НАРОДЖЕННЯ НАРОДНОГО РУХУ УКРАЇНИ\nLibmonster ID: UA-3600\nЗаглавие статьи НАРОДЖЕННЯ НАРОДНОГО РУХУ УКРАЇНИ\nИсточник Український історичний журнал, № 1, 2010, C. 8-22\nУ статті аналізуються передумови народження Народного руху України і його роль у завоюванні незалежності в 1989 - 1991 рр. Автор подає свою версію відповіді на те, чому не були реалізовані далекосяжні наміри українських патріотів, які 20 років тому опинилися на гребені революційної хвилі.\nНародний рух України давно випав із політичних баталій. На українській авансцені ще залишаються деякі діячі з рухівським "родоводом", але її вже заполонили представники молодшого покоління. Проте сучасна Україна сформувалася саме за діяльної участі НРУ. Ми повинні пам'ятати 8 - 10 вересня 1989 р., коли у Київській політехніці працювали 1109 делегатів з усіх областей України, щоб покласти початок феномену Народного руху.\nУ 2000 р. редакція щорічника "Україна. Наука і культура" на чолі з Оленою Сергієнко підготувала і видала книгу "Три дні вересня вісімдесят дев'ятого. Матеріали установчого з'їзду Народного руху України за перебудову". Порівняно невеликий (4 тис.) наклад швидко розійшовся, але до 20-річчя Руху книгу вдалося передрукувати в такому ж зовнішньому оформленні. Для істориків цей немалий за обсягом (496 стор.) том - цінне джерело свідчень про початковий етап руху за революційне реформування радянської дійсності.\nЯк оцінити історичне місце Народного руху у подіях, що відбулися на переламі 80-х і 90-х рр. минулого століття? Ювілейна конференція, організована до 20-річчя Руху його засновниками, дістала таку назву: "Рух у відновленні української державності і зламі комуністичної системи". У цій назві поєднані два різні явища. Зрозуміло, що відродження української державності безпосередньо пов'язане зі зламом комуністичної системи. Але ці поняття співвідносяться між собою як наслідок і причина.\nA priori можна сказати, що Рух дав істотний поштовх формуванню незалежної України як національної держави, яка успадкувала демократичні традиції Української Народної Республіки. Із відстані у 20 років стає зрозумілим, що пострадянська Україна могла б розвиватися на інших засадах. Політичні сили, котрі прагнуть денаціоналізувати державотворчий процес, під час народження Руху були надзвичайно впливовими, і за ці два десятиліття свого впливу не втратили.\nРоль Народного руху у зламі комуністичної системи об'єктивно не простежується. Навпаки, народження цієї майбутньої політичної сили прямо і безпосередньо пов'язане з агонією комунізму як суспільно-економічного ладу. Тому аналіз витоків Народного руху слід починати з питання про те, як і чому загинув так званий "розвинутий соціалізм".\nКульчицький Станіслав Владиславович - д-р іст. наук, професор, завідувач відділу історії України 20 - 30-х рр. XX ст. Інституту історії України НАНУ.\n1. Витоки горбачовської "перебудови"\n"Горбачов-Фонд" двічі друкував документальний збірник під промовистою назвою "Союз можно было сохранить"1. У цій книзі багато цікавих документів, які не "працюють" на назву. Готували збірник люди, щиро переконані у тому, що СРСР розвалений зусиллями трьох "біловезьких зубрів" - Б. Єльцина, Л. Кравчука і С. Шушкевича. Справді, дуже живучою є легенда про керівників Росії, України і Білорусі, які зібралися в Біловезькій пущі і домовилися між собою про те, щоб Радянський Союз перестав бути суб'єктом міжнародного права і геополітичною реальністю. У цій легенді вражає те, що вона узгоджується з фактами. Але ці троє були лише реєстраторами смерті наддержави. Щоб зрозуміти, чому розвалився Радянський Союз, треба знати, що собою являла ця геополітична реальність.\nСРСР був багатонаціональною країною, побудованою як федерація вільних і рівноправних республік. Федерація, однак, передбачає поділ повноважень між центром та її суб'єктами, а в радянських конституціях цей термін звучав тільки в назвах республік. Усі повноваження зосереджувалися в компартійному центрі, яким було політбюро Центрального комітету КПРС на чолі з генеральним секретарем ЦК. Багатомільйонна політична партія, якою керував генсек, мала в собі ще одну партію, що складалася з керівників усіх рангів. Вона була всесильною в кожній своїй ланці, але будувалася на засадах "демократичного централізму", тобто сліпої покори нижчих ланок вищим. Це означало, що всі ланки були провідниками диктатури, і лише остання - її носієм.\nНа вершині владної піраміди знаходився ЦК КПРС. Та роль останньої інстанції він виконав тільки двічі: у 1957 р., коли М. Хрущов воював з "антипартійною групою", і в 1964 р., коли він був усунутий від влади. А в повсякденному житті реальним уособленням диктатури стало політбюро ЦК на чолі з генсеком. Словосполучення "політбюро ЦК" треба сприймати як цілісність, тому що всі рішення цього неформального органу оформлялися як рішення ЦК. Центральний комітет у повному складі (пленум) збирався лише кілька разів на рік, що й не дивно: у ЦК, обраному XXVII з'їздом КПРС у березні 1986 р., налічувалося 308 осіб майже з усіх регіонів СРСР2. Диктатура політбюро ЦК маскувалася під "диктатуру пролетаріату". Маскування зайшло так далеко, що в перших радянських конституціях партія більшовиків взагалі не фігурувала, а в конституціях 1936 і 1977 рр. вона визначала себе словами, позбавленими правової функціональності ("керівна і спрямовуюча сила").\nРадянська влада мала три паралельні вертикалі, які сходилися в політбюро ЦК КПРС - радянську, партійну, безпекову. Радянські органи влади були позбавлені політичного впливу, але наділені у повному обсязі управлінськими функціями. Партійні органи мали диктаторські повноваження, але залишали радянським безпосереднє управління всіма сферами життя. Органи державної безпеки формально підпорядковувалися радянським органам, але насправді зливалися з партійними, будучи матеріальним уособленням їхньої диктатури. Апаратники трьох вертикалей влади контролювали всю товщу населення, цілком позбавленого горизонтальних зв'язків і штучним чином згуртованого у незліченній кількості різноманітних організацій вертикального підпорядкування. Завдяки технічним засобам XX ст. диктатура політбюро ЦК КПРС проникала в усі верстви суспільства і впливала на кожну людину - її працю, дозвілля, мозок. У руках політичних олігархів зосереджувалася влада, якої не мали абсолютні монархи будь-яких епох і країн. Є спокуса назвати таку владу тоталітарною, тобто привести Радянський\nСоюз до одного знаменника з нацистською Німеччиною або фашистською Італією. Але тоталітаризм радянського типу був принципово іншим - комуністичним. Шляхом "революції згори", яка тривала два десятиріччя, радянське суспільство було позбавлене ознаки, на якій тримається вся людська цивілізація - приватної власності. Усуспільнення власності не призвело, однак, до появи суспільної власності. Трапилося інше: держава-комуна (за термінологією В. Леніна) увібрала в себе все і вся. У руках десятка людей (якщо існувало "колективне керівництво") або одного вождя зосередилася не тільки політична, а й економічна диктатура. Трьома вертикалями влади і всіма "передавальними пасами" (за термінологією Й. Сталіна) у вигляді багатомільйонної партії, комсомолу, профспілок і сотень громадських організацій держава-комуна намертво злилася із суспільством.\nОсь таким державосуспільством і був "союз нерушимый республик свободных". Вожді державної партії скроїли його, як здавалося, на віки. Чому останній генсек вирішив перебудувати цю державу? Від Михайла Горбачова не раз доводилося чути, що він міг би секретарювати і далі багато років, якби не зважився на перебудову.\nНа установчому з'їзді НРУ було заслухано 18 програмних доповідей. У доповіді Михайла Швайки знаходимо думку, яка ілюструє саму суть Радянського Союзу - не як країни, а як побудованої в цій країні держави-комуни. Ось вона: "Адміністративна система, яка за природою є унітарною, намагається уніфікувати всі свої елементи, вона хоче мати єдину систему управління, єдину державну власність, одну партію, одну мову, одну церкву, єдину фінансову, кредитну, грошову систему. Їй потрібне все єдине. Вона проявляє велику нетерпимість до структур, підпорядкованих інакше, ніж їй цього хочеться. Тобто - не за допомогою диктату. Особливу нетерпимість вона виявляє до структур, побудованих за допомогою зворотних зв'язків, що йдуть знизу вверх з великим числом ступенів свободи. А відсутність зворотних зв'язків, як вчить кібернетика, призводить до руйнування системи"3.\nТеоретики "перебудови" придумали замінник для поняття радянського тоталітаризму - адміністративно-командна система. Замінник прижився й використовується досі. Але суть не в терміні, а в описаній М. Швайкою схемі радянського ладу. Він помилявся тільки в одному: імпульси знизу (зворотні зв'язки) були здатні йти передавальними пасами з народної товщі до влади. Інша річ, що влада до них не завжди прислухалася. Поки система використовувала масовий терор, вона залишалася стабільною без використання зворотних зв'язків. Так було при Сталіні, за винятком короткого періоду Великої Вітчизняної війни. Коли масовий терор припинився, система змушена була забезпечувати стабільність цілком щирою турботою про потреби народу. Щоб опинитися на вершині влади, М. Хрущову потрібно було розгорнути житлове будівництво, реформувати пенсійну систему, закупити за кордоном зерно під час посухи тощо. У часи Л. Брежнєва стабільність системи забезпечувалася видобутком золота і нафтодоларами, тому що продовольча ситуація щороку погіршувалася. М. Горбачов прийшов до влади вже в період глибокої системної кризи і тому опинився перед необхідністю здійснити політичну реформу - першу від народження радянського ладу (найдосконаліша у світі Конституція СРСР 1936 р. була лише імітацією політичної реформи). Народний рух України став і породженням цієї реформи, і одним із чинників, які перетворили бюрократичну горбачовську "перебудову" на революційний процес.\n2. Ідея Народного руху\nРеспубліки Балтії і західні області України, масштабна радянізація яких розгорнулася тільки у повоєнні часи, сприйняли запропоновану М. Горбачовим лібералізацію політичного режиму найбільш активно. Всі верстви населення в цих регіонах вступали в діалог із владою, вимагаючи від неї поступок. На відміну від них, основна частина України характеризувалася тоді прорабами "перебудови" як заповідник застою.\nПротестний потенціал почав зростати, насамперед, у письменницькому середовищі. Хоч курс на "перебудову" був оголошений одразу після приходу М. Горбачова до влади, масштабна лібералізація в політичній сфері почалася тільки з 1988 р. Тоді в Україні й народилася ідея створення масової суспільно-політичної організації. 30 жовтня з ініціативи безпартійних літераторів П. Мовчана і В. Терена у Спілці письменників України були скликані разом із деякими науковцями Інституту літератури АН УРСР збори, які повинні були ініціювати створення народного фронту по типу фронтів у прибалтійських республіках. Народний фронт мав згуртувати численні "неформальні", тобто незалежні від КПРС, громадські організації, що почали з'являтися в Україні. Вранці наступного дня секретарі правління СПУ І. Драч і Д. Павличко були викликані у ЦК КПУ на бесіду із секретарем ЦК Ю. Єльченком. Під його тиском письменники відмовилися створювати "фронт", але відстояли ідею організації, здатної підтримати здійснювану партійним керівництвом лібералізацію політичного життя. За аналогією з національно-визвольним рухом була запропонована назва для такої організації - Народний рух. На звітно-виборчих партійних зборах Київської організації СПУ вирішили створити ініціативну групу сприяння перебудові у складі І. Драча (голова), В. Маняка, О. Мусієнка, Ю. Мушкетика, Б. Олійника, П. Осадчука, Д. Павличка, В. Рогози, М. Слабошпицького, С. Тельнюка і В. Терена4. Пленум правління СПУ наприкінці листопада розробив проект програми Народного руху України за перебудову і вирішив організувати подібні групи в областях. 31 січня 1989 р. у Будинку кіно зібралася майже половина київських письменників, які схвалили цей проект. Інша половина членів письменницької організації висловилася проти утворення Руху. У листі-доносі першому секретарю ЦК Компартії України В. Щербицькому забутий ще при житті поет Данило Бакуменко рекомендував: "Хоч нині й рік змії, але таку змію необхідно нищити негайно, доки вона не виповзла з яйця"5.