Ігор КРИВЕНКО: «Це — нова реальність, основна ознака якої — відсутність дармових грошей» ‣ Український Футбол\nІгор КРИВЕНКО: «Це — нова реальність, основна ознака якої — відсутність дармових грошей»\nЕксперт і агент ФІФА коментує завершення трансферної кампанії, заразом розмірковуючи про стан справ у чемпіонаті\n— На початку січня ми спробували проаналізувати тенденції, — починає Кривенко, — а відтоді з’явилося мало нового. Головна «тема» за півтора року не змінилася — футболісти тікають із УПЛ. Уже не тільки найсильніші чи просто сильні, а й виконавці середнього рівня, а також ті, до чиїх послуг є бодай мінімальний інтерес. Інший аспект, вартий уваги, — трансфери, спричинені, так би мовити, «пропозиціями, котрим неможливо протистояти»: маю на увазі переходи Тейшейри та Бойка. Іще одна цікава річ: у зворотному напрямі, тобто назад в Україну, їдуть гравці з вітчизняним громадянством, які з тих чи інших причин не знайшли себе за рубежем: Дедечко, Петров…\n— Зрозуміло, що все це йде від непростого стану національної економіки. На вашу думку, коли побачимо бодай первинні ознаки «покращення»?\n— Мені здається, дна ще не сягли. Відчуваю: падіння триватиме й надалі, мінімум кілька найближчих років. Уже цього літа може мати місце чергова порція відтоку кадрів.\n— Кого найбільше зачепить отой відтік?\n— Я би сказав, сьогодні в УПЛ є шість стабільних клубів плюс два відносно стабільні. Першу когорту утворюють «Динамо», «Шахтар», «Дніпро», «Ворскла», «Зоря», «Карпати»; другу — «Олімпік», «Олександрія». Цих не дуже потурбує наступний виток пертурбацій. Про решту навіть не хочу загадувати…\n— Мене здивувала оцінка реальності в Дніпропетровську.\n— Чому? Так, пішли деякі виконавці основи, продовживши те, що почалося влітку. Безумовно, Бойка та Селезньова непросто замінити, але відзначте: на їхнє місце приходять непогані майстри! Причому з трьох різних напрямків: перший — «звичайне» поповнення (Адамюк), другий — повернення своїх із оренди (Політило, Кобахідзе), третій — залучення молодих талантів «власного виробництва» (Назарина, Баштаненко, воротар Кучер). Передчуваю: хтось із новачків здатен «вистрелити» навесні.\n— Впродовж теми «стабільності»: що буде, наприклад, із «Динамо». Чи довго триматимуться кияни?\n— Не знаю, що означає «триматися». Майже переконаний: за кілька місяців підуть Ярмоленко, Драгович, імовірно, ще хтось. Але в цьому немає нічого страшного, то природний процес: як українцеві, так і австрійцю пот-\nрібно змінювати чемпіонат, якщо мають намір прогресувати. А «Динамо» тим часом готує їм заміну: ви лишень зверніть увагу, скількох столичні запросили взимку! Корзуна, Яковенка, Федорчука, Бесєдіна… Окрім них, іще група молодих футболістів, які допоки не повністю розкрилися.\n— Тепер про «Шахтар». Цікавлюся з двох причин: нині помітне продовження «повзучої українізації» складу плюс з’явилися дані, що російський «Сбербанк» подав у суд, вимагаючи накласти арешт на деяке майно Ахметова, зокрема, на комбінат «Запоріжсталь».\n— Друга частина запитання —\nне до мене, даруйте! Щодо першої: «повзуча українізація» — фактор, якого неможливо було уникнути за нинішніх умов. Стартові ознаки були помітні ще влітку 2014-го, а торік, у міжсезоння, тенденція по-справжньому втілилась у життя. Переконаний: донецька команда й надалі фінансуватиметься власником у нинішньому обсязі. Чи майже в такому.\n— Після завершення попереднього чемпіонату «Шахтар» розпрощався з Адріано й Костою, тепер — із Тейшейрою…\n— … Розумію. Даю прогноз: нев-\nдовзі нові команди знайдуть Тайсон і Бернард. Недарма на їхнє місце вже придбали Петряка. Причому, вважаю, вчинили мудро: взяли його не зараз, дали час реалізуватись у «Зорі». Сьогодні Іван майже напевно опинився би за спиною бразильців, а з наступного сезону матиме набагато більше шансів заграти.\n— Завершуючи «національну» тему складу «гірників»: яке тут місце Луческу? Адже він не любить і, здається, не вміє працювати з молоддю, та ще й не з південноамериканською.\n— «Шальке» доводить: можливо, не любить, але точно вміє! У Гельзенкірхені ми побачили новий формат донецької команди. Згадайте: господарі створили всього два моменти, а наші, без перебільшення, вразили двома чинниками — надзвичайно надійною обороною та майже абсолютною відсутністю розривів між ланками. У виконанні підопічних Містера такого раніше не було! Безумовно, новий «Шахтар» уже не буде настільки цікавий у нападі, проте, ймовірно, на результатах «реформа» не відіб’ється.\n— У нинішньому футболі України основний «тренд» — теза про «повернення 1990-х». Насамперед мається на увазі те, що фінансовий стан клубів одкотився на два десятиліття назад. Я з оцим не згоден: після краху Союзу ми мали багатий потенціал у вигляді великої кількості наших гравців, отже спокійно обходилися без легіонерів. А що тепер, опісля майже чверть століття планомірного знищення системи ДЮСШ?..\n— Я теж не згоден із визначенням — «повернення в 1990-ті». Радше, говорив би про нову (або іншу) реальність, основна ознака якої — відсутність дармових грошей. І це надовго! Можливо, назавжди… Й до цього треба пристосовуватися. Кому вдасться швидше (згадуємо передбачливість клубу зі Львова) — той… ну, не буде на коні, однак принаймні виживе.


Литовець вийшов на житомирському автовокзалі і зник: поліція розшукує чоловіка. ФОТО - 13 Листопада 2019 - Журнал Житомира\nУКР | РУС Сьогодні: Неділя, 08 Грудня 2019 15:19:39\nЖурнал » Новини Житомира » Суспільство » 2019 » Листопад » 13 » 11:34:50 оновлено: 11:46:50\nЛитовець вийшов на житомирському автовокзалі і зник: поліція розшукує чоловіка. ФОТО\n13 Листопада 2019, 11:46:50 10330 Коментарі 0 Читать на русском языке\nПравоохоронці встановлюють місце перебування 48-річного литовця Монтвідаса Гедимінаса, який 23 жовтня вийшов з автобуса «Київ-Варшава» у Житомирі та нині його місце перебування невідомо.\n«Шановні громадяни! Якщо ви володієте будь-якою інформацією щодо можливого місця знаходження Монтвідаса Гедимінаса, повідомте про це за телефонами: (0412) 40-74-75, 40-73-04 або «102» чи зверніться до найближчого відділу поліції», - закликають правоохоронці.\nполіція, Житомир, зник чоловік\nАктуальні новини Житомира сьогодні в стрічці новин на Журналі Житомир інфо: події в Житомирі, кримінальні новини Житомира, аварії, ДТП, курйози та інші події Житомирщини. Новости Житомира сегодня. Суспільство. Литовець вийшов на житомирському автовокзалі і зник: поліція розшукує чоловіка. ФОТО - 13 Листопада 2019


Навіщо юристам займатися доброчинністю?\nЧи знають українські юристи, що таке корпоративна соціальна відповідальність, і наскільки активно беруть участь у таких програмах? Як впливають КСВ-проекти на розвиток юридичного бізнесу та яку користь мають із цього самі фірми, що займаються доброчинністю? Як можна мотивувати працівників виконувати роботу безкоштовно? На ці запитання намагалися відповісти учасники круглого столу «КСВ-стратегії юрфірм: успішні практики в Україні і Європі», організованого проектом «ЮРЛИГА». Крім того, по завершенні заходу була презентована юридична премія Рro Вono Awards 2013.\n«Джинсова п’ятниця», бейк-сейл і 50 годин на користь суспільства\nКоли в державі активно реалізуються проекти КСВ і pro bono — це перша ознака того, що суспільство досягло певного рівня розвитку, а його флагмани — певного рівня самосвідомості. Україну, на жаль, поки що важко зарахувати до розряду таких країн, але перші кроки в цьому напрямі вже робляться. Наприклад, на круглому столі, організованому «ЮРЛИГОЙ», провідні вітчизняні адвокати розповіли про свій досвід КСВ і pro bono діяльності, постаралися з’ясувати, які цілі юрфірми ставлять у своїх КСВ-стратегіях, які дивіденди вони можуть отримати від надання безоплатної правової допомоги і як такі проекти впливають на розвиток юридичного бізнесу в цілому.\nПоказово, що, скажімо, в США American Bar Association пропонує адвокатам підписатися під декларацією, згідно з якою вони зобов’язуються мінімум 50 год. відпрацювати pro bono. Щороку в Америці досліджується робота компаній, які провадять таку діяльність. Цікаво, що найпопулярніша сфера, в якій надаються такі послуги, — це сімейне право. Дуже багато американських юристів допомагають, наприклад, жертвам сімейного насильства. Регулюється безоплатна юридична діяльність і в багатьох інших країнах. «Щопонеділка увечері я є постійним волонтером в юридичній клініці Islington Law Centre, — розповідає юрист Лондонського офісу CMS Джей Пател. — ILC надає безоплатну юридичну консультацію людям, котрі живуть у цьому районі. — В основному тим, хто має невеликий дохід і не може дозволити собі юридичну допомогу. Клініка проводить інтерв’ювання відвідувачів, щоб з’ясувати природу їхніх проблем, і потім дає їм рекомендації щодо можливих способів їх вирішення. Ми консультуємо з широкого кола питань, починаючи зі спорів між орендодавцями та мешканцями й закінчуючи борговими проблемами. Найбільше задоволення я отримую від можливості допомогти людям поза рамками офіційного інтерв’ю та консультації. Наприклад, так було з клієнтом, якому фінансова компанія погрожувала судовим позовом на £ 13 тис. Клієнт купив мотоцикл за контрактом на умовах оренди з правом викупу, але той був припинений, оскільки мотоцикл виявився несправним. Розглянувши умови фінансової угоди та відповідну законодавчу базу зі споживчих кредитів, мені вдалося домовитися з компанією й змусити її відмовитися від своїх претензій, позбавивши мого клієнта від стресу судової тяганини».\nПід час круглого столу з його учасниками по скайпу поспілкувався КСВ-менеджер Лондонського офісу фірми CMS Cameron MCKenna Роберт Пауел. Він розповів, що його компанія давно вже займається діяльністю на користь суспільства і останнім часом від звичайної pro bono перейшла до КСВ. Р.Пауел відзначив, що їх КСВ-звіт допоміг компанії вести діалог із стейкхолдерами і визначити ефективність всієї діяльності, спрямованої на доброчинність, надання безоплатної правової допомоги і співпрацю з громадськими організаціями. При цьому представник Київського офісу CMS Cameron MCKENNA, менеджер з бізнес-адміністрування і персоналу Тетяна Бугасова підкреслила, що в Україні також, як і в інших країнах, їх компанія займається як pro bono, тобто наданням безоплатних юридичних консультацій, так доброчинністю, в рамках якої CMS підтримує спеціальну олімпіаду в Україні та інші проекти.\n«Яскравий приклад нашої роботи — надання юридичних послуг Міжнародній федерації товариств Червоного хреста. Це був масштабний проект. Ми проаналізували вітчизняне законодавство, пов’язане з катастрофами, надзвичайними ситуаціями, задля чого була залучена група юристів. Так, ми витратили багато часу на цей проект, але в результаті підготували дуже хороший звіт і отримали нагороду за цю роботу, — розповіла Т.Бугасова. — Взагалі у нашій фірмі є 16 нагород для працівників за лідерську позицію у сфері проектів КСВ — це і «Партнер року», і «Секретар року», і «Юрист року». Фінансова нагорода — 250 фунтів на рік. І ці 250 фунтів можна вкласти в якийсь проект, благодійну організацію».\nЗа її словами, є безліч способів зібрати гроші на благодійність. Наприклад, в офісі CMS є «джинсова п’ятниця»: всім працівникам дозволяється прийти в джинсах, але за це вони повинні заплатити мінімум 20 грн. Саме так вдалося зібрати кошти на підтримку дітей-спортсменів, котрі брали участь у спеціальній олімпіаді. «Як ще ми збираємо гроші? Провели, наприклад, цілий цикл під назвою «бейк-сейл». У рамках цієї акції потрібно приготувати вдома свою улюблену страву, принести в офіс і продати своїм колегам, — розповідає Т.Бугасова. — Крім того, два роки тому ми запровадили правило, згідно з яким 50 год. на рік кожен працівник витрачає на проекти у сфері pro bono».\nНа думку Армена Хачатуряна, старшого партнера ЮФ «Астерс» (до речі, удостоєної минулого року двох нагород Pro Bono Awards 2012), pro bono і КСВ — це доброчинність, від якої водночас певну віддачу отримують і самі фірми, які нею займаються. «Всі заходи в цій сфері дають поштовх для того, щоб і людина, й суспільство в цілому почали дивитися в потрібному напрямі, тому розголос необхідний, — вважає А.Хачатурян. — Явища pro bono і КСВ — майже синонімічні, це якась доброчинність. Юристи, лікарі чи інженери, отримавши професійні знання і напрацювавши певні матеріальні цінності, віддають щось суспільству, яке уможливило отримання ними цих знань. Проекти КСВ — це свого роду внутрішній тренінг. Це не вторинне, не те, що розміщене в кінці списку. Це те, що робить репутацію тобі, твоїй фірмі й врешті-решт підвищує професійний рівень».\nВід особистого — до суспільного\nУ партнера АК «Солодко і партнери», переможниці номінації «Найвідповідальніший лідер юридичного бізнесу» Pro Bono Awards 2012 Олени Сотник — своя історія та своє ставлення до соціальної відповідальності. Вона вважає, що головне — не репутація компанії, не отримання бонусів, а особистісна реалізація. «Якщо 100 років тому держава брала відповідальність за суспільство, захищала громадян, то зараз усе змінилося, і, навпаки, ми самі відповідаємо за суспільство. «Ми» — це окремі індивідууми, лідери чи компанії. Це процес глобальний. Саме суспільство, по суті, тисне на великі компанії, лідерів, змушує їх ставати відповідальними. Це може бути по-різному — буває чистий «хабар» суспільству за принципом: якщо щось береш, чому б не віддавати щось натомість. А іноді це буває абсолютно чітка філософія». О.Сотник в якийсь момент переосмислила те, чим займається, і зрозуміла, що «юридична діяльність 24 год. на добу» не цілком її задовольняє: «Накопичується елементарна втома або нерозуміння — процес триває, а кінцева мета не зовсім зрозуміла. Ну, крім заробляння грошей. Я для себе почала шукати якусь віддушину... У мене в компанії це пішло від особистого і потім цим перейнялися всі. У нас колектив невеликий, але немає жодної людини, яка б сама, з власної волі, не вирішила б якимось чином брати участь у тих чи інших програмах. І нікого з них я не змушувала й не просила. Напевно, долучаючись до тих чи інших проектів, реалізовуючи їх і отримуючи віддачу, люди відчувають свою значимість. Думаю, довгострокова мета таких проектів — дати людині усвідомлення своєї цінності, допомогти реалізації не тільки професійній, а й особистісній». Компанія, в якій працює О.Сотник, реалізувала кілька благодійних проектів — допомагала дітям-сиротам, організувала гарячу лінію, зараз збирається запускати ще один проект, який стосуватиметься «брендинга України як динамічної сучасної країни, яка має шанс розвиватися й шанує свою культуру».\nВід Pro Bono Awards до pro bono декларації?\nДиректор Центру «Розвиток КСВ в Україні» Марина Саприкіна, виступаючи на круглому столі, розповіла про західну практику КСВ-проектів і назвала чотири основні сфери, в яких надаються послуги pro bono:\nдопомога малозабезпеченим (доступ до правосуддя);\nдопомога в доступі до фінансів (якесь фінансування).\nМ.Саприкіна відзначила, що деякі юридичні фірми через КСВ відкрили нові види бізнесу. Наприклад, вони консультують компанії з придбання інших компаній та проведення due diligence.\nПри цьому, за її словами, дослідження свідчать про те, що серед працівників, що надають безоплатну правову допомогу, невдоволених узагалі немає. Можливо, О.Сотник має рацію, і вся справа у відчутті особистої цінності, розумінні, що ти можеш допомогти іншим і зробити свій внесок у «скарбничку» суспільства?\nМ.Саприкіна впевнена, що потрібно підвищувати обізнаність про pro bono не тільки бізнес-структур, а й молодого покоління, громадських організацій. Слід говорити про залучення працівників, про те, що в компаніях необхідно розвивати і впроваджувати відповідні корпоративні політики pro bono. Одна з ключових рекомендацій — визнання фірм, що займаються діяльністю на благо суспільства. Саме для цього й був створений проект Pro Bono Awards 2013, який презентували на завершення круглого столу.\nДиректор з корпоративних комунікацій Групи компаній «Ліга» Клавдія Шевелюк розповіла, що кілька років тому вони усвідомили те, що надання безоплатної правової допомоги в Україні взагалі ніяк не «вимірюється», а про діяльність юристів pro bono самі адресати цієї допомоги знають мало. Тому й виникла ідея заснувати премію для юрбізнесу, яка допомогла б заохотити фірми, що реалізовують такі проекти.\nУ торішньому Pro Bono Awards взяло участь 11 компаній, 10 партнерів юрбізнесу й 65 сайтів. Цього року номінації поновлять, а до журі увійдуть експерти у сфері КСВ з Великої Британії, Туреччини, США, Ізраїлю й Угорщини.\nДо речі, під час круглого столу обговорили й доцільність підписання декларації pro bono. У результаті учасники дійшли висновку, що для початку необхідно створити робочу групу задля об’єднання на одній платформі всіх юристів, котрі надають безоплатну правову допомогу, і координації їхньої діяльності, а вже потім можна буде вести мову про підписання якихось знакових документів.\nУчасники круглого столу вирішили, що, перш ніж підписувати декларацію pro bono, потрібно виробити єдину стратегію.


