твій Лускунчик і задарма нікому не потрібен...\n– А ну ж бо, Матільдо, поклич сюди дівчинку, що стоїть на вулиці біля нашої вітрини! – несподівано сказав майстер, який помітив Любу. – Ти мене чуєш? Поклич! Та поквапся, поки вона не пішла!\n– Невже ти вважаєш, ніби вона у нас щось купить?\n– Поклич дівчинку... Нехай увійде! – вже не просто сказав, а наказав майстер.\n– Дівчинко! Ти можеш зайти до нас... якщо тобі цікаво! – виглянувши за двері, запросила буркотлива дружина майстра.\n– Дякую, – чемно відповіла дівчинка.\n– Мій старий побачив тебе у вікно і хоче щось сказати. Зайди до нас, якщо в тебе є час та гроші!\nОстанні слова дружина майстра прошепотіла, пропускаючи дівчинку до крамниці.\n– Здрастуй! – звернувся до Люби майстер, піднімаючись їй назустріч. – Я одразу помітив, що ти любиш гратися з ляльками. Як тебе звати?\n– Мене звати Люба, але з ляльками я вже не граюся.\n– Я розумію: ти виросла з того віку. Але вони тобі не можуть не подобатися. Мені вже під вісімдесят, а я все ще не можу з ними розлучитися: роблю їх для продажу... і для себе теж. Подивися, скільки я їх змайстрував! А скільки продав за довгі роки... Не злічити! Хіба можуть комусь не сподобатися ця принцеса Недоторка або Кіт у чоботях? Послухай, дівчинко... Сьогодні такий день, коли ми з дружиною обов'язково повинні подарувати комусь ляльку. Так уже в нас заведено. Один раз на рік і саме цього дня!\nДружина майстра осудливо глянула на чоловіка.\n– Вибирай будь-яку! – продовжував майстер.\n– Нехай вибере... Нехай скаже, яка їй більше подобається! – з недобрим наміром проворкотіла гладка Матільда.\n– У мене немає грошей... – тихо зізналася Люба.\n– Та що нам твої гроші, якщо ми хочемо задарма віддати тобі будь-яку з ляльок! Яка тобі сподобається... Така у нас, старих, прикмета! Вибирай, не соромся, – весело запропонував майстер.\nЛюба роздивилася. На полицях і на прилавку лялькового майстра був великий і привабливий вибір.\nАле Люба вибирала недовго.\n– Можна взяти ту, що стоїть... на вітрині? У найдальшому кутку...\n– Про яку ляльку ти говориш? – ніби не збагнувши, перепитав майстер. І багатозначно глянув на дружину.\n– Там... дерев'яний солдат, – нерішуче промовила Люба.\n– Тобі сподобався Лускунчик?\n– Хіба ти не бачиш... нічого кращого? – з удаваним подивом запитала дружина майстра.\n– Можна взяти Лускунчика... якщо вам не шкода? – повторила Люба.\n– Бери, дівчинко! Бери! – вигукнув майстер. І підморгнув дружині. – З тобою він не буде самотнім. Бери нашого Лускунчика! Ти зробила правильний вибір. Жодна принцеса не годна й у слід йому ступити!\nСтарий дістав з вітрини дерев'яну ляльку, стер із неї порох і простягнув дерев'яного солдата Любі.\nДружина майстра хитро та схвально дивилася на чоловіка.\n– Дякую! – сказала Люба і, притиснувши Лускунчика до грудей, вийшла з крамниці.\n– Ось ти його й позбулася! – сказав майстер дружині. – А казала, що він нікому не потрібен. Тепер вже його не повернеш! І у мене таке відчуття, ніби ми осиротіли... Втім, Лускунчик не прогадав! Чим весь день слухати, як ти лаєш його, краще подружитися з дівчинкою, яка розгледіла його самотність.\nГладка Матільда мовчала.\nЛюба прокинулася. "Дзвін" не подавав голосу. Надворі було ще темно. Люба позіхнула, повернулася на другий бік і заплющила очі... А сон тривав.\nУсе ще притискаючи до грудей дерев'яну ляльку, Люба пройшла по довгому і темному, немов прорубаному між будинками провулку, завернула за кут і вузькими гвинтовими сходами піднялася на останній поверх незнайомого будинку. Зупинилася перед похилими дверима. Подумала трохи... І, штовхнувши двері, зробила крок через поріг.\nМісяць, схожий на круглий сир, розрізаний навпіл, висвітлював внутрішність комори. Через вікно виднілося нічне місто.\nКомора була завалена різним мотлохом. У кутку стояла напіврозвалена скриня з мідними кутами. Розбите глиняне приладдя було звалено в купу. У вікно визирало опудало високого білого журавля. Місячне світло примусило його скляні очі блищати так, ніби журавель був живий.