\n16 лютого 1989 р. проект програми був опублікований у газеті "Літературна Україна". Дозвіл на публікацію ЦК Компартії України дав, щоб розпочати викривально-засуджуючу акцію з участю громадських організацій і трудових колективів. Однак акція загальмувалася через втручання М. Горбачова: перебуваючи у лютому 1989 р. в Україні, він пристав на бік письменників, оскільки не вбачав у їх діях політичної небезпеки. Звітуючи З березня на політбюро ЦК КПРС про поїздку, Горбачов зазначив, що в республіці дуже сильні інтернаціоналістські прихильності, і глашатаям "самостійності" доводиться їздити за вірусом у Прибалтику6. Тим часом обговорення програми органічно перейшло в розбудову структур НРУ на місцях.\nРух був однією з перших громадських організацій, які виникали в умовах "перебудовної" лібералізації, тобто без попереднього розгляду цілей, програм, структури і кадрового складу в партійних комітетах і КДБ. Такі організації дістали назву "неформальних". Смисл, який вкладався у цей "перебудовний" неологізм, був охарактеризований у листі, надісланому в ЦК КПРС 4 травня 1989 р. В. Щербицьким. Перший секретар ЦК Компартії\nУкраїни повідомляв, що "відбуваються спроби створення в республіці т.зв. "Народного руху України за перебудову" (НРУ) - широко розгалуженої, за задумом її ініціаторів, політичної структури, яка ставить себе над партійними і радянськими органами"7. Така організація була чужорідною для радянського суспільства, тобто антирадянською й антисуспільною, за словником В. Щербицького, через те, що всі наявні громадсько-політичні організації перебували під партійними і радянськими органами.\nНародний рух України почав розвиватися в якісно новій ситуації, що склалася після здійснення політичної реформи конституційного значення. У два етапи, на XIX конференції КПРС (червень 1988 р.) і на позачерговій сесії Верховної Ради СРСР (листопад-грудень 1988 р.) М. Горбачов здійснив конституційну реформу. Смисл її полягав у перетворенні радянських органів влади на справжні владні структури, позбавлені підпорядкування компартійним комітетам. "Керівна і спрямовуюча роль" КПРС повинна була реалізовуватися шляхом виборів партійних функціонерів до рад та їхньої роботи у виконавчих комітетах рад. Задум полягав у тому, щоб поставити кожну ланку управління в залежність не тільки від рангом вищої структури, а й від волевиявлення виборців.\nІз 1989 р. держава і суспільство перебували в новій політичній реальності, хоч цього не усвідомлювали ні функціонери апаратних структур, ні виборці. Народу повернули узурповане після більшовицького перевороту 1917 р. право наділяти владою своїх керівників. Обсяг влади радянських органів кардинально змінився, тому що вони позбулися опікування з боку парткомів. Вищим законодавчим органом ставав, як і до запровадження Конституції СРСР 1936 р., З'їзд народних депутатів. Але тепер цей орган влади формувався на вільних виборах. Аби члени ЦК КПРС і депутати Верховної Ради СРСР погодилися на таку реформу, Горбачов запропонував специфічну виборчу процедуру: дві третини депутатів (1500) обиралися на прямих виборах із довільним числом кандидатів на кожне депутатське місце, а одна третина (750) висувалася офіційно зареєстрованими організаціями: КПРС, комсомолом, профспілками, науковими товариствами, творчими спілками тощо. Усі ці організації включно з партією будувалися на засадах "демократичного централізму", тобто перебували під контролем партійного керівництва.\nУ березні 1989 р. відбулися перші з 1917 р. вільні вибори в радянські органи влади. Всесоюзний з'їзд народних депутатів працював у Москві у травні-червні 1989 р. Кожний день його роботи висвітлювався засобами масової інформації і викликав величезний інтерес суспільства. Хоч керівникам КПРС вдалося сформувати "агресивно-слухняну" більшість, на з'їзді відбувалася гостра політична боротьба. Потім опозиціонери об'єдналися в Міжрегіональну депутатську групу (МДГ). Оцінюючи за свіжими враженнями Перший з'їзд, голова Всеукраїнського товариства репресованих Є.Пронюк зазначив: "Після з'їзду суспільство при всьому бажанні реакційних кіл вже ніколи не стане таким, яким було до нього"8.\nУ липні 1989 р. Б. Єльцин оприлюднив програмні вимоги МДГ: визнання приватної власності, у тому числі на землю, децентралізація влади, економічна самостійність республік, досягнення республіками реального суверенітету. Під знаком цих вимог 8 - 10 вересня 1989 р. у Києві пройшов установчий з'їзд Народного руху України за перебудову.\nДелегати з'їзду по-різному формулювали свою відповідь на основне питання: в якій формі має проявитися реальний суверенітет України? Однак різниця у поглядах, яку відзначив В. Чорновіл, не мала, на його думку, істотного зна-\nчення на початковому етапі діяльності Руху. "Від того, - зазначав він, - що Лук'яненко чи Чорновіл бачать майбутню Україну незалежною, демократичною державою, а Драч і Яворівський хочуть більшого суверенітету її в реорганізованому Союзі, що перші обстоюють політичний плюралізм, а другі поки що воліють тільки лібералізації партії, до якої вони належать, - ще не підстава до роз'єднання. Якраз Народний рух і покликаний об'єднати всіх, кому болить доля України, для конкретних щоденних справ"9.\nНайголовнішою з конкретних щоденних справ НРУ стала боротьба за скасування недемократичної виборчої процедури, що дозволила керівництву КПРС сформувати на Першому з'їзді народних депутатів СРСР "агресивно-слухняну більшість". Народні депутати СРСР від України, які були членами МДГ, утворили республіканський депутатський клуб, що підготував альтернативний проект закону про вибори. Проект передбачав прямі й пропорційні вибори до Верховної Ради УРСР, без гарантованого представництва від громадських організацій, отже, і без з'їзду народних депутатів. Народний рух організував масштабну кампанію на підтримку свого варіанту виборчого закону, не зупиняючись перед організацією несанкціонованих мітингів та інших акцій. Недемократична процедура, яка використовувалася в ході загальносоюзних і республіканських виборів, в Україні не була застосована.\n3. Вільні вибори 1990 р.\nУ доповіді С. Головатого на установчому з'їзді НРУ був сформульований важливий висновок: неформальні, тобто незалежні від КПРС утворення у вигляді клубів, самодіяльних об'єднань та масових рухів слід розглядати як паростки майбутнього громадянського суспільства. Доповідач розумів, що народ, якому повернули право вибору своїх керівників, не зможе їх контролювати (на що й сподівалися реформатори Кремля), тому що він неорганізований. Упродовж трьох поколінь цей народ жив у суспільстві вертикальних зв'язків. Органи державної безпеки слідкували, щоб між людьми не виникали горизонтальні зв'язки, бо в такому випадку вони могли б організуватися проти влади.\nАналізуючи поточний момент, С. Головатий робив висновок, який здавався йому беззаперечним: створення громадянського суспільства є чи не найпершочерговішим завданням революційної перебудови10. Адже він і його колеги творили Народний рух - найбільш яскраве уособлення громадянського суспільства. Ніхто тоді не зміг збагнути, що будувати можна тільки штучне суспільство - комуністичне. Густа мережа економічно не залежних від держави організацій, яка становила на Заході фундамент демократичних суспільств, була продуктом тривалого еволюційного розвитку. Вона структурувала народ і тим самим перетворювала його на реального суверена, здатного не тільки обрати запропоновані кандидатури політичних діячів, але й повсякденно контролювати їхню діяльність.\nТа не підлягало сумніву, що першим кроком до народження в Україні громадянського суспільства були вільні вибори в органи влади. Народний рух мав зробити все, щоб провести якомога більше своїх кандидатів у парламент республіки. 18 листопада представники 43 неформальних організацій сформували Демократичний блок України. НРУ став одним із співзасновників блоку. Впродовж трьох місяців, які залишалися до виборів, Рух розгорнув мітингову кампанію та інші акції. Найбільш вагомою виявилася акція\n"Українська хвиля", організована на відзначення річниці возз'єднання двох українських республік у 1919 р.\nЗа рік до того Українська гельсінська спілка звернулася до київських властей із проханням дозволити мітинг на Софійській площі у зв'язку з 60-ою річницею проголошення Акту злуки УНР і ЗУНР. Шевченківський райвиконком не дав згоди: мовляв, УГС не є зареєстрованою громадською організацією. Ювілейні урочистості довелося влаштовувати з мізерною кількістю учасників. Та минув лише рік, і 61-та річниця Акту злуки була відзначена з грандіозним розмахом. У неділю 21 січня 1990 р. Рух спромігся вивести на автомобільну трасу Київ - Житомир - Рівне - Тернопіль - Львів - Івано-Франківськ сотні тисяч людей (за явно применшеними даними МВС УРСР - 450 тис). У зазначений момент вони взялися за руки й утворили живий ланцюг, який символізував єдність українців Заходу і Сходу. У рамках акції "Українська хвиля" у шести областях відбулося 30 мітингів. Найбільш багатолюдні мітинги мали місце у Львові (20 тис. осіб), Тернополі (20 тис), Києві (16 тис). У листівці секретаріату Народного руху, яка закликала гідно відгукнутися на річницю Акту злуки, пролунало гасло "Виборюймо волю України, її незалежність економічну і політичну!"11.\nУ радянських підручниках Акт злуки замовчувався. Датою возз'єднання українських земель вважалося 17 вересня 1939 р., коли Червона армія приєдналася до гітлерівських військ, які окуповували Польщу. Але компартійно-радянське керівництво України не наважилося вступити в полеміку з Рухом із приводу Акту злуки після визнання на Другому з'їзді народних депутатів СРСР в грудні 1989 р. факту радянської окупації Польщі відповідно до таємного пакту Ріббентропа-Молотова. Секретар ЦК Компартії України Л. Кравчук примирливо зауважив: "Від того, що спробу об'єднання народу очолив буржуазний уряд, або ж Директорія, це прагнення не стало темнішим або світлішим. Воно залишилося прагненням українського народу до єдності"12.\nВибори відбулися 4 березня 1990 р. На виборчі дільниці з'явилося 85% тих, хто був занесений до списків. Лише у чотирьох округах (з 450) бюлетені містили тільки одну кандидатуру. Демократичний блок здобув 111 депутатських місць. 15 травня Верховна Рада УРСР 12-го скликання (за сучасною нумерацією - 1-го скликання) почала працювати на постійній основі.\nУ парламенті сформувалися два депутатські блоки: очолювана О. Морозом комуністична більшість під назвою "За радянську суверенну Україну" й опозиційна "Народна рада" на чолі з І. Юхновським. Компартія України впевнено контролювала парламент, у руках якого тепер зосереджувалася вся повнота влади. Це була не окрема партія, а лише продовження КПРС на території республіки. Тому здавалося, що влада Кремля над Україною залишалася непорушною.\nЗ іншого боку, хоч політбюро ЦК КПРС позбавилося диктаторських повноважень, генеральний секретар ЦК М. Горбачов зберіг верховну владу, тому що був обраний президентом на позачерговому з'їзді народних депутатів СРСР у травні 1990 р. Із його ініціативи цей з'їзд скасував 6-ту статтю Конституції СРСР про "керівну і спрямовуючу роль" КПРС у суспільстві, тобто узгодив Основний закон із конституційною реформою 1988 р. Звідси виникало враження, що Кремль пристосувався до нової політичної реальності, створеної реформою.\n4. Блок із суверен-комуністами\nЯк виявилося, реформатори з оточення М. Горбачова прорахувалися. Влада Кремля над багатонаціональною державою спиралася на диктатуру партійних вождів, що існувала до 1989 р. По лінії радянських органів країна будувалася як федерація союзних республік, кожна з яких мала рівні й вагомі права, аж до права сецесії (тобто виходу із Союзу). Тому березневі вибори 1990 р. обумовили появу 15 нових центрів влади. Кожен із них прагнув утвердитися як реальний центр влади, але постійно натрапляв на диктат загальносоюзного центру. Парадоксально, але прагнення до суверенізації найбільш яскраво виявилося не в національних республіках (за винятком республік Балтії), а в Російській Федерації.