Кокцігодінія (біль в куприку) – Причини, симптоми і лікування – Життя без болю\nКокцігодінія – це больовий синдром, що виявляється нападоподібно виникаючими або постійними болями в області куприка. У зв’язку з анатомічними особливостями будови розташованих поблизу від цієї області органів кокцигодинія частіше зустрічається у жінок. Пов’язано це з рухливістю куприка у зв’язку з дітородної функцією. Вік хворих може бути самим різним, але найчастіше – від 40 до 60 років.\nПричини кокцигодинії можуть бути різними, але найчастіше поява її пов’язано із захворюваннями або травмами крижових або копчикових нервових сплетінь. Кокцігодінія, що виникає після травми (падіння на куприк, удар по ньому або про твердий предмет) в одних випадках обумовлена??зміщенням або вивихом куприка, в інших – формуванням рубців в оточуючих м’яких тканинах, миозитом прилеглих м’язів, які нерідко супроводжуються зміщенням або вивихом куприка. Характерною особливістю посттравматической кокцигодинії є те, що травма могла бути задовго до появи болів, тому пацієнт часто забуває про неї і не пов’язує появу болю з травмою.\nДо інших причин виникнення кокцигодинії належать захворювання нервів і м’язів в області промежини, опущення промежини (часто це виникає після пологів), рубцеві зміни в області заднього проходу, як результат перенесених операцій, запори і проноси, які призводять до тривалого сидінню в туалеті і звичного опущенню промежини, звичка постійно сидіти на чомусь м’якому і так далі. Можлива також певний зв’язок кокцигодинії із захворюваннями поряд розташованих органів (кістки таза, пряма кишка, клітковина малого тазу, м’язи тазового дна і т. д.).\nПатогенез синдрому кокцигодинії (болі в куприку) обумовлений локальним спазмом частини промежностной м’язи і укорочением тазових зв’язок. Локальний гіпертонус промежностной м’язи не представляє собою будь-яку особливість за своїм походженням, виникає він відповідно до закономірностей формування тригерних точок скелетних м’язів. В ізольованому вигляді гіпертонус цього м’яза створює видимість самостійного захворювання, що не вкладається в рамки класичних захворювань органів малого таза.\nОсновною ознакою кокцигодинії є постійна чи нападоподібний біль в області куприка або в області заднього проходу. Іноді болить одразу в обох місцях. Біль може бути постійною або виникати раптово, вона посилюється при сидінні, вставанні, дефекації, нерідко іррадіює (віддає) в промежину, сідничний область, статеві органи, внутрішню поверхню стегон – це болі, обмежені межі розповсюдження копчикового сплетення (іноді хворий може у визначенні місця виникнення болю). Біль часто виникає вночі, може носити різкий, колючий або ниючий, тупий характер, тривалість болю може бути різною, вона може пройти самостійно аE після прийому знеболюючих засобів. Хворих також може турбувати відчуття тяжкості або постійного дискомфорту в області куприка. Біль в куприку носить ниючий, пекучий, що свердлить характер, різко обмежує фізичну активність хворих.\nЧасто під час нападів болю з’являються блідість шкіри і підвищена пітливість – це ознака того, що реагує вегетативна нервова система, иннервирующая кровоносні судини, – у відповідь на біль кровоносні судини спазмируются (стискаються). Оскільки стан органів малого тазу відіграє значну роль у формуванні емоційного фону пацієнта, депресивні реакції є обов’язковим супутником цього синдрому.\nПри обстеженні визначається болючість при тиску на куприк. У ряді випадків травматична кокцигодинія (біль в куприку після травми) може зникнути мимовільно, що пояснюється розсмоктуванням гематоми, рубців. Однак у більшості випадків кокцигодинія (біль в куприку) протікає тривало і наполегливо, а ремісії змінюються загостреннями.\nЧасто визначаються вигин, навіть вивих куприка, варикозне розширення вен прямої кишки, загин матки, залишкові явища перенесених запальних процесів, опущення органів малого таза і пр.\nДля того щоб поставити діагноз кокцигодинії, необхідно повністю обстежити хворого і виключити захворювання, які також можуть викликати болі в цій області (геморой, тріщина заднього проходу, запальний процес в жировій клітковині, що оточує пряму кишку, захворювання хребта, запалення сідничного нерва, різні гінекологічні захворювання і так далі). Обов’язкові консультації гінеколога, уролога і невропатолога.\nНаявність болів в області куприка вимагає проведення пальцевого дослідження прямої кишки. Пальцеве дослідження прямої кишки часто дозволяє виявити або припустити причину захворювання вже в кабінеті лікаря. Об’єктивно при дослідженні пальцем через пряму кишку (per rectum) завжди визначається значна болючість в зоні куприка, хворобливе ущільнення у вигляді радіального тяжа по задньому сектору пальпації. Тиск на цей тяж супроводжується значним посиленням болю в куприку. За висловом пацієнтів, біль глибинна, «діюча на нерви», «нудна». Іноді вдається пальпувати хворобливу крижово-остистий зв’язкою у вигляді дуже тугого тяжа.\nДля постановки діагнозу проводять ультразвукові дослідження черевної порожнини, рентгенографію крижово-куприкового відділу хребта (виявляються травми і захворювання хребта, які могли викликати болю) і прямої кишки (ірігографію – виявляються пухлини і різні зміни в стінці прямої кишки), а при необхідності – ректороманоскопія, ортопедичне, урологічне, гінекологічне обстеження. . Проводиться також огляд слизової оболонки прямої кишки за допомогою спеціальної апаратури – ректороманоскопія, часто дозволяє виявити захворювання, які неможливо виявити при інших видах обстеження, в тому числі невеликі пухлини.\nЛікування кокцигодинії (болі в куприку)\nЛікування кокцигодинії залежить від причини її виникнення, але є і загальні принципи консервативної терапії, вони включають в себе великий обсяг фізіотерапевтичних процедур: електролікування з введенням електрода в пряму кишку, ультразвук з знеболюючою сумішшю або з глюкокортикоїдних гормонами (наприклад, з гідрокортизоном) , парафінові аплікації, озокерит, лікувальні грязі, підводні витягнення і так далі.\nПри сильних болях хворим призначають новокаїнові блокади (введення розчинів новокаїну в області нервових сплетінь), блокади з лідокаїном, гідрокортизоном, Дипроспаном, кеналога і т. д. масаж м’язів прямої кишки. З успіхом застосовується метод впливу на біологічно активні точки, розташовані на шкірі (рефлексотерапія, голковколювання). В обов’язковому порядку проводиться мануальна терапія (якщо у пацієнта немає інших протипоказань), яка покращує регіонарний кровообіг і відновлює втрачений об’єм рухів травмованого куприка. Рекомендована лікувальна гімностіка. Постізометрична релаксація м’язів тазового дна при кокцигодинії (болі в куприку) є не тільки лікувальним, але й діагностичним прийомом, избавляющим хворого від страху невідомості. При лікуванні кокцигодинії (болі в куприку) усунення набряклості, запалення, хворобливості, відновлення обсягу рухів прискорюється при використанні фізіотерапії (УВЧ, СМТ і терапія інфрачервоним опроміненням).\nРезультат лікування багато в чому залежить від того, наскільки правильно була виявлена??причина захворювання. Тому хворим рекомендується звертатися до лікаря відразу ж після появи болів – це збільшить шанси правильної постановки діагнозу і лікування, а значить, і одужання.\n« Болі в пальцях рук\nЧасті головні болі та їх причини »\nБолю в куприку\nБіль в куприку. Що робити, якщо болить куприк – Науково-популярне\nБіль в аноректальної області, біль куприку – Причини, симптоми і лікування\nБіль в куприку, болить куприк – симптоми і лікування\nБіль у попереку, поперекові компресійні синдроми – Інсайт Медікал Київ Позняки


Як уникнути жалю після ухвалення рішень\nКоли ви звинувачуєте себе в поганому результаті або засмучені зробленим вами вибором - це і є жаль. І його хоч раз в житті відчула на собі кожна людина. Найпоширеніший жаль пов'язаний з невдалими стосунками, потім слідує сім'я, освіта, кар'єра і фінанси. Хоча жаль може піти нам на користь, але вони також здатні змусити нас стати надмірно нерішучими і боятися ухвалення рішень.\nЧи може жаль шкодити нам?\nЯкщо відповісти коротко, то так! Подумайте на мить про рішення, яке ви прийняли у своєму житті, а потім пізніше глибоко про нього пошкодували. Можливо, це був невірний кар'єрний шлях. Чи нереалізовані дитячі мрії стати актором або музикантом. Такий жаль може накласти свій відбиток на усе життя, що залишилося. Мало того, вони будуть Дамокловим мечем висіти над вами і нагадувати про втрачені шанси і усвідомленою відмовою розвивати свої природні таланти. Це підводить нас до питання ухваленню рішень. Саме вони лежать в основі всього, що ми робимо. Якщо ми приймаємо ряд хороших рішень, наше життя покращується, і навпаки. Так що так, жаль може нам шкодити.\nЯк уникнути жалю або, принаймні, успішно з ними справлятися\nДавайте розглянемо деякі конкретні методи по боротьбі з жалем.\n— Якщо ви не можете вплинути на ситуацію, відпустите її\nУспішні люди знають, що перемога вимагає чималої кількості поразок. Сюди включаються невірні бізнес-рішення, банкрутство або навіть внутрішні конфлікти і скандали. Якими б не були причини, успішні люди уміють відпускати невдачі і рухатися до перемог. Якби вони витрачали час і енергію, жалкуючи за кожним невірним рішенням, вони швидко розтратили увесь свій бойовий дух. Прийміть це до відома: якщо ви все ще жалкуєте за рішенням, прийнятим місяці або роки тому, і ви нічого не можете з цим поробити - просто відпустите його.\n— Не варто занадто звинувачувати себе\nГоворять, що прощати інших легше, ніж прощати самих себе. Отже, ми, швидше за все, звинувачуватимемо себе частіше, ніж слідує. Припустимо, у вас сталася невелика автомобільна аварія, яка, на вашу думку, була вашою помилкою. Але як ви упевнені, що це так на 100 %? Можливо, на ситуацію вплинуло освітлення, погодні умови або рух на дорозі. Якщо в аварії був присутнім і інший водій, чи може він бути частково винен? Як тільки ви усвідомлюєте психологічну тенденцію звалювати на себе надто багато провини, ви зможете побачити справедливішу і реалістичнішу картину.\n— Вчися на своїх помилках\nЛегко дозволити жалю отруїти вам усе існування. Проте є і інший спосіб. Замість страждань знайдіть причину того, що пішло не так, і подивіться, які висновки ви можете зробити. Наприклад, ви необачно розмістили щось в соціальних мережах, і тепер стурбовані тим, що це може вплинути на ваші стосунки на роботі. Видаліть пост і визнайте, що поступили безглуздо, безрозсудно і необачно. Все! Проїхали, забули і більше до цього не повертаємося.\n— По можливості виправіть свої погані рішення\nЧим старше ви стаєте, тим більше вірогідності жалю, адже з віком все важче виправляти свої помилки, а усвідомлювати це дуже хворобливо. Припустимо, ви жалкуєте за тим, що дуже давно узяли книгу з шкільної бібліотеки і ніколи її не повернули. Через роки ви все ще випробовуєте сором і незручність. Виправіть ситуацію. Пожертвуйте інші книги у бібліотеку. Виправлення промахів може негайно звільнити вас від жалю. Спробуйте і переконайтеся самі.\n— Удоскональте процес ухвалення рішень\nУ житті вам треба щодня приймати які-небудь рішення. Який одяг вибрати? Яку вечерю приготувати? Яким друзям подзвонити? Також існують і важливіші рішення: вибір партнера, роботи, житла. Підходьте до цього процесу зважено і тверезомислячо - так у вас буде менше приводів про щось жалкувати пізніше.\n— Відпустіть негативні емоції, написавши собі лист\nМожливо, у минулому ви зробили щось, чим явно гордитися не можете. Один із способів позбавитися від цього гнітючого жалю - написати собі лист. Проте не просто лист, а дуже особисте і відверте, де ви опишете свої відчуття і те, що ви вважаєте головною їх причиною. Подумайте, що стримує вас в житті, і зробіть кроки по власному звільненню.