Семінар: Менеджмент кібербезпеки підприємства: методи організації та забезпечення. | cargoconsult.kiev.ua\nСемінар: Менеджмент кібербезпеки підприємства: методи організації та забезпечення.\nПрограма семінару: Менеджмент кібербезпеки підприємства: методи організації та забезпечення.\n1. Правова регламентація та організація кібербезпеки на підприємстві регламентація вимог до кіберзахисту; вимоги для окремих категорій працівників об'єктів критичної інфраструктури з урахуванням сучасних тенденцій кібербезпеки та актуальних кіберзагроз; зокрема в умовах кризових ситуацій, надзвичайного і воєнного стану; здійснення захисту технологічних процесів на об'єктах критичної інфраструктури, в яких управління здійснюється за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій, від несанкціонованого втручання у їх роботу; розроблення індикаторів стану кібербезпеки; кримінальна відповідальності за злочини у сфері використання комп'ютерів, систем та комп'ютерних мереж і мереж електрозв'язку, вчинені щодо інформаційних ресурсів, щодо об'єктів критичної інформаційної інфраструктури та інших об'єктів, а також розмежування підслідності; можливості здійснення процесуальних дій у режимі реального часу із застосуванням електронних документів та електронного цифрового підпису. Питання прослуховування та відеозапису співробітників підприємства. Поняття «очікуваної недоторканності приватного життя» та його тлумачення. Баланс між правами працівників та інтересом роботодавця щодо захисту його майнових прав та інтересів.\n2. Кіберзлочини: світова та вітчизняна практика. Кваліфікація злочину. Види злочинів, їх особливості. Суто комп’ютерні злочини та використання IT технологій в «традиційних» злочинах. Причини і наслідки комп’ютерних злочинів. Викрадення цифрової інформації. Зовнішні та внутрішні джерела ризиків. Методи та засоби реалізації загроз комп’ютерній безпеки. Використання шкідливих комп’ютерних програм для пошкодження або загрози пошкодження інформації або обладнання. Незаконне стеження за допомогою комп’ютерної техніки. Несанкціоноване використання комп’ютерної техніки. Використання Інтернету та електронної пошти із протиправною метою. Кваліфікація злочину.\n3. Протидія комп’ютерним злочинам. Концепція кібербезпеки підприємства. Стандарти серії ISO 2700: досвід впровадження в галузях з різними інформаційними потребами та можливостями. Захист інформації. Практичні рекомендації щодо протидії комп’ютерним злочинам на різних рівнях захисту. Критичні для діяльності підприємства системи та особливо цінна інформація: особливості захисту.\n4. Інцидент комп’ютерної безпеки. Визначення терміну. Вимоги до реагування в міжнародних та національних стандартах. Системний підхід до управління інцидентами та його переваги над процесним підходом. Процес реагування на інцидент в матричній структурі СУІБ. Практичні аспекти реагування на інцидент. Документування інциденту. Методики проведення розслідування. Матриця та регламенти розслідування.\n5. Здатність підприємства забезпечити власну інформаційну безпеку. Джерела помилок у системах безпеки. Помилки проектування, реалізації, конфігурації. Поширені уразливості систем. Побудова стійкої ІТ-інфраструктури для попередження та виявлення інцидентів для ОС. Реінжиніринг ПЗ. Розподіл зон відповідальності між підрозділами підприємства. Формування плану на випадок надзвичайних обставин.\nЗаняття проводять досвідчені експерти з кібербезпеки. По закінченні курсу видається Сертифікат.\nВартість участі одного слухача - 4200, 00 грн. без ПДВ(єдиний податок: 3 група без ПДВ).\nУ вартість включено: матеріали до семінару. кава-брейкі та обіди. Прохання: мати з собою флешку.\nПочаток семінару 06.11.19 р. о 10:00. Реєстрація з 9:30. Закінчення о 17:00.


Як розвинути дрібну моторику у людей з вадами зору малюка: спеціальні вправи.\nЛист по системі Брайля вимагає сильних рук і чутливих пальців. При цьому в школу для слабозорих часто приходять діти зі слабкими руками, з нерозвиненою дрібною моторикою. Вони не здатні здійснювати дрібні дії, пошукову діяльність, сприймати рельєфні зображення, а це основа читання і письма за Брайлем.\nРозвиток дрібної моторики у незрячих дітей\nДрібну моторику у дітей з вадами зору, як і у здорових, потрібно розвивати з самого раннього віку.\nУ 2-3 роки з дітьми можна проводити спеціальні заняття - щодня протягом десяти хвилин. Починають їх з невеликого масажу рук: розтирання, погладжування, поплескування до появи тепла. Незабаром дитина сама навчиться робити такий масаж і зможе готувати руки до роботи.\nПотім виконуються вправи для пальців рук в поєднанні з веселими віршами, потешками, іграми:\nДитина по черзі загинає пальці і примовляє: цей пальчик - мама, цей пальчик - папа, цей пальчик - бабуся, цей пальчик - дідусь, а малятко - це я, ось і вся моя сім'я.\nДитина по черзі розгинає зігнуті пальці:\nНу-ка, братці, за роботу,\nПокажи свою полювання,\nВказівному - піч топити,\nСередньому - воду носити,\nБезіменному - обід варити,\nА мізинця - торт спекти.\n«Здрастуй»: по черзі вітаються всі пальці рук, великий з великим, вказівний з вказівним і т.п.\n«Коза-дереза»: витягнути вказівний палець і мізинець, а решта пальців зігнути.\nВеликий і вказівний палець витягнуті, інші з'єднуються разом.\n«Веселі чоловічки»: вказівний і середній пальці бігають по столу.\nЗробити клацання по черзі пальцями правої і лівої руки.\n«Рибка»: пензлем руки зробити хвилеподібні рухи.\nПровести кистями рук коливальні рухи, наслідуючи польоту птахів.\nСприяють розвитку дрібної моторики гри з різнокольоровими мозаїками, конструкторами, а також ліплення з пластиліну, обведення малюнків олівцями (фломастери для цієї мети не підходять, так як не вимагають м'язової напруги).\nПри організації будь-якої діяльності дитини потрібно проаналізувати, наскільки вона сприяє розвитку дрібної моторики. Батьки можуть доручати дітям перебирати крупу, розбирати нитки або гудзики, розмотувати і змотувати клубки вовни, прати носові хустки або шкарпетки.\nПідготовка незрячого дитини до читання рельєфно-крапкового шрифту\nДля підготовки сліпої дитини до читання рельєфно-крапкового шрифту батьки повинні привчити подушечки пальців сприймати різноманітні рельєфні зображення.\nДля цього використовують картон або фольгу. Батьки роблять на поверхні будь-які точки або лінії, а дитина зі зворотного боку читає вийшло зображення.\nЗгодом дитина сам буде робити такі малюнки і читати їх.\nШкола-Інтернат Та Становлення Особистості Незрячого Дитини\nПрофілактика Старечого Недоумства: Читання І Танці