\nНа це були причини. Під час утворення СРСР російський партійний центр перетворився на загальносоюзний, але залишив за собою керівництво усіма парткомами на території Росії. Так само союзний уряд взяв на себе керівництво найбільш важливими російськими об'єктами, хоч дозволив появу Раднаркому РСФРР із надзвичайно обмеженими повноваженнями.\nСтановище Росії у Радянському Союзі завжди залишалося двоїстим. З одного боку, вона була політично ущемленою, тому що Кремль не міг собі дозволити існування двох центрів влади в Москві. З іншого боку, Росія реально залишалася державоутворюючою республікою, і загальносоюзний компартійно-радянський центр завжди відстоював її інтереси. У неофіційній "табелі про ранги" росіяни були титульною нацією в масштабі всього СРСР, а не тільки Російської Федерації. Це означало, що вони не ставали національною меншиною в будь-якій іншій союзній республіці. Розглядаючи у свій час росіян як національну меншину, Микола Скрипник наразився на звинувачення в націонал-ухильництві і навіть націоналізмі.\nЗ оголошенням "перебудови" Росія висунулася в авангард демократичного руху. У боротьбі з горбачовською "агресивно-слухняною більшістю" на з'їздах народних депутатів СРСР оформився блок демократичних сил на чолі з А. Сахаровим із номенклатурними працівниками другого ешелону на чолі з Б. Єльциним. Горбачов і його команда із зростаючим занепокоєнням спостерігали за активізацією політичного життя в Росії. Голова Ради міністрів СРСР М. Рижков на засіданні політбюро ЦК КПРС 9 листопада 1989 р. зауважив: "Треба боятися не Прибалтики, а Росії і України. Тхне загальним розвалом"13. І дійсно, у травні 1990 р. Перший з'їзд народних депутатів Російської Федерації сформував Верховну Раду РРФСР, яка обрала своїм головою Б. Єльцина. Останній не зупинився перед наміром скористатися закладеними в Конституції СРСР і конституціях союзних республік нормами, щоб усунути від влади союзний компартійно-радянський центр і в такий спосіб ліквідувати двовладдя, що виникло після виборів 1990 р. З іншого боку, компартійно-радянська номенклатура в національних союзних республіках втратила надію на підтримку з боку Москви, де йшла боротьба між Горбачовим і Єльциним. Частина її стала розуміти, що вона залежить не стільки від Кремля, скільки від власних виборців. Тому в її середовищі почали стрімко множитися суверен-комуністи. Вони розглядали діячів Народного руху та інших опозиційних депутатів не як противників, а як ситуативних союзників у справі суверенізації України. Головним завданням суверен-комуністи в УРСР та інших союзних республіках вважали опанування загальносоюзними об'єктами і силовими структурами на своїй території.\nЯк тільки Верховні Ради союзних республік зібралися на першу сесію, Грузія, Литва та Естонія прийняли парламентські акти про державний суверенітет, щоб убезпечити себе від посягань загальносоюзного компартійно-радянського центру. 4 травня такий же акт схвалив парламент Латвії. Прийнята 11 березня декларація литовського парламенту мала назву "Про відновлення незалежності Литовської держави". Парламентарі мали рацію: країни Балтії були включені до складу СРСР на підставі злочинного пакту Ріббентропа-Молотова, наявність якого визнав і засудив Другий з'їзд народних депутатів СРСР. Та завдяки посередництву Ф. Міттерана і Г. Коля парламент Литви оголосив тимчасовий мораторій на декларацію про незалежність. Франція і Німеччина переживали, мабуть, не менш М. Горбачова за долю Радянського Союзу. Вони теж мали рацію: розпадалася країна з найбільшим у світі ракетно-ядерним потенціалом. У чиї руки він міг потрапити?\nЩо треба було робити раніше - трансформувати комуністичну систему, яка уже кілька десятиліть знаходилася у стані гниття, чи добиватися політичного суверенітету? У резолюції "Про економічну самостійність Української РСР" по доповіді В. Черняка установчий з'їзд НРУ 10 вересня 1989 р. висунув вимогу поєднати досягнення Україною господарського і політичного суверенітету. З'їзд проголосив: "Ми відкидаємо союзні марнотратні відомства, але не хочемо замість них своїх київських адміністративно-бюрократичних корпорацій"14.\nТа події випереджали. Радянська країна розпадалася швидше, ніж існуючий у ній соціально-економічний лад. 12 червня 1990 р. з'їзд народних депутатів Російської Федерації ухвалив Декларацію про державний суверенітет РРФСР. За два тижні до цієї події Б. Єльцин виклав на прес-конференції своє розуміння російського суверенітету: "Грунтуючись на Декларацію про суверенітет, яка буде прийнята, на необхідних законах, Росія буде самостійна в усьому і рішення її повинні бути вище союзних"15. Зрозуміло, що мова не йшла про негайний вихід зі складу СРСР. Однак ст. 7 Декларації засвідчувала намір Росії йти до кінця у протистоянні з союзним центром: "РРФСР зберігає за собою право вільного виходу з СРСР у порядку, встановленому Союзним договором і заснованому на ньому законодавстві"16.\nПриклад Грузії і республік Балтії не схвилював компартійно-радянську номенклатуру інших національних республік. Але приклад Росії відкрив "парад суверенітетів", як іронічно назвали цей процес ті, хто намагався зберегти Радянський Союз. 20 червня декларацію про суверенітет прийняв Узбекистан, 23 червня - Молдова, 16 липня - Україна, 27 липня - Білорусь.\nКомпартійно-радянська номенклатура в Україні, як і в інших національних республіках, поділилася на прибічників Кремля і суверен-комуністів. У ході обговорення Декларації про державний суверенітет суверен-комуністи в Компартії України стали пануючою течією. Їхній безсумнівний лідер Л. Кравчук був обраний 18 липня головою парламенту.\nХоч декларація про державний суверенітет України була схвалена майже одноголосно, комуністична більшість у Верховній Раді заблокувала зусилля Народного руху та інших опозиційних сил втілювати в життя її революційні положення. Тільки під організованим Народним рухом тиском громадськості Верховна Рада спромоглася 10 жовтня 1990 р. ухвалити рішення про повернення в Україну для продовження служби солдатів Радянської армії, призваних з території республіки17.\nУ зв'язку з прийняттям декларацій про державний суверенітет Союзний договір 1922 р. позбувся правової основи. Тому команда М. Горбачова розробила і розіслала в союзні республіки проект нового договору. Цей документ визнавав республіки суверенними державами, які мали всю повноту влади на своїй території, але проголошував верховенство законів Союзу над республіканськими законами. "Намагаючись зберегти унітарно-тоталітарні структури адміністративно-командної системи під приводом збереження Союзу, - підкреслював член комісії Верховної Ради УРСР по виробленню нової конституції В. Василенко, - центр насправді захищає не інтереси республік, а вузько-егоїстичні, корпоративні інтереси бюрократії центральних відомств"18.\nДругий Всеукраїнський з'їзд НРУ звернувся 28 жовтня 1990 р. до української громадськості із закликом відмовитися від Союзного договору і вимагати від Верховної Ради встановлення двосторонніх договорів між суверенними державами, в першу чергу, сусідами України - Росією, Польщею, Білоруссю, Румунією, Чехо-Словаччиною, Молдовою та Угорщиною. "Відмова від Союзного договору - необхідна умова перетворення України в суб'єкт міжнародного права", - йшлося у відповідній резолюції з'їзду19.\nБлискавичний візит Б. Єльцина у Київ 19 листопада 1990 р., який ознаменувався підписанням українсько-російської угоди, істотно підвищив особистий авторитет Л. Кравчука, посилив вплив суверен-комуністів і послабив позиції ортодоксів, очолюваних першим секретарем ЦК Компартії України С. Гуренком. До кінця року Кравчук уклав двосторонні угоди з республіками Балтії, Білоруссю, Узбекистаном і Казахстаном.\nВтрачаючи владу, Горбачов почав звільнятися від реформаторів і сперся на консерваторів, які наполягали на зміні політичного курсу. Голова радянського уряду М. Рижков публічно оголосив, що перебудова провалилася. На Четвертому з'їзді народних депутатів, який відкрився 17 листопада 1990 р., було ухвалено рішення про проведення всесоюзного референдуму у питанні збереження СРСР. Це питання Верховна Рада СРСР винесла на референдум у такому формулюванні: "Чи вважаєте ви необхідним збереження Союзу Радянських Соціалістичних Республік як оновленої федерації рівноправних суверенних республік, в якій повною мірою гарантуватимуться права і свободи людини будь-якої національності?"\nОрганізатори референдуму розраховували, що більшість громадян висловиться за збереження країни, в якій вони жили все своє життя. Заспокійливі словосполучення "оновлена федерація" та "суверенні республіки" не мали правового наповнення і тільки заколисували громадян. Водночас позитивна відповідь зводила до нуля значення прийнятих республіканськими парламентами декларацій про державний суверенітет. Розуміючи небезпеку, республіки Балтії, Вірменія, Грузія і Молдова відмовилися брати участь у референдумі, призначеному на 17 березня 1991 р.\n4 лютого 1991 р. керівництво Народного руху і парламентської Народної ради влаштували прес-конференцію, на якій обговорювалося питання про участь України в референдумі. Михайло Горинь і Дмитро Павличко вказали на небезпеку "ковбасної свідомості" і висловилися за те, щоб замінити всесоюзний референдум на республіканський, в якому визначити ставлення населення до утворення незалежної України. Левко Лук'яненко відзначив правову недосконалість всесоюзного референдуму: центр звертався до населення через голови верховних органів республік. Тож він запропонував провести одночасно два референдуми: за бюлетенями М. Горбачова і Народного руху.\nБлок рухівців і суверен-комуністів у Верховній Раді виявився досить плідним. Рухівці вели перед в ідеологічному обгрунтуванні державотворчого процесу, тоді як суверен-комуністи взяли на себе прагматику: переконували ортодоксів і визначали найбільш безпечну формулу референдуму. Небезпеку заміни всесоюзного референдуму республіканським вони зрозуміли одразу і ця пропозиція навіть не обговорювалася. У результаті багатогодинних дискусій в українському парламенті сформувалися дві точки зору. Президія Верховної Ради висунула ідею помістити в одному бюлетені два запитання, щоб з'ясувати не лише майбутнє Радянського Союзу, але й право України брати участь у його реформуванні. Комуністична більшість схилялася до підтримки формули М. Горбачова, хоч деякі депутати з її середовища висловлювали серйозні застереження. Зокрема, голова комісії з питань законодавства і законності Олександр Коцюба вважав неправомірним із правової точки зору привласнення центром прав, що належали республікам. Підсумовуючи дискусію, Л. Кравчук вказав: "Верховна Рада СРСР повинна була порадитися з Україною та іншими республіками. Вона цього не зробила. Є їхнє право, є наше право... Ми не можемо далі перебувати у стані послушниці, заплющуючи очі на те, що порушуються наші права і з нами не хочуть до кінця рахуватися. Нехай Верховна Рада СРСР знає, що є Верховна Рада УРСР, яка має право говорити від імені українського народу, від народу України"20. Відштовхуючись від цієї тези, Кравчук одночасно врахував неправомірність включення однією з республік додаткових питань у бюлетень, запропонований Верховною Радою СРСР. У результаті визріла пропозиція провести одночасно із загальносоюзним референдумом республіканське опитування населення за такою формулою: "Чи згодні ви з тим, що Україна має бути у складі Союзу радянських суверенних держав на засадах Декларації про державний суверенітет України?"\n17 березня громадяни України дали позитивну відповідь на обидва запитання переважною більшістю голосів. Отже, референдум не зупинив процес дезінтеграції СРСР. Більш-менш однорідна комуністична більшість у Верховній Раді розкололася, суверен-комуністи заручилися підтримкою народу. Тепер вони разом із Народною радою утворювали парламентську більшість у питанні про незалежність. 5 липня 1991 р. ця більшість зробила ще один крок в утвердженні незалежності - ухвалила закон про заснування посади президента України. Ця посада суперечила концепції тоталітарної влади. При всьому тому, що радянські органи влади завжди були підконтрольні компартійним, вони очолювалися колегіальним органом - президією, а не однією особою, щоб не створювати конкуренції партійним вождям. Вибори президента України призначалися на 1 грудня 1991 р.