Робота КЖЕ у 2021 році в цифрах0\nЗа 7 місяців 2021 року КЖЕ отримала – 73 скарги, було оприлюднено 27 рішень, 20 з яких мали порушення, а ще 2 скарги вирішено шляхом медіації. Найбільше медіа порушували п.6 Кодексу етики – Право громадськості на повну та об’єктивну інформацію. Ми бачимо зростання довіри аудиторії до саморегуляції. Для порівняння:\nЖурналістська етика на конкретних прикладах: серія пояснювальних відео від КЖЕ0\nКомісія з журналістської етики за підтримки МФ «Відродження» розпочинає серію пояснювальних відео про Кодекс етики українського журналіста простою мовою. На конкретних прикладах з українських медіа ми покажемо як працюють журналістські стандарти та чому дотримання етики є запорукою хорошого матеріалу. Відео стануть корисними як практикуючим журналістам, так і студентам медійних\n«Журналістика проти фейків: місія здійсненна?»0\n27 липня 2021 року об 11:00 год онлайн відбудеться практична розмова «Журналістика проти фейків: місія здійсненна?» від Комісії з журналістської етики.\nЗаява Комісії з журналістської етики щодо взаємодії держави із органами саморегулювання в медіа 0\nЗаслуговувати звання і нагороди – це не те, що сумісне зі званням “сторожового пса демократії", - Тетяна Лебедєва0\nЧлени Комісії з журналістської етики взяли участь в онлайн-дискусії “Проблемні питання саморегуляції медіа”, яку 29-30 червня 2021 року провела Незалежна медійна рада. Під час якої йшлося про важливість об'єднуватися навколо професійних стандартів. Крім того, обговорили питання “кого слід вважати журналістом?”, статус блогерів та вимоги до них, журналістські посвідчення,\nПрацівники суду дізналися більше про саморегуляцію журналістів і редакцій в Україні0\nУ червні 2021 року Світлана Остапа, членкиня Комісії з журналістської етики, голова Наглядової ради Суспільного мовника (АТ «НСТУ»), заступниця шеф-редактора порталу «Детектор медіа» провела черговий навчальний тренінг з питань етики та стандартів «Етична журналістика: саморегуляція в медіа чи судові позови» для працівників суду з різних регіонів України.\nНовації в медіа законодавстві, що захищатимуть інтереси аудиторії: позиція Нацради0\nКомісія з журналістської етики запрошує до участі в онлайн обговоренні «Новації в медіа законодавстві, що захищатимуть інтереси аудиторії: позиція Нацради». Дискусія відбудеться 23 червня (середа) з 11:00 по 12:30 на платформі ZOOM.\nЗаява Комісії з журналістської етики: "Журналістика і радикальні організації"0\nВисвітлення діяльності радикальних організацій в Україні завжди супроводжувалося значними ризиками, як для репутації журналістів, так і для їхньої фізичної безпеки. Типовими помилками та порушеннями Кодексу етики українського журналіста, яких журналісти припускаються у таких матеріалах, є висловлення симпатій до певних політичних поглядів, недотримання балансу думок, а також відсутність


Мера Турки за махінацію на тендері взяли під домашній арешт | Новини Львова\nМера Турки за махінацію на тендері взяли під домашній арешт\n1 Вересня, 11:43\nУ четвер, 31 серпня, міському голові Турки Геннадію Когуту Галицький райсуд Львова обрав запобіжний захід – домашній арешт на два місці. У судовому засіданні оголосили перерву, наступного тижня розглядатимуть питання відсторонення Когута від посади. Про це ZAXID.NET стало відомо з власних джерел.\nНапередодні посадовцю Турківської міськради, який наприкінці 2016 року переплатив за сміттєвоз 800 тис. грн, за даними прокуратури Львівської області, оголосили про підозру у зловживанні службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки за ч.2 ст.364 Кримінального кодексу України.\nСлідчі у межах досудового розслідування встановили, що наприкінці 2016 року Турківська міська рада придбала за 1,2 млн грн КамАЗ у приватного підприємця, пропозиція якого перемогла на тендері, проведеному у листопаді. Щоправда, за такою ціною він пропонував продати вантажівку MAN.\nСлідчі з’ясували й те, чому замість вантажівки MAN придбали КамАЗ. Після проведення тендеру міський голова Турки видав розпорядження про створення комісії, яка нібито 8 грудня оглядала автомобілі підприємця.\nПосадовці Турківської міськради склали акт огляду пропонованого підприємцем сміттєвоза MAN, 2001 року випуску, однак виявили недоліки. Підприємець натомість запропонував сміттєвоз марки КамАЗ-43106, 2007 року випуску, який, на думку членів комісії, відповідав технічним вимогам. Тому вони запропонували змінити предмет закупівлі.\nУ кримінальному провадженні провели судову автотоварознавчу експертизу, і встановили, що реальна вартість придбаного КамАЗа становить 405 тис. грн, а не 1,2 млн грн. Таким чином, внаслідок дій згадуваної службової особи органом місцевого самоврядування було безпідставно виплачено майже 800 тис грн.\nЯк інформували «Наші гроші. Львів», 14 грудня 2016 року був укладений договір про придбання сміттєвоза у підприємця Володимира Марковича. Від Турківської міськради його підписав міський голова Геннадій Когут. За цим договором 20 грудня підприємцю перерахували 1,176 млн грн: 980 тис. грн за КамАЗ та ще 196 тис. грн ПДВ.\nМіський голова Турки купив сміттєвоз у чотири рази дорожче ринкової вартості\nПриватному підприємцю переплатили 800 тис. грн\nЗазначимо, що у березні правоохоронці проводили обшуки у міського голови Турки. Про це тоді повідомив голова Львівської облдержадміністрації Олег Синютка. Він підтвердив, що причиною було придбання сміттєвоза за ціною у чотири рази вищою від ринкової.\n«Дуже шкода, що деякі люди «не бачать берега» у своїй захланності. Працівники правоохоронних органів проводять обшук у міського голови м. Турка. Підозрюють у тому, що ціна, за яку купили сміттєвоз, завищена в чотири рази», – повідомив Олег Синютка.\nОпісля міський голова Турки Геннадій Когут назвав обшуки у його кабінеті і вдома політичним замовленням, і пов’язав це з голосуванням місцевої ради за підтримку блокади торгівлі з ОРДЛО.\nПісля обшуків був накладений арешт на низку документів Турківської міськради та майно Геннадія Когута. У квітні у суді він домігся скасування арешту на особисте майно, а у липні – на документи міськради.\nНаступна публікація На Львівщині у бетонну опору влетів автомобіль із молодими людьми\nПопередня публікація На Львовщине сотруднику СБУ сожгли джип


Доба ООС: окупанти обстрілювали 24 рази, загинув один захисник | Останні події\n28 / 9 / 2019 08:31\nВ районі відповідальності оперативно-тактичного угруповання "Схід" противник здійснив 12 обстрілів позицій захисників: три рази поблизу Водяного – з озброєння БМП, гранатометів різних систем та стрілецької зброї; двічі поблизу Богданівки – зі станкового протитанкового гранатомета та стрілецької зброї; двічі поблизу Павлополя – з гранатометів різних систем та стрілецької зброї; поблизу Пищевика – з гранатометів різних систем; неподалік Мар’їнки – з автоматичного гранатомета та стрілецької зброї; неподалік Авдіївки, Лебединського, Новотроїцького – зі стрілецької зброї.\nВ районі відповідальності ОТУ "Північ" противник здійснив 12 обстрілів позицій українських військ: п’ять разів поблизу Новолуганського – з мінометів калібру 82 мм та гранатометів різних систем; тричі неподалік Луганського – з мінометів калібру 120 мм та 82 мм, гранатометів різних систем та стрілецької зброї; поблизу Південного – з міномета калібру 82 мм, озброєння БМП, протитанкового ракетного комплексу, гранатометів різних систем та стрілецької зброї; неподалік Травневого – з мінометів калібру 120 мм та 82 мм; поблизу Новозванівки – зі станкового протитанкового гранатомета та стрілецької зброї; неподалік Новотошківського – з гранатометів різних систем та стрілецької зброї;\nВід початку поточної доби, станом на сьому ранку, збройні формування Російської Федерації та її найманці 6 разів порушили режим припинення вогню. В районі відповідальності ОТУ «Схід»: двічі неподалік Мар’їнки – з гранатометів різних систем та стрілецької зброї; поблизу Лебединського – з міномета калібру 82 мм та стрілецької зброї; неподалік Водяного – з ручного протитанкового гранатомета; поблизу Павлополя – зі станкового протитанкового гранатомета та стрілецької зброї. В районі відповідальності ОТУ "Північ": поблизу Новолуганського – з міномета калібру 82 мм та стрілецької зброї.


Нік Вуйчич: Коли мій син плаче, я не можу його обійняти, але він підходить і обіймає мене – Пошепки\nБагато життєвих історій лише підтверджують той факт, що потрібно цінувати те, що ми маємо. Кожна хвилина нашого буття особлива й неповторна, і коли ми навчимося любити життя таким, як воно є, то дійсно станемо щасливими. Більшість наших бажань пов’язані з матеріальними речами, примарним щастям, яке просто збиває людину з істинного розуміння життя.\nІстинна цінність полягає в тих, хто нас оточує, в почуттях, любові, піклуванню про ближнього. Любіть ближніх людей, робіть добрі вчинки й намагайтеся не зациклюватися на негативі. Це дасть можливість сформувати позитивний погляд практично на будь-який життєвий процес.\nМудрість життя полягає в тому, щоб відкинути непотрібні речі й вміти правильно розставити пріоритети. А це можна зробити лише в тому випадку, якщо мислити позитивно.\nОт Нік Вуйчич є яскравим прикладом цього твердження. Він став популярним через те, що попри свою унікальну зовнішність, чоловік все-таки живе звичним життям, хоча щодня йому приходиться долати безліч перешкод.\nНік – цілеспрямований чоловік, який ставить перед собою цілі й впевнено до них прямує. Ця легендарна особистість, поява якої всюди викликає неймовірний фурор.\nЙого щодня запрошують на різноманітні семінари в різних різних країнах, де історія з його життя надихає багатьох людей на нові звершення.\nНік впевнений, що не відсутність кінцівок ускладнює життя людини, а серце інвалідного характеру. Найгірше оцінювати себе самого як самотнього і безнадійного.\nНік з народження не мав можливості ходити, але лікарі навіть подумати не могли, що цей хлопчик стане жити повноцінним життям, буде плавати, стрибати, насолоджуватися хвилями на серфінгу.\nА ще у нього щасливий шлюб та четверо дітей. Він дійсно щасливий, і саме так уявляв своє життя ще в юності.\nВуйчич хоча і не може взяти за руку кохану жінку чи обійняти дитину, однак він може доторкнутися до їх серця.


Відео нокауту Ефетобор Апочі Деон Ніколсон - Апочі достроково переміг | Сьогодні\nНепереможний нігерієць Ефетобор Апочі достроково виграв у американця Деона Ніколсона 17 квітня в претендентському бою від WBA у першій важкій вазі\nЩе один великий вечір боксу відбувся цієї ночі в Exposition Center в Лос-Анджелесі. У головному бою екс-чемпіон світу у першій середній вазі Тоні Харрісон звів внічию протистояння з американцем Брайантом Перреллою. Але глядачам більше запам'ятався нокаут від Ефетобора Апочі, який просто виніс суперника з рингу.\nЧитайте також: Українця з рингу винесли на ношах: Редкач корчився від болю після дивного нокауту\nУ Лос-Анджелесі в поєдинку за звання обов'язкового претендента на чемпіонський титул WBA у першій важкій вазі зійшлися непереможені нокаутери Ефетобор Апочі (11-0, 10 КО) з Нігерії і Деон Ніколсон (14-1, 13 КО) з США. Але бій несподівано вийшов однобоким: Апочі розібрався із суперником менш ніж за 3 раунди.\nTWITTER April 17, 2021\nКомбінація з аперкота, джеба і хука довершила розгром Ніколсона, погасивши йому світло за дві хвилини до кінця третього раунду. Американець піднявся, але виглядав так, немов зіткнувся з поїздом. Так, дивлячись на такого хлопця, як Апочі, навіть шкода, що Олександр Усик покинув крузервейт.\nЕфетобор Апочі вирубав Деон Ніколсона / Фото: Getty Images\nРаніше блогер знищив зірку MMA вже в першому раунді. А фанати назвали поєдинок цирком.