Головна — Блог — Гіпергідроз\nГіпергідроз: що він собою являє?\nУ чому полягають причини виникнення гіпергідрозу?\nЛікування гіпергідрозу: основні особливості\nПрофілактика гіпергідрозу: в чому вона полягає?\nБагато людей протягом життя, з різних причин, можуть стикатися із зайвою пітливістю. Найчастіше, мова йде гіпергідроз. Якщо ви помітили у себе проблему подібного роду, то ні в якому разі не варто її ігнорувати: мова може йти про наявність і інших патологій, адже в деяких випадках гіпергідроз може бути тільки одним з симптомів. У цій статті ми б хотіли поговорити про це явище більш детально, а також розповісти, як з ним боротися.\nГіпергідроз є патологічний стан, який проявляється посиленим неконтрольованим виділенням поту потовими залозами і може носити генералізований або локальний характер. Гіпергідроз може бути як естетичної проблемою, що сполучається з дискомфортом підвищеного потовиділення і досить неприємного запаху, так і більш серйозною – коли гіпергідроз є симптомом якого-небудь іншого, більш серйозного захворювання.\nНайчастіше гіпергідроз проявляється у вигляді первинне (ідіопатичне) стан. Причина його виникнення на даний момент не встановлена. Вторинний гіпергідроз – це патологія, яка розвивається на тлі різних захворювань і станів.\nНайчастіше, посилене відділення поту спостерігається при гіпертермії тіла, стресових ситуаціях, важкої фізичної роботи, недотриманні правил особистої гігієни, підвищеній масі тіла, гормональні порушення, порушення метаболізму, підлітковому віці, вегетосудинної дистонії, туберкульозної інфекції, неврастенії, сифілісі, ревматизмі, при наявності інфекційних заболевнаій, захворюваннях нервової системи, цукровому діабеті, різкому зниженні рівня глюкози в крові, злоякісних новоутвореннях, гіпертиреозі. Так що, як бачите – спектр можливих причин виникнення такої патології досить широкий і дуже важливо в цій ситуації не займатися самодіагностикою і самолікуванням, а звернутися до кваліфікованого лікаря.\nКрім цього, дуже важливо не ігнорувати наявність гіпергідрозу. Бо знову ж таки, повторимося, його наявності може свідчити також про наявність більш серйозних захворювань.\nПри вторинному гіпергідрозі лікування спрямоване на усунення основного захворювання. При первинній формі захворювання пацієнтові призначаються загальнозміцнюючі засоби і введення ботулотоксину А. Ін’єкції ботокса, в цьому випадку, дійсно цілком ефективні і надовго блокують прояви гіпергідрозу. У деяких випадках, з часом, можуть знадобитися ще уколи.\nТакож пацієнтові радять використовувати дезінфікуючі присипки для висушування шкіри або антиперспіранти. Важливо переглянути правила особистої гігієни – може знадобитися більш часте миття, застосування більш потужних, професійних антиперспірантів, якщо звичайні гігієнічні методики залишатимуться неефективним. Може використовуватися психотерапевтичне лікування: так як іноді мова може йти про психосоматичних причини виникнення такої патології. Хірургічне лікування гіпергідрозу застосовується дуже рідко і тільки в тих випадках, коли інші методи виявилися малоефективними.\nДосить часто при лікуванні гіпергідрозу застосовуються апаратні методики. Зокрема може проводитися лазерна процедура, в ході якої, здійснюється поверхневий прогрів шкіри з коагуляцією потових залоз, які відповідають за потовиділення, а також виділення неприємного запаху. Пацієнт в ході процедури не відчуває дискомфорту, тільки лише невелике нагрівання. Процедури проводяться курсом, як правило, потрібно три процедури. Якщо гіпергідроз є наслідком і симптомом іншого захворювання, то боротися варто з ключовою причиною – тим захворюванням.\nМожна також звернутися до лікування електрофорезом, але все ж, ця методика зараз дещо застаріла. Лазер або ботокс будуть набагато ефективнішими варіантами. Якщо у вас є які-небудь протипоказання до ін’єкцій ботокса, або ж ви просто боїтеся його токсичного впливу і нагромадження в організмі шкідливих речовин, то зверніться до лазерним методикам, цілком безпечним і відмінно працюють.\nПрофілактика гіпергідрозу грунтується на дотримання особистих правил гігієни і своєчасному лікуванні, захворювань здатних його викликати. При перших синдромах гіпергідрозу, дуже важливо звернутися до лікаря, зокрема, до ендокринолога, або ж дерматолога. Про всяк випадок, також має сенс звернутися до невролога і кардіолога.


Купити Xiaomi Mi Max 3/32 Gb Gray Українська версiя в Києві: ціна, відгуки, опис, фото — www.mi.ua\nСмартфони\tСмартфон Xiaomi Mi Max 3/32 Gb Gray Українська версiя\nГалина 21 марта 2017\nДобрий день! У вас зараз в наявності тільки gold. А коли буде silver? Відгук є корисним?\nІлля 13 января 2017\nДоброго дня. Чи очикується надходження версії 3/32 silver або gray? Відгук є корисним?\nАксесуари до Смартфон Xiaomi Mi Max 3/32 Gb Gray Українська версiя:\nMi Max 3/32 Gb Gray\nДвохдіапазонний Wi-Fi 802.11ac з MU - MIMO технологією, Wi-Fi Display, Wi-Fi Direct, Netcom 3.0, Bluetooth 4.2, Bluetooth HID\nДякуємо за Вашу зацікавленість до Mi. Галина, очікуємо поставки даної моделі протягом 21 робочих днів.\tВідгук є корисним?\nДякуємо за Вашу зацікавленість до Mi. Ілля, очікуємо поставки даної моделі в модифікації 3/32 Gb до кінця січня місяця.\tВідгук є корисним?\nПовідомити про наявність Смартфон Xiaomi Mi Max 3/32 Gb Gray Українська версiя\nСмартфон Xiaomi Mi Max 3/32 Gb Gray Українська версiя - 0 грн.


Боротьба з насильством у школах: вплив психологічного насильства (Резюме Платформи із захисту дітей) | Child Protection Hub for South East Europe\nБоротьба з насильством у школах: вплив психологічного насильства (Резюме Платформи із захисту дітей)\nУ великій доповіді від 2012 року ЮНІСЕФ у співпраці з Радою Європи і урядом Норвегії підкреслює важливість викорінювання усіх форм насильства з системи освіти. Насильство в школах може набувати різних форм (фізичне, психологічне і сексуальне) і може здійснюватися як однолітками, так і співробітниками. У доповіді пропонується ряд комплексних стратегій з боротьби з насильством у школах. Також стверджується, що психологічне насильство може мати такі самі згубні наслідки для розвитку дітей і успішності, як і інші форми насильства. Відповідно, необхідно вжити заходів для того, щоб у роботі, спрямованій на викорінювання насильства в школах, фізичне насильство не замінювалося б психологічним, оскільки останнє може бути не таким помітним, а в деяких випадках його значно важче виявити.\nПсихологічне насильство нерідко дуже багатогранне. Воно може набувати форми знущань з боку однолітків, але також може проявлятися у відносинах між вчителем і учнем. Нажаль, психологічне насильство часто передує іншим формам насильства. Наприклад, дослідження показують, що учні, що належать до етнічних груп/громад, які зазвичай піддаються дискримінації або маргіналізації з боку суспільства, з більшою вірогідністю стають жертвами психологічного насильства з боку своїх учителів. Так, діти рома можуть відчувати приниження в класі в більшому масштабі, ніж їхні однолітки. Це знаходить відображення в тому факті, що вчителі, як було встановлено, сильно недооцінюють академічний потенціал дітей з числа меншин, а також частіше використовують тілесні покарання відносно цих дітей. Усі наявні дані свідчать про те, що атмосфера, в якій панує страх приниження або кепкувань, не сприяє ефективному навчанню. Отже, академічний потенціал дитини істотно обмежений освітньою системою, схильною (психологічному) насильству.\nПсихологічне насильство в школах є серйозною проблемою в європейських країнах, там, де інші форми насильства, можливо, менш помітні. Дослідження, проведене ЮНІСЕФ у Франції, показало, що з 12 326 студентів 4,6% піддавалися словесним образам унаслідок расової приналежності з боку персоналу школи. У більшості випадків винними були не викладачі, а інші співробітники школи. З цієї причини в доповіді надається рекомендація використовувати стратегію з викорінювання психологічного насильства в освітній системі, яка включала б роботу на усіх рівнях школи. У тих випадках, коли школи не справляються з расистськими образами і психологічним насильством, вони побічно миряться з дискримінацією цілих громад, яких представляють «козлами відпущення». Подібні процеси впливають на єдність суспільства, частиною якого є і сама школа.\nУ Доповіді відзначаються і вітаються нещодавні тенденції відмови від застосування фізичного покарання в школах. Проте в доповіді також з деяким занепокоєнням відзначається побоювання, що вчителям, які застосовують ефективні альтернативні методи для забезпечення порядку, не буде надана належна підтримка. Стурбованість викликає те, що вчителі, які не навчені позитивним і конструктивним методам підтримання дисципліни, «можуть вдаватися до психологічного покарання в класі» (с. 21). Подібні покарання часто мають на меті приниження людської гідності дитини і можуть мати тривалі наслідки для їхньої самооцінки, упевненості в собі і душевного благополуччя.\nНайпоширенішим видом цькування з боку однолітків у школах є словесні образи. Дослідження, проведене в 2005 році, надало приголомшливі результати: близько 90% підлітків ЛГБТ повідомили про те, що вони піддавалися фізичному або психологічному насильству. Подібна оцінка викликає особливе занепокоєння, враховуючи підвищений зв'язок між знущаннями і самогубствами в ЛГБТ-співтоваристві. І хоча увага дослідників, природно, привернута до жертв, дані також свідчать про те, що агресори схильні до більшого ризику психічних захворювань. Більше того, згідно з дослідженням, половина дітей, що беруть участь у цькуванні, є і агресорами, і жертвами одночасно. З точки зору психіки це одні з самих неблагополучних дітей, у яких назавжди може бути втрачена здатність вибудовувати міжособистісні стосунки, а академічні досягнення серйозно зіпсовані. У міру того, як росте наше розуміння наслідків психологічного насильства, ця доповідь перекликається із закликом Ради Європи до усіх шкіл вжити необхідних превентивних і підтримувальних кроків. Крім того, рекомендується залучати до шкіл спеціальних співробітників, навчених працювати з жертвами емоційного насильства.\nПрипинення насильства відносно дітей, які утримуються під вартою (Резюме Платформи із захисту дітей)


Дмитро Нікон про ракети-носії легкого класу - Аерокосмічний портал\n27.07.2020 27.07.2020 Спейс-Інформ Актуальні статті та інтерв'ю\nДмитро Нікон — головний економіст підприємства ПІВДЕНМАШ, менеджер проєкту «Морський старт».\n— Чи варто виробляти ракети-носії легкого класу?\n— Я веду для себе статистику пусків ракет-носіїв у світі. Виходячи з неї, можу сказати, що до 2017 року на орбіті Землі працювало приблизно 800-900 супутників. Починаючи з 2018 року ця кількість подвоїлася, а то й потроїлася. Такий стрибок стався дуже швидко завдяки Ілону Маску, який почав реалізовувати свій Starlink — проект створення глобальної системи широкосмугового інтернету. Завдяки цьому проекту передбачається забезпечити інтернетом усіх жителів Землі.\nКількість супутників на орбіті стає дедалі більшою. Скоро Ілон Макс запустить ще одну серію супутників. Щоразу він запускає близько 60 космічних апаратів, що належать до категорії малих супутників.\nЯкщо згадати нашу ракету-носій «Дніпро», вона виводила відразу до 35 супутників. Ракета-носій «Вега», яка зараз готується до пуску з космодрому у Французькій Гвіані, повинна вивести на орбіту 53 супутника.\nТак ось, ми можемо констатувати, що кількість пусків практично не збільшується, але кількість виведених супутників значно зросла і зростає з кожним стартом.\nМалі супутники, які зараз запускає Ілон Макс, рано чи пізно будуть виходити з ладу. Для того, щоб замінити такий супутник, не потрібно здійснювати пуск «Фалкон 9» або тієї ж «Веги». З цим може впоратися недорогий засіб доставки, який буде цілеспрямовано змінювати той чи інший супутник, який відпрацював свій потенціал. Ось це, я вважаю, і є ніша для ракет-носіїв легкого класу.\n— Наскільки ПІВДЕНМАШ готовий до створення такої техніки?\n— ПІВДЕНМАШ — підприємство повного циклу. Ми можемо виготовити всі комплектуючі для ракет за винятком електроніки — корпус, двигуни, клапани та інше. А ось розробників «заліза» — багато. До речі, в нашому Аерокосмічному центрі виховання молоді існує гурток, де студенти — випускники фізико-технічного факультету ДНУ розробляють креслення і виготовляють ракети, які можуть злітати на висоту 20 км.\nІснує безліч стартапів з Одеси, Харкова та інших міст, які також можуть розробляти ракети. І якщо хтось із них прийде до нас зі своїми замовленнями, ми будемо тільки раді розмістити їх на ПІВДЕНМАШі. Це один із шляхів.\nМожна також створити на ПІВДЕНМАШі конструкторський підрозділ, який буде спеціалізуватися на створенні легкої ракети.\nУ будь-якому випадку спочатку повинна бути ідея, а ринок, я вважаю, для легких ракет є.\nБританія реагуватиме на загрози з боку РФ та Китаю у космосі — міністр оборони