\n6. З путчем чи без путчу?\nМ. Горбачов не пошкодував зусиль, щоб узгодити проект Союзного договору з усіма учасниками переговорного процесу. Після тривалих дискусій у Ново-Огарьово сторони прийшли до хиткої згоди. Підписання Союзного договору призначалося на 20 серпня.\nРоль путчу 19 - 21 серпня 1991 р. не треба абсолютизувати. Путч організовувався керівниками тих державних установ, які ставали зайвими після підписання договору. Провал був обумовлений тим, що підконтрольні їм структури не погодилися тягати для них каштани з вогню. Не можна сумніватися в тому, що путч прискорив розпад СРСР, але рано чи пізно ця подія мусила відбутися й без нього. Варто зауважити, як поставилася громад-\nськість України до узгодженого керівниками республік проекту Союзного договору. Посилаючись на результати референдуму, комуністичні ортодокси у Верховній Раді вимагали негайно підписати Союзний договір. Натомість Народний рух розгорнув кампанію засудження договору. У результаті Верховна Рада ухвалила рішення повернутися до розгляду Союзного договору 15 вересня 1991 р. Ішлося про відповідність договору Декларації про державний суверенітет. Оскільки невідповідність кидалася в очі, результат обговорення, якби воно відбулося, ставав прогнозованим.\nПісля путчу Верховна Рада голосами 346 народних депутатів ухвалила Акт проголошення незалежності України. Референдум на підтвердження Акта призначався на 1 грудня 1991 р. одночасно з президентськими виборами. Невідомо, що показав би республіканський референдум на підтримку незалежності України, якби він був організований 17 березня замість всесоюзного на підтримку збереження СРСР. Однак у шоковій ситуації після путчу на підтримку Акта проголошення незалежності висловилися 90% громадян, які брали участь у голосуванні.\nРух зробив усе, аби сучасна Україна стала незалежною державою - правонаступників Української Народної Республіки. Зрозуміло, що пострадянська Україна фізично залишалася радянською, бо складалася з вихованців радянської школи. Інших громадян в Україні не існувало, за винятком певної кількості людей старшого віку в західних областях. Але вже досягло повноліття покоління, яке не знає радянської школи. Для нього відвойовані Рухом державні символи - герб, прапор, гімн є цілком природними, засвоєними з дитинства.\nРадянська держава-комуна, яка народилася в голові В. Леніна і була явлена світові як ідея в його "Квітневих тезах", будувалася методами страхітливого насилля. Вона прожила відведений їй історичний строк до самого кінця, тобто до цілком спонтанного саморозпаду. Ще й досі нема цілком об'єктивних досліджень про стан Радянського Союзу в роки горбачовської перебудови.\nГорбачовська "перебудова" була спробою керівників КПРС надати людське обличчя радянському комунізму. Реформатори з оточення останнього генсека вважали, що за допомогою політичної реформи можна справитись із системною кризою, яка загрожувала колапсом радянського ладу.\nНа відміну від хрущовських реформ, цілком точно охарактеризованих як відлига, конституційна реформа 1988 р. призвела до того, що тоталітарна крига скресла. Під кригою виявився бурхливий потік, бюрократична "перебудова" переросла в революцію. В усіх радянських республіках, не виключаючи Росії, відродилися політичні сили, придушені більшовиками під час громадянських і міжнаціональних воєн 1917 - 1920 рр.\nЧільна роль у відродженні й поширенні ідей, які хвилювали засновників і захисників Української Народної Республіки, належить Народному руху. Своїми просвітницькими, культурницькими і політичними кампаніями він повертав народу витруєну з його свідомості за довгі десятиліття історичну пам'ять. У ситуації спонтанного розвалу командної економіки Рух змусив ту частину компартійної номенклатури, яка боялася втратити владу, перетворитися на суверен-комуністів і взяти курс на суверенізацію України. Блок діячів Народного руху із суверен-комуністами організував перші вільні вибори в республіканський парламент за цілком демократичною формулою (на відміну від загальносоюзних і російських виборів), прийняв Декларацію про\nдержавний суверенітет України, ліквідував загрозу знецінення Декларації під час Всесоюзного референдуму 17 березня 1991 р., заснував посаду Президента України з вибором президента всенародним голосуванням, проголосив Акт незалежності України, прийняв державну символіку задушеної більшовиками УНР і, врешті-решт - диво дивне: заборонив Компартію України.\nЗавдяки Народному руху нова Україна взяла курс на демократизацію, утвердження загальнолюдських цінностей, відродження приватної власності як матеріальної основи суспільного життя, політичне зближення й економічне співробітництво з країнами Заходу. Слід докласти зусиль для того, щоб покоління громадян, яке народилося вже у вільній Україні, знало і шанувало засновників та активістів Народного руху, розуміло їх визначальну роль в утвердженні національної самосвідомості народу, у відродженні української державності. Цілком актуальним залишається завдання подолання стереотипів, імплантованих у свідомість поколінь.\nНародний рух вписав себе в історію національно-визвольної боротьби на її останньому, переможному етапі. Він заслуговує на те, щоб увійти в історичну пам'ять громадян України.\nНа установчому з'їзді Народного руху за перебудову багато говорилося про громадянське суспільство, про необхідність його перебудови. Тоді здавалося, що громадянське суспільство можна будувати. Проте будувати його не можна. Воно повинне народитися в ході природних процесів, трансформації директивної економіки в ринкову і перетворення тоталітарної політичної системи в демократичну. Чи відбулися ці трансформації? В українських школах викладається громадянознавство, тобто навчальна дисципліна, яка має своїм об'єктом громадянське суспільство. У наших умовах цей предмет мало спирається на реальність, зважаючи на відсутність в Україні системних реформ. Суспільство вже не можна назвати тоталітарним, але ще рано називати громадянським.\nБудучи яскравим осередком громадянського суспільства у свої перші роки, Народний рух перетворився з широкого руху на політичну партію, а потім остаточно згас. Він не знайшов в Україні економічного фундаменту, на який міг би спертися. Це не вина тих або інших політичних діячів. Це швидше біда тих, хто не спромігся за 18 років здійснити системні реформи. І не тому, що не було бажання здійснювати реформи, перш за все - економічні. Ми знаємо, що з ініціативами таких реформ, починаючи з установчого з'їзду Народного руху, виступали Володимир Черняк та інші активісти Руху. Але вони постійно зустрічали опір тих соціально-політичних сил, які не були зацікавлені у реформах.\nПроте перетворення Руху на політичну партію і поступове згасання його як політичної сили було викликане, мабуть, не тільки цими обставинами. Треба пам'ятати, що політичні партії - явище історичне, яке має початок і кінець. Вони були започатковані в 1890 р., якщо мова йде про західноукраїнські землі, і в 1900 р., якщо взяти підросійську Україну. З якими явищами пов'язується їх відмирання? Мабуть, із розвитком громадянського суспільства.\nУ розвинутому громадянському суспільстві послаблюється потреба об'єднуватися в політичні партії, які існують завдяки членським внескам і представляють інтереси певних суспільних кіл у парламенті. Партії продовжують існувати, зберігаючи свої зовнішні форми (подібно демократичній і республіканській у СІЛА), але швидше як штаби під час чергових виборів. Фактично ж громадяни тепер перебувають в густій мережі різноманітних і економічно незалежних організацій, завдяки яким можуть втручатися в державне управління постійно, а не тільки під час виборів.\nУсе це стосується високорозвинутих країн, в яких громадянське суспільство давно народилося. Але в Україні воно почало народжуватися тільки в останні роки горбачовської "перебудови", коли виникли перші "неформальні" організації. У радянську епоху у країні існувала колосальна кількість громадських організацій включно з 20-мільйонною партією, але всі вони мали вертикальну будову. Горизонтальні зв'язки між членами суспільства були практично відсутні, держава намагалася контролювати навіть зв'язки сімейного типу. У сучасній же Україні організації горизонтальної будови народжуються з великими труднощами, тому що суспільство ще не позбавилося економічної залежності від держави.\nНародний рух міг існувати як масовий лише в добу революційного піднесення. Коли воно вичерпало себе, він закономірно перетворився на політичну партію. Чи можна звинувачувати її керівників у тому, що вони незадовільно розпорядилися політичним капіталом, нагромадженим на переламі 80-х і 90-х рр.? Чи є вина керівників Руху в тому, що він вичерпав себе як політична сила? Відповідаючи на ці питання, слід поглянути на всю політичну авансцену сучасної України. Ми побачимо два уламки колишньої КПРС, вплив яких на суспільство скорочується, як шагренева шкіра. Ці партії продовжують існувати за інерцією. І ми побачимо безліч нових партій, які народжуються на гроші олігархів, щоб представляти їхні інтереси в парламенті. Це - кишенькові партії, які не мають підтримки в народі і не можуть представляти його інтереси.\nГромадянське суспільство в іншому вимірі виступає як політична нація, тобто сукупність громадян різних національностей, об'єднаних навколо державоутворюючої етнічної нації. Виходячи з того, що в Україні воно тільки утворюється, можна наперед сказати, що країна ще не має сформованої політичної нації. Чи формується вона?\nНа установчому з'їзді Народного руху Станіслав Тельнюк запропонував резолюцію "К русскому населению Украины". Вона викликала багато зауважень, після чого на пропозицію Д. Павличка була передана у редакційну комісію для доповнень, виправлень і скорочень. Врешті-решт цього документа приймати не стали, а обійшлися резолюцією, підготовленою Іваном Зайцем - "До всіх неукраїнців України"21. У чому тут справа? Мабуть, першу резолюцію не прийняли, тому що треба було відповідати і самим собі, й росіянам: ким вони будуть у незалежній Україні - національною меншиною чи державоутворюючою нацією? Тоді, в 1989 р., Радянський Союз не тільки існував, але й здавався непорушним. Як же ця дилема почала виглядати після його розпаду? Ті, хто сидить у Кремлі тепер, відповіли на це питання по-своєму: соотечественники.\nГромадянське суспільство будувати не можна, але можна добиватися економічних реформ, які сприятимуть появі повноцінного середнього класу - основи, на якій тримається це суспільство. Можна і треба боротися зі стереотипами у свідомості людей. Відтворення історичної пам'яті - реальна справа. Важливо тільки не вигадувати нових історичних міфів на заміну старим і не застосовувати інтелектуального насилля щодо тих, хто з трудом осмислює нову реальність.\nВідтворюючи історичну пам'ять, ми торуємо шлях до утвердження громадянського суспільства і політичної нації - української політичної нації.\n1 Союз можно было сохранить. Белая книга. Документы и факты о политике М. С. Горбачёва по реформированию и сохранению многонационального государства / Изд. 2-е, перераб. и доп. - Москва, 2007. - 526 с.\n2 Центральный комитет КПСС, ВКП(б), РКП(б), РСДРП(б). Историко-биографический справочник / Сост. Ю. В. Горячев. - Москва, 2005. - С. 75 - 81.\n3 Три дні вересня вісімдесят дев'ятого. Матеріали Установчого з'їзду Народного руху України за перебудову. - К., 2000. - С. 29.\n4Литвин В. Україна: від бюрократичної "перебудови" до народної революції (1985 - 1991). - К., 2005. - С. 95.\n5Бойко О. Україна у 1985 - 1991 рр.: основні тенденції суспільно-політичного розвитку. - К., 2002. - С. 71 - 72.\n6 Союз можно было сохранить. - С. 99.\n7 Провісники свободи, державності і демократії. Документи і матеріали. До 20-ї річниці створення Народного руху України. - К., 2009. - С. 58.\n8Пронюк Є. Перший з'їзд // Голос відродження (Київ). - 1989. - Травень. - Ч. 4. - С. 1.\n9 Три дні вересня вісімдесят дев'ятого. - С. 282.\n10 Там само. - С. 74.\n11Бойко. Указ. праця. - С. 128.\n12 Радянська Україна (Київ). - 1990. - 19 січня.\n13 Союз можно было сохранить. - С. 99.\n14 Три дні вересня вісімдесят дев'ятого. - С. 282.\n15 Советская Россия (Москва). - 1990. - 31 мая.\n16 История России XX века / Под редакцией А. О. Чубарьяна. - Москва, 2003. - С. 342.\n17Камінський А. На перехідному етапі. - Мюнхен, 1990. - С. 620.\n18 Літературна Україна (Київ). - 1990. - 20 грудня.\n19 Тисяча років української суспільно-політичної думки. - Т. IX - К., 2001. - С. 161.\n20 Літературна Україна. - 1991. - 28 лютого.\n21 Три дні вересня вісімдесят дев'ятого. - С. 382 - 384, 387 - 389.\nThe article analyses the reasons for emergence of People's Movement of Ukraine and its role in gaining independence in 1989 - 1991. The author gives his own version of the reasons why far-reaching goals of Ukrainian patriots that 20 years ago found themselves in revolutionary process were not fulfilled.\nНАРОДЖЕННЯ НАРОДНОГО РУХУ УКРАЇНИ // Kiev: Library of Ukraine (ELIBRARY.COM.UA). Updated: 04.09.2014. URL: https://elibrary.com.ua/m/articles/view/НАРОДЖЕННЯ-НАРОДНОГО-РУХУ-УКРАЇНИ (date of access: 29.11.2021).\n1793 views → rating