Третя Громадянська Асамблея: момент вимагає невідкладних дій!\nУчасники Асамблеї констатували поглиблення та постійність політичної кризи в останні два роки. Громадяни вимушено призвичаїлися до життя в умовах політичних скандалів, нездатності політиків виконати взяті на себе обіцянки, відчуження всіх гілок влади від населення.\n“Україна вичерпала ресурс стихійного розвитку, Росія повернулася до імперської політики, а Євросоюз збайдужів до нас через незрозумілість і хаотичність дій керівництва нашої держави. Якщо ми не хочемо цілком втратити свободу, мусимо негайно реалізовувати реформи, насамперед адміністративну та судову. Без них ми не вийдемо з економічної кризи. Але політична еліта не може або не хоче цього робити. Отже громадяни України мають заставити її працювати в інтересах суспільства або змінити. Найкраще почати з оновлення виборчого законодавства та скликання Конституційної Асамблеї,” — відмітив Ігор Коліушко, голова Правління Центру політико-правових реформ.\nВіктор Чумак, директор програм політичного аналізу та безпеки Міжнародного центру політичних досліджень, також наголосив на прямій залежності покращення сучасної ситуації від кожного із громадян: “Якщо «українське диво» і буде, то його мусимо зробити ми. Люди, які втомилися від безвідповідальності політиків, недемократичності і закритості існуючих політичних партій та короткозорості рішень. Люди, які готові піти супроти популістських настроїв більшості, висловлювати власну позицію, довго і напружено працювати. Нам потрібен інший шлях. Тому разом з “елітою” треба міняти правила”.\nВ сучасних умовах, коли популізм політиків призводить до втрати логічного і необхідного зв’язку між громадою та владою, особливо необхідно забезпечити висвітлення позицій активних представників громадянського суспільства.\n“Більшість громадських організацій визначили: зараз важливо допомогти людям виживати в умовах кризи. Задля цього ГО можуть діяти як самостійно, так і разом з бізнесом та владою: розробляти і поширювати антикризові стратегії поведінки, створювати мережі самопомочі, розвивати волонтерство та благодійність” — зазначила Алла Тютюнник, президент Херсонського обласного Фонду милосердя та здоров’я.\nНа думку президента Всеукраїнської екологічної громадської організації МАМА-86 Ганни Голубовської-Онісімової “Криза – це найбільш слушний момент для усвідомлення нерозривного зв’язку між екологічно безпечним і економічно вигідним. Наше житло – це величезне поле для антикризових конструктивних дій як на рівні державної та місцевої політики, так і для громадянського суспільства та кожного громадянина”.\nТретя Громадянська Асамблея України засвідчила бажання громадськості задля подолання кризи діяти спільно із владою, політикумом та бізнесом. “Ми звертаємось до об’єднань громадян, бізнес-асоціацій та профспілок, до неформалізованих громадських ініціатив, до всіх небайдужих з закликом об’єднати зусилля заради подолання кризи, вирішення спільних проблем. Ми це робимо заради того, аби втілити своє право творити державу, яка забезпечить можливості та гідне життя кожному українцю” — підсумував Секретар Асамблеї Андрій Когут.


Вікенд на острові Іскія, Італія зі Львова лише за €149. Авіаквитки + 3 дні у готелі з гарним видом - У відпустку - дешеві подорожі до найцікавших куточків світу\nДуже гарний варіант, щоб розширити уяву про Італію! Вікенд на мальовничому острові Іскія біля Неаполя обійдеться вам лише в €149 на особу в розрахунку на двох. В ціні авіаквитки зі Львова та 3 ночі у готелі.\nІталії має біля себе маленький і дуже мальовничий острів Іскія, який знаходиться від Неаполя за 40 км. Курортом острів став ще за часів Древнього Рима, завдяки термальним джерелам, які ми рекомендуємо відвідати і вам. Це можна зробити у термальному парку “Сади Посейдона”. Серед пам’яток острова можна відзначити Арагонський замок, туфову скелю і ще практично кожне містечко можна віднести до таких, що варті уваги. Адже всі вони не втратили історичного колориту і гарно доповнять ваші світлини з цієї подорожі. На час вашого вікенду ми знайшли бюджетний і дуже пристойний готель Albergo Atlantic, головною особливістю якого є тераса, з якої відкривається прекрасний вид на острів і узбережжя.\nІнформація щодо поромів з Неаполю на острів Іскія! Ви можете обрати з кількох компаній-перевізників: Caramar, Medmar, Alilauro або Snav. Час подорожі від 45 до 90 хвилин, ціна квитка €12-19 на особу в одну сторону.\n01-04 листопада, 2019\nЛьвів – Неаполь – Іскія – Неаполь – Львів\nавіаквитки Ernest Airlines – €178\nАвіаквитки€178 на двох\nГотель Albergo Atlantic\nвідпочинок в Європівідпочинок в Італіївідпочинок на іскіїготелі в італіїготелі на іскіїдешеві авіаквитки до італіїдешеві авіаквитки до неаполядешеві авіаквитки зі львовадешеві квитки на іскіюдешеві подорожі з Українизі Львова до ІталіїІскіяІталіяіталія туризмкуди поїхати дешевонеапольподорож по італії


На Волині для безпритульних собак хочуть створити містечко | ВолиньPost\nНа Волині для безпритульних собак хочуть створити містечко\n09 грудень, 2014, 17:31\nУ Ковелі знову заговорили про створення містечка для собак на території підприємства «Добробут».\nЗа словами начальника відділу комунального господарства Олександра Балака, в «Добробуті» є приміщення, яке фактично не використовується, його лише потрібно звільнити від мотлоху та зайвих речей і підготувати до поселення собак, - повідомляє ПроКовель.\nПредставники Ковельського комунального підприємства «Добробут» поїдуть до Луцька та Нововолинська, щоб вивчати досвід тамтешніх комунальників стосовно облаштування вольєрів для безпритульних собак.\nБалака наполіг на тому, щоб представники комунального господарства поквапилися з поїздкою, адже скоро депутати міськради прийматимуть річний бюджет. Начальник відділу комунального господарства натякнув, що є можливість передбачити в міській казні певну суму коштів для облаштування вольєрів.\nПопередньо лунала інформація про будівництво помешкання для собак лише за кошти благодійників. Навіть був відкритий в банку спеціальний рахунок. Однак ситуацію це ніяк не змінило.\nДо керівництва міста постійно надходять заяви про блукання бездомних собак вулицями міста, біля навчальних закладів та дитячих садочків.\nІ комунальники «Добробуту», за інформацією захисників тварин, у негуманний спосіб продовжують реагувати на ці звернення.\nТому, можливо, у владних коридорах міста знову повернуться до практики, яка існує в розвинених європейських державах.\nТеги: Ковель, безпритульні тварини, собаки, притулок\nЛуцьк 09 грудень, 2014, 18:15\nНе перечитував, але коли для біженців зі сходу не можуть створити нормальні умови для життя, думаю створювати містечко для тварин НЕ є актуальним!\nЛучанин 09 грудень, 2014, 18:53\nВ той час коли десятки тисяч людей із сходу шукають домівку, в нас головне розносчикам сказу зробити хату , повний дибілізм !!!!!!\nгуманіст 10 грудень, 2014, 09:01\nВи забуваєте, що гуманне ставлення до тварин породжує гуманне ставлення до людей. І коли людина ще собі може дати раду то тварина є безпомічною. Не будьде останніми скотами в цьому світі , а задумайтесь над тим кому ви особисто допомогли . Не заважайте хоч комусь робити добро ,як самі не хочете!!!\nОдна з людей 25 січень, 2015, 19:20\nДо чого тут взагалі переселенці? Чи собаки відбиратимуть облаштоване для біженців місце у вольері і кості? не треба під виглядом любові до людей показувати своє жалюгідне єство.\nМайже всі російські війська залишили Херсонщину\n09 грудень, 2014, 18:00\n09 грудень, 2014, 17:42\nУ Ковелі роблять капремонт притулку для тварин\n12 січень, 2017, 12:35\nУ Ковелі на дитину напала собака. ФОТО\n18 серпень, 15:30\n22 липень, 21:32\nУ Ковелі виділили понад півмільйона на безпритульних тварин\n21 грудень, 2017, 18:25\n«Лісова пісня» хоче державних грошей на добудову корпусу з басейном\nНа Сумщині 70-річний росіянин кинувся під потяг


Америці загрожує повторення японської катастрофи | Велика Епоха\nРуйнівне цунамі, подібне до японського 2011 року, може обрушитися на Гаваї та Каліфорнію. Вчені-експерти прогнозують катастрофічні наслідки від удару стихії.\nУвагу сейсмологів привернула зона Семіді, розташована поблизу групи островів Алеутської гряди. Тут на глибині 4―5 км, де в 1788 році утворився розлом земної кори на морському дні, стрімко наростає сейсмічна активність, повідомляє журнал Eos.\nДослідження фахівців Інституту гірничої справи в Нью-Мехіко, показали, що цей розлом здатний викликати землетрус магнітудою 9,0. Однак експерти пророкують, що наслідки від гігантського цунамі, що викликають підземні поштовхи, можуть бути набагато страшніші, ніж це сталося в Японії в березні 2011 року. Його удари можуть дійти за сотні кілометрів від епіцентру подій ― до таких віддалених штатів, як Каліфорнія і Гаваї, зазначає Discovery News з посиланням на сейсмологів.