Реферат - Еміграція українців у кінці ХІХ–початку ХХ століття - История\nРеферат: Еміграція українців у кінці ХІХ–початку ХХ століття\nВ історії формування сучасної української діаспори простежуються чотири хвилі масового переселенського руху з України. Перша хвиля еміграції з України, хронологічні рамки якої охоплюють період з останньої чверті ХІХ століття до початку Першої світової війни, була зумовлена переважно соціально-економічними причинами. Другий масовий відтік частини населення за межі своєї батьківщини припадає на період між двома світовими війнами і був викликаний як соціально-економічними, так і політичними обставинами. Друга світова війна та її наслідки викликали третю хвилю масової української еміграції, майже винятково політичну. Четверта хвиля міграції припадає на кінець ХХ ст. і має, передусім, соціально-економічний характер. Протягом останніх років еміграційний потік з України до деяких країн (зокрема, Канади, США) змінюється якісно: дедалі зростає частка науково-технічної інтелігенції (як правило, це фахівці в таких галузях як системний аналіз, програмування, біологія, нові матеріали, комп’ютеризація).\nЗ розпадом СРСР і утворенням на його просторах нових суверенних держав, українські етнічні меншини, які сформувалися в цих країнах в результаті переміщення трудових ресурсів, що практикувалися тоталітарним режимом, перейшли на становище закордонних. Виникло, по суті, нове соціальне явище – східна українська діаспора.\nНайбільше закордонних українців проживає в Російській Федерації. За результатами Всеросійського перепису 2002 року їх чисельність складає 2 943 471 осіб — громадян РФ, які ідентифікують себе як етнічні українці. Проте згідно з неофіційною статистикою, чисельність української меншини в Росії сягає понад 10 млн. осіб. Так, ще кілька років тому російські демографи публічно декларували факт проживання в країні близько 8-10 млн. російських громадян українського походження.\nСеред країн проживання найбільших українських громад зарубіжжя – Молдова (660 тисяч осіб), Казахстан (550 тисяч), Бразилія (500 тисяч), Аргентина (300-350 тисяч), Білорусь (237 тисяч; за твердженнями керівників української громади в цій країні, лише в Брестській області – колишньому етнографічному регіоні України – Берестейщина проживає близько півмільйона етнічних українців), Узбекистан (понад 100 тисяч).\nЧисельні українські громади проживають також у Румунії (понад 61 тисяча), Латвії (близько 60 тисяч), Киргизстані (до 46 тисяч), Польщі (близько 40 тисяч за офіційною статистикою, за неофіційною – понад 200 тисяч), Словаччині (близько 35 тисяч), Грузії (близько 35 тисяч), Австралії (понад 34 тисячі), Великій Британії, (близько 30 тисяч), Франції (близько 30 тисяч), Німеччині (30 тисяч), Азербайджані (29 тисяч), Естонії (28 тисяч), Чехії (понад 22 тис.), Литві (22 тисячі), Сербії і Чорногорії (понад 20 тисяч), Туркменістані (17 тисяч), Угорщині (понад 6 тисяч), Боснії і Герцеговині (близько 5 тисяч), Хорватії (4,3 тис.), Таджикистані (4 тисячі), Австрії (3 тисячі), Вірменії (понад 2 тисячі), Болгарії (близько 1,5 тисячі).\nВодночас велика кількість українських громадян – представників української тимчасової трудової міграції зосереджена в таких країнах як Іспанія (понад 80 тисяч), Португалія (близько 60 тисяч), Греція (понад 30 тисяч), а також інших державах. Уряд України докладає зусиль для забезпечення законних прав й інтересів громадян України, які працюють у країнах Європи. Важлива увага приділяється налагодженню механізмів легального працевлаштування українських громадян у цих країнах, посиленню їх соціального захисту, розширюється відповідна двостороння нормативно-правова база.\nПорівняно з іншими світовими діаспорами, українські громади мають найбільшу кількість різних громадських об’єднань (за приблизними підрахунками – близько 3 тисяч). Найбільше їх у Канаді – майже тисяча осередків – політичних, культурно-освітніх, професійних (об’єднання лікарів, вчителів, інженерів, адвокатів і т.п.), жіночих, молодіжних тощо.\nМіжнародною українською організацією є Світовий конгрес Українців (СКУ), який об’єднує близько 50 великих організацій – представників майже з 30 держав. Загалом усі об’єднання охоплюють у кожній з країн проживання від 20 до 30 відсотків усієї чисельності кожної з українських громад.\nДруга половина XIX – початок XX століття були відзначені масовою міграцією українських селян, які перебували у складі Російської імперії. Поселялись вони переважно на її околицях: на Кавказі, в Середній Азії, Новоросії, на Далекому Сході та у Сибіру. Так наприкінці XIX ст. далеко за межами України з’являються українські назви поселень: Полтавське, Чернігівське, Українське, Ново-Київське та інші.\nНе була винятком в цьому плані і Україна. Селяни, які мали намір оселитися в необжитих околицях імперії, отримували певні пільги. Головні з них: звільнення від податків, зокрема у Сибіру на 3 роки. На цей же час звільнялися від служби в армії особи призовного віку. Переселенцям надавався земельний наділ. Вони ще мали право на пільговий переїзд, кредити, але не всі потребуючі могли їх отримати. Наприклад, у Томській губернії за період з1 жовтня по 1 січня 1898 року із 2115 прохань від сімей кредит був наданий 1064 сім’ям. Переселялися передусім ті, хто мав заощадження. “Бажаними і корисними для Сибіру” були ті сім’ї, які мали достатньо коштів і не “обтяжені великою кількістю дітей чи родичами похилого віку”.\nЗ початку XX ст. еміграція українських селян набуває більшого розмаху. Сприяла цьому також офіційна політика уряду, зокрема закони 1904 і 1906 років, які фактично стимулювали переселенський рух. У цілому в європейській частині територія компактного проживання українців значно переважала території, де компактно проживали росіяни. Царський уряд розуміючи, що робота в галузі демографічної селекції значно “запущена”, приймає безпрецедентну за розмірами програму переселення. За цією програмою, протягом 1896-1914 рр. з дев’яти українських губерній до Сибіру і на Далекий Схід переселилося понад 1 млн. 619 тис. українців.\nСибір став другою “батьківщиною” українців. Заселення Сибіру українцями, яке активно розпочалося з другої половини ХІХ ст., різко інтенсифікувалося після спорудження Транссибірської магістралі (1895-1905 рр.). З того часу українці селилися поблизу цієї залізниці, переважно в селах, і займалися землеробством і тваринництвом. Уже на початку XX ст. Західний Сибір, здебільшого заселена українцями південна його частина, став важливим районом виробництва товарного зерна, а згодом і високоякісної молочно-м’ясної продукції.\nСРСР суворо оберігав таємниці про сотні таборів, переповнених безправними в’язнями, про жахливі голодомори, про виселення на чужину цілих народів. І серед в’язнів і тих, хто перебував на засланні, українська громада була чи не найчисельнішою – близько 40%.\nУкраїнська діаспора в Російській імперії була майже повністю хліборобська. Залишаючись у територіальних межах царської Росії, а пізніше Радянського Союзу, українці східної діаспори не були емігрантами у традиційному розумінні цього слова. З кінця XIX ст. переселення з України скеровувалися на Урал, а далі – до Західного Сибіру. Українські поселенці на сході не створили організованого власного життя на новій території. Зв’язки України з цими поселеннями були обмеженими, власних організацій там не було. Царизм проводив відверту асиміляторську політику.\nДля розвитку Російської імперії український ґрунт був чи не найсприятливіший. Вона набирала звідси людські ресурси, різноманітну сировину і продовольство, таланти та інтелектуальні ресурси. Тим часом мільйони наших земляків загинули у в’язницях, казематах, на безмежних просторах Сибіру і Крайньої Півночі. В 20-х роках XX ст. замість добровільного індивідуального почалося колективне “організоване” переселення з широким залученням демобілізованих червоноармійців. За 1924-1928 рр. з України було вислано 142 тисячі чоловік, які поселилися поза її межами, переважно в східних районах колишнього СРСР. Це становило 24% від усіх емігрантів Радянського Союзу.\nВелетенські депортації українців було здійснено у радянські концтабори. 3 1920 по 1923 рр. до Сибіру висилали українських повстанців, вояків Червоної Української Галицької Армії, махновців, роком пізніше – священиків УАПЦ, петлюрівців, діячів учорашніх урядових структур. Далі надійшла черга “непманів”, підприємців, членів українських політичних партій, “куркулів”. У 1928-1934 рр. українців прийняли Соловки. Їх масово нищили на будівництві Біломорсько-Балтійського каналу. Вони гинули на будівництві залізниць Котлас-Ухта та Байкало-Амурськ. Перед війною в ГУЛАГу налічувалося 10-12 млн. пов’язаних з Україною в’язнів.\nДокладна інформація про життя і долю ув’язнених українців у Сибіру мало висвітлена в літературі. Але український письменник XX ст. Іван Багряний, який змушений був останні роки свого життя поневірятися далеко від батьківщини, в еміграції написав роман “Тигролови” – чи не найпершу розповідь про сталінські концтабори. У творі зустрічається інформація про причини появи українців у Сибіру: “… професор історії… викладав історичну довідку про перших каторжників Сибіру, про перших політичних засланців, що склали тут свої кості, і саме в цім Забайкаллі, в цьому найсуворішому і найпонурішому закутку Східного Сибіру… їх було двоє тих піонерів: першим був – бунтар і “ізмєннік” – “малоросійський” гетьман Дем’ян Многогрішний. Навіжений протопоп Аввакум… – цей розкольник був другим… Це вони були відкривателями і зачинателями тієї жахливої сторінки… в епопеї невимовних людських страждань на цій землі...” Також розповідається про нащадків Сірка в радянському Сибіру: “Приїхали сюди, яка страшна і дика пуща була тут! Чужа чужина… А бач, оббулися… І дивись – зажили ж як потім! І пущі здолали, і край скорили, ще й залюднили. І звикли, полюбили. А нові діти народились – це вже їхня батьківщина… Тепер це містечко Києвом зветься… У всіх наших селах тутешніх, хати білені зокола, як на Україні. З нас за це всі тут сміялися, що, мовляв, скільки лісу, а “хохли” хати з глини ліплять та білять. Тут хати зовсім такі, як на Україні, не раз і кращі, бо на дощанім помості і криті здебільшого цинковою бляхою. Колись, до революції, здорово жили тут наші люди… Тут край працю любить та й винагороджує її щедро. А народ наш робочий… Трудилися щиро, то й мали: хліб сіяли, промишляли звірину, ходили з хурами в Маньчжурію і в Китай, копали золото, ловили рибу, ловили звіра живцем… Це була наша друга Україна, нова Україна, але щасливіша. І назви наші люди подавали тут свої, сумуючи іноді за рідним краєм: Київ, Чернігівка, Україна, Катеринославка, Переяславка тощо… Люди наші осіли понад річками Уссурі і Амур, де можна сіяти хліб… А потім пішло все шкереберть… Прийшла совєтська власть і все перевернула. “Старий Мороз розгортав страхітливі картини… Про колони виснажених арештантів на лютім морозі… Про приречений на повільну смерть люд, а надто про силу-силенну “своїх людей” земляків з далекої тієї України нещасливої… Про надлюдське терпіння і труд каторжний… чесних трударів полтавських, катеринославських, херсонських “куркулів”, “державних злодіїв”, суджених “за колоски”, та й всяких “ворогів” – вчених, вчителів, селян, робітників...”\nКількість українців збільшується у Сибіру, особливо після сталінського “великого перелому”. На загибель туди їх вивозили сотнями тисяч – від Уралу і до Магадану. Значну кількість депортовано із Західної України, так званих “бандерівців” після 1944 р. Не всі з них після відбуття 25-річних строків повернулися додому: завели там сім’ї, приросли. А ще наші хлопці й дівчата їхали будувати БАМ, освоювати родовища корисних копалин у Тюмені, Якутії, Норильську.\nУ 1989 р. у Сибіру жило понад 860 тис. українців, в Західному Сибіру – 583,8 тис. і в Східному Сибіру – 279,4 тис. чоловік. Частка українців, які вважали рідною мовою українську, становила у 1989 р. у Західному Сибіру – 52%, у Східному – 48,5%. У місцях, де українські переселенці з’явилися відносно недавно (Тюменська обл., північні райони Красноярського краю), ці показники є значно вищими і становлять 54-68%.\nНа значній території південної частини Західного Сибіру від південно-східного Передуралля на заході і до передгір’я Алтаю на сході розташований один із найбільших у східній діаспорі район розселення українців, який одержав назву Сірого Клину. До його складу входять Омська, Томська і Новосибірська області та Алтайський край Росії. Тут на площі 450 тис. кв. км (дані 1989 р.) мешкало близько 750 тис. українців. За даними перепису 1926 р. українці становили більшість цього населення. Цей район у післяреволюційний час довго зберігав українські традиції.\nВибір за об’єкт досліджень населення Алтаю пояснюється низкою причин. Алтай, починаючи з 1865 року, коли сюди було дозволено переселення селян з інших губерній і до початку Першої світової війни, був одним із основних регіонів Сибіру для поселення селян-переселенців. Максимальних розмірів ці переселення досягли в роки столипінської аграрної реформи.\nДо відміни у 1861 р. кріпосного права Алтай був найбільш значним промисловим районом Сибіру. Це визначало й особливості складу населення. Більша частина його так чи інакше обслуговувала потреби кабінетського гірничозаводського комплексу – провідного центру з вироблення срібла й свинцю. Але після 1861 р. почалася криза гірничої промисловості, що призвело до скорочення чисельності працівників на рудниках і заводах, а також і до переорієнтації селян на аграрні заняття. Варто зарахувати й хвилю селян-переселенців. Із промислового району, яким був Алтай у XVIII – першій половині XIX ст. він еволюціонував у післяреформений час в аграрний.\nВарто розглянути й національний склад населення. На Алтаї більшість складали східні слов’яни, тобто росіяни, а також українці і білоруси, об’єднані під загальною назвою в групі “росіяни”. Вони складали 92% від усього населення.\nДуже важко вдалося виділити зі складу “російських” українців. Алтай, особливо Барнаульський округ, до кінця XIX ст. став одним із основних районів поселення українців у Сибіру. На 1897 р. українська діаспора Сибіру нараховувала 223274 чол., або 4,8 % від загального числа “росіян”. З них 50310 чол. проживало в Барнаульському окрузі (22,5% української діаспори і 8,6% населення цього округу), 19250 чол. – у Зміїногорському окрузі (8,6% української діаспори і 7,9% населення вказаного округу). Тобто більше 30% українців Сибіру проживало в двох округах Алтайського краю. Після росіян українці на Алтаї по чисельності займали другу позицію.\nДослідники становища українців Алтаю зауважують, що в Кулудинському, Благовєщенському та інших районах чутно українську мову (лише у державних установах, школах спілкуються російською мовою). Але ніхто не називає себе українцем, а своєю рідною мовою – українську.\nДля більшості видань з етнографії, історії, краєзнавства характерно, що про українців не пишуть нічого. У “Сибірській Радянській Енциклопедії”, що побачила світ 1929 р., сказано коротко: “Населення Алтаю поділяється на корінне – туземне і прийшле – російське”. Ця традиція – вважати українців росіянами – йде від дореволюційних часів, коли українські землі називали “югом России”, а поселенці з Полтавської, Чернігівської, Харківської та інших Малоросійських губерній іменувалися в Сибіру “рассейскими”, фактично слугуючи інтересам політики, в якій ідеологія імперської великодержавності була відредагована на ідеологію “нової історичної спільності”.\nНайголовнішим джерелом інформації про зовнішній світ у селах Алтаю, та й для багатьох міських мешканців, є телебачення. У 1991 р. пресу з України майже ніхто не передплачував, хіба що “Перець”, “Малятко” та “Барвінок”. У сільських бібліотеках де-не-де була одна українська книжка – “Кобзар”, а то й її не було, газет з України – жодної.\nБез українських нафтовиків і газовиків видобуток пального в Тюмені скоротився би щонайменше удвоє. Головним чином завдяки допомозі й компетентності синів України, представники якої розв’язували, зокрема, проблеми глибокого буріння в складних умовах. Росія може перекачувати пальне через нашу територію за валюту на Захід у таких великих обсягах. Саме українські майстри дісталися до тих горизонтів, де нафта і газ залягають на глибині понад 5000метрів.\nДля багатьох українців, які переселилися на Сибірські простори із Донеччини, Хмельниччини, Івано-Франківщини та інших областей, нове життя розпочалося з такого листа: “… Комсомольская путевка. Товарищ такой-то, откликнувшись на призыв Коммунистической партии и советского правительства, изъявил желание принять участие в важной стройке пятилетки Тюменской области...”\nПро національний підйом українців у місті пам’ятають фактично усі українські жителі Сургута. Сталося це на початку 90-х років, коли на сцену місцевого концертного залу вийшли львівські артисти у формі Української повстанської армії. Глядачі вигукували: “Бандеровцы приехали! Что сейчас будет!” Зазвучали пісні, про які споконвіку і до цього часу в радянських краях нічого не знали. По закінченню виступу над головами сургутян почав розвіюватися жовто-блакитний прапор. Тоді ж і прозвучав заклик об’єднатися в організацію. Таким чином у 1991 році в Сургуті було створено культурно-просвітницьке товариство “Українська родина”. Вже 10 років у місті діє недільна школа з вивчення української мови: близько ста дітей вивчають основи української культури.\nУ м. Новий Уренгой майже половина населення – українці. В цьому місті є акціонерне товариство “Полярна геофізична експедиція”. Більшість працівників цього товариства – українці. Вони займаються дослідженням нових газових покладів, а почали приїздити сюди на заробітки ще з 80-х років. Геофізична експедиція – фактично справжнє місто зі своєю кухнею, лазнею, своїм лікарем. Працівники живуть у невеликих вагончиках, навіть хліб мають спечений тутешніми куховарами з України.\nУ 50-х роках примусові репресії припинились і почалося, ініційоване радянською владою, запрошення громадян на освоєння Сибіру. Кожен п’ятий житель Надиму в 45-тисячному місті – українець. Більше двох тисяч з них тут працюють вахтовим методом й до нині.\nЦікавим для вивчення й дослідження є побут, господарство і культура українців Західного Сибіру. Українці, що переселялися до Сибіру в основному з районів, де віками було розвинуте землеробство в усіх його формах, розсіювалися в схожих по типу місцевостях. Українці, особливо з південноукраїнських губерній, накопичили цінний досвід вирощування й обробки різноманітних сортів пшениці. Іншими, окрім пшениці і жита, зерновими культурами, що відіграють значну роль у житті українців-сибіряків, були ячмінь, овес, гречка і горох. Велике значення в культурі українських переселенців мали традиційні для них технічні культури – льон і коноплі, що давали технічну і харчову олію, волокна. Вирощування соняшників і приготування з них олії не набуло масштабів, характерних для України, проте воно дозволяло забезпечити потреби регіону в цьому продукті.\nПоселення українців Західного Сибіру мало, в основному, вуличну забудову відносно сталих форм. Будинок (хата) – спочатку однокамерне, потім двокамерне і більше приміщення ставився вздовж вулиці з обов’язковим розташуванням садка перед ним. Власне будинок мав каркасну конструкцію. Дах – інколи покривався соломою або очеретом. Стіни, стеля і піч – білилися, а піч, стіни біля дверей і вікон покривались розписом. Двір мав Г-подібну (інколи – П-подібну) форму, відкриту позаду на городи. Важливим елементом подвір’я була літня кухня, зазвичай під легкою покрівлею.\nНаступним елементом культури українців є одяг. Український традиційний костюм звичайно був перенесений на Сибірську землю. Основним взуттям селян були шкіряні постоли, більш заможні носили чоботи і низьке шкіряне взуття. Верхній селянський одяг українці шили із домотканого сукна. Взимку носили кожухи. Одяг шили з тканин домашнього виробництва. Комплекс одягу включав сорочку і штани – у чоловіків, спідницю і сорочку – у жінок. Сорочка чи верхній одяг підперізувалась поясами, тканими на спеціальних станках. Головні убори чоловіків – традиційні смушеві шапки та папахи. В середині 60-х років XX ст. на зміну традиційним жіночим головним уборам прийшли хустки і шалі. Найменше зазнала змін традиційна українська кухня. Основою харчового раціону українців у Сибіру були крупи, а також різноманітні борошняні страви. Провідну роль у ньому відігравала і картопля. Велике значення українські селяни надавали салу. Його солили, причому із додаванням великої кількості часнику. Солоне сало і смалець використовували як приправу для борщів, каш, картоплі та інших страв. М’ясо солили рідко, тому що сибірський клімат дозволяв тривалий час зберігати його замороженим. М’ясо і ковбаси коптили, але копченості були виключно святковим продуктом. Із молочних продуктів виробляли сир і вершкове масло. Збут масла, експортованого із Сибіру в Європейську Росію та за кордон, був вигідною справою. Серед численних напоїв, що виготовлялися українцями, необхідно відмітити кисіль, різноманітні кваси, ягідно-трав’яні настої, узвари. Із хмільних – пиво й медовуху.\nСправжнім культурним святом для Сургута стало відкриття Українського культурного центру. Затишок разом із українською самобутністю зустрічає фактично з порогу приміщення Центру, де стоїть пам’ятник українському варенику. Приємною несподіванкою для гостей Сургута стане українська “Кав’ярня”. Тут вас пригостить смачною кавою з пиріжками господарка в українському вбранні. В місті Надим при місцевому Будинку культури працює український клуб “Джерело”, де на свята збирається півсотні наших земляків. Вони організовують творчі вечори, співають рідні пісні, читають українську поезію.\nВ останні роки, коли національна самосвідомість українського народу почала відроджуватись, а історична пам’ять його відновлюється, помітно зріс інтерес у широкого загалу нашої держави до життя українців за кордоном, їхньої суспільно-політичної діяльності, здобутків у галузі економіки, науки, культури, мистецтва, літератури, освіти. Водночас значно розширюються взаємні культурні, наукові, ділові, а також туристичні контакти жителів України з її закордонними синами і доньками. Все більший акцент робиться на пріоритеті у зв’язках із зарубіжними українцями, з українськими громадянами на території колишнього СРСР. Усе свідчить про те, що Україна повернулася обличчям до своїх дітей за кордоном. Нині, як ніколи, українцям в усіх куточках земної кулі необхідно зміцнювати національні зв’язки. Адже тільки разом можливо побудувати багату, квітучу, розвинену державу, яка посяде належне місце серед провідних країн світу.\nФеномен української діаспори як частини світового українства є унікальним явищем нашої культури, нашої історії. Масові переселення українців за кордон починаються у другій половині — наприкінці ХІХ ст. Прийнято виділяти 4 хвилі української еміграції.\nПерша хвиля починається з останньої чверті ХІХ ст. і триває до початку Першої світової війни. Масова трудова еміграція до США розпочалася у 1877 році, до Бразилії — у 1880-і роки, у Канаду — з 1891 року, до Російського Сибіру — після революції 1905-1907 рр. Виїздили й до Аргентини, Австралії, Нової Зеландії, на Гавайські острови. Цю еміграцію спричинили аграрна перенаселеність деяких українських територій, лещата економічних та соціальних і політичних утисків, національний гніт з боку австро-угорської і російської монархії.\nЧетверта хвиля — так звана «заробітчанська» — розпочалася у 1990-х роках. Її головні причини — економічна скрута перехідного періоду в Україні. Деякі дослідники наголошують на умисному створенні безробіття, головно — у Західній Україні. В результаті цього на тимчасову роботу в країни Європи, Америки і у Росію виїхало близько 7-8 млн. людей. Частина з них, напевно, вже не повернеться в Україну.\nУкраїнська діаспора Америки надзвичайно сильно зорганізована. З 1893 р. у США виходить одна з «найстарших» газет — «Свобода» (нині — тижневик). Сьогодні у США працюють численні українські ЗМІ, видавництва, музеї, архіви, церкви, школи українознавства.\nУ 1915 р. створена Федерація Українців Америки, яка вже у 1916 р. була прийнята в Конгресі і президентом США. Тут діє ряд відомих організацій українців зарубіжжя, зокрема «Український Народний Союз», «Український Конґресовий Комітет Америки», «Злучений Українсько-Американський Допомоговий Комітет», «Наукове Товариство ім. Шевченка в Америці», «Українська Вільна Академія Наук», є молодіжні, ветеранські, фахові (напр., лікарів, інженерів, істориків) організації.\nУ 1964 р. у столиці США м. Вашингтон відкрито пам'ятник Т.Шевченку. Відкрив монумент президент Д. Айзенгауер. Ряд університетів в США мають кафедри української мови, українознавства: Гарвардський, Пенсільванський, Колумбійський, Каліфорнійський, Іллінойський (Урбана-Шампейн) та 20 коледжів країни.\nУ США діє українська організація — Товариство Української Мови Чикаґо (ТУМ-Чикаґо), 15 років діяльності якого ми відзначили у 2005 році.\n1. Беба П.Привіт від українців Тюмені // Урядовий кур’єр. – 2000. – 20 травня. – С. 6-7.\n2. Зубалій О., Лановик Б. Історія української діаспори. – К., 1998. – 148 с.\n3. Ковальчук О.“Переселення селян українських губерній Російської імперії (друга пол. XIX – поч. XX ст.)” Київ–Чикаго. – 1992. – С. 30-32.\n4. Поклад Н.Конференція українських земляків Сибіру // Народна творчість та етнографія. – 1992. – № 4. – С. 82-83.\n5. Сашук А.Українці в Тюмені. Паростки вербової гілки // Урядовий кур’єр – 2000 – 19 лютого. – С. 8-9.