\nЛюба сіла на стару скриню. Лускунчик лежав у неї на колінах. Невідомо чому Люба раптом заплакала... Вона дістала з кишеньки хусточку, щоб утерти сльози. Велика сльоза, наче важка крапля з карнизу, впала на обличчя дерев'яного солдата.\nЛюба витерла очі й висякалася. Раптом у тиші почувся слабкий голос:\n– Було б добре, якби ти витерла й моє обличчя!\nЛюба здивовано озирнулася:\n– Хто б це міг бути?\n– Я тут... Я у тебе на колінах! – промовив той самий голос.\nЛюба схопилася і злякано позадкувала до дверей. Лялька впала.\n– Не йди, – жалібно попросив її тихий голос. – Почекай, Любо... Будь ласка, не йди. Не кидай мене самого!\nДівчинка зупинилася. Так, безсумнівно, це був голос дерев'яного солдата.\n– Ти боїшся мене? Ти гадаєш, я зроблю тобі щось лихе?\nЛюба мовчала. Вона ніколи не бачила ляльок, що промовляють слова ось так, по-справжньому.\n– Підійди... і поговори зі мною, – попросив Лускунчик. – Дуже дивно, що ти не відповідаєш! Отже, я вмію говорити, а ти... не вмієш?\n– Хто ти? – обережно поцікавилася Люба.\n– Я? Лускунчик... Клацаю волоські горіхи, коли їх кладуть мені до рота. Але я не завжди був Лускунчиком. Колись, дуже давно, я був молодим парубком... солдатом. А потім офіцером! Мене звали Міло. Це було дуже... дуже давно. Вічність тому! Не бійся мене.\nЛюба зрозуміла, що їй нічого не загрожує, і підійшла ближче. Лускунчик усе ще лежав на підлозі. Вона підняла його і посадила на лавку.\n– Я тебе... вже не боюся. Але я ніколи не бачила говорющих Лускунчиків!\n– Розумію, – відгукнувся дерев'яний солдат. – Але повір: я можу розмовляти тільки з тобою... Тому не кидай мене!\n– Ти кажеш, що колись був солдатом і тебе звали Міло... А потім ти був навіть офіцером?.. Але як же ти став Лускунчиком?\n– Це сумна історія, – не одразу відгукнулася лялька.\n– Розкажи мені її! Я люблю сумні історії...\n– Їх легко слухати. Але важко бути їх учасником.\n– Так, звичайно... Але розкажи мені.\n– Добре! – погодився Лускунчик. – Слухай... Колись я жив у щасливій країні, яка називалася Джокондою. Цієї країни немає на жодній карті, але вона одразу ж за Сніговим королівством і королівством Солодощів.\n– Хіба є такі країни? – здивувалася Люба.\n– Я ніколи не брешу! – образився Лускунчик. – Усе це щира правда. Як і те, що я зараз із тобою розмовляю... Так от, якщо хочеш слухати, не перебивай мене!\n– Нашою Джокондою керував простий, веселий чоловік, якого всі звали просто по імені – Ніколас. Він був заручений із королевою Ласункою Другою з королівства Солодощів, тому що сам змалку був страшенним ласуном.\n– Як я!\n– Ти знову перебила... – розсердився Лускунчик. – Я ж просив не перебивати! Бо я заплутаюся, усе забуду. Адже це було давно!..\n– Пробач, Міло! – вибачилася Люба. – Я мовчатиму.\nЗібравшись з думками, він продовжував:\n– Так от, одного разу на Джоконду напала юрба Мишачого короля. Ми хоробро билися, але їх було більше – і вони перемогли. Зазнавши тієї жахливої поразки, Ніколас здався на милість мишам і став служити їхньому Мишачому королю. Володіючи злою чаклунською силою, Мишачий король перетворив слабовільного Ніколаса на чаклуна. Але при цьому... позбавив його пам'яті. Ніколас забув про свою наречену Ласунку Другу і раптом вирішив одружитися із молодою танцівницею, яка його зовсім не любила. Та дівчина, яку звали Парліпа, як не важко в це повірити... кохала мене.\n– Кохала Лускунчика? – вигукнула Люба, не розуміючи, що своїм подивом ображає оповідача.\nЛускунчик перервав свою історію і сердито глянув на Любу:\n– Так... Вона кохала мене! Але до чого тут Лускунчик? Я ж у той час був уже капітаном військ Джоконди, молодим... і вельми симпатичним чоловіком.\n– Пробач, – попросила Люба. – Я не хотіла тебе образити.\n– Я й не ображаюся, – відповів Лускунчик.\n– А що ж сталося далі?