ДТП Київ - авто збило чоловіка, який стояв на дорозі - відео моменту аварії\nУ Києві авто збило чоловіка, який стояв на дорозі: реєстратор зняв момент. Відео 18+\nУ Києві в ніч на суботу, 10 липня, сталася ДТП із потерпілим на проспекті Науки. Там автомобіль, який їхав по дорозі, збив людину.\nПро інцидент повідомив "Київ Оперативний" у Facebook. Автори спільноти також показали момент аварії, записаний відеореєстратором у машині, яка потрапила в дорожньо-транспортну пригоду. У мережі з'явилися і фотографії з місця інциденту, на яких видно пішохода, що отримав травми (щоб подивитися ролик, доскрольте сторінку до кінця).\nВідомо, що потерпілий в аварії – чоловік. Він був госпіталізований до лікарні швидкої допомоги, про характер його травм і стан поки нічого невідомо.\n"Київ Оперативний" уточнив, що ДТП сталася з автомобілем Hyundai.\nНа відео, яке зафіксувало момент наїзду, можна побачити, що чоловік стояв на проїжджій частині. Не виключено, що він йшов по дорозі й зупинився.\nНа фото знято, що після зіткнення на лобовому склі машини залишилася вм'ятина. Пішохід лежав на дорозі й тримався за ногу.\nНагадаємо, що вранці 9 липня на 44 км автодороги Київ – Ковель сталася аварія за участю вантажівки і мопеда. Внаслідок ДТП загинули водій і пасажирка двоколісного транспорту.\nв столиці з 1 по 30 червня правоохоронці зупинили практично 1,1 тисячі водіїв, які сіли за кермо в стані сп'яніння. Крім того, було складено понад 22 тисяч адміністративних матеріалів за фактами порушення правил дорожнього руху.\nДобірку найрезонансніших ДТП в Києві за червень дивіться за посиланням.\nУкраїнаКиївДТП в КиєвіНовини Києва та Київської областіКриміналДТППДРавтопішохід


Співпраця роботодавців і освітян - запорука успіху у процесі підготовки кваліфікованого фахівця\nВи знаходитесь в:Головна»Останні новини»Співпраця роботодавців і освітян – запорука успіху у процесі підготовки кваліфікованого фахівця\nСпівпраця роботодавців і освітян – запорука успіху у процесі підготовки кваліфікованого фахівця\n15.10.2020 Коментарів немає\nВіце-президент Союзу експертів України з нормативно-правового напряму та експертних досліджень в галузі права, доктор юридичних наук Надія Армаш виступила на засіданні акредитаційної комісії як представник роботодавців, що залучені Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти до здійснення процедур внутрішнього забезпечення якості освітньої програми за спеціальністю 262 «Правоохоронна діяльність» освітньої програми «Правоохоронна діяльність» за другим (магістерським) рівнем вищої освіти у Національному авіаційному університеті.\nСеред запрошених учасників проекту – заступник начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві Наталія Чумак та суддя Касаційного кримінального суду в складі Верховного суду України Володимир Король.\nУчасть роботодавців у підготовці студентів, формування навчального наповнення – це можливість здобути підготовленого фахівця вже одразу після отримання диплому про закінчення вищого навчального закладу.\nНадія Армаш зауважила, що включення спеціальних тем із проблематики судової експертизи та експертних досліджень до освітньої програми «Правоохоронна діяльність» є одним із інструментів підготовки майбутніх судових експертів. А залучення студентства до проходження практики в експертних установах популяризує професію серед молоді. Сьогодні це дуже важливо.


Реклама всередині маршруток – це ефективно! - Зовнішня реклама Львів: виготовлення та розміщення\nГоловна » Статті » Реклама всередині маршруток – це ефективно!\nЗамовляти рекламу для розміщення в маршрутних таксі у Львові – найкращий спосіб розказати людям про новинки свого бренду, акції, знижки, вигідні пропозиції і не лише. Мінімальні затрати забезпечать максимальний ефект для покращення Вашого бізнесу. Телефонуйте до нашої агенції! Запропонуємо оптимальне рішення для підвищення Ваших продаж.\nПротягом останніх 6-7 років реклама на спинках сидінь зарекомендувала себе як найбільш ефективний внутрішній рекламний носій в маршрутках за співвідношенням ціна – результат. Цей вид салонної реклами має багато плюсів. Зараз Ви теж переконаєтеся у цьому.\nПереваги реклами на спинках сидінь у маршрутках\n1. Регулярні контакти з цільовою аудиторією. Великий пасажиропотік гарантує постійний перегляд Вашої реклами. Львівські маршрутки їздять по 20-22 рази, минаючи від 20 до 30 багатолюдних вулиць. Отже, реклама завжди буде в полі зору.\n2. Закритий простір маршрутного таксі. Це зіграє на руку для ефективності Вашої реклами. «Фішка» в тому, що у закритому просторі людина стає уважнішою. А реклама на спинках сидінь розташовується на рівні очей пасажирів. Не прочитати її неможливо!\nРеклама в чохлах у маршрутках\n3. Безпосередній зв’язок потенційних споживачів із Вашим повідомленням. Протягом одного дня львівська маршрутка перевозить 850-1000 пасажирів. Отже, не треба самостійно шукати цільову аудиторію – сучасна реклама на чехлах в маршрутних таксі зробить це замість Вас і для Вас!\n4. Високий рівень повторюваності та запам’ятовування. Цей транспорт працює від 16 до18 годин. Додаємо той факт, що середня тривалість маршруту 30-35 хвилин (стільки само триватиме і рекламний контакт). Отже, постійний перегляд Вашого повідомлення гарантований.\n5. Можливість вибрати оптимальні маршрути. Ваші потенційні клієнти – молодь, пенсіонери, люди середнього віку, домогосподарки чи, може, робітники? Наш персональний менеджер допоможе вибрати найкращі маршрути транспорту, враховуючи конкретну цільову аудиторію і той факт, де вона найчастіше перебуває (торгові центри, ринки, навчальні заклади, лікарні, заводи, заклади відпочинку).\n6. Реклама працює відразу. Вам не треба чекати, поки потенційний клієнт купить газету, зайде в Інтернет, увімкне радіо чи телебачення, щоб почути (побачити) Ваше повідомлення. Реклама в транспорті Львів працює в рази швидше! Адже вона має прямий доступ до споживача, який відразу побачив рекламу (безкоштовно) – прочитав – запам’ятав.\n7. Надання фотозвіту. Після виготовлення і розміщення реклами на спинках сидінь маршрутних таксі звітуємо клієнту про виконані роботи. Також забезпечуємо фотозвіт про стан Вашої реклами двічі на місяць. Якісно. Надійно. Ефективно.\nКожен бізнес потребує якісної реклами. Замовляйте її у нас!\nЧому варто замовляти рекламу на задньому склі маршруток Реклама на задніх вікнах громадського транспорту – чудове рішення для...\nРеклама на задніх вікнах для “RIA” Всі ми стикаємося в житті із різноманітними грошовими переказами....\n← Чому варто замовляти рекламу на задньому склі маршруток Маршрутка – вигідний рекламний носій у м. Хмельницький →\nІще одне цікаве брендування корпоративного авто для нашого постійного клієнта компанії « Олнова ». Замовник […]\nЦікавий, новий проект розміщення зовнішньої реклами на трамваях. Всі наші рекламні проекти приносять із собою […]


Україна і НАТО очима експертів\n07 квітня 2003, 19:32\nВаршава, 7 квітня, 2003 - У суботу в Варшаві відбулася чергова конференція з циклу “Куди прямує Україна?”. У цього типу заходах переважно беруть участь політики та експерти з України, Польщі, а також структур НАТО чи Європейського Союзу. На цих конференціях, що відбуваються у формі дискусій за круглим столом, звичайно ж, не ухвалюється жодних рішень, ані навіть заяв чи декларацій. Головним завданням є щира і неформальна розмова про реальний стан речей. Отже, в перебігу цих дискусій можна почути низку цікавих думок, фактів чи навіть цифр, яких не почуєш у офіційних заявах. Під час суботньої конференції однією з найцікавіших дискусій була розмова про стосунки України з НАТО.\nРозповідає Володимир Павлів:\nДискусію про стосунки України з НАТО розпочав голова комітету Національної безпеки та оборони Верховної Ради України, комуніст Георгій Крючков. Георгій Крючков свою доповідь збудував на досить критичній оцінці загального стану Збройних Сил України, прикрашаючи її пікантними подробицями:\nКрючков: Ми на параді показали новітні танки, кращі,мабуть, у світі. А потім повинні були їх повернути, бо військове відомство не мало чим за них заплатити.\nКор.: Щодо НАТО, то Георгій Крючков назвав альянс “грізною і серйозною реальністю”. З НАТО, на думку голови комітету нацбезпеки та оборони, потрібно співпрацювати, а ігнорувати було б нерозумно, а часом і небезпечно. Однак, не можна при цьому допускатися правового нігілізму, як це робить оточення Кучми:\nКрючков: Не було підстав для відправки батальйону в Кувейт. Після того, як рішення було ухвалене і почалася передислокація батальйону, тільки тоді був ухвалений парламентом закон, який ще не підписав президент.\nКор.: Суттєвим і цікавим доповненням до цього був виступ представника Центру демократичного контролю над Збройними Силами, котрий знаходиться у Швейцарії, Анджея Каркошка. Пан Каркошка є спеціалістом по Україні, буває в Києві по кілька разів у рік упродовж уже трьох років. І за цей час дійшов до такого висновку:\nКоркошка: Україна проходить синдром держави, у котрій зміна політичної системи, впровадження демократичної системи влади і всіх наслідків цього, відбувається зверху вниз. Зміни там не прийшли внаслідок суспільного тиску знизу. Суспільство не вимагає тих змін, навіть навпаки , змучене ними, часто не розуміє, чому відбуваються певні речі.\nКор.: Однак, пан Каркошка далекий від того, щоб звинувачувати тільки українське суспільство і хвалити владу. Щодо діяльності влади у сфері його зацікавлень, а саме встановлення демократичного суспільного контролю над збройними силами, то тут швейцарський експерт теж висловив свої критичні зауваження:\nКаркошка: “Бачимо значні зусилля української влади у напрямку вербалізації політики, опрацювання норм, документації. З одного боку створено солідний документ з масою детальних рішень, а водночас усі ці рішення можуть бути змінені декретом президента. Водночас в документі сказано також, що міністром оборони повинен бути військовим. Тоді для чого весь цей документ?”\nКор.: Цікавий обмін думками спричинився також до цікавої дискусії, після якої кожен зробив для себе цінні висновки. Про свої спостереження розповів “Свободі” колишній міністр оборони Польщі, автор дослідження Україна-НАТО Януш Онишкевич. Для пана Онишкевича найцікавішим у дискусії було розрізнення у термінах “інтеграція з атлантичними структурами і входження в атлантичні структури”. На думку екс-міністра різниця полягає в тому, що входження передбачає значно глибше заангажування і вимагає серйозніших дій у пристосуванні українських збройних сил до стандартів НАТО. А отже:\nОнишкевич: Якщо хтось говорить, що хоче інтеграції України з тими структурами, як це бачимо сьогодні, то це зовсім не означає, що він хоче, щоб Україна настільки просунулася в цій інтеграції, щоб стати членом тих структур. Може з цієї точки зору варто відрізняти декларації різних політиків чи політичних груп про підтримку євроатлантичної інтеграції України.\nКор.: Чи польський екс-міністр і експерт має рацію, покаже час. Час дасть також відповідь на питання винесене у заголовок конференції, тобто – “Куди прямує Україна?”.