Тонік для зняття макіяжу з очей Dr.Yudina ❤GirlsWillBeGirls\nТонік для зняття макіяжу з очей Dr.Yudina\nЗасіб розроблений для ніжного видалення макіяжу з області навколо очей, у тому числі водостійкого. Заспокоює шкіру навколо очей, делікатно видаляє забруднення.\nСпосіб застосування: ніжно видаліть макіяж, для цього використовуйте ватний диск, змочений тоніком. Змийте водою. Використовуйте тонік у відповідності до типу вашої шкіри.\n❔ Де купити Тонік для зняття макіяжу з очей Доктор Юдіна Dr.Yudina (Україна) за найкращою ціною в Україні?\n✅ На сайті https://girlswillbegirls.com.ua/ ви можете купити Тонік для зняття макіяжу з очей Доктор Юдіна Dr.Yudina (Україна) з доставкою по Україні. Безкоштовна консультація турботливого косметолога, постійні акції та подарунки, сюрприз і тестери в кожному замовленні.\n❔ Яка ціна на Тонік для зняття макіяжу з очей Доктор Юдіна Dr.Yudina (Україна)?\n✅ На сайті вказані рекомендовані ціни від виробників. Ви можете купити Тонік для зняття макіяжу з очей Доктор Юдіна Dr.Yudina (Україна) зі знижкою. Ввічливі менеджери порекомендують альтернативні засоби за різними цінами. Детальніше: ☎ Кредит +38 097 102 28 82, +38 093 493 68 00, +38 066 438 96 12 +38 097 102 28 82, info@girlswillbegirls.com.ua\n❔ Яка гарантія на Тонік для зняття макіяжу з очей Доктор Юдіна Dr.Yudina (Україна)?\nТонік для зняття макіяжу з очей Доктор Юдіна Dr.Yudina (Україна)