\n– Ніколас захотів мене позбутися. Щоб я не завадив йому одружитися з Парліпа!.. Він перетворив офіцера на потворного дерев'яного солдата. На ляльку! Ляльку вивезли за місто та викинули в канаву. Там мене й підібрав бродячий комедіант. Довгий час блукали ми з ним по світу...\n– І ти весь час мовчав?\n– Я ніколи не мовчав. Я завжди розмовляв! – з почуттям власної гідності виголосив Лускунчик. – Але ніхто не міг почути мене. Це було частиною підступного чаклунства. Ніхто не міг почути, крім дитини, яка б пожаліла мене... Помітила й пожаліла! На мене повинна була впасти важка, горюча сльоза... Але діти не плакали наді мною. Вони сміялися! І ось сьогодні вперше така сльоза впала...\n– Ти гадаєш, що я та сама дитина? – запитала Люба.\n– Очевидно, – відповів Лускунчик. – Адже ти почула мене! Так? Почула?.. А я вже втратив надію. Яке щастя, що з усіх ляльок ти вибрала саме мене. І забрала з собою... Дякую тобі!\nЛюба погладила Лускунчика по голові.\n– Мені здалося, що тобі дуже самотньо стояти день і ніч у вікні тієї крамниці іграшок. Ти був увесь запорошений. І в найдальшому кутку, ніби тебе покарали...\n– Гладка Матільда не витирала мене. Вона взагалі мене не любила, – сумно сказав Лускунчик. – Я її дратував... Їй здавалося, що я відлякую дітей. Коли ти підійшла до вітрини, у мене закололо в тому місці, де колись було серце. Я одразу ж зрозумів, що й ти самотня...\n– Так, самотня, – зізналася Люба. – Ніхто не розуміє мене.\n– Ти хочеш до кінця допомогти мені? – запитав Лускунчик.\n– Звичайно! – недовго думаючи, погодилася Люба. – Але що треба зробити?\n– Бачиш білого журавля? Того, що стоїть біля вікна й витріщається на нього?\n– Опудало? Бачу...\n– Це таке ж опудало, як я дерев'яна лялька! Білі журавлі – особливі птахи. Підніми мене і посади йому на спину.\nЛюба підняла Лускунчика, посадила на білого журавля. І той переступив... з ноги на ногу. Спробував розправити крила...\nВід несподіванки Люба заплющила очі. Коли ж вона розплющила очі... на журавлі сидів не дерев'яний солдат, а бравий молодий офіцер. І не просто сидів, а наче в сідлі.\n– Дякую тобі! – промовив офіцер і простягнув Любі руку. – Сподіваюся, ми ще зустрінемося! А поки що знай, що ти маєш друга, який уміє бути вдячним...\n– Ні, Міло! – скрикнула Люба. – Я хочу летіти з тобою!\n– Не можна, – тихо заперечив офіцер. – Твоє місце вдома, у сім'ї. До того ж... завтра вранці ти повинна йти до школи!\n– Вдома ніхто не розуміє мене. Я полечу з тобою! – наполягала дівчинка.\n– Я не боюся мишей!\n– Але мені доведеться битися!\n– Я буду поруч із тобою...\n– Мене можуть вбити!\n– Нехай тоді вб'ють і мене...\n– Просто не знаю, що робити... – розгубився бравий офіцер. – Ти ж іще дитина!\n– Я спробую швидше вирости! І потім... Соромно нагадувати, але ти повинен мені віддячити. Чи не так? Адже ти сам сказав, що вмієш бути вдячним...\n– Вмію... І повинен! – здався Міло. – Нехай буде по-твоєму. Але дай слово ні на крок не відходити від мене. І робити все, що я накажу!\n– Обіцяю... Обіцяю! – квапливо промовила Люба і видерлася на спину журавлю, якому вже явно не стоялося на місці. Він рвався за вікно у нічне зоряне небо...\n– Тримайся міцніше! – скомандував Міло. Люба обхопила його обома руками і притиснулася до спини. Міло махнув рукою, наче дав старт, і у прочинене вікно вирвався, як з полону, білий журавель з двома вершниками на спині...\nЗадзеленчав старий будильник, обриваючи, як він звик робити, Любин сон у найхвилюючому місці. Люба прокинулася, але довго не могла збагнути, що діється: щойно вона летіла над сонним містом, над його парками й садами, пофарбованими у світло-жовтий місячний колір, обминаючи хмари, набряклі від майбутнього дощу, – як раптом опинилася у своєму ліжку. Їй вже час уставати, адже якщо вона негайно ж не підніметься, не вдягнеться, не вмиється, не почистить зуби й не поснідає, то спізниться до школи.