Home » Різне » Теплиця з пластикових пляшок\nПро те, що без теплиці на дачі ніяк не можна, ніхто не сперечається, і все вирішують це питання в силу своїх можливостей творчих і фінансових:\nнайсучасніші споруди з новомодного стільникового полікарбонату далеко не всім по кишені;\nплівкові теплиці вимагають багато уваги, адже плівку щорічно потрібно знімати, мити, складувати, а навесні оббивати заново, або взагалі повністю замінювати плівкове укриття;\nскляні теплиці дороги, вимагають чоловічого участі та постійного ремонту.\nАле нещодавно з’явилася абсолютно невибаглива теплиця з пластикових пляшок, про нього і розкажемо.\nПрозорі пляшки з-під напоїв досить светопроницаемы, щоб рослинам вистачало сонячного світла. Що знаходиться всередині пляшок повітря — найбільш ідеальний теплоізолятор. Довговічність пластикових пляшок вражає, тому що пластик не руйнується протягом 50 років! Крім того, пластикові пляшки внесметных кількостях можна знайти на найближчій звалищі, тобто це абсолютно непридатний будівельний матеріал. А вирішивши використовувати нікому не потрібні порожні пластикові пляшки для справи, дбайливий господар дачі, вирішив спорудити теплицю з пластикових пляшок, зробить величезний внесок у збереження навколишнього середовища в чистоті і порядку.\nОбшити тепличний каркас пластиковими пляшками зможе будь-яка людина, це не важко, але вимагає акуратності. Тому що від ретельної підгонки пляшок один до одного залежить герметичність конструкції і те, наскільки добре теплиця буде зберігати тепло. Для обшивки теплиці потрібно підбирати пляшки одного обсягу і однієї форми. У кожної пляшки потрібно зрізати денце і акуратно вставити пляшки одна в одну горлечком у зріз. Тобто, пластикові циліндри просто нанизуються.\nЯк роблять стіни з пляшок\nКаркас майбутньої теплиці з пластикових пляшок оббивається горизонтальній решетування з кроком в 20 см. Для цього годяться шпагат або оцинкований дріт, в крайньому випадку можна використовувати дерев’яну обрешітку, але вона буде заважати проникненню світла у теплицю.\nОбв’язку роблять зовні і зсередини каркаса, вона утримуватиме стінки з пластикових пляшок. Ці стінки при щільної підгонки вертикальних циліндрів дозволять рослинам перезимувати у теплиці навіть у найсуворіші зими, настільки у них низька теплопровідність. Точно так само роблять і каркаси парників, в тому числі і переносних. Деякі умільці навчилися схожим способом споруджувати міні-теплички на балконах і міні-парники на підвіконнях.\nЗ пластикових пляшок робляться не тільки стіни теплиць, але і дах, якщо вона потрібна. Коньок даху на теплиці з пластикових пляшок робиться просто-від пляшки відрізається шийку і дно, а отриманий циліндр розрізається поздовжньо. Ці прямокутні шматочки пластику набиваються на коник з нахлестом, і виходить відмінна надійний захист від протікання. Крім того, з пластикових пляшок виготовляються і прекрасні покрівельні покриття, що нагадують хвилястий шифер, тільки абсолютно прозорий. Для його виготовлення знадобиться, крім порожніх пластикових пляшок, ще й меблевий степлер з мідними дужками.\nА як зробити черепицю? У пластикової пляшки зрізається шийку і дно, циліндр складається по довжині і розрізається вздовж з двох сторін, потім знову, в результаті чого виходить 4 поздовжніх зігнутих четвертинки однієї пляшки. Кінці цих четвертинок з’єднуються степлером внапуск таким чином, щоб вийшла «черепички» з 2 опуклими і 2 увігнутими хвилями. Черепички знову ж степлером з’єднуються між собою і виходить прекрасне покриття для даху.\nЖивий друг для дитини


ноября 2020 ~ Общеобразовательная вальдорфская школа (детсад) "Ступени" в Одессе\nСвято ліхтариків - 2020 (ФОТО)\n28.11.20 Гостям, Дневник событий, Родителям\nНайзатишніше свято року. Час ділитися теплом та смаколиками. Час подумати про близьких. Свято ліхтариків.\nКоли день стає все коротше, коли холод приходить замість тепла, коли природа завмирає - з'являється бажання і можливість зігріти, освітити, нагодувати. І така можливість є у кожного, незалежно від того, якого людина віку.\nІ ось вже 3 і 4 класи ліплять смаколики на себе і оточуючих. І пригощають ними всіх. А поряд - допомагають старші діти та вчителі. Так народжується щось спільне, що врятує у найважчі часи. І народжується це ще в дитинстві, з таких от теплих шкільних спогадів.\nПерша мелодія першокласника (ВІДЕО)\n26.11.20 Гостям, Дневник событий, Мнения, Родителям\nЧи можуть першокласники самі створювати музику? А музичні інструменти? Звичайно, так, якщо до цього процесу підійти творчо. Наші першокласники створили цілу композицію за допомогою інструментів, що принесли з дому чи зробили з батьками. І під керівництвом вчителя музики Ганни Довганюк створили першую свою мелодію.\nЄднання геометрії та рукоділля (ФОТО)\n25.11.20 Гостям, Дневник событий, Мнения, Родителям\nМи готуємося до дня ліхтариків.\nКоли теорія стає реальною красою.\nМистецтво народження гобеленів. 10 клас. Уроки рукоділля.\n24.11.20 Гостям, Дневник событий, Мнения, Родителям\nМистецтво народження гобеленів. Від початку до шедевра.\nСтворюємо найкращу школу своїми руками\n14.11.20 Гостям, Дневник событий, Мнения, Объявления, Родителям\nНам дуже хочеться перетворити нашу школу на найкращу в місті. І у нас з'явилися чудові феї, які вже почали цю роботу.\nНаша група садівництва робить все, аби вже найближчим часом наш чудовий великий двір став справжнім садом з куточками, де є і сенсорна доріжка, і пряна грядка, і безліч прекрасних дерев і квітів.\nА ось як побачила цю роботу мама нашого учня Алла Коповська:\n"Любое рождение прекрасно, будь то рождение нового дня, рождение ребёнка или рождение совместного проекта). Сегодня благодаря слаженным усилиям учеников школы практически на вытоптанной целине родилась клумба с цветами и пряными травами. Приходите посмотреть!"\nМистецтво народження гобеленів. 10 клас. Уроки рук...


Робота в Житомирі & кар'єра | Вакансія на посаду Потрібні охоронники в місті Усі регіони\nДана вакансія втратила актуальність 09 Липня 2021 р.\nПотрібні охоронники, Експосервіс Груп 1, з/п від 12 000 грн. 26.07.2021\nПотрібні охоронники, Експосервіс Груп 1, з/п від 12 000 грн. 21.07.2021\nПотрібні охоронники, Експосервіс Груп 1, з/п від 12 000 грн. 16.07.2021\nПотрібні працівники, ЧП Жеребец, з/п від 7 000 грн. 22.07.2021\nПотрібні охоронники, Експосервіс Груп 1, з/п від 12 000 грн. 13.07.2021\nПотрібні охоронники, Експосервіс Груп 1, з/п від 12 000 грн. 09.07.2021\nПотрібні охоронники, Експосервіс Груп 1, з/п від 12 000 грн. 06.07.2021\nПотрібні охоронники, Експосервіс Груп 1, з/п від 12 000 грн. 02.07.2021\nПотрібні охоронники, Експосервіс Груп 1, з/п від 12 000 грн. 29.06.2021\nПотрібні охоронники, Експосервіс Груп 1, з/п від 12 000 грн. 23.06.2021\nНеділя, 1 Серпня 11:25\nсвежие вакансии в Херсоне работа курьер


Епіфаній розповів, чи треба вірянам йти до церкви на Великдень – Варта❶ Львів\nПро це повідомив очільник ПЦУ Блаженніший Митрополит Київський і всієї України Епіфаній, – повідомляє «Українська правда».\n«Бути присутніми у храмі, прийти лише на освячення чи долучитися до молитви під час трансляції – вірні визначатимуться самі, знаючи власні обставини та загальні карантинні правила. Ми ж закликаємо всіх бути відповідальними щодо власного здоров‘я та здоров‘я ближніх.\nМи забезпечимо трансляцію Пасхального богослужіння, яку можна буде переглянути на моїй сторінці у фейсбуці, на сторінці Православної Церкви України у фейсбуці, в ютюбі ПЦУ, а також на деяких телеканалах».\nПЦУ, як і УГКЦ, не закриватиме свої храми на Великдень, навіть у «червоних зонах». Служби вестимуть усі здорові священники – наявність щеплення від коронавірусу не має значення.\nНаступна публікація Лоукостер Bees Airline літатиме зі Львова до Києва\nПопередня публікація Львівський письменник просить допомогти йому зібрати кошти на реабілітацію після інсульту


Негативні установки – бар'єр на шляху до багатства і достатку. Як його перестрибнути? | Вар'ят\nНегативні установки – бар’єр на шляху до багатства і достатку. Як його перестрибнути?\nБагато людей роками не можуть пробити фінансову стелю. Вони змінюють роботу, іноді навіть сферу діяльності – але розмір заробітної плати, окладу або прибутку в бізнесі залишається незмінним. І на перший погляд незрозуміло, в чому тут справа: на кшталт людина і зусиль докладає достатньо, і розвивається в своїй справі, і цілі правильні ставить … Але щось їй сильно заважає, немов блокує енергію грошей. Ви вже здогадалися, що саме? Правильно – негативні установки щодо грошей, заховані десь глибоко в підсвідомості.\nЗ самого дитинства ми чуємо: «Гроші – це зло, їх чесною працею не заробиш», «Всі багаті – злодії і шахраї», «Бути багатим – соромно». І поступово ці установки настільки глибоко вростають в нашу підсвідомість, що ми їх навіть не помічаємо. Тобто головою ми розуміємо, що добре бути багатим і успішним, але щось нас ніби гальмує.\nНегативні установки стосовно грошей\nВиявилося, що позитивних установок, пов’язаних з грошима, просто-напросто немає! А якщо і є, то знайти їх в книгах або в Інтернеті у відкритому доступі дуже складно. Зате негативних висловлювань величезна кількість.\n«Через золото сльози ллються».\n“Багато хочеш мало отримаєш”.\n«Горе – гроші нажити, а з грошима і дурневі можна прожити».\n«Нелегко гроші нажити, а легко прожити».\n«Гроші приходять і йдуть, як вода».\n«Без грошей сон міцніше».\n“Не в грошах щастя”.\n«Ближня копієчка дорожча далекої гривні».\n«Більше грошей – більше клопоту».\nВідчуваєте? Наскільки ми психологічно пригнічені, наскільки система заганяє нас в рамки? Хоча, насправді, у світі повно грошей. Наш Світ – нескінченний простір варіантів, де в достатку є все, чого тільки може бажати людина. Ми не обмежені в ресурсах. Але нас обмежують тим, що диктують правила, нав’язують забобони і стереотипи. І ми, самі того не усвідомлюючи, поступово приймаємо їх як належне. А потім дивуємося – чому ніяк не можемо розбагатіти?\nДуже рідко люди мислять про гроші в позитивному ключі. Навіть ті, у кого, здавалося б, грошей достатньо: успішні підприємці, мільйонери, власники великої спадщини… Сама тема фінансів оповита пеленою негативу, хвилювань і страхів.\nІ ці нескінченні негативні установки – яскравий тому доказ. Вони тягнуться з раннього дитинства і проходять червоною ниткою через все наше життя, породжуючи заздрість, боротьбу, нелюбов до начальникам, підлість по відношенню до конкурентів, обман, сумніви, тривогу…\nБагато людей впевнені, що якщо ти багатий, значить, ти злодій. Де великі гроші – там небезпека, махінації, в’язниця – кожен може продовжити цей ланцюжок сам. І краще бути бідним, але чесним. Вони підсвідомо ухиляються від багатства, щоб не «накликати біду». Але в той же час продовжують мріяти про гроші, які «чомусь все не приходять».\nАбо, наприклад, існує цілий ряд упереджень щодо грошей і жінок. Так, ніби 100 років тому жінки могли претендувати хіба що на посаду куховарки, лікаря або працівниці заводу. Але часи змінилися. Зараз бізнес-леді керують цілими корпораціями, укладають мільярдні угоди і часом заробляють більше за чоловіків.\nАле через громадські забобони жінка часто обмежує свою фінансову планку. «Як я можу отримувати більше, ніж чоловік? А раптом він сяде мені на шию? А раптом він мене розлюбить і піде? Та й взагалі, всі успішні бізнес-леді – повний нуль в сімейному плані, вони нещасні і самотні!».\nЯкі з перерахованих вище негативних установок знайомі особисто вам? Можливо, саме вони гальмують вас на шляху до багатства і достатку? І настав час їх поміняти?