ПіКа - Для чого використовуються маски ксенонових лінз?\nДля чого використовуються маски ксенонових лінз?\nЗа останні декілька років ксенонові продукти стали особливо популярними серед автомобілістів. А все тому, що вони відмінно освітлюють проїзну частину, та при цьому використовують мінімальну кількість енергії. Також слід відмітити, що ксенонові лампи здатні преобразити транспортний засіб. Саме тому майже кожен другий водій у нашій країні приймає рішення встановити такі світлові елементи на своє авто.\nЯк відомо, для повноцінного функціонування ксенону, необхідно встановити блок розпалу, який забезпечить потрібну напругу, та моментальний розпал джерела світла.\nОднак крім цього також у деяких випадках не обійтись без спеціальної маски для лінз. Як ви, напевно, здогадалися, мова йде про лінзовану оптику.\nУ більшості випадків ці продукти встановлюються із єдиною метою – прикрасити зовнішній вигляд транспортного засобу. Сама маска виповнена у вигляді пластикового кільця, поверхня якого може бути як глянцевою, так і матовою. Також поверхня маски покривається хромованим шаром за для того, щоб елемент зміг у майбутньому встояти перед різними пошкодженнями. А це свідчить про більш тривалий термін експлуатації маски.\nПодібні елементи бувають різних розмірів. Однак у більшості випадків діаметр знаходиться у межі від 2 до 3 дюймів.\nЩо стосується форми елемента, вона може бути кругла, напівкругла, квадратна та овальна. Саме тому, ви із легкістю підберете для себе найбільш підходящий варіант.\nХтось може подумати, що на конкретне авто підходить тільки якась певна маска. Зовсім ні. Якщо виникла необхідність встановлення маски із маленьким діаметром, то в цьому випадку слід використовувати спеціальне кільце.\nМаски ксенону можуть виконувати декілька функцій\nУ деяких випадках вони приховують недоліки, які були допущені автомобілістами у час встановлення ксенону.\nТакож ці елементи здатні повністю змінити зовнішній вигляд всього автомобіля.\nЗа допомогою маски формується та спрямовується світловий потік.\nПридбати маски для лінз можна практично у кожному магазині. Тому якщо ви зацікавленні у покупці цього елементу, хутчіш беріться до справи. Для цього потрібно віднайти надійний магазин, у якому представлені продукти від відомих виробників. Там серед великої кількості товарів, ви, напевно, зможете підібрати для свого авто найбільш підходящі за всіма параметрами вироби. Також це унікальний шанс оформити покупку ксенона та комплектуючих для нього із доставкою за вказаною адресою.\nЯкщо у вас виникли якісь запитання, зверніться за допомогою до кваліфікованого фахівця в цій справі. Справжній професіонал із легкістю надасть грамотну консультацію та допоможе визначитися із найбільш підходящим елементом.


Літературно-музичні контакти у зоні взаємодії художніх мов різних мистецтв (феномен мазепіани)\nГоловна Реферати українською Література Літературно-музичні контакти у зоні взаємодії художніх мов різних мистецтв (феномен мазепіани)\nЛупак Н.М., аспірантка кафедри теорії літератури та порівняльного літературознавства Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка\nThe article investigates mode of life of Ivan Mazeppa's image in the context of European culture and its comprehension in the light of synthesis of arts, in particular literature and musicОдним із актуальних напрямків літературної компаративістики є дослідження взаємодії літератури з іншими видами мистецтва. Актуалізована тепер давня тенденція приваблює учених- теоретиків, мистецтвознавців, культурологів, літературних критиків - усі прилучаються до дискусії з проблем інтеграції мистецтв.\nКожна галузь образотворення здатна виконувати свої функції без допомоги інших мистецтв, прагне максимально виявити і розвинути те, що складає її неповторність і вирізняє серед усіх інших, проте по-своєму обмежена виражальними засобами, тому намагається враховувати й використовувати досвід суміжних мистецтв і розширювати власні межі та можливості. У цьому полягає суть процесів диференціації та інтеграції різних мистецтв, які відбуваються в розвитку художньої культури і спостерігаються на всіх етапах її історії.\nДослідник інтегративних аспектів взаємодії мистецтв В. Тасалов визначав основну рису цього процесу: "...єдність декількох видів мистецтв завжди спирається... на деякий "загальний знаменник" форми, тобто на своєрідний художній інтеграл від типологічних принципів кожного із видів образотворчості" [16: 21].\nІнтеграційний первень активізує процеси взаємодії і взаємопроникнення різних видів мистецтв та сприяє органічному й ефективному сприйняттю культури.\nА.