Подальша доля ФК «Калуш» залишається під знаком питання - Спорт - Новини - Нафтохiмiк. Сайт газети "Нафтохiмiк-Калуш"\nПодальша доля ФК «Калуш» залишається під знаком питання\nСпорт 28 липня, 11:38\nКерівництво футбольного клубу «Калуш» звернулося до футбольної громадськості з відкритим листом. У ньому висловило сумніви в доцільності подальшого інвестування у футбол через певні «ризики та загрози». Водночас президентові клубу Андрію Білецькому і його директорові Андрію Заліському, які фактично доклали багато особистих зусиль та коштів для відродження, становлення й розвитку в Калуші професійної футбольної команди, інфраструктури футбольного клубу, підготовки та виступів на різних змаганнях його юних вихованців, не хотілося б, аби в місті втратили ці напрацювання останніх років.\nЩоправда, про подальшу долю ФК «Калуш» у відкритому листі практично нічого конкретного не сказали, а лише висловили сподівання, що серед калушан знайдуться люди, «котрі зможуть краще за чинне керівництво відстояти футбольну позицію нашого міста та продовжити існування ФК «Калуш». А вони будуть «готові в будь-який момент передати клуб і його справи своїм наступникам».\nВідкритий лист ФК «Калуш»\nЗвернутися до громадськості з відкритим листом змусила ситуація, що склалася навколо відновлення другої частини сезону 2019/2020 рр. під егідою Професіональної футбольної ліги України, сповнена безпрецедентних і кричущих порушень як здорового глузду, так і футбольного законодавства з боку керівництва ПФЛ та ряду інших «прифутбольних діячів».\nДля нас, людей, які вкладають у футбольний клуб «Калуш» та розвиток прикарпатського футболу душу, працю й чималі власні кошти, завжди було важливо, щоб результат зусиль з’ясовувався на футбольних полях, а змагання відбувалися на чесних, прозорих і зрозумілих спортивних засадах. І тому очевидно, що головне завдання, яке б мало вирішити керівництво ПФЛ у складних поточних епідемічних умовах, – це забезпечення завершення цілісних змагань цього сезону в правовому полі власного Статуту та Регламенту. Ми повинні були продовжити грати й завершувати сезон – для цього були усі можливості й підстави. На жаль, хаотична діяльність, цілком очевидні наміри й спроби запустити реалізацію дивних схем і порушення статутних норм не залишили сумніву, що чинне керівництво ПФЛ не мало такого наміру й не відчувало своєї відповідальності за справу, довірену їм в управління.\nДавайте тільки подивимося, якими методами керівництво ПФЛ творило правовий та інформаційний хаос, абсолютно незаконно створивши інформаційне поле для спонукання припинення змагань у другій лізі. Двічі скликалася Рада ліг – 21.05 та 05.06.2020 р. і жодного разу перебіг її засідань не відбувався згідно з нормами чинного Статуту ПФЛ. У першому випадку незаконною була процедура голосування – роздільна: представники клубів різних ліг з грубими порушеннями голосували лише стосовно змагань у своїй лізі, що для Ради ліг не передбачено Статутом. У другому випадку порушена була сама процедура скликання Ради ліг – це зібрання узагалі було незаконним, тому не могло прийняти будь-якого законного рішення.\nПравові маніпуляції продовжилися і на конференції ПФЛ 11.06.2020 р. – попри усі спроби наших колег навернути керівництво ПФЛ у правове русло, протокол конференції, виготовлений так, що голосування на ній, згідно з описом, не відповідає Статуту.\nСпричинене такими системними, а, значить, свідомими діями дострокове припинення змагань серед команд другої ліги, створило розуміння лише того, що вкладання коштів у справу, результат якої у будь-який момент залежить і може бути перекреслений чиїмись забаганками та інтригами, не має сенсу. Усю роботу й роботу ще багатьох людей з відновлення футболу в Калуші сприймаємо виключно як інвестицію у розвиток футболу в нашому місті й у нашому краї. Але після подій із невідновленням чемпіонату в другій лізі остаточно дійшли висновку, що будь-яке інвестування у футбол може не лише бути поставлене під загрозу, а й взагалі перекреслене й знівельоване діями групи некомпетентних і далеких від футболу людей у чиновницьких мантіях. Тому на даному етапі є сумніви у доцільності подальшого інвестування коштів у футбол через ризики й загрози для інвестицій з боку керівництва ПФЛ.