\nПозитивні установки стосовно грошей\nМи пропонуємо вам прямо зараз вивчити список позитивних «грошових» установок і виписати в блокнот ті, які найсильніше відгукуються всередині вас. Проговорюйте їх щоранку як амальгаму, замінюйте негативні затвердження на позитивні.\nПоступово позитивні висловлювання закріпляться у вашій підсвідомості. Ви увійдете в новий стан і почнете транслювати правильну енергію, на яку «йдуть» гроші. І ви самі помітите, як зміниться ваше життя, наскільки простіше стане отримувати бажане, жити в достатку і завжди мати гроші під рукою!\n20 висловлювань відомих людей, прислів’їв і приказок:\nДжек Лондон: «Гроші, як і молодість, не знають перешкод».\nПрислів’я: «Зайва грошик кишені не тяга».\nМ.Ю. Лермонтов: «Людина – карета; розум – кучер; гроші і знайомства – коні; чим більш коней, тим швидше і швидше карета скаче в гору».\nПрислів’я: «Живеться, у кого грошик ведеться».\nВ. Г. Бєлінський: «Гроші – це сонце життя, без якого життя тяжке, похмуре і холодне».\nПрислів’я: «Де багато води, там більше буде, де багато грошей, там прибуде».\nКардинал Рішельє: «Фінанси складають ту точку опори, яка, згідно з Архімедом, дозволяє перевернути весь світ».\nПрислів’я: «Гроші – не жито: і взимку народяться».\nГенрі Форд: «Головна користь капіталу не в тому, щоб зробити більше грошей, а в тому, щоб робити гроші заради покращення життя».\nПрислів’я: «Рахунок дружби не псує».\nЕріх Марія Ремарк: «Гроші – це свобода, викувана із золота».\nПрислів’я: «Гроші розумних люблять».\nСомерсет Моем: «Гроші – це шосте почуття, що дозволяє користуватися іншими п’ятьма».\nПрислів’я: «Гроші на стегні допомагають при біді».\nМ.А. Булгаков: «Місце я маю, правда, це далеко не найголовніше. Потрібно вміти ще отримувати і гроші».\nПриказка: «Гроші до грошей».\nДжоан Роулінг: «Гроші дають свободу. Це суперсила. Коли є гроші, ти не стоїш перед вибором – яку з речей взяти, одну або другу. Ти розумієш, що можеш купити обидві».\nПрислів’я: «Були б ми, а гроші будуть».\nМерилін Монро: «Не в грошах щастя, а в покупках».\n10 ознак, що ви не любите себе


Все, що ви хотіли знати про мериносову вовну | 4Camping.com.ua\nМи в 4camping.com.ua вже давно закохалися в функціональний одяг з мериносової вовни, а ви?\nВи, напевно, замислювалися над тим, чому одяг з вовни настільки популярний, чи насправді він такий чудовий, і чи не буде він кусатися, як в'язані светри від бабусі. У сьогоднішній статті ми розглянемо поширені міфи про мериносову вовну і зосередимося на її властивостях порівняно з поліестером та бавовною.\nУ нашому асортименті ви знайдете всесвітньо відомого виробника Devold, високоякісний одяг Ortovox, розкішний новозеландський бренд Mons Royale, більш доступні Lasting або Sensor, короля серед виробників шкарпеток Bridgedale, а також легендарний бренд одягу з мериносової вовни Icebreaker. Крій, оздоблення та призначення відрізняються у окремих брендів. Але ми будемо розглядати мериносову вовну як вихідний матеріал, де в принципі відмінностей немає.\nЩо таке мериносова вовна і звідки вона береться?\nМериносова вовна - вовна конкретного виду овець. Ці «супер-вівці» називаються мериносами і живуть на великих висотах з відповідним морозним кліматом, де вони обростають якісним хутром. Їх регулярно обстригають. Далі йде «виробництво» мериносової пряжі, яке, хоча і не здається таким, є досить складною справою. Такі бренди, як Devold та Icebreaker, мають власні ферми в Новій Зеландії та Австралії, де вівці отримують найкращий догляд.\nMerino - це, по суті, 100% поновлюваний природний матеріал, і слід зазначити, що вівці, які є джерелом вовни, жодним чином не страждають, навпаки - фермери балують їх майже як своїх дітей і пишаються своїми «овечками». Коли ви приїдете в Отаго, Нова Зеландія, вас вітатимуть великі плакати з написом "Ви входите до домівки мериноса", і місцеві жителі не говорять ні про що інше, крім своїх овець і про те, що вони для них означають.\nПоголити та пасти\nПісля гоління вовну необхідно очистити та класифікувати відповідно до товщини. Вимірюється діаметр волокна - якщо ви побачите десь позначення 16 мікрон або менше, це дуже тонка вовна, яка підходить для натільної білизни або шкарпеток. Вона не кусатиме вас, як бабусин светр;)\n12 мікронна вовна ще тонша, тому вона підходить і для дитячого одягу. Наприклад, саму таку вовну використовує Icebreaker у своєму трикотажі Bodyfit200. Грубіші типи вовни використовуються для светрів та 2-го чи 3-го шару одягу, де вже важливий не комфорт, а теплоізоляція та довговічність.\nБільш груба «светрова вовна» має товщину 40 мікрон і більше, і на відміну від тонкої мериносової вовни вона дряпає і смикає шкіру, тому якщо вам не подобається «кусючий» одяг, зверніть увагу на правильний вибір.\nПотім вовна фарбується і з неї виготовляються текстильні матеріали за допомогою різних технологій. Чим довші вовняні волокна і чим сильніше скручена пряжа, тим менше буде стиратися матеріал і тим довговічніше буде одяг. Традиційно вовну рекомендують для зими, але вже існує трикотаж з волокнами Tencel, який охолоджує - знайти його можете під назвою Cool-Lite.\nП'ять правил успіху\nЯкі властивості має мериносова вовна і для чого вона підходить. Цей матеріал створений для більш холодної погоди та для менш активної діяльності. Чудовим прикладом застосування є туризм. Я особисто використовую мериносову вовну протягом цілого року і люблю її універсальність, яка досягається завдяки таким унікальним особливостям:\nповітропроникність - в одязі з мериносової вовни знадобиться більше часу, перш ніж ви спітнієте\nгігроскопічність - може поглинати вологу до 35% власної ваги, при цьому ви не відчуваєте холоду\nтерморегуляція - краще зберігає тепло, ніж синтетичні матеріали\nантибактеріальні властивості - завдяки натуральному ланоліну на поверхні волокон бактерії не розмножуються так швидко\nнегорючість - висока стійкість до вогню, не плавиться й самозгасає, що ви оціните біля багаття\nВсю магію можна описати так. Ви їдете в подорож, надягаєте одяг з мериносової вовни. Якщо холодно, волокна тримають повітря і зігрівають вас.\nВи проходите перші кілька кілометрів і починаєте підніматися вгору. Ваша шкіра почне потіти у мериносовій вовні, але це станеться втричі пізніше, ніж у поліестері. Водночас вам знадобиться більше часу, щоб усвідомити, що ви вже потієте, адже меринос встигає ввібрати піт у волокна і повільно відводити його з вашого тіла.\nВідводячи цю вологу, мериносова вовна ще трохи охолодить вас. Як тільки ви почнете сповільнювати крок і наближатися до цілі, мериносова вовна буде тривалий час підтримувати ваш тепловий комфорт.\nВи переночуєте і наступного дня продовжуєте подорож. Бактерії поту знешкоджуються ланоліном, що міститься в овечій вовні, і не розмножуються так швидко завдяки структурі поверхні - одяг із мериносової вовни рекомендується прати після третього використання, але мені доводилося ходити в походи в одній футболці й протягом тижня без сильного запаху, який в поліестеровому вбранні з'являється вже після першого використання. Не кажучи вже про те, як у функціональних матеріалах хімічна антибактеріальна обробка під час прання поступово слабішає і зникає.\nІ коли ви розпалите багаття, від якого, можливо, відскочить одна іскра, ви оціните той факт, що вугіллячко не пропалить величезну діру у вашому светрі. Мериносова вовна горить при дуже високій температурі, трішки обпалюється й не розгорається полум'ям, тому має тенденцію до самостійного гасіння.\nНа окремі процеси ви можете подивитися на цьому відео англійською мовою:\nКоли краща бавовна, а коли поліестер?\nЯк я згадував вище, мериносова вовна чудово підходить для менш активного фізичного навантаження з більшою тривалістю. Якщо ви шукаєте футболку для бігу влітку, синтетика зможе краще відводити піт від тіла та випаровувати його, така футболка висохне набагато швидше. У випадку з мериносовою вовною ви помітили б, що вона просто не справляється з такою високою фізичною активністю. Для однієї пробіжки синтетика добра, але ви не будете тиждень ходити по горах у такій футболці саме тому, що вона не працює з вологою природним шляхом (не вбирає її через високий поверхневе напруження). Але розвиток технологій рухається вперед, тож й з мериносової вовни ви також можете знайти одяг, спеціально розроблений для аеробних занять.\nБавовна в свою чергу більш комфортна для міста. Такі футболки найзручніші - якщо не потієте, то будете як «у бавовні». Якщо ви трохи зігрієтеся, бавовна чудово вбере вологу, хоч й не зовсім підходящим способом. Волога бавовна відводить все тепло з вашого тіла через воду. І якщо так станеться, цей процес дуже швидкий. Саме тому багато літописів були наповнені історіями про смертельну гіпотермію, що призвело до того, що у туристичних колах прижилася приказка: "бавовна вбиває". На відміну від бавовни, волога мериносова вовна добре тримає тепло.\nЗа футболку з мериносової вовни тисячу або дві тисячі гривень?\nЦіни на одяг із мериносової вовни вищі у порівнянні з синтетичними матеріалами, але ви також можете натрапити на дві подібні футболки з мериносової вовни, де одна з них буде вдвічі дорожчою. Чому? Вища ціна буде пов'язана з більш високою якістю виконання - кращим кроєм, рівними швами, але також і з якістю використаної вовни - стійкістю кольору, довшими волокнами, що забезпечують довший термін експлуатації, м'якістю.\nЦіна також відрізнятиметься за одяг різної ваги. Ви можете знайти літній одяг вагою до 140г/м2, функціональну спідню білизну 150-200г/м2 та зимовий одяг вагою 200-260г/м2. Логіка проста - більше матеріалу, вища ціна.\nТак чи інакше, ви завжди отримаєте найкраще за свої гроші.\nЦе, безумовно, інвестиція, але, наприклад, Oasis від Icebreaker радує мене вже протягом двох насичених років. Звичайно, я не ношу його на парад, але не шкодую витрачених коштів.\nДогляд за виробами з мериносової вовни\nЗа одягом з вовни Merino, як і за будь-яким іншим функціональним одягом, необхідно доглядати відповідно до рекомендацій виробника, щоб не знизити його функціональність і навіть не пошкодити. Найкращий спосіб зробити це - дотримуватися інструкцій з догляду на етикетці. Тим не менш, я хотів би дати вам кілька порад та рекомендацій:\nМашинне прання - якщо виріб можна прати у пральній машинці, використовуйте лише програму для вовни, яка набагато більш щадна до одягу та пропонує розумну температуру та знижену швидкість віджиму. Також краще використовувати спеціальний пральний засіб для вовни або тонкої функціональної білизни. Не бійтеся прати його разом з іншим спортивним одягом, просто стежте за липучками та гострими краями. Прання в теплішій воді (понад 30 °C) і тривале скручування в пральній машині може погіршити виріб, він сяде і стане схожим на валянок. Такий знецінений товар не можна буди повернути.\nРучне прання - Якщо вам потрібно випрати одяг вручну, краще це робити у теплій воді з температурою до 30 °C з використанням лише м'яких пральних засобів для вовни. Ніколи не використовуйте пом'якшувач для тканин! Обережно віджимайте, щоб не розривати і не витягувати волокна.\nПолоскання - під час полоскання вручну поступово знижуйте температуру води, щоб запобігти збіганню або деформації одягу.\nСушіння - Ніколи не використовуйте сушарку для сушіння мериносової вовни! Випраний одяг завжди сушіть у горизонтальному положенні, бажано на рушнику. Не сушіть виріб на обігрівачі. Якщо нагрівання перевищить температуру 30 °C (а це цілком можливо), вода, що міститься в трикотажі, також буде нагріватися вище 30 °C і виріб сяде так само, як і при неправильному пранні.\nПрання в поході - у поході все, що вам потрібно зробити, - прополоскати одяг у холодній воді, не стискаючи занадто сильно (щоб волокна не розірвалися) і дати їм вільно висохнути на рюкзаку чи наметі.\nБеремо приклад з овець\nПрирода овець наділила насправді геніальною здатністю виживати в різних умовах. Влітку овеча вовна коротка і повітряна, при зниженні температури вона згущується і виростає ще один шар. Ми, люди, в цьому плані повинні брати приклад з овець і вибирати більш легкий одяг з мериносової вовни з меншою вагою на літо, та вдягати додатковий светр взимку. Зрештою, це робили всі мандрівники та полярники до появи функціонального одягу, виготовленого з нафтопродуктів. А природний поновлюваний матеріал, такий як мериносова вовна, безсумнівно, позбавить і від мук совісті. Тому не голіться і шукайте одяг з якісної мериносової вовни!\nПовний асортимент функціональної білизни з мериносової вовни:\nЧоловіча функціональна білизна з мериносової вовни\nЖіноча функціональна білизна з мериносової вовни\nДитяча функціональна білизна з мериносової вовни\nархів автора, discoverzq.com, itiswool.cz, devold.com, icebreaker.com\n952 грн (19.96 %) 762 грн\n1 500 грн (20.03 %) 1 200 грн\nДодати 'Чоловіча функціональна футболка Lasting Hill' у кошик