Олександр Виженко: СПІВАЙМО ПІСНІ «БІТЛЗ» УКРАЇНСЬКОЮ | site.ua\nСПІВАЙМО ПІСНІ «БІТЛЗ» УКРАЇНСЬКОЮ\nДивовижно! Мене і мого сина, Артема, професійного перекладача, 2013 рік збагатив неймовірно як творців і як збирачів відчуттів прекрасного.\nНа початку року 2013-го вийшла у світ книга «Сонети Пана Шекспіра» ― підрядковий і поетичний переклади сонетів великого Вілла. Далі були переклади заповіту «Якщо» («If») Редьярд Кіплінґа, пісні Стінга «Shape of my heart» та пісні Фреді Меркурі «I'm Going Slightly Mad».\nАж ось мені спало на думку перекласти найдорожчу моєму серцю пісню Джона Ленона «Imagine». І це нам вдалося.\nА далі… далі пригадалася моя юність ― кінець шістдесятих, слухання «ворожих» голосів «з-за бугра», і «хвилі», які докочували до берега нашої свідомості (хай у жахливій якості від глушіння) пісні групи «Бітлз».\nПригадую… моєму другові Сергієві Курчяну хтось дав на добу іноземний журнал, де були кольорові фотографії ліверпульської четвірки. «Федом» він перефотографував сторінки журналу; потім ми проявили плівку і цілу ніч тиражували картки «Жуків» (старші хлопці казали, що саме так перекладається слово «Beatles»), тож я отримав свою першу реліквію ― жахливої якості фото чотирьох «жуків» з гітарами!\nТрохи згодом ми влаштовували танцювальні вечірки під пісні бітлів, які дарували нам свіжі яскраві емоції. Англійські хлопці пʼянили нам душі своєю музикою, енергійністю, свіжістю, завзятістю, екстравагантністю. І це було здорово! Так ми ― юнацтво шістдесятих ― ставали бітломанами, пошановувачами знаменитих ліверпульців Джона Ленона, Пола МакКартні, Джорджа Харісона і Рінго Стара.\nЯ безмірно щасливий тому, що в юні роки мені вистачало чулості, щоб відчувати свою душевну і духовну спорідненість з бітлами. Зараз я відчуваю справжню радість і щастя від того, що мені і моєму синові Артемові ― представникові нової генерації ― вистачило сил і творчого натхнення завершити роботу над перекладом українською мовою 288 творів (чи не увесь пісенний спадок!) The Beatles. Перекладено усі пісні «Бітлз» 1962-1970 років, включаючи пісні інших авторів. Скажімо, якщо в їхньому репертуарі була пісня Елвіса Престлі «Love Me Tender», ми зробили переклад тексту пісні підрядковий і еквіритмічний; якщо бітли співали всесвітній хіт «Besame Mucho», ми так само зробили переклад і цієї пісні.\nМи здолали цей копіткий марафон за сім місяців. Артем здійснив підрядковий переклад усіх 288 текстів. Я ж спромігся перекласти 222 пісні в еквіритміці, у відповідності до розміру кожного даного пісенного твору групи «Бітлз», а ще з максимально-наближеною передачею сенсу і змісту кожного тексту. Тотожність звукоряду, складів і наголосів дозволяє виконувати пісні синхронно з оригіналом. Ще чотири пісні зроблені мною у неповному еквіритмі.\nКожному українцеві, хто ознайомиться з нашою працею (головним чином ми адресуємо її молоді), стане абсолютно зрозумілою користь даного проекту:\n1. Це справжній дарунок всім україномовним прихильникам творчості великої ліверпульської четвірки.\n2. Це дарунок українським співакам, гуртам, які за бажанням зможуть виконати будь-яку пісню з репертуару «The Beatles».\n3. Тим дослідникам творчої спадщини групи «Бітлз», які не знають англійської мови, стане в нагоді підрядковий переклад Артема Виженка.\n4. Підрядковий переклад стане у пригоді і тим, хто вивчає англійську мову, адже порівняльний аналіз оригіналу і перекладу додасть учневі творчого стимулу і азарту.\n5. Для тих же, хто вчиться мистецтву віршування, велике поле пісенного світу «Бітлз» може стати справжньою школою у поетичному, музичному і людському вимірах. Адже в текстах «Бітлз» відкривається світобачення музикантів, їхні уподобання, філософія, метафористика, кмітливість, оригінальність, гумор.\nТалановиті ліверпульці починали з вигаданих романсів для тінейджерів, постійно експериментували в різних музичних жанрах, черпали натхнення в музиці Чайковського і Бетговена, вишукували мудрість у Святому Письмі, в сакральних духовних вченнях Сходу і врешті-решт дійшли до обʼявлення, що їхні серця розквітнули на полі Любові («The Words»):\nСлово є, його скажи.\nВ ньому світло для душі.\nВ слові цім пульсує кров.\nЧи ти чула про любов?\nЦе ― «любов». Так!\nБітли виконали найголовнішу місію свого життя, коли звернулись до світової спільноти з посланням «Все, що є ― любов!» («All You Need Is Love») .\nОстаннє, що треба зазначити: тексти пісень групи «Бітлз» подано в алфавітному порядку. Еквіритмічний переклад позначається літерою «е» в дужках після назви пісні, неповний еквіритм ― («н. е»).\nШановні друзі! Всіляких вам благ, земних і Небесних!\nЗ повагою Олександр і Артем Виженки.\nВСЕ, ЩО Є ― ЛЮБОВ!\n(еквіритм-переклад пісні The Beatles «All You Need Is Love» Олександра Виженка)\nТи ніяк не зробиш неможливе,\nІ без слів припиниш ти свій спів.\nЩо відповіси? Проте в життя ти вчишся грати.\nТи не створиш те, чого немає.\nНе врятуєш цвіт, що відцвітає.\nЩо поробиш тут? Тож почни до серця шлях шукати.\nТи шукай Любов!\nТи шукай Любов! Є!\nТи секретів світу не пізнаєш.\nІ незриме оком не побачиш.\nБудеш тільки там, де суджено буть тобі.\nВСЕ, ЩО ТОБІ ПОТРІБНО ― ЦЕ КОХАННЯ\n(підрядковий переклад пісні The Beatles «All You Need Is Love» Артема Виженка)\nКохання, Кохання, Кохання.\nТи не можеш зробити нічого з того, що неможливо зробити.\nТи не можеш заспівати нічого з того, що неможливо заспівати.\nТи не можеш нічого сказати, проте ти можеш навчитися грати у цю гру.\nТи не можеш створити нічого з того, що неможливо створити.\nТи не можеш врятувати нікого з тих, кого неможливо врятувати.\nТи не можеш нічого поробити, проте ти можеш навчитися, як бути собою по своєму часі.\nВсе, що тобі потрібно ― це кохання.\nВсе, що тобі потрібно ― це кохання, кохання.\nКохання ― це все, що тобі потрібно.\nТи не можеш пізнати нічого з того, що не є відомим.\nТи не можеш побачити нічого з того, що не є видимим.\nТи не можеш бути ніде з тих місць, де ти не повинен бути.\nВона кохає тебе, так, так, так.


Лекція 18. Корозія металів і сплавів\nКорозія – це руйнування металів внаслідок хімічної або електрохімічної взаємодії із зовнішнім середовищем. При цьому на металі утворюються продукти корозії ( на Fe – іржа).\nВтративід корозії біля 10% всього металу.\nПричини корозії – термодинамічна нестійкість в корозійному середовищі. Мірою такої нестійкості є вільна енергія, яка зівільняється при окисленні металу. Цю енергію визначає електронний потенціал Е, В.\nВплив оксидних плівок (Al, Cr, Ti, Fe, Mg). Захист.\nКласифікація видів корозії за ознаками:\n- за механізмом реакцій – хімічна та електрохімічна;\n- за видом руйнувань;\n- за типом корозійного середовища;\n- за характером додаткових дій.\n1. Хімічна корозія - це корозія, не пов’язана з переносом електричних зарядів, тобто корозія в неелектролітах –газах, органічних рідинах. При хімічній корозії атоми металу безпосередньо з’єднуються з окислювачем. При Vок=(1...2,5)Vмет оксидна плівка надає металові хороший захист від корозії (Al, Cr, Ti). Якщо Vок< 1×Vмет або Vок > 2,5×Vмет , захисту немає.\n2. Електрохімічна корозія – це корозія в електролітах (розчини кислот, солей, лугггів, дощова та морська вода, грунтова та атмосферна волога).\nПричини розподілу поверхні металу та катоди та аноди: електрохімічна неоднорідність металів, їх зерен та меж, корозійного середовища, доступність до кисню та ін. Анодна та катодна поляризація і деполяризація. Катодна деполяризація – воднева та киснева.\nУтворення мікро- та макрогальванічних елементів.\nПриклади: Д16М (a+CuMgAl2); Al ( межі зерен, зерна); сплав Al в контакті з Fe (сталеві замки).\n3. Види руйнувань\nСуцільна корозія (рівномірна та нерівномірна);\nмісцева корозія (корозійні плями, виразки, точки);\nпідповерхнева корозія, ниткоподібна, розшаровуюча, міжкристалева. Сутність перелічених видів корозії та причини їх виникнення.\n4. Корозія за типом середовища – газова, атмосферна, у річковій та морській воді, грунтова. Їх особливості.\n5. Корозія від додаткової дії Корозія під напруженням, корозійне втомлювання, корозійна ерозія, фретинг-корозія, контактна корозія, корозія блукаючими струмами, щілева корозія, біологічна корозія.\n6. Кількісна оцінка корозії\nа) за зменшенням маси металу, г/м2×год;\nб) за швидкістю проникнення на глибину, мм/рік.\n7. Шкала корозійної стійкості за ГОСТ 13819-68\nдо 0,001 мм/рік\nдо 0,01 мм/рік\nдо 1,0 мм/рік\nдо 10 мм/рік\nбільше 10 мм/рік\n8. Способи визначення швидкості корозії\n- за зменшенням маси зразків після видалення продуктів корозії;\n- за кількістю водню, який утворюється за певний час корозії зразків;\n- за часом до руйнування зразків під напругою;\n- за кількістю циклів навантажень у корозійному середовищі;\n- за наявністю та глибиною міжкристалевої корозії при мікроаналізі без травлення.


У Луцьку встановлять більше світлофорів (ФОТО)\nТаке рішення прийняли посадовці 28 вересня під час планового огляду робіт з покращення благоустрою міста. Вони ознайомилися із тим, як проводиться капітальний ремонт на перехресті вулиць Дубнівська та Карпанка-Карого.\nТам, хочуть розвантажити об`їзну дорогу. Зроблять це за допомогою розширення проїзної частини. Окрім того, на перехресті вулиць Карпенка-Карого, Задворецька, В’ячеслава Чорновола встановлять новий світлофор.\nПоміж лучанами вирує думка, що саме тут одне з найнебезпечніших перехресть міста. Зараз вже встановили оцинковані опори під LED-світлофори. Їх передбачають встановити до 7 жовтня.


Звісно, іноді нам всім доводиться важко, і ми самі не усвідомлюємо, як починаємо виливати всі свої негативні емоції на власних дітей. Проте чи справді діти винні у наших негараздах?\nЗцілення завдає болю, але цей біль допомагає вам рухатися далі\nЗцілення завдає болю, тому що ви повинні торкнутися ран, відкрити їх і дати їм загоїтися до кінця.\nЯк нарешті змиритися з собою\nЯ хочу змиритися з собою. Адже так сталося, що я заподіяла собі шкоду, дозволила собі керуватися такими незрозумілими думками, що перетворилася на свого найгіршого ворога.\nЩо робити, якщо ваш хлопець – мачо\nКоли хлопець – мачо, сутність жінки, яка зустрічається з ним, починає трансформуватися. Якщо вона не хоче переривати ці стосунки, їй потрібно залишити все, що важливо в її житті, для підтримки стабільних стосунків. Будь-яка дія, яка не подобається її партнеру, закінчується…\nЯк реагувати на гомосексуальність доньки або сина\nСпеціалісти визначають гомосексуальність як сексуальну симпатію між двома людьми однієї статі. Ще у 1970-х роках, цю особливість перестали вважати формою психічного відхилення. Однак навіть нині для традиційної консервативної родини сприйняти гомосексуальність сина або доньки неймовірно складно.\nЯк пережити емоційний розрив з партнером\nМабуть, кожному з нас на певному етапі життя довелося пережити емоційний розрив з коханою людиною. Утім, скільки разів вам би не довелося пройти цю ситуацію, вона однаково завжди залишатиметься неймовірно важким та неприємним досвідом.\nЯкщо ви були невірні коханій людині, зараз не час звинувачувати себе. Потрібно подумати та взяти на себе відповідальність за те, що було побудовано на любові.\nМабуть, раніше ви й не замислюватися над існуванням не одного, а декількох видів щастя. Скажіть чесно, досі ви думали, що щастя не має різних забарвлень? Тоді уважно прочитайте цю статтю, адже у ній ми детальніше розповімо про п’ять різних видів…\nНасправді емоційний вакуум має безпосереднє відношення до відчуття самотності.\nЗверніть увагу: жінка, яка потерпає від фізичного насилля, буде реагувати на певні зовнішні подразники зовсім по-іншому, ніж інші люди.\nМожливо, ви думаєте, що ви абсолютно чітко розумієте, що робити, якщо ваш партнер зраджує вам: розійтися! Однак, коли настає момент істини, ситуація може викликати всілякі сумніви та невпевненість. І ви, можливо, не будете знати, що робити. Це цілком нормально.\nБатьки можуть надати необхідну їжу, одяг, безпечний дім та іграшки, яких вимагає дитина, проте все одно може скластися враження, що батьки відсутні.\nСкільки батьків мріють про те, щоб нарешті обійняти свою дитину, після довгого розлучення? Коли вони приїжджають додому з роботи, вони так хочуть прояву ніжності від своїх дітей. Батьки дуже раді, коли дитина показує свою любов, і насправді цього зовсім не…\nНа жаль, дуже часто люди вдаються до надто жорстоких методів для того, щоб отримати бажане. У цій статті ми розповімо про основні види емоційного шантажу, які не дають людині спокійно жити без докорів сумління та інших негативних емоцій. Дуже важливо…\nНасилля – це тип поведінки в соціальних чи особистих стосунках, який має чіткий намір завдати шкоди іншій людині чи образити її. Є багато типів і рівнів насилля. Іноді воно настільки непомітне, що його складно виявити, іноді тільки наслідки психологічного насилля…\nМіцний та нерозривний зв’язок з дитиною – це те, про що мріє кожна без винятку матір.\nНаші батьки керують нами певний час. Водночас вони грають певні ролі і є нашим першим контактом із суспільством. Але, що робити, якщо у вас нарцисична мати?\nСторінка 2 з 17:


HistoryEdited Jun 16, 2012 8:52 PM by Шпигунов Олександр…\nРеабілітаційний центр для наркозалежних «Мар’їна школа» не так вже просто знайти. Він загубився серед старих цегляних п’ятиповерхівок, височенних новобудов та майже сільських приватних будиночків на околиці Києва. Прямо навпроти нього – крихітна дерев’яна церква. Вулиця впирається у темну стіну лісу.\nЗараз дев’ята година, я потрапив на ранкове групове заняття. Сьогодні – арт-терапія: декілька столів зсунуто докупи в центрі кімнати, на них розкладено папір, кольорові фломастери та олівці. У цій кімнаті на третьому поверсі не тільки проводять групові заняття, вона – центр тутешнього соціального життя: тут стоїть телевізор, розставлено спортивні тренажери, на стінах розвішано мотиваційні плакати та малюнки самих пацієнтів. Восьмеро мешканців «Школи» зосереджено малюють, майже не звертаючи на мене уваги.\nЦе ті, хто пробув у реабілітаційному центрі достатньо довго – від кількох тижнів, до двух-трьох місяців. Новенькі, а їх іще приблизно стільки ж, поки що не беруть участь у групових заняттях. Проводити з ними інтерв’ю психолог Таня мені також не радить:\n- Вони занадто нестабільні, у них постійно змінюється настрій. Та й навряд чи вони самі захочуть з тобою розмовляти. Але можеш спробувати.\nНатомість ті, хто зараз сидить за столом та малює, охочі поговорити. Коли психолог каже їм, що я прийшов аби провести з ними інтерв’ю, декілька з них одразу ж «стають у чергу».\n- Я перший! – вигукує Олексій. Йому 32, і у «Мар’їну школу» він повертається знов і знов протягом останніх 12-ти років. На перший погляд – типовий «пацан», і лише окуляри у тонкій оправі змушують мене не довіряти першому враженню. Зараз він єдиний не малює, бо, каже, «не має настрою». Психолог не змушує, тим більше, що Льоша все одно бере активну участь у занятті: говорить майже без упину, жартує, коментує малюнки інших.\nПізніше, коли ми з ним розмовляємо наодинці, Олексій дивує мене своєю відкритістю. Говорить він дуже чемно та привітно. В усіх деталях розповідає про своє дитинство:\n- У нас компанія була досить пристойна, більшість займались спортом: хто футболом, хто баскетболом. Я 12 років грав у футбол, продовжував грати, навіть уже коли вживав,– як і решта пацієнтів, Льоша намагається уникати самого слова «наркотики». Замість цього говорить просто «вживав». – І так вийшло, що одного дня всі спорт закинули та почали займатись криміналом. Ну, це модно було тоді. У нашій компанії було 16 чоловік. Ми всі спробували [наркотики] в один день. З нас 16-ти ніхто не відмовився вдруге, втретє вколотися. На той час це було... Ну, наркотик наче ставив тебе над людьми. Я навіть не можу слово підібрати... Це було потрібно! Щоб тебе поважали, скажімо.\nТут його голос стає трохи тихішим, але він продовжує:\n– З моїх друзів на сьогоднішній день залишилось лише двоє живих. Більше нікого немає. В мене не залишилось друзів, не залишилось приятелів. Нажаль, їх нема серед живих. Може якісь одиниці, у тюрмах.\nІсторії багатьох пацієнтів «Мар’їної школи» напрочуд подібні: з них майже всі, кому зараз 25-30 років, підсіли на наркотики так само, з точністю до деталей.\n– Одногрупники в інституті, більшість теж споживали. То був час такий. Не знаю, як зараз, але думаю, не так, як раніше. Дев’яності... От з 94-го по 96-ий це як цунамі пройшло. Через одного. Це страшно, - говорить про це Олексій.\nМені важко уявити невеличкого, майже субтильного, в окулярах Льошу у вуличній банді. Особливо, коли він розповідає, що любив учитися і мріяв стати бібліотекарем:\n- У мене була задача поступити в інститут і закінчити його з червоним дипломом. Дякувати Богу, я це зробив. Хоч і споживав у цей час, але зробив. Я вчився і отримував задоволення. Отримував два задоволення: від наркотику і від навчання. Я закінчив із червоним дипломом.\n- Під час навчання також споживали? – перепитую я.\n- Так, але для навчання я час знаходив. Не було тоді проблемою дістати наркотик. Це займало 15 хвилин. Було простіше купити наркотик, ніж одяг на базарі. Не треба було витрачати день, два, три. А зараз таке є.\n- Я хотів працювати у парламентській бібліотеці, - продовжує він. - І у мене вийшло, але ненадовго. Наркотик відіграв свою роль – мене посадили.\n- І як це на Вас вплинуло?\n- Тільки погіршило. Мене не зупинили і стіни в’язниці. Я й там коловся, ще більше, ніж на волі. Це Клондайк, там ще гірше, там цього ще більше, ніж тут. І ще вільніше. Коли мене засудили та відправили в тюрму, я Вам чесно скажу, я сказав «Клас! Я цього досяг!» Я прагнув цього.\n- Я, знаєте, ніколи фізичними даними не вирізнявся. Тому мені усе життя доводилось виборювати собі місце. Я мав доводити, що я не якийсь «очкарик», що я можу за себе постояти, маю право голосу, що я можу говорити, і мене почують. І коли мене посадили, я сказав «Клас! Ось тепер я покажу, хто я такий».\nТрохи неохоче Олексій розповідає хіба що про своє здоров’я.\n- У мене був момент у житті, коли я був у одному центрі, коли я на три роки у такий вакуум поринув, у свій світ, в якому був тільки я один. Я три роки не розмовляв з людьми. Взагалі. Навіть із рідними, навіть жестами з ними не розмовляв. Я не міг пробачити.\n- Ну, мені там здоров’я покалічили нормально. І я не міг цього пробачити. А коли пробачив, то стало легше.\nХоча він і розуміє, наскільки йому пощастило: мало кому вдається прожити 18 років на героїні. З них уже 12 він намагається вилікуватись. Так у «Мар’їну школу» він потрапив іще в 99-му році, одразу після її відкриття.\n- Я тут пролікувався, але то було не лікування, насправді. Я тут від міліції ховався... Я у багатьох центрах був. Але це вже після 2004-го року. До того для мене наркотик був понад усе.\nВін зумів прожити без наркотиків 4 роки, але потім вкотре зірвався і тепер опинився тут. Психологи говорять мені, що це нормально, навіть добре. З першого разу не виліковується ніхто, більшість не можуть навіть до кінця пройти перший курс лікування. Але коли вони повертаються вдруге, то вже принаймні чітко розуміють, наскільки важко їм буде перемогти залежність.\nПід час арт-терапії навпроти Льоши сидить величезний, спортивної статури Степан. Всі звертаються до нього саме так, Степан, а не, наприклад, Стьопа. Він має приємне, відкрите обличчя, малює по-дитячому зосереджено. Коли малюнки нарешті закінчено, і група починає їх обговорювати, виявляється, що він – справді душа цієї компанії, постійно жартує та сміється. А тут це не так вже й просто: кожен говорить про свій малюнок схвильовано та трохи нерішуче, дехто ледь стримує сльози. Степан свій малюнок також описує трохи зніяковіло. Усі слухають його дуже серйозно, а потім починають аналізувати: на малюнку зображено якийсь пейзаж, будинок, річку, зафарбовану синім фломастером.\nСтепан «займає чергу» на інтерв’ю одразу ж за Олексієм. Я чекаю його в маленькому маніпуляційному кабінеті на першому поверсі. Тут тихо, у вікно бачу внутрішній двір, захаращений різним мотлохом: старий велосипед, якісь інструменти. У дворі стоїть буда, біля неї худорлявий сірий пес на ланцюгу.\nСтепанові доводиться трохи пригинати голову, щоб пройти у двері. Коли він заходить, у кімнатці одразу ж стає ніби затісно. Тож його розповіді про те, як зі спортсмена-кікбоксера він перетворився на рекетира, повірити набагато легше. Історія дуже схожа на попередню: друзі, спорт, банди, опіум. Хіба що Степан так і не встиг довчитися в інституті: студента-юриста, капітана команди КВК засудили, коли він був на п’ятому курсі.\n- У мене якесь подвійне життя було, - розповідає він. – Одне життя – це вулиця, район, бригади, пацани, поняття якісь, ходили по базарам, гроші збирали. Ну, абищо. На сьогоднішній день, це для мене абищо, тоді це здавалось мені важливим. А друга частина життя – це інститут, КВК, молодь, сцена, гастролі. У школі я взагалі відмінником був. І ні друзі, ні батьки, ні в інституті про наркотики та кримінал спочатку ніхто не здогадувався.\nСтепан також б’ється проти своєї залежності уже десять років. Кримінал залишився в минулому, він теж пройшов через багато лікарень та реабілітаційних програм.\n- Я працював арт-директором нічного клубу, працюю як МС, працюю на корпоративах. Але я ставлюсь до цього як до роботи: взяв до рук мікрофон, пострибав три години, забрав свої гроші та поїхав. Тобто я не «вишу» в клубах. Мене це напружує, коли усі «обдовбані».\n- Твоя робота в клубах не заважає тобі утримуватись від наркотиків? Коли люди веселяться навколо, не хочеться до них приєднатись?\n- Іноді хочеться. Але може оце роздратування, яке вони в мені викликають, як раз і пов’язане з тим, що я знаю, що мені хочеться, але не можна. Тому я намагаюся там не «висіти» довго. Я рідко іду в клуб відпочивати, бо для мене це більше робота. Але навіть якщо я туди і потрапляю, то з людьми, які одужують. Тобто з людьми залежними, які уже якийсь час не споживають. І ми своєю компанією відпочиваємо. Тобто там без алкоголю, без наркотиків. П’ємо чай, співаємо в караоке, танцюємо, усі тверезі, усім прикольно. Але коли я один, серед натовпу, де споживають, то мене це починає напружувати, і я намагаюсь довго там не залишатись.\n- Але я все одно злітаю час від часу, - продовжує він. - Це якісь ігри розуму. Я починаю якось соціально адаптуватись, з’являються гроші, з’являється робота, з’являється якийсь успіх. І на цій хвилі я перестаю займатись собою, своєю головою, розслабляюсь. І у цей момент проскакує думка «А може один разок? Нічого ж не буде...» Але, як то кажуть, одного разу забагато, а тисячі – завжди замало.\nНа другому поверсі «Школи» – палати пацієнтів. Зараз, опівдні, вони майже всі порожні: одним з елементів реабілітації є трудотерапія. Тож більшість десь прибирають, фарбують, лагодять цю стару та досить-таки подерту будівлю. Заглядаю у двері однієї з кімнат. Інтер’єр типовий чи не для всіх українських лікарень: старі радянські ліжка, шафа, тумбочки з погано прикрученими дверцятами. На кожній тумбочці речі, з яких намагаюсь зрозуміти щось про їхнього власника: на тій лежить книжка, на іншій – якісь солодощі, на третій, біля вікна – ціла колекція ікон усіх можливих розмірів та форм.\nМені на зустріч трапляється усміхнена дівчина років 18-19.\n- Привіт! Ти новенький? Давно приїхав? Я тебе не бачила.\nПояснюю, що, ні, я не новенький, я беру інтерв’ю у тутешніх мешканців.\n- О, візьми у мене!\n- Тільки я зараз не можу, мені треба йти працювати.\nПроте замість цього Лера вирішує провести для мене екскурсію. Вона просто хапає мене за рукав та тягне по коридору. Лера у «Школі» менше двох тижнів. Вона з тих самих «нестабільних», про яких мені говорила психолог, тому я не бачив її на груповому занятті.\n- Тут кімната хлопців. Ось це Ігор та Женя, - у кімнаті, сидячи на своїх ліжках, розмовляють середніх літ чоловік та хлопець років 25-ти. – А це до нас журналіст приїхав, - представляє вона мене і одразу ж тягне за рукав далі.\n- А тут Володя.\nВолодя, алкоголік із 30-річним стажем, зараз фарбує стіну однієї з палат. У ній порожньо, по підлозі розставлені банки з фарбами, стіни нещодавно поштукатурені. Володя виявляється неговірким, лише сором’язливо посміхається та вітається.\nНарешті я обіцяю Лері взяти інтерв’ю завтра. Вона відпускає мій рукав та біжить кудись працювати.\nНаступного дня я повертаюсь. Лера у своїй кімнаті. Вона щосили ридає, лежачи в ліжку, поряд з нею сидять двоє інших дівчат і намагаються її заспокоїти. Вона в істериці – вчора ввечері в її тумбочці знайшли пакетик з марихуаною.\nІнтерв’ю зі Світланою Лобус, PR-директором Київського Міжнародного Кінофестивалю\n- Чому було обрано формат open-air з відкритим доступом до показів?\n- В принципі, це тільки для нас, для України новий формат. Останнім часом відомі європейські, світові фестивалі, і не тільки музичні, а й кінофестивалі, все частіше обирають такий формат – менш пафосний, більш наближений до мас, більш демократичний. І навіть більш цікавий, тому що він позбавлений отого пафосу, схилу до світського життя, а більше ставить у центрі уваги саме кіно як таке. І вся організаційна структура, все спрямовано на те, щоб якомога більше людей вільно (бо вхід до всіх кінопоказів цього року абсолютно безкоштовний) могли побачити ті кіноподії, явища в сучасному кінематографі, які їм фестиваль надає можливість [подивитись].\n- Це якось відбилось на відвідуванні?\n- Важко сказати, тому що минулорічний [фестиваль], проходив у кінотеатрах. І цього року формат, можливо, ще незвичний. Але я не можу сказати, що людей менше. Наприклад, на Софійській площі (це одна з локацій фестивалю, де проходять покази фільмів основної конкурсної програми, повного метру) три тисячі місць. І ось вчора, не дивлячись на те, що вечорами уже досить прохолодно, зал був абсолютно повний, вільних місць не було. Люди сиділи, приходили вже з ковдрами, з чайком, з термосами. Дуже класно це виглядало. Тобто цікавість є, люди ідуть, люди дивляться. І я думаю, що з кожним роком буде все більше глядачів.\n- А інші фільми, які входять в програму – короткометражки, соціальне кіно – наскільки вони популярні?\n- Так [є й] інша локація фестивалю. Безпосередньо в музеї, в Золотих Воротах, проходить показ [фільмів] конкурсної програми короткого метру і соціальної програми. Там невеличкий зал, десь сто тридцять осіб одночасно можуть там перебувати. І постійно, постійно є люди на показах. Навіть на соціальному кіно, яке у нас традиційно не користується такою вже шаленою популярністю і попитом. Але дійсно, цікавість є, і це приємно відзначати. Крім того у нас цього року дуже добре попрацювала програмна служба. Соціальні фільми дійсно цікаві.\n- А як щодо голосування глядачів?\n- Так, відмінність ще і така цього року, що фільм, який отримає гран-прі повного метру визначатимуть глядачі. Це будуть результати онлайн-голосування через наш сайт kievfilmfest.com.\n- Чому обрали такий формат?\n- А чому долю фільму гран-прі має обов’язково вирішувати компетентне журі? Нехай це будуть майстри, але [це] п’ять-сім осіб. Ми надаємо можливість не тільки широкому колу глядачів подивитись безкоштовно ці фільми, але й висловити свою думку. І обрати справді той фільм, який подобається саме глядачеві. Тому що не треба думати, що наш глядач не може оцінювати або не розбирається. Зазвичай усі кінофестивалі мають уже сталу аудиторію, і це часто люди з великою кіноерудицією, які дуже добре знаються на цьому.\n- Як відбувався відбір у конкурсну програму? Які були критерії?\n- Надходили фільми протягом відбіркового туру, більш ніж чотириста.\n- Це повнометражки чи усі фільми загалом?\n- Загалом. Було відібрано вісім до основної конкурсної програми, повного метру, і двадцять дві – до короткометражної програми.\nОкрім художньої цінності та іншого, був іще новий критерій цього року, тому що фестиваль має цікавий новий концепт – «Музика і кіно». І він позначився на тому, що до конкурсної програми фестивалю відібрано фільми з потужною музичною складовою. Це був також один з критеріїв відбору.\n- У чому ще проявляється ця концепція? Тобто, не всі ж фільми за тематикою присвячені кіно.\n- Абсолютно! Річ не тільки у тематиці, річ у тій музиці, яка органічно інтегрована у фільм, яка звучить у фільмі. Прикладом є український фільм, який буде показано завтра, у рамках основної конкурсної програми, [фільм] нашого відомого режисера Михайла Іллєнка «Тойхтопройшовкрізьвогонь». Лейтмотивом до цього фільму є музика нашого видатного кінокомпозитора Євгенія Станковича. І ця увертюра там звучить. Тобто тут мова скоріше йде про роль музики в кіно, і про фільми, які дійсно демонструють великий вплив саме музичної складової на загальне сприйняття фільму.\n- Окрім фільму Михайла Іллєнка ще були якісь українські фільми?\n- Оскільки в основній конкурсній програмі тільки вісім фільмів, це вісім фільмів з різних країн світу.\n- А у відборі українські фільми ще були чи ні?\n- У відборі – звісно що.\n- Ваш фестиваль – не єдиний великий кінофестиваль в Києві. Чи потрібно нашому місту два фестивалі і яка між ними різниця?\n- Враховуючи стан кіновиробництва і ту кількість проблем, яка є в нашій державі з кіновиробництвом, з кінопрокатом, з підтримкою, особливо молодих кінематографістів, я думаю, що чим більше буде таких-от подій, здатних продемонструвати потенціал, в тому числі й українського кіно, тим краще. Чим більше форматів різних, тим краще. Не важливо, скільки тих фестивалів. Хай вони будуть, якщо вони мають свого глядача, якщо вони всі, фактично, роблять одну дуже важливу справу.\n- У цьому році у вас також змінився президент фестивалю. Чим це було викликано?\n- На сьогодні президент фестивалю – це Ольга Сумська. Мабуть у Богдана Сільвестровича [Ступки] були причини. Не думаю, що треба це оголошувати... Ну так, у нього є особиста причина, просто стан здоров’я. І оскільки він не може так багато, як раніше, приділяти уваги [кінофестивалю], він сконцентрувався на своїх театральних проектах. У нього є проект театрального фестивалю, наскільки я знаю.\n- Зміна президента якось поначилась на фестивалі?\n- Мені важко сказати. Така поважна особистість, актор такого рівня – це для фестивалю важливо. Але чи позначилося... Я не можу сказати, не знаю, чи коректно. Я б таке питання не коментувала. Тому що це фестиваль, який взагалі не має державних коштів. Це, фактично, все за рахунок залучених коштів. І зазвичай це дуже важко. Важко було і минулого року. Я думаю, за будь-якого президента важко знаходити ці кошти і знаходити можливість реалізовувати такі проекти.\n- Наскільки мені відомо, Ольга Сумська в якомусь із інтерв’ю навіть сказала, що те, що фестиваль проводиться в форматі open-air, також було якось викликано нестачею коштів.\n- Ні, чесно кажучи, я не чула, коли вона таке казала, і сумніваюсь, що вона таке могла сказати. Тому що, власне, це була концепція. Концепція, яка була зумовлена досвідом європейським, світовим, який ми вивчали. Бо хотілось, щоб цей фестиваль мав своє власне обличчя. Фестиваль відбувається. Відбувається успішно незважаючи на усі ці складнощі, організаційні зміни, відсутність державної підтримки. І, дійсно, вже сьогодні ми маємо багато відгуків від глядача, схвальних, задоволених. [Новий формат фестивалю -] це незвично, люди здивовані, але все одно бажають успіхів. І я думаю, це лише перший крок. Фестиваль відбувся, і це дуже добре.\n- У вас також є програма для студентів. Можете розповісти про неї?\n- Так, дуже цікавий проект. У межах фестивалю існує така собі творчо-виробнича майстерня. Режисери, які працюють на фестивалі, які привезли свої фільми, або просто як Валерій Ужерегі, наш відомий молдавський режисер, взялися опікуватись проектом майстер-класів. Є така фестивальна практика, але частіш за все люди просто збираються, діляться досвідом, спілкуються. Як нібито творча зустріч. І далі від цього зазвичай справа не йде.\nУ нас цього року зовсім інший концепт. Реальні студенти, відібрані синопсиси кіно на тему «Любов і музика». І сім студентських груп працюють на тому обладнанні, з тими технічними можливостями, які надав фестиваль, за допомогою тих режисерів, майстрів кіно, що відбулися. Вони працюють з їхньою допомогою, відбулися зйомки, зараз вони вже монтують. І двадцять другого [вересня], в день закриття фестивалю, будуть показані ці короткометражні стрічки, які вони зняли протягом фестивальних днів, за допомогою майстрів.\nБільше того, дуже важливим є те, що на цьому справа не закінчується. Тобто, не просто показали, сказали «Добре, молодці» і забули. На основі цих стрічок буде змонтовано повноцінний повнометражний фільм. І Київський Міжнародний Кінофестиваль планує презентувати цей студентський фільм на європейських кінофорумах.\nХІРУРГІЯ БЕЗ НАРКОЗУ\nВ Україні знову заборонили використовувати наркоз для тварин.\nОбмеження на використання знеболювального «Кетамін» у ветеринарній медицині вступає в дію з першого жовтня. За словами лікарів, під час операцій на тваринах цьому препарату практично немає альтернатив – лише він достатньо безпечний, ефективний та недорогий. Проте з січня цього року «Кетамін» занесли до переліку психотропних речовин. І тепер, щоб використовувати його, необхідно отримати спеціальну ліцензію.\nБільшість ветеринарних клінік досі не мають такого дозволу через складність бюрократичних процедур, а також через дуже жорсткі вимоги щодо зберігання та використання препарату. Зокрема «Кетамін» має зберігатися у спеціальному сейфі, в окремій кімнаті, яка має броньовані двері, не має вікон (або вікна в якій, принаймні, заґратовані), стіни якої мають щонайменше 50 сантиметрів у товщину. Власники ветлікарень кажуть, що устаткування такого приміщення коштує від 20-то до 50-ти тисяч гривень. Така ціна для більшості лікарень є абсолютно не підйомною.\nНа сьогоднішній день лише 24 з понад 1500 українських ветеринарних клінік отримали ліцензії. Решта не мають змоги надалі проводити хірургічні операції і тому знаходяться під загрозою закриття. Або ж використовують інші знеболювальні, які можуть викликати побічні ефекти і коштують набагато дорожче, ніж «Кетамін» (ціна флакону «Кетаміну» становить до 50 гривень, а його найдешевшої альтернативи – від 700). Відповідно і вартість операцій, у яких використовують ці ліки, зростає. Необхідність переобладнання лікарень згідно з новими вимогами також підвищує ціну ветеринарних послуг. Таким чином постраждають від цих нововведень не тільки лікарі, а й клієнти ветлікарень.\nБільшість ветеринарів вважає, що нові правила використання «Кетаміну» є занадто жорсткими. Наприклад, у багатьох країнах Європи цей препарат також є основним ветеринарним анестетиком, але для його купівлі достатньо ліцензії на ветеринарну практику. В Україні він також ніколи не був у вільному продажу. Ветлікарні і раніше закуповували його централізовано, у аптеках він продавався по рецептах. Саме аптеки, а не ветеринарні клініки, називають основними розповсюджувачами «Кетаміну» та його аналогів серед наркозалежних.\nОбурюються жорсткими мірам заходами не тільки лікарі, а й прості громадяни. Адже не зовсім логічною виглядає ситуація, коли через невелику кількість людей, які споживають «Кетамін» як наркотик, страждає решта суспільства. Подібна доля раніше спіткала й популярний та недорогий антисептик – марганцівку. Брунатного кольору порошок, який раніше можна було знайти чи не у кожному українському домі, кілька років тому теж раптом перетворився на протизаконну психотропну речовину. Зараз, як і тоді, створюється враження, що усі ці заборони – лише намагання влади створити ілюзію бурхливої діяльності у галузі боротьби з наркоманією.\nНа сьогодні, через п’ять днів після введення заборони на «Кетамін», більшість ветлікарень все ще не поспішає отримувати ліцензії та сподівається щось змінити. Держкомітет з контролю за наркотиками, в свою чергу, обіцяє прислухатись до думки лікарів та спростити отримання дозволу, принаймні для невеликих клінік.\nЖІНКИ КОНСЕРВАТИВНОЇ АРАБСЬКОЇ КРАЇНИ ЗМОЖУТЬ ГОЛОСУВАТИ\nКороль Суадівської Аравії Абдулла в неділю 25-го вересня виступив з промовою, у якій пообіцяв, що жінки в його країні отримають право голосу в 2015 році.\nЖінки зможуть обирати та бути обраними у місцеві ради, а також ставати членами консультативного органу при королі – Меджлісу аш-Шури. Найближчі вибори відбудуться цього року, протие взяти участь у них жінки ще не зможуть. Вони отримають це право під час місцевих виборів 2015-го року.\nЛише половину членів місцевих рад обирають громадяни країни (при чому чоловіки також отримали це право лише в 2005-му році). Другу половину муніципалітетів, усіх членів Шури, а також Кабінет міністрів призначає король. І місцеві ради, і Шура мають обмежену владу за режиму абсолютної монархії, тому критики стверджують, що обіцяна реформа не вирішить усіх проблем з правами жінок.\nНавіть після реформи саудівські жінки не матимуть права ставати членами Кабінету міністрів. Окрім політичних свобод, вони позбавлені права подорожувати, погоджуватись на медичні операції, працювати без дозволу чоловіка, не можуть водити автомобіль. Ці обмеження накладено на них не світським законодавством, а релігійними законами Шаріату. Проте покаранням за їх порушення може стати арешт або навіть побиття батогами.\nІншими країнами, в яких обмежують політичні права жінок, є Ліван та Об’єднані Арабські Емірати. А у Брунеї та Ватикані практично відсутнє виборче право і для жінок, і для чоловіків.\nКІНО НА ВУЛИЦЯХ КИЄВА\nНа Софійській площі відбулася церемонія відкриття третього Київського міжнародного кінофестивалю (КМКФ). Покази фільмів з конкурсної програми відбуваються тут же, під відкритим небом, і продовжуватимуться до четверга, 22-го вересня.\nЦього року саме глядачі обиратимуть переможця конкурсної програми серед повнометражних фільмів: на офіційному сайті фестивалю відкрито голосування, де кожен може підтримати фільм, який сподобався найбільше. Відбувається конкурс і серед короткометражних фільмів (показ яких, до речі, відбувається у будівлі Золотих Воріт), але переможця серед них обере традиційне журі. Окрім коротко- та повнометражних фільмів, які змагаються за перемогу, на фестивалі представлені ретроспективи кінокласики, а також, завдяки співпраці з ООН, картини соціальної тематики. Вхід на всі сеанси вільний.