\nАле для того, щоб не загубити і не втратити напрацювання останніх років, звертаємось зараз до міського голови Калуша, міських депутатів, місцевих бізнесменів і підприємців. Дуже сподіваємося, що серед вас є люди, котрі зможуть краще за чинне керівництво відстояти футбольну позицію нашого міста та продовжити існування ФК «Калуш». Готові у будь-який момент передати клуб і його справи своїм наступникам.\nЗ повагою, керівництво ФК «Калуш».


У київській церкві «Храм миру» новообрані служителі – Всеукраїнський Союз Церков Євангельських Християн-Баптистів\nВсеукраїнський Союз Церков Євангельських Християн-Баптистів > Останні новини > У київській церкві «Храм миру» новообрані служителі\nУ київській церкві «Храм миру» новообрані служителі\nНа ранковому богослужінні 8 грудня у київській церкві «Храм миру» відбулось рукопокладення служителів. Герасима Чергіошвілі рукопоклали на пасторське служіння, а Євгена Березіна, Віталія Петренка, Олександра Гордієнка – на дияконське.\nЦього святкового дня багато щирих настанов і теплих побажань звучало для новообраних служителів.\nІгор Яремчук, ректор Ірпінської біблійної семінарії, залишив побажання для церкви зростати у непорочності, покорі та пізнанні Бога. Адже, коли кожен член церкви буде ревнувати, аби виконувати це, то кожному служителю буде легко звершувати служіння.\nСловом настанови дияконам та їхнім дружинам говорив Михайло Андрашко, голова об’єднання церков Києва та Київської області. Пастор зауважив, що коли нема жертовної любові до Христа, служіння не буде мати благословення. Він побажав братам у згоді, єдності та любові служити Господу.\nВалерій Антонюк, голова Братства ЄХБ і пастор київської церкви «Храм миру», нагадав, що окрім бажання, пресвітер має відповідати певним критеріям, які він виявляє у своєму характері та служінні. Згідно вимогам Слова Божого єпископ має бути бездоганним, розсудливим, тверезим, непричетним до зла, чесним і порядним у всіх сферах життя, гостинним, здібним навчати і любити людей.\nСлужителі звершили молитву з покладанням рук на пастора та дияконів, просячи у Бога мудрості для них і благословення.\nСвяткування завершилось обідом для усіх, хто завітав на зібрання цього ранку.\nБажаємо новообраним служителям рясних Божих благословень, ревності та завзяття у відповідальному служінні.\nПопереднєСлужителі Харківщини провели обласну звітну конференцію\nНаступнеВ Ірпені пройшла зустріч лідерів Біблійних інститутів


У барвистих буклетах авіакомпаній написано: щоб приміряти стильну форму стюардеси, досить мати привабливою зовнішністю, бути товариською і знати кілька іноземних мов. І тільки один пункт у цьому списку пропущений, але про нього нагадувати не треба! Всі дівчата, які мріють про польоти, розуміють, що кожен раз, коли літак відривається від землі, вони ризикують життям. Ті, у кого бажання літати сильніше страху, піднімаються на борт. А іншим продовжує снитися небо …\nПраво жінок на польоти довго не визнавали. Спочатку пасажирів обслуговував другий пілот. Але така практика була небезпечною, тому йому довелося повернутися в своє крісло, а його місце зайняв стюард.\nПро те, щоб включити в екіпаж жінку, ніхто не думав до 1930 року, коли американська медсестра Еллен Черч вмовила керівництво великої авіакомпанії залучити до роботи медиків. Однак «перепустку» на небеса меткої Черч і семи її колегам коштував дорого. Тендітним стюардес, яких тоді називали «небесними дівчатами», доводилося не тільки доглядати за пасажирами і стежити за чистотою салону, але і займатися вантаженням багажу, заправляти літаки, а потім разом з чоловіками заганяти їх в ангар.