Закінчилися літні канікули, під час яких читачі міської дитячої бібліотеки активно відвідували літній бібліомайданчик. І ось настав час навчання, а для бібліотекарів – час залучати до бібліотеки нових читачів.\n2 вересня Прилуцька міська бібліотека для дітей у середмісті Прилук провела вуличну промо-акцію «Покоління NEXT читає!»\nЮні прилучани познайомилися з найпопулярнішою дитячою літературою, взяли активну участь у бібліовікторині, вдало відповідаючи на запитання, які стосувалися не тільки літературних творів, а й загальної ерудованості.\nПриємно бачити, що книги цікавлять багатьох. До вікторин та експозицій на виставковому майданчику долучалися не лише постійні читачі книгозбірні, а й інші перехожі. Працівники бібліотеки для дітей вкотре показали, що вона працює, там є чимало цікавих книжок для дітлахів різного віку й асортимент постійно оновлюється.\nПрилуцької міської бібліотеки\nЩе в цій рубриці: « Україна – сильна та Незалежна!\t«Музейні – 125» »


На Закарпатті з’явився ПЛР-туризм – новини Закарпаття та Ужгорода Depo.ua\nНа Закарпатті з’явився ПЛР-туризм\nПопри втрати через карантин внутрішній туризм на Закарпатті відновлюється\n7 серпня 2020 17:53\nЗакарпатський туризм попри великі втрати через пандемію має і прибутки, пише Depo.Закарпаття з посиланням на "Заголовок".\nЧисленні туристи, які подорожують закордон, їдуть саме через Закарпаття через необхідність здачі ПЛР-тестів для демонстрації на кордоні. Про це розповів професор УжНУ, голова Закарпатської туристичної організації, експерт з питань туризму Федір Шандор.\n"На Закарпатті виник так званий "ПЛР-туризм". Люди приїжджають з Києва, тут живуть і здають тести в місцевих лабораторіях. А це обіди, вечері, сніданки, нічліг, замовлення трансфера тощо", - каже Федір Шандор.\nТуризмознавець зауважив, що попри втрати внутрішній туризм відновлюється. Проте чимало об'єктів зарилося. "У травні ми прогнозували, що 25% гравців туристичного ринку закриються. То ми помилилися. На сьогодні це вже 40%", - додав Федір Шандор.\nНагадаємо, що на Закарпаття хлинули туристи.\nТакож нагадаємо, що через велику кількість туристів на авто дорога до озера Синевир може бути в заторах.


Цей день в історії Хмельниччини: 11 травня | Новини Хмельницького "Є" | ye.ua\n11 Травня, 2020 Даша ПАСТЕРНАК, Юна МІТРАШКО Історія 2226\nДва вечори підряд хмельничани поринали у казкову атмосферу оркестрової музики театрального шоу\n11 травня минулого року закінчився перший фестиваль оркестрових-шоу програм «Art Major show» у Хмельницькому. Протягом кількох днів на майданчику перед кінотеатром Шевченка, де був облаштований амфітеатр, тривали показові виступи і батли духових оркестрів з різних міст, свої номери демонстрували колективи мажореток. Останній фестивальний день розпочався з батлу оркестрів з півгодинним запізненням і повним амфітеатром глядачів.\nТакож минулого року цього дня сайт «Є опублікував матеріал про таємниці родини Людвига Деревоєда. Чимало невідомих фактів, пов’язаних з цією родиною, в процесі досліджень вдалося виявити краєзнавцеві Ігорю Западенку.\n«Часто, прогулюючись містом та споглядаючи архітектуру часів Проскурова, ми навіть не задумуємося над тим, свідками яких подій вона є, та які родинні таємниці можуть знати старі будинки. Один з таких німих свідків буремних часів початку ХХ століття - будинок Людвига Деревоєда, що на розі колишніх вулиць Аптекарської та Олександрівської (нині Проскурівської та Проскурівського підпілля). Колись це був осередок розкоші, багатства та бізнесу. І саме його мешканці брали участь у подіях, які змінювали мапу Європи», - йдеться у матеріалі.\nАфіша прем'єрного концерту Української Республіканської Капели у Празі, що відбувся 11 травня 1919 року. Фото: tsdavo.gov.ua\n11 травня річниця європейської прем’єри славнозвісного "Щедрика". Ця гучна подія відбулась 11 травня 1919 року в Національному театрі Праги під час закордонних гастролей "першої музично-дипломатичної місії України на міжнародній арені" – Української Республіканської Капели під орудою видатного диригента Олександра Кошиця. Саме через Капелу та хор Олександра Кошиця "Щедрик" став візитівкою України, мелодія визнана серед найкращих різдвяних мелодій. Капела викликала міжнародний резонанс і забезпечила політичну впізнаваність УHP. Відомо, що Кам’янець-Подільський має пряме відношення до цих подій, адже після евакуації, з 14 лютого по 24 березня 1919-го хор перебував у місті над Смотричем, де було набрано більшість хористів, проходили репетиції, навчання французької мови, проведено значну роботу з підготовки турне.\n11 травня 1963 року створено Чемеровецьке медичне училище, нині Чемеровецький медичний коледж. Тоді навчальному закладу виділили кілька кімнат для проведення занять у старому пристосованому приміщенні. Викладання вели чотири штатних викладачі, в тому числі лише 1 лікар. Першим директором училища був О. В. Муляр. Саме він розпочав формування педагогічного колективу, створення матеріально-технічної бази та встановлення ділових зв’язків з іншими медичними закладами області та України.\nПерший набір в училище складав 95 студентів, з них зі спеціальності "Лікувальна справа" – дві групи на базі (восьмирічної) неповної середньої школи і зі спеціальності "Сестринська справа" – одна група на базі середньої школи.\n11 травня 2012 року у Хмельницькому біля зупинки "Юність" націоналісти озброївшись трафаретами та балончиками з фарбами переназвали вулицю Примакову на вулицю Степана Бандери.\n11 травня 2014 року у Слов'янську, загинув Старший лейтенант 1-го резервного батальйону НГУ - Ігор Гейсун. Він беззбройний, був розстріляний сепаратистами у голову, серце й живіт. Ігор Гейсун народився в Деражні, в березні 2016 року на фасаді школи де навчався Герой встановили меморіальну дошку.\n11 травня 2015 р. у результаті кульового поранення в груди поблизу села Водяне (Ясинуватський район) під Донецьком загинув ще один наш земляк – Богдан Ліщинський. Родом з села Мартинківці Хмельницького району, лейтенант Богдан Ліщинський служив у 81 окремій аеромобільній бригаді.\nЗагиблий був командиром відділення 79-ої окремої десантно-штурмової бригади. Фото: з архіву редакції\n11 травня минулого року у Хмельницькому на колінах попрощалися з загиблим Володимиром Ковалем. Військовий загинув від кулі противника 8 травня в зоні Операції об’єднаних сил під Павлополем, що в Донецькій області.\nДо приміщення Хмельницької міської ритуальної служби, що на Толстого, вишикувалася черга людей з квітами, які прийшли провести в останню путь Героя. Біля труни, в чорних хустках, тихо плакали рідні, а побратими стояли тримаючи в руках запалені свічки. Коли похоронна процесія вийшла з приміщення, усі присутні стали на коліна та вигукували «Герої не вмирають!».\nХмельниччина Поділля Проскурів Щедрик націоналічти Грейсун Ігор Ліщинський Богдан цей день 11 травня


Погода в Черках-Гришино на два тижні. Прогноз погоди на два тижні в Черках-Гришино, Республіка Татарстан | METEOPROG\nОгляд погоди у Черках-Гришино\nПогода Черки-Гришино - прогноз на сьогодні, на завтра, на тиждень, на місяць.\nПогода в Черках-Гришино сьогодні допоможе визначити температуру повітря, ймовірність опадів, дізнатися інформацію про швидкість і напрям вітру, атмосферному тиску і вологості, і як ці дані будуть змінюватися протягом дня.\nПогода в Черках-Гришино на тиждень, на 10 днів або на місяць показує тенденцію зміни погоди протягом декількох днів. Графіки температури, ймовірності опадів і атмосферний тиск покажуть повну картину погоди на 3, 10, 14 днів або на місяць. Великий спектр даних на сайті - Температура повітря, напрям і сила вітру, хмарність, види опадів і їх інтенсивність в Черках-Гришино - допоможе вам розібратися в погодної ситуації. Так само ви можете дізнатися час сходу і заходу сонця, тривалість дня, і в якій фазі знаходиться Місяць.\nЗавдяки аватарки на сайті ви зможете швидко вирішити проблему «що вдягнути», чи брати з собою парасольку чи окуляри в залежності від прогнозу погоди. Щоденний прогноз погоди в Черках-Гришино допоможе вам не застудитися, якщо раптом до вечора буде різке похолодання, або посилиться вітер.\nМетеопрогноз Черки-Гришино - найточніший і стабільний прогноз на сьогодні, завтра і два тижні. Так само є функція погода в Черки-Гришино тільки на вихідні, щоб вдало спланувати свій відпочинок. Дані про погоду з метеостанцій обробляються щогодини - це дає можливість надавати найточніший прогноз, аж до погодинної погоди.\nПоділитися погодою в Черках-Гришино:\n55° 2′ 53″ пн.ш. 48° 17′ 60″ с.д.


Вінницькі копи виписали штраф депутату ОДА і майже евакуювали його авто - Где? Винница!\nПонедельник, 18 Июль 2016 19:23\nВінницькі копи виписали штраф депутату ОДА і майже евакуювали його авто\nВчора, 17 липня, близько 11:00, вінницькі копи зловили депутата Вінницької ОДА Юрія Яремчука. Хотіли забрати його авто на штрафмайданчик за те, що у нього не було з собою техпаспорту. Але виписали штраф тільки за неправильну парковку.\nПро інцидент, який стався біля залізничного вокзалу, розповів вінничанин Владислав Нижник.\n“Начальник управління праці та сімейної політики , Депутат Вінницької обласної ради Яремчук біля входу в залізничний вокзал влаштував мітинг з вимогою дозволити депутатам керувати автомобілем без документiв та призвав iнших долучитись до нехтування Правил дорожнього руху”, - написав він на своїй сторінці у мережі Facebook.\nКомандир четвертої роти патрульної поліції Вінниці Олексій Заверуха пояснив, чому авто таки не опинилося на штрафмайданчику.\nЗі слів Заверухи, патрульні спочатку підійшли до водія, який припаркувався поряд із пішохідним переходом, чим порушив вимоги ПДР.\nУ той час, коли копи пояснювали чоловіку, що саме він порушив, до них і підійшов депутат Яремчук. Він втрутився у розмову та заявив, що порушення правил парковки - це не серйозно. Його авто стояло також поруч із “зеброю”, але з іншої сторони - він теж знехтував ПДР.\nПоліцейські попросили Яремчука показати документи. Той пред'явив посвідчення водія, а свідоцтва про реєстрацію автомобіля у нього не було. Він пояснив, що його втратив, а відновити не встиг. Не отримавши свідоцтва, інспектори почали з'ясовувати, що це за авто.\nВлад Нижник написав, що у цей час депутат почав вимагати дозволу кермувати авто без документів та закликав перехожих також нехтувати ПДР. Цим він викликав тільки посмішки у очевидців дійства.\nСпочатку копи викликали евакуатор. Потім Яремчук почав комусь дзвонити зі свого мобільного. Невдовзі поліцейські з'ясували, що автомобіль був зареєстрований за фірмою, яка письмово надала дозвіл Яремчуку керувати автомобілем. Також поліцейські перевірили автівку по різних базах даних. Олексій Заверуха запевнив журналістів, що ані йому, ані патрульним під час інциденту дзвінків не надходило.\nЯк пояснив Заверуха, авто не забрали на штрафмайданчик, бо він не перешкоджав руху, а до того ж у салоні автівки знаходилась, за словами Яремчука, його вагітна дружина та малолітня дитина.\nДепутату поліцейські винесли постанову, де зафіксовано, що він порушив правила зупинки та стоянки, а також керування автомобілем без свідоцтва про реєстрацію.\nШтраф, який виписали на Яремчука, дорівнює 425 гривень. Хоча підписати дану постанову він не захотів. Якщо він не сплатить штраф протягом 15 днів, то сума збільшиться удвічі.\nДругие материалы в этой категории: « У Вінниці на Коріатовичів загорівся «BMW»\tВ смт Тиврів Вінницької області блискавка влучивши в газовий стояк спричинила пожежу »