Майбутнє сонячної енергетики: перовскітні сонячні панелі\nДовгий час здавалося, що в сонячній енергетиці кремнію немає альтернатив, але потім з'явився перовскіт — дешевший матеріал, з якого до того ж можна робити гнучкі сонячні елементи.\nПеровскітні сонячні елементи можуть бути дешевше, легше і продуктивніше, ніж традиційні панелі на основі кремнію. Їх можна кріпити на вікна, нерівні поверхні та навіть на транспорт, що відкриває абсолютно нові можливості для використання сонячної енергетики. Головна проблема на сьогодні полягає в тому, щоб підвищити міцність перовскітних фотоелементів.\nУ минулому році інженери з Оксфорда запалили лампу від тонкого сонячного елемента площею близько квадратного сантиметра. фотоелектричний елемент складалася з двох частин — нижня була така ж, як у звичайних кремнієвих панелях, а верхня була виготовлена з перовскіта. Тандемна панель в лабораторних умовах показала конверсію сонячного світла в електрику на рівні 28%, що є рекордом для перовскіт-кремнієвих елементів.\nКремнієві сонячні панелі домінують на рику (95% від загального обсягу продажів), але цей матеріал не ідеальний: він використовує тільки червону та інфрачервону частину спектру і на практиці рідко демонструє ефективність вище 23%, хоча в теорії може перетворити в електрику до 29% потоку фотонів. Перовськіт захоплює більш ширший діапазон, а сонячні елементи з нього можна згинати та кріпити на нерівні поверхні.\nКомпанія Oxford PV планує випустити на ринок тандемні перовскіт-кремнієві панелі в кінці наступного року, налагодивши їх виробництво на купленому у 2016 році у компанії Bosch Solar заводі в Німеччині.\nПротягом майже десяти років всі спроби потіснити на ринку кремнієві панелі новими матеріалами закачувалися або повним крахом, або відвоювання невеликих профільних ніш. Однак в останні місяці в стартапи з виробництва перовскітних сонячних елементів закачані мільйони доларів з прицілом незабаром розгойдати цей негнучкий ринок.\nБеручи до уваги комерційну перспективність перовскіта, доводиться визнати, що цим сонячним елементам доведеться наганяти налагоджене і різко подешевівше виробництво кремнієвих сонячних елементів. Глобальне зниження цін (майже вполовину) відбулося в період з 2010 по 2013 рік у результаті експансії китайських виробників. Тепер будівництво нових заводів і організація логістичних ланцюжків виявляться економічно виправданими тільки в тому випадку, якщо альтернативний матеріал буде продуктивнішим, дешевшим у виробництві, універсальним в застосуванні або більш стійким, — а краще володіти всіма перерахованими якостями одночасно.\nУ перовскітних елементів хороші шанси на успіх: одношаровий елемент теоретично може видати конверсію 33%, а тандемний — до 43%. Це означає, що з порівнянної за площею тандемної генеруючої установки вдасться отримати майже в півтора раза більше чистої енергії, ніж від кремнієвої сонячної панелі, або ж платити за оренду землі менше завдяки установці панелі меншої площі, але з порівнянною продуктивністю.\nПеровскітні панелі дешевше у виробництві, в тому числі завдяки низькотемпературної технології. Крім того, такі сонячні елементи можна виготовити в рідкій формі для нанесення на скло або пластик за технологією, аналогічною друкованому виробництву.\nЄдиним, але критичним недоліком перовскіта є його нестабільність: висока конверсія економічно не виправдає себе, якщо елементи доведеться міняти раз в кілька місяців або навіть років, а перовскіт, як доведено, розпадається досить швидко під дією ультрафіолету і вологи. Розробники з Oxford PV планують виводити тандемні перовскіт-кремнієві елементи на ринок в комерційному вигляді, наближеному до традиційних кремнієвих панелей, ховаючи перовскітний шар під скло. У такій формі матеріал повинен зберегтися довше, проте одночасно буде втрачено важливу комерційну гідність перовскітних елементів — гнучкість і можливість нанесення на різні поверхні.