\nІ все-таки, незважаючи на труднощі і відсутність вихідних, багато жінок стали мріяти про небо. І не тільки тому, що стюардеси могли за кілька годин перенестися з одного куточка планети в інший, а за пару років побачити більше країн, ніж іншим вдається відвідати за все життя. Форма робила з жінки променисту богиню, яка спускається з неба тільки для того, щоб через півдня знову піднестися до хмар. І, звичайно, це помітили не тільки дами. Стюардеси ставали дружинами мільйонерів, міністрів, султанів і голлівудських зірок.\n«Шампанське, яке розливають на висоті 10 тисяч кілометрів, — найсильніший афродизіак», — не раз повторювала відкрила жінкам дорогу в небо Еллен Черч. До своєму чоловікові-банкіру вона теж спустилася по трапу.\nЧаси змінилися: долаючи силу земного тяжіння, в повітря піднімаються величезні машини з сотнями пасажирів на борту, а по проходах між кріслами дефілюють вже зовсім не ті «Дюймовочки», які 80 років тому носили відра з пальним. Сьогодні, щоб стати стюардесою, необов’язково мати зріст нижче 160 сантиметрів, а вага — легше 50 кілограмів. Досить володіти тим, що здатне заспокоїти людину, що піддався паніці: привабливістю, комунікабельністю і витримкою.\nЗдобувачкам на вакансію стюардеси влаштовують співбесіду, де завдяки парі питань експерти безпомилково визначають, хто з дівчат зможе врятувати людей на висоті в тисячі кілометрів над землею, а кому з них самим знадобиться допомога. Минулих це випробування відправляють на медогляд, де перевіряють зір, стан серцево-судинної та нервової систем. Власниць відмінного здоров’я записують на курси, які зазвичай пропонує сама авіакомпанія.\nКілька місяців дівчата, які перш літали тільки в пасажирських кріслах, вивчають будову літака та іноземні мови, вчаться обслуговувати пасажирів і, головне, до автоматизму відпрацьовують навики поведінки в аварійних ситуаціях. Вперше надягаючи бажану форму, майбутні стюардеси вже вміють гасити пожежі, оперативно заспокоювати паніку в салоні, надавати медичну допомогу і евакуювати пасажирів, навіть якщо літак змушений приземлятися на воду.\nПісля десятків годин навчальних польотів під керівництвом інструктора стюардеса нарешті заходить в салон, щоб привітати своїх пасажирів. Захоплені своїми думками, вони і не підозрюють, що в наступні кілька годин вона зазнає, можливо, саме хвилююча пригода в житті — перший політ.\nЧисленні опитування і дослідження показують: жодна з жіночих професій не викликає у чоловіків такого захоплення, як стюардеса. Чарівних і завжди готових прийти на допомогу, «небесних дівчат», тим не менш, рідко згадують у інших, більш серйозних рейтингах. І дарма.\nВирушаючи в політ, стюардеси ризикують життям так само часто, як вчені, які працюють з токсичними хімікатами. У критичний момент швидкість реакції і спритність тендітної бортпровідниці рятують стільки ж людей, скільки бригада пожежників здатна вивести з палаючого будинку.\nНарешті, тут, над хмарами, відрізані від пілотів щільно зачиненими дверима, стюардеси залишаються наодинці з проблемою. З чим би вони не зіткнулися в тісному салоні: з примхами стихії, панікою, з раптовим приступом чиєїсь хвороби або з нападом терористів, — вони першими приймають на себе удар.\nІ все-таки, опиняючись на землі, стюардеси забувають про ризик, погані метеопрогнози і гороскопи. В очікуванні нового рейсу вони посміхаються і зітхають: «Напевно, це не лікується. Але мені б у небо … »