Студентка-музикантка Анастасія Мотчана з Корюківки і навчається, і працює\nМобильная версия сайта Главная страница » Новости » Людям о людях » Студентка-музикантка Анастасія Мотчана з Корюківки і навчається, і працює\nСреда, 3 Марта 2021 12:37 | Просмотров: 2004\nУ наш час більшість студентів намагається заробляти гроші самостійно. А тому багато хто починає працювати ще з 1 курсу. Чи важко поєднувати роботу з навчанням та чи можливо студенту знайти роботу за спеціальністю, Сусіди.Сіty поцікавилbсь в Анастасії Мотчаної — студентки четвертого курсу Чернігівського музичного коледжу імені Л. Ревуцького.\n— Настю, як гадаєш, чи важко студенту знайти роботу, а особливо за майбутньою спеціальністю?\n— Якщо підробіток — не дуже складно. Свого часу я працювала на канікулах у кафе. А ось щодо роботи за спеціальністю, тут уже складніше. Треба мати велике бажання і, мабуть, удачу. Наприклад, мені пощастило знайти таку роботу. Зараз я працюю в оркестрі Чернігівського обласного академічного українського музично-драматичного театру імені Т. Г. Шевченка. Запропонували роботу на час декретної відпустки. Вважаю, що мені поталанило.\nНастя. Фото: З ФБ-сторінки А. Мотчаної\n— Чи складно поєднувати роботу і навчання?\n— Думаю, саме з цим найчастіше пов’язані проблеми, що виникають у студентів, які працюють. Ти не можеш пропустити репетицію, бо на носі концерт. А в цей час одногрупники пишуть фонограми, самостійні чи вивчають важливі теми з якогось предмета. А потім ще й викладач питає, чим же я була так зайнята, що не змогла прийти на пару. І навпаки. Коли ходиш на пари й пропускаєш репетиції, на роботі цікавляться, за що я маю отримати зарплату.\n— На нинішньому життєвому етапі ти забезпечуєш себе сама, чи все-таки без допомоги батьків не обійтися?\nАнастасія. Фото: З ФБ-сторінки А. Мотчаної\n— Я отримую стипендію і працюю на пів ставки. Але цього все одно не вистачає, щоб заплатити за квартиру, купити продукти й відкласти на особисті потреби. Тому без фінансової допомоги батьків було б складно.\n— У майбутньому плануєш працювати за спеціальністю?\n— Чесно кажучи, не хочу загадувати наперед. Нехай це залишиться для мене сюрпризом.\nТеги: Анастасія Мотчана, студентка, Корюківка, коледж ім. Ревуцького\nЙога, гітара та IT-технології. Чим наповнює життя менська студентка Оксана Василенко\nУ Корюківській громаді заборонили торгувати попід дворами. І визначили місця торгівлі\nКиївські земляки передали в Корюківку бандуру, виготовлену за кресленнями Олександра Корнієвського\nВ Корюківці автомобіль збив жінку\n28 Марта 2021 11:31\n26 Марта 2021 15:52\nШахраї перетворили життя корюківчанки на пекло. Змушують повернути кредит, який вона не брала\nУ Корюківці запрацював стаціонарний пункт щеплення від ковіду


Купити Сироп Brandbar Pear (Груша) 0,7 л, Напої та лимонади в RUMKA. Доставка, гарантія. Україна, Київ, Чернігів, Харків, Дніпро, Одеса, Запоріжжя, Львів, Вінниця.\nСироп Brandbar Pear (Груша) 0,7 л\nкод товару: p007000772\nКупити Сироп Brandbar Pear (Груша) 0,7 л в асортименті і замовити за найкращими цінами можна на нашому сайті RUMKA.ONLINE.\nОнлайн-гіпермаркет RUMKA.ONLINE пропонує велику колекцію Сироп Груша Брендбар, яка припаде до смаку як знавцям і цінителям цього напою, так і тим, хто тільки починає з ним знайомитися. Ми презентуємо виключно ліцензовану продукцію від провідних брендів, які вже заслужили визнання на світовому ринку, а тепер їх продукцію зможе повною мірою оцінити і купити Сироп Груша Брендбар Київ, Чернігів, Дніпро, Одеса, Харків, Вінниця, Тернопіль, Хмельницьк, Львів, Запоріжжя, Полтава, Суми, Франківськ, Луцьк та Україна. У нас ви можете купити Сироп Brandbar Pear (Груша) 0,7 л за максимально доступною ціною, з доставкою в усі міста країни: Дніпро, Київ, Одеса, Харків, Запоріжжя та інші. У нашому магазині вас здивує доступна ціна на віскі, відмінна якість продукції та сервісу.\nв онлайн-гіпермаркет RUMKA.ONLINE ви можете придбати Сироп Brandbar Pear (Груша) 0,7 л за приємною ціною, а широкий асортимент дозволить кожному знайти свій ідеальний напій.\nкупити Сироп Груша Брендбар в Києві, Одесі, Дніпрі, Харкові, Вінниці та Львові можна як в центрі видачі RUMKA, так і в онлайн-гіпермаркет з можливістю доставки. Замовлення можна оплатити зручним для вас способом.\nоператори онлайн-гіпермаркет RUMKA.ONLINE дадуть відповідь на всі ваші питання по Сироп Brandbar Pear (Груша) 0,7 л, а кавісти в маркетах допоможуть підібрати алкогольні напої виходячи з ваших смакових уподобань і особливостей заходу.


Катарську візу на 96 годин можна отримати безкоштовно\nТурагентство Бізнес Візит » Новини » Катарську візу на 96 годин можна отримати безкоштовно в аеропорту Хамад\nКатарську візу на 96 годин можна отримати безкоштовно в аеропорту Хамад\nВсім, хто подорожує транзитом через столицю Катар, відтепер є сенс затриматися в Досі довше. З 1 листопада в столичному аеропорту Хамад іноземцям безкоштовно видають транзитну візу, що дозволяє провести в Досі до 96-ти годин. 4 доби – достатній термін для огляду визначних пам’яток Дохи. А така транзитна зупинка обійдеться в будь-якому випадку дешевше, ніж окрема подорож в Катар. Влада Катару розраховують, що безкоштовна транзитна віза збільшить турпотік в країну. І вони, схоже, праві.\nДля довідки: У 2015-му році Доха увійшла в сімку сучасних «Диво-міст» рейтингу, складеного швейцарським неурядовим фондом New7Wonders Foundation.\nСправжнім дивом архітектури можна вважати висотні будинки в Досі і штучний острів «Перлина» в Перській затоці, на березі якого і розкинулася Доха. З пам’яток старовини відмінно збереглася фортеця Аль-Коут. Найбільш повне уявлення про історію Катар можна отримати, відвідавши головні музеї країни: Національний, Етнографічний, ісламського мистецтва і музей зброї. Якщо пощастить, то наступні транзитом туристи зможуть потрапити на традиційні для Катару верблюжі перегони чи встигнуть насолодитися екстримом джип-сафарі в пустелі.