Декілька способів використання гліцерину для прибирання в будинку - Piвнe-Paкуpc\nДекілька способів використання гліцерину для прибирання в будинку\nГліцерин – найпростіший представник триатомних спиртів. Цей засіб має широку сферу застосування – використовується в медицині, косметології, харчовій промисловості, сільському господарстві. Але також гліцерин ефективний в побуті. Є кілька корисних рецептів з гліцерином, користуючись якими вдасться швидко навести порядок в будинку.\nМиємо підлогу до блиску\nЩоб швидко очистити підлогове покриття від забруднень досить додати у відро з водою кілька крапель гліцерину.\nПозбавляємося від пилу надовго\nДля цього необхідно додати в ємність з водою трохи гліцерину, змочити у воді губку і протерти запилені поверхні. Цікаво, що цей метод застосовується працівниками музеїв.\nВиводимо плями з одягу швидко і легко\nПрипустимо, на одязі залишилися плями від ягід. В цьому випадку досить обробити забруднені місця гліцерином, залишити на пів години, потім прополоскати речі у воді з додаванням солі. Щоб усунути плями від чаю, кави або шоколаду потрібно приготувати кашку з гліцерину і солі, нанести її на проблемні місця, а через пів години прибрати залишки суміші марлею.\nДоглядаємо правильно за шкіряними меблями\nЯкщо на шкіряній меблевій оббивці з’явилися потертості, слід змочити невеликий клапоть бавовняної тканини в гліцерині і протерти меблі. Процедуру рекомендується повторити два-три рази.\nУ домашніх умовах легко приготувати ефективний засіб для миття вікон. Необхідно змішати гліцерин з етиловим спиртом в пропорції 1 до 10 або приготувати суміш з води, нашатирного спирту і гліцерину. Обробка вікон такими складами допоможе надовго забути про пил і забруднення.\nЯк ще можна використовувати гліцерин\nЩе цей засіб використовують для підвищення м’якості білизни, рушників або інших речей. Після прання речей їх перекладають в ємність з водою і гліцерином (5 г на 3 л води), через 20 хвилин відправляють в іншу ємність з водою і нашатирним спиртом (1 ч. л. на 1 л води), потім обполіскують і висушують.\nЦей засіб також допоможе продовжити життя зрізаних квітів, якщо додати кілька крапель гліцерину в вазу з водою (одну ложку на 500 мл води).\nЯкщо у вас в будинку багато рослин, не обов’язково запасатися добривами, зробити хороше підгодовування можна за допомогою гліцерину – 100 мл засобу на 10 л води. Обробка листя рослин таким розчином допоможе захистити його від паразитів.


Купити Подушка двигуна ліва Geely MK/MK2/GC6 KIMIKO (1016000634-KM) KIMIKO для Geely MK. Ціна 273 грн.\nПодушка двигуна ліва Geely MK/MK2/GC6 KIMIKO. Артикул: 1016000634-KM\nУ нашому інтернет-магазині v-tochku.com.ua Ви можете купити Подушка двигуна ліва Geely MK/MK2/GC6 KIMIKO (артикул 1016000634-KM) для Джилі МК. Ми пропонуємо купити недорогі та якісні оригінальні запчастини для китайських автомобілів без посередників на пряму зі складу. Для цього Вам необхідно просто залишити заявку на сайті. Доставка в усі міста України.\nПодушка двигуна ліва Geely MK/MK2/GC6 KIMIKO застосовується для автомобілів китайського виробництва Geely MK. Ціна на Подушка двигуна ліва Geely MK/MK2/GC6 KIMIKO – 273 грн.\nУвага! Неправильне встановлення або заміна запчастини, може привести до неполадок в роботі автомобіля і зменшити термін служби запчастини Джилі МК. Рекомендуємо міняти Подушка двигуна ліва Geely MK/MK2/GC6 KIMIKO (артикул 1016000634-KM) на спеціалізованих СТО.\nМи будемо вдячні, якщо Ви залишите відгук про товар Подушка двигуна ліва Geely MK/MK2/GC6 KIMIKO. Ваш досвід покупки, ремонту або заміни цієї деталі буде корисним для інших покупців запчастин.


Салат гніздо глухаря класичний рецепт: апетитне гніздечко\nСалат «Гніздо глухаря», відомий також під назвою «Гніздо зозулі» стане відмінною прикрасою столу на будь яке свято. Його приготування не займе багато часу і не зажадає особливих навичок. Яскравий, ошатний і дуже смачний, він стане одним з улюблених страв неодмінно порадує близьких.\nОригінальний смак страви здивує навіть самих вибагливих гостей, він дуже подобається дітям. А продукти, що входять в склад, роблять його ситним і надають пікантності.\nШинка ніжна – 50-100 грам;\nСвіжий картопля – 500 грам;\nСвіжі огірки – 250 грам;\nРіпчаста цибуля – 1 середня цибулина;\nВарений яєчний жовток – 3 штуки;\nСирок плавлений – 1 штука;\nОчищений картопля нарізати тонкою дрібною соломкою. Обсмажити у фритюрі або на сковороді невеликими порціями до рум'яної хрусткої скоринки.\nПоловину обсмаженого картоплі, яйця, курку, шинку, огірки і цибулю змішати з майонезом і посолити. Викласти отриману масу гіркою на блюдо. Зробити невелике поглиблення в центрі.\nРешту картоплі покласти по колу гірки, імітуючи гніздо, січену зелень покласти в центр.\nВиготовляємо «яйця глухаря»: жовтки і плавлений сирок натерти на середній тертці, подрібнити кріп, порубати часник подрібнити ножем або через прес. Додати майонез і ретельно перемішати. З отриманої маси сформувати «яйця» і викласти їх в центр «гнізда».\nДаний салат є одним з улюблених і найбільш затребуваних на святковому столі, однак при його приготуванні можна і потрібно скористатися деякими хитрощами і порадами:\nЩоб смажена картопля не розм'як в салаті і не був надто жирним, після його приготування потрібно викласти на паперову серветку, щоб позбутися від надлишків олії.\nСпростити приготування салату можна замінивши «яйця глухаря» на варені перепелині яєчка, які продаються практично в будь-якому супермаркеті. За бажанням можна змінити рецепт виготовлення «яєць» на терті жовтки з паштетом.\nЩоб не образити нікого з гостей, кількість яєчок в гнізді повинна бути не менше кількості гостей.\nЗалежно від смакових пристрастей, свіжі огірки можна замінити на мариновані гриби, що буде другим варіантів класичного рецепту цього салату.


Музична мова... і розмова - Посібник\nУрок № 18. Музична мова... і розмова\nвизначити багатогранні можливості музики; навчатися відчувати фрази та речення у музичному творі, їх динаміку; ознайомити учнів із поняттями «інтонація» та «,,зерно"-інтонація»; учити знаходити у творах інтонаційне «зерно»;\nрозвивати емоційну сферу учнів; удосконалювати співацькі навички;\nвиховувати в учнів інтерес до музики.\nМузичний матеріал: Л. Бетховен «Бабак»; сучасна поспівка «Санчата»; М. Ведмедеря «Наша мова».\nНаочні посібники: нотна хрестоматія; ілюстрації до музичних творів; портрети Л. Бет-ховена та М. Степаненка; репродукція картини А. Ватто «Савояр з бабаком».\nВ музиці — найвищі ніжні почуття. В ній любов і туга, та саме життя. Музика, як море, то штормить, то ні.\nУчні входять до класу під музичний супровід (А. Філіпенко «Кришталева зимонька»).\nТам знаходить серце рятівні вогні. Музика, як сонце, гріє нам серця, їй нема початку і нема кінця.\nСправді, музика передає різні почуття, звеселяє та заспокоює, розважає, змушує замислитися...\nЧи може музика перенести нас у давні часи та розповісти історію маленького хлопчика?\nУчитель. Розгляньмо репродукцію картини А. Ватто «Савояр з бабаком»! У руках хлопчика старовинний механічний музичний інструмент — шарманка. Обертаючи її ручку, шарманщик міг виконувати 6—8 записаних на механізмі інструмента мелодій. Саме цим бідні діти заробляли собі та своїм рідним на життя. їм допомагали дресировані бабаки, які їх супроводжували.\nПоміркуйте, якою має бути музика, що «розповідає» про бідного хлопчика та його друга бабака. Понад 200 років тому видатний німецький композитор Людвіґ ван Бетховен написав пісню, у якій ідеться саме про такого хлопчика, який мандрував зі своїм вірним другом.\nПрослухайте цей твір і скажіть, чи розкриває музика картину життя бідного хлопчика.\nСлухання пісні Л. Бетховена «Бабак».\nЧи саме такою ви очікували почути музику?\nСхарактеризуйте музику, користуючись словничком (обираючи необхідні характеристики).\nСумнаВесела Спокійна Тужлива Ласкава\nРадісна Печальна Повільна Яскрава Красива\nПропоную об’єднатися у дві групи: перша група — це «виконавці», які імітуватимуть гру на шарманці, а друга — «диригенти», які намагатимуться у диригентських рухах передати настрій і характер твору.\nПовторне слухання твору (Л. Ветховен «Бабак») із пластичним інтону-\nУчитель. Відчути характер пісні нам допомогло злиття літературної та музичної мови.\nЧи залежить характер музики від тексту?\nЗвісно, характер музики відповідає тексту. Прочитайте виразно текст по-співки «Санчата».\nЯкі речення є в тексті? (Питальні й стверджувальні)\nЧи це відображено в мелодії поспівки?\nЩо за віз без ко_ ліс? Ко_тять_ся _ _\nСлухання поспівки з одночасним розгляданням схеми.\nОтже, мелодія точно повторила інтонацію питальних і стверджувальних речень. Ви помітили, що я використала слово «інтонація»?\nІнтонація — це виразне промовляння тексту. Музична мова дуже наближена до розмовної, тому вона також має свою інтонацію. Музична інтонація — це основа музики, її характер. Так само, як у розмовній мові, музичні інтонації є запитальними, стверджувальними та окличними.\nВиконання поспівки «Санчата» з дотриманням питальних і стверджувальних інтонацій, із показом руху напряму мелодії.\nУчитель. З чого саме виростає інтонація му- Ґ\nзичного твору? У мене в руках маленьке зернятко, \_\_\nназвемо його «зерно»-інтонація. Так само, як із зер-\nна виростає колосок, із «зерна»-інтонації утворюється мелодія, що має багато складових.\n«Зерно»-інтонація — це найбільш важливий і виразний мотив, з якого виростає загальна інтонація музичного твору. Подеколи «зерно» може складатися лише з 2—4 звуків.\nУчитель. Ми сьогодні багато говорили про мову. Саме їй присвячено пісню Миколи Ведмедері «Нашамова».\nСлухання та розучування пісні М. Ведмедері «Наша мова».\nБез чого наша мова була б нецікавою та невиразною?\nЩо таке інтонація? З чого вона народжується?\nЯк називають старовинний механічний музичний інструмент, що допомагав бідним дітям заробляти на життя?\nХто є автором пісні «Бабак»?\nУчні виходять із класу під музичний супровід (М. Ведмедеря «Наша мова»).\nПереглядів: 2361 | Рейтинг: 2.0/1