Зірка "Один вдома" Маколей Калкін розповів про своє ставлення до фільму - 24 Канал\n20:52, 23 квітня 1664 Читать новость на русском\nМаколей Калкін / Скріншот з відео\nНа популярному американському шоу Еллен Дедженерес актор поділився, що комедія 1990 року "Один вдома" викликає у нього неоднозначні відчуття, оскільки він після кожної сцени фільму починає згадувати певний день на знімальному майданчику.\nЧитайте також: Маколей Калкін розповів про те, як втратив цноту\n"Я не можу дивитися його так само, як всі інші", – додав він.\nМаколей пожартував, що напередодні Різдва по-справжньому "його сезон" і він в цей період намагається не виходити з дому. Також актор поділився думкам, як це – рости разом з шістьма братами і сестрами в крихітній квартирі, про його дитяче захоплення балетом та про його новий проект Bunny Ears, присвяченому здоров'ю і стилю життя.\nВарто додати, що декількома роками раніше Маколея Калкіна було важко впізнати, – змарнілий актор не брав участі в творчому та соціальному житті, натомість його кілька разів заарештовували за зберігання і вживання наркотиків, але кожного разу він відбувався штрафом. Сьогодні ж складається враження, що Маколей повернувся до активного життя і дбає не лише про свій зовнішній вигляд і здоров’я, а й про новий імідж.\nМаколей Калкін кількома роками раніше і зараз


Мініатюра духів 7 мл з аналогом Christian Dior, J’Adore (Крістіан Діор, Ж Адор) - Smart Smell\nМініатюра духів 7 мл з аналогом Christian Dior, J'Adore (Крістіан Діор, Ж Адор) кількість\nМініатюра духів 7 мл з аналогом Christian Dior, J’Adore (Крістіан Діор, Ж Адор)\nБренд: Smart Smell Код MPN: ss-026-109\nАртикул: 110930108 Категорії: Christian Dior, J'Adore, Мініатюра духів 7 мл\nМініатюра духів 7 мл з аналогом Christian Dior, J'Adore (Крістіан Діор, Ж Адор) відноситься до сімейства квіткових парфумерних ароматів. Найпоширеніше сімейство запахів - завдяки різноманітності ефірних масел, отриманих з квітів різних видів і підвидів. Аромати найчастіше мають солодкі ноти і досить масивні, хоча зустрічаються і більш свіжі і легкі відтінки. В основному це духи для жінок, хоча є й винятки. Дуже яскраві літні аромати, інтенсивні в чистому вигляді. Створюють романтичний, літній настрій у свого власника. Безпосередньо до цього типу прийнято відносити не всі аромати взагалі, а лише ті, в яких квіткові ноти (одна квітка або частіше букет) домінують.\nМініатюра духів 7 мл з аналогом Christian Dior, J'Adore (Крістіан Діор, Ж Адор) відноситься до сімейства фруктових парфумерних ароматів. Аромати з нотами фруктів стали особливо популярними на початку 2000-х. Фрукти і ягоди дуже часто входять в основу таких композицій і практично завжди надають композиції солодкість. Фруктові ноти (або відтінки) комбінуються з квітковими нотами. Легкі, «молодіжні», вони підходять для повсякденного застосування, довго не приїдаються.\nБудьте першим, хто залишив відгук “Мініатюра духів 7 мл з аналогом Christian Dior, J’Adore (Крістіан Діор, Ж Адор)”“ Скасувати відповідь


dreamweavercs3.nl Відгуки | - чи є цей сайт законним або фішинговим\nце dreamweavercs3.nl безпечно чи шахрайство?\nМи збираємо дані з більш ніж 40 джерел, щоб визначити Рейтинг Довіри. Ми ще не зібрали всю необхідну інформацію про dreamweavercs3.nl. Будь-ласка, оновіть сторінку через 5 хвилин скориставшись посиланням нижче. Приносимо наші вибачення за незручності.\nРейтинг довіри dreamweavercs3.nl дуже низький. Чому?\nМи оцінили dreamweavercs3.nl за допомогою комп'ютерної програми. Алгоритм сканував веб-сайт, переглядаючи використовуваний вихідний код, умови і положення, реєстр, місцезнаходження компанії і, якщо веб-сайт отримав багато позитивних або негативних відгуків. Scamadviser використовує всю цю інформацію для створення рейтингу довіри.\nФакти про dreamweavercs3.nl ( Оновити дані )\nОгляд dreamweavercs3.nl переглянуто 13 разів.\nМи розглянули dreamweavercs3.nl останній раз 13-12-2017. Якщо вам необхіднe оновлення, просто натисніть кнопку "Оновити дані".