Звичайно ж, ви не раз бачили в художніх фільмах квартири, нагадують покинутий горище чи недороблений ремонт. Замість шпалер – цегляні стіни, голий бетон або дерев’яні крокви, це і є стиль лофт в інтер’єрі.\nОх, вже ці модні слівця! Дизайнер запропонував вам оформити приміщення в модному стилі лофт, а ви не знаєте, що це таке? Давайте розбиратися разом!\nВід бідної студії художника до престижного житла фінансиста\nАрхітектурне напрям в дизайні, що отримало назву «лофт» (горище), бере свій початок від переобладнання приміщень промислових підприємств у житлові будівлі.\nЯкось непомітно навколо раніше зведених фабрик і заводів були побудовані житлові квартали. З часом вимагають розвитку підприємства були перенесені на околиці, а звільнені приміщення практично в центральних районах міста визначили під дешеве житло. Цей рух розпочався в США ще в сорокових роках минулого сторіччя.\nПросторі приміщення з п’ятиметровими стелями і природним світлом з-за величезних вікон в оренду коштували нереально дешево, особливо в порівнянні із звичайними квартирками під оренду, тому їх охоче облюбували люди творчості – художники, скульптори, модельєри. Якісний ремонт ніхто не робив, залишали все як є, мешканців оточувала цегляна кладка, бетон і арматура. Нехитра меблі і картини – ось і вся обстановка. Простору і світла було багато, тому влаштовувалися виставки відразу на місці роботи художника.\nВже в 50-х роках в промислових «нетрях» була зосереджена вся богемне життя Америки. Ці райони стали модними і вже далеко не такими доступними. Житло виявилося не лише оригінальним, але і елітним. Все частіше мешканцями таких приміщень можна було зустріти адвокатів, фінансистів, комерсантів та інший багатий люд.\nЗ США мода поступово перекочувала в Європу. Старі промислові будівлі користувалися величезним попитом. Квартири в переобладнаних фабриках, судноверфях, заводах і великих майстерень в 60-х роках стали одними з найдорожчих і престижних.\nВ даний час лофт міцно оселився в сучасних будинках і квартирах. В інтер’єрі тепер поєднують комфорт і промисловий безлад, креативність і затишок.\nЧим же він такий привабливий?\nІнтер’єри в «горищному» стилі можна поділити на дві групи:\nhardloft– переобладнання цих промислових об’єктів під житло;\nsoftloft– внесення новомодних ноток при дизайні вже нових будівель.\nДо особливостей і відмінностей від інших течій можна віднести наступні нюанси:\nвикористання приміщень великої площі, з високими стелями і без перегородок;\nз допомогою колірних рішень і різних оздоблювальних матеріалів забезпечується зонування;\nнаявність великих вікон, що пропускають максимально більше природного освітлення;\nособливу пікантність приносять декоративні елементи – труби, величезні промислові вентилятори, крокви, товсті балки на стелі, арматура, нерівні стіни;\nнаписи на стінах, графіті, таблички підкреслять богемність і екстравагантність.\nЯкі матеріали переважають?\nЗвичайно, найбільше цінуються первозданні промислові елементи, але це доступно в цих цехах і фабричних приміщеннях.\nУ квартирних інтер’єрах доводиться використовувати імітацію. Стіни і стелі обробляють необробленим деревом, каменем, металом під іржу, плиткою під цегляну кладку з необробленими швами і бетоном, подекуди прикритим штукатуркою.\nОбробка в напрямку лофт дозволяє візуально розширити площу, додати легкості і світла, а за допомогою оригінального декору – створити затишну та комфортну атмосферу.\nМеблі – розкіш шкіри і простота дерев’яних піддонів\nНезвичайна форма і великі розміри – головна фішка меблів стилю лофт в інтер’єрі. Вона повинна не розгубитися у величезному приміщенні, а, навпаки, кидатися в очі яскравою плямою.\nКращим варіантом буде меблі на коліщатках чи здатна трансформуватися з одного в інше, її легко пересунути і звільнити потрібний простір.\nДля просторого приміщення необхідний великий диван з оббивкою непомітного однотонного кольору і яскравими подушками для колірного плями. Вітаються пуфи, лавки, безформні подушки для сидіння. Шкіряні крісла старі або штучно постарені будуть просто знахідкою.\nА ось шафи тут недоречні, тому для одягу та інших речей бажано використовувати вбудовані полички та ніші, а також скрині, великі валізи і підлогові вішалки.\nШкіра, скло, метал і дерево виглядають добротно, вписуються в стиль лофт. Подряпини і щербини, цвяхи і ізолента підкреслять оригінальність стилю.\nЗагляну в фабричне віконце\nВи помічали, що у фабричних цехах досить великі вікна, розділені на квадрати? В приміщеннях в стилі лофт вони такі ж, пропускають багато світла. Вони повинні зливатися із загальним інтер’єром і не виділятися, наприклад, їх можна пофарбувати в колір стін.\nВіконний декор тут недоречний, ніяких штор і гардин! Тільки жалюзі від сонячних променів або нескромних поглядів.\nКолірна палітра витримується в нейтральних тонах – чорний, сірий, білий, цегляно-червоний.\nБарвистий відтінок може бути тільки один на тлі інших приглушених кольорів. Наприклад, можна пофарбувати одну зі стін у яскравий колір, що додасть акцент і відразу кинеться в очі.\nЩоб інтер’єр не здавався смутним, вносять кілька контрастних кольорових плям за допомогою меблів, килимів, графіті на стіні, світильників.\nПоверхні в цих промислових приміщеннях бажано залишати в первозданному вигляді, а можна пофарбувати, покрити лаком, викласти цеглою, додати в дизайн метал або дерево. Головне – ніяких шпалер і пластику.\nСаме стіни визначають зональність приміщення за допомогою колірних прийомів, тому матеріал можна використовувати різноманітний і комбінувати його друг з одним.\nПідлогу вкривають плитами під камінь, набірними дошками чи використовують наливні під бетон. Оптимально буде використовувати систему для обігріву підлоги – це економічно і досить комфортно. А з допомогою килимків невеликих розмірів можна розділити приміщення на зони.\nСтелі вітаються високі, щоб «дихалося вільно. Можна обшити деревом, пофарбувати або побілити.Ви не побачите в інтер’єрі натяжних стель, кращим прикрасою будуть служити балки, дерев’яні ферми, комунікації або трубопроводи.\nЗавдяки достатній висоті, облаштовується один-два рівня. На другому поверсі бажано розташувати спальню, яку не видно знизу.\nОсвітити таку велику площу гармонійно і стильно досить складне завдання. Найпростіше зробити по одному головному джерелу світла в кожній зоні і додатково кілька світильників для затишного приглушеного світла.\nОсобливість висвітлення полягає в тому, що всі світильники повинні бути витримані в єдиному стилі, сполучатися один з одним. Скло або метал, кругла або квадратна форма, простота і невигадливість.\nОскільки висота стель значна, необхідні довгі підвіси (троси, ланцюги, шнури) або регульовані по висоті ніжки.\nСтиль складається з деталей. Правильно підібрані дрібниці і прикраси житла допоможуть відчути атмосферу і самобутність інтер’єру.\nСтилю лофт притаманні:\nінженерні комунікації – труби, балки, промислове обладнання;\nгрубі елементи будівництва – бетон, цегла, обсипається штукатурка;\nоброблені ящики і піддони в якості меблів;\nстарі предмети побуту;\nкартини на урбаністичну тему, графіті на стінах.\nПідійде все, пов’язане з промисловістю та індустрією.\nЛофт в інтер’єрі різних приміщень\nНе тільки стіни, підлоги і стелі являють стиль. Меблі та аксесуари повинні відповідати загальним настроєм і гармоніювати з навколишньою обстановкою.\nВарто звернути увагу, що лофт передбачає велике приміщення, поділене на зони колірним рішенням стін і грамотної розстановкою меблів.\nГоловна зона відпочинку\nВітальня в стилі лофт зазвичай представлена великим зручним м’яким кутком: диваном і великою кількістю пуфів і крісел, невеликим декоративним столиком. Вибирати в якості матеріалу для оббивки слід шкіру або дорогий текстиль нейтральних кольорів.\nЦе центральна зона приміщення, яка повинна забезпечувати затишок сімейних посиденьок під телевізором і одночасно бути престижною для прийому гостей. Саме тому потрібно ретельно підійти до її оформлення та обробці.\nГруба на вигляд меблі із каркасною основою і металевими вставками у поєднанні з дорогою апаратурою (наприклад, великих розмірів плазма на цегляній стіні) несе в собі поєднання нового і старого стилю.\nУ кухні легко підкреслити індустріальність: старовинна мийка, ретро-холодильник, пічка-буржуйка та вентиляційні труби добре поєднуються з сучасними кухонними агрегатами.\nФасади для кухонних меблів краще підібрати світлих відтінків: під дерево, білий або сірого кольору металік. Часто використовуються предмети з нержавіючої сталі, хромовані або металеві поверхні.\nВід усієї решти площі кухню прийнято огороджувати барною стійкою або великим обіднім столом. Як правило, вона поєднана з їдальнею і плавно переходить у вітальню.\nЗону відпочинку можна буде обладнати на другому рівні, захищеному від величезного простору першого поверху або відгородити від основного приміщення оригінальної ширмою.\nПередбачається, що частина стін повинна бути без оздоблення, інші – пофарбовані або оштукатурені в непомітний колір.\nСпальна кімната в стилі лофт – це не тільки модна, але і дороге оформлення. Головним елементом є, звичайно ж, ліжко, яку бажано зробити низькою і широкою або поставити її на піднесену сходинку-подіум.\nПідлогу декорувати маленьким килимком, а вікна по можливості не завішувати шторами – легкого і повітряного тюлю буде достатньо. Освітлення рекомендується м’яке і приглушене. Текстиль однотонний або з непомітним малюнком.\nКоридор в стилі лофт відрізняється гранично простим дизайном і акуратністю у виконанні. Імітація цегли або голий бетон – це класика жанру, головне — органічно доповнити його відповідними аксесуарами.\nРетро-меблі, просте прямокутне дзеркало, нехитра старина з поєднанням металу і дерева з’єднає розрізнені деталі в загальну картину.\nЗайва меблі в передпокої протипоказана, тільки найнеобхідніше і функціональний – вішалка, кілька поличок, підставка під взуття.\nКолірна гамма холодна – чорний, білий, сірий колір. Але яскраве пляма крісла або пуфа буде цілком доречно.\nВанну можна вибрати чавунну і на лапах, а можна і ультрасучасну – та і інша відмінно впишуться в стиль. Зараз продаються різноманітні змішувачі під старовину, а сантехнічні труби немає необхідності ховати. Комунікації, навпаки, можна пофарбувати в яскравий колір, щоб привернути до них додаткову увагу.\nДля обробки стін найчастіше використовують керамічну плитку під граніт, метал з іржею – брутальний вигляд нагадає про душових на старих підприємствах.\nБудинок в стилі лофт можна оформити в трьох різних видах:\nіндустрія – грубе оформлення з переважаючими промисловими нотками;\nгламур – пастельні тони стін у поєднанні з вкрапленнями цегли, в декорі головує глянець, шкіра, пір’я, статуетки, вази;\nбогема (бохо) – обстановка і аксесуари обрані в творчому стилі: картини, графіті, скульптури.\nПорадь мені, дизайнер!\nДизайн в стилі лофт увазі під собою певну хаотичність, але слід дотримуватися балансу між імітацією під старовину і сучасністю. Головне — не переборщити, щоб квартира не виглядала складом неоковирною меблів або лавкою лахмітника.\nЯк цього домогтися? Спробуйте слідувати порадам дизайнерів.\nУ великому приміщенні не повинно бути голих порожніх просторів, робіть плавні переходи із зони в зону.\nДотримуйтеся заходи в колірних рішеннях, основних відтінків повинно бути не більше п’яти, на першому місці непомітна гамма, а потім вже одне яскраве пляма.\nПідбирайте меблі функціональну, легко переміщувану, досить велике.\nМатеріал для оббивки вибирайте дорогий – шкіра, якісний текстиль.\nПри розстановці меблів допоможіть вільного простору вздовж стін.\nПрагніть до мінімалізму, менше речей – більше простору.\nПоєднуйте навмисну простоту з розкішшю, побутова техніка останніх моделей на тлі «недороблених» стін виглядає дуже креативно.\nЯкщо вам подобається стиль лофт в інтер’єрі і ви намагаєтеся відтворити його риси в своїй квартирі, будьте уважні – не переборщити. Це складне і незвичайне напрямок, який далеко від традиційних дизайнів сучасних квартир у нашій країні.


День народження патрульної поліції у Львові святкуватимуть творчо та активно | Львівський портал\nДень народження патрульної поліції у Львові святкуватимуть творчо та активно\n19 Серпня 2016, 16:42 |\nПатрульна поліція Львова запрошує львів‘ян 23 серпня о 13 годині на проспект Свободи (площа перед пам‘ятником Т.Шевченку) на святкування своєї річниці. Про це Львівському порталу повідомили у прес-службі патрульної поліції.\nЯк повідомляється, 23 серпня виповнюється рівно рік з моменту присяги патрульної поліції Львова. Зранку увесь особовий склад на території управління заспіває Гімн України та знову зачитає слова присяги.\nОдразу після закінчення шикування, керівництво відзвітує за рік роботи.\nДля гостей обіцяють повчальні розваги для дітей від шкільних офіцерів поліції, майстер-класи з прийомів самозахисту для жінок, громадська приймальня з керівниками Управління патрульної поліції Львова. Привітати патрульних з їх першою річницею завітають зірки шоу-бізнесу. Родзинкою свята стануть творчі виступи патрульних.\n24 серпня о 9:30 початок футбольного турніру за Кубок патрульної поліції Львова\nЗмагатиметься команда патрульних, громадських організацій, зірок шоу-бізнесу, журналістів та правоохоронних структур. Місце проведення: м. Львів вул. Чупринки,130 (Спортивний комплекс «Електрон»).\nА вже о 12 годині дня 24 серпня на картингу біля Арени Львів змагатимуться на швидкість патрульні, громадські активісти, журналісти та професійні гонщики.\nТеги: День народження, Львів, патрульна поліція


Передвиборчі маніпуляції: чому не можна довіряти під час передвиборчої гонки - kyivyes.com.ua\nПередвиборчі маніпуляції: чому не можна довіряти під час передвиборчої гонки\nНаступного року відбудеться одна з головних політичних подій – вибори Президента України. Що ж, наступні три місяці обіцяють бути гарячими. Проте, деякі кандидати вже потроху починають розганяти свою політичну рекламу. Якою вона буває і чому точно не можна довіряти – читайте на kyivyes.com.ua\nПолітична реклама полягає не лише в одних роликах, де потенційні кандидати з екрана телевізора дають купу обіцянок. Насправді, свідомістю маніпулюють різними способами.\nНаприклад, один із таких – соціологічні опитування. Звісно, ми довіряємо більше цифрах, аніж загальним фактам. Так, приблизно за пару місяців до дня виборів у мережі з’являються новини про те, що певний центр соціологічних досліджень провів опитування і виявив, що кандидат “N” лідирує.\nЦя маніпуляція направлена на те, що людина побачить начебто достовірну статистику і зможе проголосувати, як більшість опитаних.\nБоротися з цим просто: перевіряйте, чи дійсно існує такий центр досліджень, якщо так, скільки років. Одразу буде видно чи це правдива інформація, чи фейк.\nМаніпулюють також і інформаційними матеріалами. Зазвичай стаття, яку замовляє кандидат, містить суперечливий та яскравий заголовок. Сама ж стаття абсолютно позитивно висвітлює кандидата, розповідає про його досягнення та освіту.\nНе так давно почалися маніпуляції і в соціальних мережах. Використовують, наприклад, патріотичні гасла, аби люди підписалися на сторінку. Наприклад, ви бачите картинку широкого українського поля. Згори підпис, який закликає тебе натиснути “лайк”, якщо ти дійсно любиш свою державу.\nЦе розраховано на те, що, гортаючи стрічку, людина не буде звертати увагу на назву сторінки. Користувача буде скоріше цікавити контекст публікації. Так, змушують підписуватися на сторінки політичних партій неуважних користувачів.\nPrevious articleПавло Клімкін обсудив можливості співпраці з Австрією\nNext articleГострі соціальні питання вирішували на засіданні Київради


Врятований будинок посеред пекла: чому пожежа обійшла будівлю, яка мала згоріти - 24 Канал\n25 червня 2015, 18:01 Читать новость на русском\n40-річний батько 2 дітей Браєн Брук згадав, що уже декілька тижнів трималась висока температура. Лісові пожежі виникали та поширювалися з неймовірною швидкістю.\nМи знали, що на нас насувається біда. Тому повідомили людей про небезпеку через інтернет та радіо,\n— пожежник Пауль Лоув.\nНа додачу змінився напрямок вітру, який спрямував пожежу прямісінько до будинку Бруків. Раптом наступила темрява, мов посеред ночі. Уся долина була залита червоним полум'ям. У той день склались усі необхідні умови, аби влаштувати наймасштабнішу лісову пожежу. Лише тоді Браєн усвідомив, у якому становищі він опинився.\n"Ми не могли пробратися через вогонь: ані нашими машинами, ані вантажівками. Ми опинились у вогняному полоні у власних будинках. Ніхто не може вибратись", — згадав він.\nХоча ситуація виглядає безнадійно, разом із своїм сусідом Бредом, вони готові спільно розпочати боротьбу з вогнем. У них практично немає підручних засобів, лише трохи води. Щоб врятувати свої життя, їм потрібно придумати стратегію захисту.\nУ мене було декілька відер з водою. Я розлив трохи води по підлозі. Для початку мало допомогти. Водою вони не гасять вогонь, а зволожують підлогу й дах,\n— розповів Браєн.\nМи загасили біля будинку 5-6 невеликих точок займання, але повністю стримати вогонь неможливо. Без води ситуація стала безнадійною.\nБраєн прямує до будинку й чекає на смерть. Протягом години вогонь лютує в Кінглейку. Жахлива статистика катастрофи: 400 поранених 173 загиблих. Вогонь знищив усі будинки по сусідству з Браєном. Сам він чекає смерті у спальні. Однак життя готує інший сценарій.\nУ якийсь момент я зрозумів, що можу вийти. Сад усе ще горів. Але потужні язики полум’я заввишки з дерево пішли далі,\n— розповів австралієць.\nПолум’я обійшло будинок Браєна. Він не міг повірити власному щастю. Для Браєна це справжнє диво, що він пережив катастрофу. У радіусі 500 квадратних метрів усе згоріло.\n"Будинок захищало вдале розташування рослин, зокрема тих, що накопичують у собі воду. Утворився простір, який вогонь не міг пройти. Тож полум’я так і не діставшись до будинку, починало гаснути", — розказав експерт з лісових пожеж Детлеф Маушейк.\nЗа його словами, каучукові дерева на 70% складаються з води і практично не горять. А от у сусідів Браєна вони не ростуть. Натомість є сухі легкозаймисті пальми.