Цитомегаловірусна інфекція | I.B.I.S. – Вроджені вади розвитку: Міжнародна інформаційна система\n(Congenital Cytomegalovirus (CMV) Infection)\nПротягом останніх років відмічається тенденція до збільшення серед вагітних жінок частоти вірусних інфекцій та зростання їх здатності до епідемічного поширення. При цьому особливого значення набуває цитомегаловірусна інфекція (ЦМВІ), яка може спричиняти виникнення акушерської патології, ембріо- та фетопатій, внутрішньоутробних та перинатальних інфекцій.\nНаявність латентних форм ЦМВІ з атиповим перебігом, інаппарантним проявом та ураженням тканин органів становить серйозну проблему для своєчасного розпізнавання інфекції та є причиною діагностичних помилок.\nСеред живонароджених 0,2-2,2% дітей мають внутрішньоутробне інфікування цитомегаловірусом. Внутрішньоутробна ЦМВІ, незалежно від форми захворювання, може уражати центральну нервову систему та призводити до виникнення психомоторних порушень, розумової відсталості дітей, навіть через кілька років після народження.\nВ епідеміології ЦМВІ відсоток вагітних жінок є надзвичайно високим. Цитомегаловірусна інфекція виявляється в них в два рази частіше, ніж краснуха.\nЦМВІ може викликати розвиток ускладнень під час вагітності, пологів та в післяпологовому періоді. Акушерська патологія найчастіше проявляється у вигляді спонтанних абортів, мертвонароджень або народження дітей, нездатних до життя.\nМеханізм зараження цитомегаловірусною інфекцією:\nЦитомегаловірус належить до родини герпетичних вірусів. Відомо близько 40 їх різновидів. Для людини патологічними є вісім герпетичних вірусів: звичайний герпес (І та ІІ типів), цитомегаловірус, вірус вітряної віспи (оперізуючого лишаю), вірус Епштейна-Барра, а також вірус герпесу VI, VII та VIII типів. Вони викликають загострення хронічної інфекції та демонструють здатність до персистування в організмі.\nЦитомегаловірус є крупним ДНК–вірусом з порівняно невисокою вірулентністю та особливою здатністю до різкого пригнічення клітинного імунітету.\nДжерелами інфекції можуть бути носії ЦМВ, їх біологічні рідини та виділення: кров, сеча, сльози, слина, грудне молоко, спинномозкова або амінотична рідина, слиз, сперма тощо. Але найпоширенішим агентом передачі ЦМВІ є слина. Тому переважна кількість заражень припадає на такі пари, як мати–дитина та статеві партнери. З урахуванням віку та інтимності контактів між людьми виявляють дві хвилі захворюваності на ЦМВІ: перша припадає на вік від народження до 3 років, друга – на період статевого дозрівання.\nВ переважній більшості випадків спостерігається безсимптомне вірусоносійство або хронічна інфекція, що не викликає ніяких порушень і не має клінічних проявів. Але при активному перебігу хвороби цитомегалічні зміни в першу чергу спостерігаються в слинних залозах, легенях, нирках та головному мозку.\nЦМВІ та вагітність:\nПитання про вплив терміну вагітності на передачу інфекції від матері до плоду залишається відкритим. Переважна більшість науковців схиляється до думки, що найбільшу загрозу для плода становить розвиток ЦМВІ в першій половині вагітності. Є кілька шляхів передачі інфекції від матері до плоду:\nЧерез інфіковані виділення в родовому каналі.\nГодування інфікованим материнським молоком.\nНайчастіше до інфікування плоду призводить трансплацентарна передача ЦМВІ. Цитомегаловірус від матері може проникати через плаценту в будь-якому терміні вагітності та викликати ураження плоду. ЦМВІ у вагітних може бути первинною та вторинною. Вроджена ЦМВІ виникає або після первинної інфекції, або в результаті загострення хронічної. Більш важкі наслідки для дитини спостерігаються при первинній інфекції у матері в період вагітності.\nМеханізм передачі ЦМВІ через плаценту передбачає тісний контакт між вагітною (породіллею) та плодом (новонародженим). Після вагітності та пологів ЦМВІ можна знайти майже в усіх рідинах тіла, особливо в цервіко-вагінальних виділеннях і в грудному молоці, що може стати джерелом пери- та постнатальної передачі ЦМВІ від матері до новонародженого.\nПередача інфекції може відбутися з кров’ю під час переливання та при парентеральних маніпуляціях, а також через пошкоджену шкіру та ушкоджені слизові оболонки. Достеменно відомо, що інтранатальна або рання постнатальна передача ЦМВІ відбувається в 10 (!) разів частіше, ніж трансплацентарна.\nПеринатальні та постнатальні прояви ЦМВІ у дітей майже завжди мають легкий та асимптоматичний перебіг. Варіанти перебігу ЦМВІ у вагітних та дітей пов’язані зі складністю взаємовідношень між ЦМВ та клітиною господаря. Часто клінічні симптоми проявляються у вигляді субфебрильної температури, ринофарингіту або кашлю. Для вагітних більш притаманна форма ЦМВІ, яка, зазвичай, не має клінічних проявів. Проте у даної категорії жінок в анамнезі часто зустрічається звичне невиношування вагітності або вагітність, що не розвивається, мертвонародження, народження нежиттєздатних дітей та дітей з вродженими вадами розвитку.\nЯк вже зазначалося вище, інфікування можливе в будь-якому терміні вагітності, але найважчі наслідки виникають при первинному інфікуванні, що відбувається впродовж перших 20 тижнів вагітності. Внутрішньоутробне інфікування ЦМВ може призвести до народження дітей з важкими неврологічними порушеннями, ураженням зорового та слухового нервів. Ступінь ураження плоду залежить від терміну інфікування. Зараження в ранньому терміні вагітності найчастіше призводить до загибелі плоду та спонтанних абортів. Діти з ЦМВІ мають меншу вагу та зріст при народженні, ніж здорові. ЦМВ може інфікувати плаценту, плід, амніотичну рідину. Разом із тим, навіть за умови розвитку первинної ЦМВІ під час вагітності, 90-95% жінок мають шанс народити здорову дитину.\nВроджена форма ЦМВІ, як правило, характеризується генералізованим ураженням органів плода і цілим комплексом клінічних симптомів. Для набутої форми ЦМВІ притаманний латентний перебіг, переважно з локальним ураженням слинних залоз. У новонароджених, які зазнали внутрішньоутробного інфікування, в 90% випадків не буває симптомів при народженні, у 5-7% з них розвиваються ускладнення в пізнішому періоді. Розвиток симптоматики в новонародженої дитини корелює з симптомами, що були наявні на момент народження.\nКлінічні форми ЦМВІ:\nКлінічні форми ЦМВІ можуть мати гострий або хронічний перебіг. Відповідно до ступеня важкості проявів ЦМВІ виділяють:\nлегку форму (в тому числі стерті та субклінічні форми інфекції), при якій ураження внутрішніх органів є незначним та не супроводжується функціональними порушеннями (компенсація);\nсередньої важкості, при якій відбувається ураження внутрішніх органів, яке супроводжується функціональними порушеннями різного ступеня (субкомпенсація);\nважку форму, при якій спостерігається різко виражена інтоксикація та ураження внутрішніх органів з важкими функціональними порушеннями (декомпенсація).\nЛегка форма зазвичай асоціюється з гострим респіраторним захворюванням. При цьому хворі скаржаться на слабкість, швидку втому, болі голови, нежить, тощо. При легкій формі хвороба набуває хвилеподібного характеру. Середня форма супроводжується множинним ураженням внутрішніх органів (запалення печінкової тканини, наднирників, селезінки, підшлункової залози, нирок). Також частими є безпричинні пневмонії, зниження рівня тромбоцитів в крові, ураження судин очей, стінок кишечника, головного мозку та периферичних нервів. При важкій формі ЦМВІ смерть дитини найчастіше наступає в перші дні або тижні життя. В дорослих жінок важка форма ЦМВІ провокує розвиток запалення та ерозії шийки матки, внутрішнього шару матки, піхви та яйників.\nСлід відмітити, що діти з вродженою або перинатальною активною цитомегалією мають надзвичайну схильність до розвитку бактеріальних субінфекцій, що обумовлено в першу чергу імунною недостатністю.\nСимптоми вродженої ЦМВІ включають ознаки затримки внутрішньоутробного розвитку, внутрішньоутробну гіпотрофію, кон’югаційну жовтяницю, гепатоспленомегалію, порушення мозкового кровообігу, тощо. Частими є ускладнення з боку ЦНС – підвищена сонливість, поганий смоктальний рефлекс, макро- та мікроцефалія, гідроцефалія, поренцефалія, сенсоневральна глухота тощо.\nВроджена ЦМВІ може мати незвичні прояви, такі, як вентрикуломегалія, перивентрикуліт або утворення кіст, гемолітична анемія, хронічний гепатит, асцит тощо.\nНезважаючи на велику кількість симптомів та ускладнень, що асоціюються з вродженою ЦМВІ, одразу після народження важко передбачити, яким буде фізичний та інтелектуальний розвиток дитини.\nГепатомегалія разом із спленомегалією є найбільш переконливим доказом хвороби у дитини з вродженою ЦМВІ. Зазвичай є присутніми явища гепатиту з порушенням функції печінки (жовтуха, гіпербілірубінемія), які, як правило, нормалізуються в перші тижні життя. Спленомегалія часто може бути єдиним показником вродженої ЦМВІ при народженні.\nПри дослідженнях крові виявляється картина гіпохромної анемії, еритробластоз, тромбоцитопенія.\nВроджена ЦМВІ призводить до порушення зору в 20% дітей. Найчастіше спостерігається хоріоретиніт (одно- чи двобічний), який може призвести до сліпоти. Але ЦМВІ зазвичай не викликає катаракти або мікрофтальмії.\nМікроцефалія може частково спричиняти затримку розвитку новонародженого та поєднуватись з внутрішньочерепними кальцифікатами, які локалізуються в перивентрикулярній структурі та лікворі. Комп’ютерна томографія є найчутливішим методом діагностики. Ультразвук та рентгенографія черепа відносяться до менш чутливих методів. Більшість дітей з мікроцефалією та внутрішньочерепними кальцифікатами мають неврологічні порушення.\nУ 10% дітей з асимптоматичними проявами інфекції можуть спостерігатися ускладнення, навіть у віці 5-7 років, найчастіше у вигляді сенсорної втрати слуху, неврологічних розладів або розумової відсталості. Половина дітей з вродженою ЦМВІ мають комбіновану втрату слуху. Глухота носить двобічний сенсоневральний характер. Нерідко також діагностуються вроджені серцево-судинні, шлунково-кишкові, м’язево-скелетні аномалії розвитку.\nТаким чином, для вагітних з цитомегаловірусною інфекцією має передбачатися комплекс діагностичних, профілактичних та лікувальних заходів, скерованих на зниження кількості випадків виникнення вродженої цитомегаловірусної інфекції, що має бути обов’язковою умовою створення ефективної системи профілактики та охорони здоров’я матері та дитини.\nЛікування цитомегаловірусної інфекції є досить складним. На сьогоднішній день є не так багато препаратів, які були б ефективними по відношенню до даного вірусу. Але при вродженій або перинатальній формі ЦМВІ специфічного лікування не існує.\nБільшість вчених вважає, що повністю вилікувати ЦМВІ неможливо. Також, неможливим є видалення цитомегаловірусу з організму. Проте, у випадках ранньої діагностики та відповідного лікування є шанс протягом тривалого часу утримувати хворобу в “сплячому” стані. Це надзвичайно важливо для забезпечення нормального виношування вагітності та народження здорової дитини.\nПереглянуто редакційною колегією I.B.I.S.: 12/06/2002


ВІЗІЇ БОЖОГО ПОЛЯ – Слово Просвіти\nВІЗІЇ БОЖОГО ПОЛЯ\n“Мої роботи, — каже Андрій Антонюк, — писалися упродовж усього мого життя, а зроблені швидко”. Проте усім, хто бачив їх, очевидно: художні полотна цього митця не вимірюються його — окремо взятим — життям, його — окремо взятою — долею — вони завдовжки у цілі століття й епохи. Перед нами золотий Міф людства — світ, що сам себе засіває насінням, — чистий, первісний, сакральний. Світ, занурений у запаморочливо глибокі часові пласти, вдивляючись у які осягаєш суть речей. Він не стільки бачений, як відчутий… світ на рівні інтуїції. Мимоволі при осягненні цих полотен згадаєш відомий парафраз Пікассо про те, що справжній живопис — заняття для сліпих, позаяк художник малює не те, що фіксує очима, а те, що бачить внутрішнім зором.\n“Дякую, що ви прийшли до мого друга. Це не моє свято — це свято Миколи”. Такими словами звернувся Андрій Антонюк на відкритті своєї виставки, що відбулося днями в Державному музеї Т. Г. Шевченка, позаяк присвятив її своєму товаришу з дитинства, духовному побратиму Миколі Вінграновському, якому нині мало б виповнитися 75 років. “Я встигну долюбить…” — обіцяв він усім нам, щирим поціновувачам його поезії. Ось уже сім років немає серед нас, на цій землі живущих, Поета, але його поетичне слово, наснажене незмірною любов’ю, таке потужне, таке нерозтратне, що нічого дивного, коли воно, скоряючись закону збереження енергії, мимоволі своєю енергетикою перетікає в художні полотна іншого митця неперебутнього таланту і з того енергетичного вибуху на наших очах постає інший — сакральний — світ, освячений молитвою української матері “за живих і мертвих, за друзів і ворогів…”\n“Не даремно Альфонсов завше шукав аналогів: художник—поет, — сказав на відкритті виставки відомий письменник, літературознавець Михайло Слабошпицький. — Бог звів їх — Миколу Вінграновського та Андрія Антонюка — не з різних кінців України. Уявіть на хвилю, який талановитий український народ! Якби ми мали ще й таких талановитих політиків, увесь світ танцював би під нашу дудку”. І справді, зостається лише подивуватися щедрості української землі, котра, попри нерозумну долю явила з однієї географічної точки одразу два таланти європейської величини, які стали духовним переломленням (за аналогом переломлення променя) один одного. Картини Андрія Антонюка такі ж неповторні, енергетичні, прозорі, наснажені любов’ю, як і поезія Миколи Вінграновського. Це спільна радість буття, спільне торжество життя, спільне світло душі. Це сила двох. “Поета очі — це вітчизни очі”, — мимоволі спливають рядки Миколи Вінграновського, коли зупиняєшся у німому зачудуванні перед полотнами з красномовними назвами — “Очищення вод”, “Золота кутя”, “Поклоніння Землі і Воді”, “Та, що запалює зорі”… Твори Майстра сповнені таких потужних енергетичних потоків, що ті вже не в змозі втриматися у визначеному для них просторі художнього полотна і змушені у своїм нестримі посягати на територію матеріального — нехитрої картинної рами, перетворюючи у своїм натхненні навіть її — через цятки світла, такі подібні до живих світлячків — на маленькі шедеври. “Світ Миколи Вінграновського (так само, як і Андрія Антонюка. — М. К.) прилучає до великої таємниці, — сказав у своєму короткому слові того вечора поет Павло Вольвач. — Щоб пізнати митця, треба пізнати його батьківщину”.\nОтож прислухаймося… “Країно чорних брів й важких, // повільних губ, темнавих губ, // що їх не процілуєш, // Як тепло ти лежиш! // Як тепло ти німуєш! // І понад нами місяць-однолюб!” Чи не правда — від того освідчення в любові, від того сплеску почуттів серце калатає аж десь біля горла. Чи можна було б сказати проникливіше, ніж сказав світлої пам’яті поет Микола Вінграновський. Те дивне відчуття безмежності між, здається, найглибшим у цілому світі небом і такою ж найнеохопнішою широчінню степу, який приховує сліди не однієї людської цивілізації, залишається на все життя. Отак і живеш із тим неохопним простором, із тим безмежжям у серці, не в змозі його ані втримати в собі, ані приборкати. “Тут ми бігали дітьми, тут, у степу, знаходили шматки метеоритів… ми тримали в руках їх…” — схвильовано розповідав на відкритті виставки Андрій Антонюк. Той спогад і досі тепліє і міниться різними барвами у його душі, яка в дитинстві причастилася до великої таємниці буття.\nАндрій Антонюк — “народоперший”, як сказав би його духовний побратим — народжений у самий розпал війни — 13 жовтня 1943 року на Миколаївщині, в Богополлі, що його ще любовно називають Божим Полем. Тоді цю землю, окуповану румунськими військами, називали Трансмістрія. На все життя дитяча пам’ять зберегла окремі штрихи повоєнного буття, кривулясті вулички єврейського кварталу з лише однією українською хатою — їхньою, Антонюків, а ще оту полюбовність і теплоту, яка існувала між ними та єврейськими родинами. “Навчався в українській школі, названій на честь єврейського письменника Шолома Алейхема”, — посміхається у вуса митець. Ось такі дивні, чи то пак кумедні, реалії життя. Дивно і те, що Андрію Антонюку та Миколі Вінграновському випало ходити до однієї школи Первомайська. Усе життя митець з особливою вдячністю згадує свого вчителя української мови і літератури Василя Петровича Вознюка.“Саме він навчив мене любити святе рідне слово і не зрікатися його за солодку чару гіркоти”. Візії Божого Поля, що постають з полотен митця, були б неможливі без цього причастя, бо ж, як відомо, “спочатку було Слово”, бо це та духовна субстанція, яка обрізає-обкраює навколо душі “космічний хаос”.\nЗа радянських часів, коли Андрій Антонюк перебував, м’яко кажучи, у глибокій непошані в соціалістичної культури, його стиль назвали неофольклоризмом. Однак тріщать по швах прокрустові рамки такого визначення, коли твій дух налаштовується на духовний Космос цих полотен. Манера письма митця глибоко неповторна, так би мовити, антонюківська, з лише їй притаманною синкретичністю. Щось від наївної народної іконографії на склі, щось від традиції притчі з її тяжінням до порушення пропорцій та зосередженням на знаку-символі (ріка життя, колиска, вервечки якої губляться в небесах, арка, що з’єднує світи…).\nМалярські візії митця сягають глибинної генетичної пам’яті. І в центрі цієї духовної світобудови Жінка—Мати—Земля. Те глибоке переконання в домінуванні жіночого начала підсвідомо закріпилося ще в дитячій пам’яті, з якої митець черпає світло своєї душі. “Мама і бабуся — все від них і малюється, — каже митець. — Я ж нічого не вмію”. Виховувала бабуся на основі народної моралі. “Ти в школі арифметику слухай, а іншого я тебе навчу”. У спогляданні її розписів хатньої печі інтуїтивне відчуття краси, гармонії набирало чітких обрисів. А гармонія — це спокій, це природне ставлення до речей… Якщо життя не просвітлене вірою, душу заселяють сутінки. “У мене немає страху ні перед проблемами життя, ні перед смертю”, — каже Андрій Антонюк. І як не повірити, коли стоїш перед його полотнами у потоках живого світла, і те феєричне сяйво наповнює тебе дивною, нез’ясовною радістю, якої тобі ще мить тому так бракувало.