В. Ванслов, виявивши взаємодії та взаємовпливи різних типів образотворчості, назвав три групи синтезу, що історично склалися в мистецтві. Це - синтез пластичних мистецтв (архітектури, образотворчого і декоративно- вжиткового ), синтез всередині зорово- динамічних мистецтв (театр, кіно, телебачення, естрада, цирк) та синтез окремих пар мистецтв, пов'язаних із словесністю: художньої літератури й образотворчого мистецтва (ілюстрації до літературних текстів), словесності і музики (пісня, хор, гімн, романс, опера, ораторія, кантата, реквієм).\nВелику увагу осмисленню процесів освоєння естетичного простору засобами вербального моделювання несловесних видів мистецтва приділяв уже О. Рисак (монографія "Найперше - музика в слові"). Класифікуючи термінологічний апарат, який обслуговує окремі усталені види мистецтва, автор вказував на універсальні категорії, виражені відомими термінами, а також термінологічні запозичення літературознавства з теорії музики (типу інструментовка, каденція, дисонанс і консонанс, симфонія, контрапункт, мелодія, регістр (емоційний), акорд) чи музикознавства з теорії літератури (синтаксис музичної мови, хореїчний мотив, ямбічна фраза, "психологічний реалізм" (Моцарта), драматургія, семантика, мотто і т.п.).\nДоповнюючи типологічну схему міжвидових взаємин, створену дослідником К. Барштом, варіантом поєднань "композитор - музичний твір" (крім варіантів "письменник - літературний твір", "художник - твір образотворчого мистецтва"), О. Рисак виявив різноманітні контакти, які виникають у зонах взаємодії художніх мов літературно-словесного і музичного мистецтв. Йшлося про\nлітературний портрет композитора (музиканта) у творах письменника;\n"музичний портрет" літератора у творах композитора;\nлітературний опис музичного твору. "Переклад" музики в словесну форму (ословлення, вербалізація музичних вражень);\nмузичні ілюстрації літературних творів. "Переклад" слова в музичне звучання;\nмузика в творчості літератора, письменник як слухач;\nрізножанрова література (словесність) у творчості композитора (музиканта); композитор (музикант) як читач;\nмузичність творчості письменника;\nлітературні твори про музику в творчості музиканта (композитора);\nмузичний твір, почутий літератором, приводить до особистого знайомства його з композитором;\nлітературний твір, прочитаний композитором, приводить до особистого знайомства з письменником (автором цього твору);\nмузична "ілюстрація" письменником свого літературного твору;\nлітературний твір композитора за мотивами створеної ним музики;\nписьменник створює музичний твір про композитора;\nкомпозитор створює літературний твір про письменника;\nписьменник звертається до музичної творчості як етапу роботи над своїм літературним твором;\nкомпозитор робить літературні начерки в період підготовки до написання музичного твору.\nРеферат на тему: Літературно-музичні контакти у зоні взаємодії художніх мов різних мистецтв (феномен мазепіани)


План для Украины на 2019 год | СЕГОДНЯ\nЧас бути "личинкою" минув, або Фундамент національної гідності\n12 января, 09:17 Просмотров:\n"Quo vadis?" – говорили давні мудреці. Куди прямуємо, шановні українці? Багато хто "видихнув з полегшенням", проводжаючи рік минулий, так, ніби все зроблено, та можна жити "в колії".\n"НІ!" – кажу я та вкотре повторюю: не в колії треба жити, а прокладати широкий шлях для розбудови країни. Бо колія може привести до прірви. Осліплені тимчасовими перемогами, заколихані вдаваним спокоєм, ми дуже часто піддаємося ейфорії звершень. Але насправді цей вдаваний спокій – є передумовою до великих проблем для тих, хто опустив руки.\nРік прийдешній готує для України чимало випробувань. І мова наразі не про вибори президентські чи парламентські. Бо вибори – то лише частка. Я не відкидаю їхньої важливості. Проте хочу зосередити вашу увагу на речах, що існують поза політикою. І ці речі, як не дивно, і є тією основою "європейськості", якої ми прагнемо.\nВарто, нарешті, зрозуміти, що будь-який, навіть найменший поступ, починається з кожного з нас. Адже кожен з нас повинен мати перед собою мету та обрати шлях до її досягнення.\nПереглядаючи у мережі інформацію про відомих українців сучасності, я зосередився не на істориках чи письменниках. Це також важливо. Але я шукав імена людей, котрі сьогодні на світовому рівні представляють Україну та доводять, що наша країна є величезною складовою світового інтелектуального надбання.\nВиявляється, що наші співвітчизники посідають чільні місця серед фізиків-ядерників у Швейцарії, серед науковців, що розробляють нанотехнологічні проекти у США, задіяні в аерокосмічних проектах та ІТ сфері. Їхні імена, на превеликий жаль, мало відомі в Україні. Проте за кордоном імена українських інженерів добре відомі.\nДо речі, ви ніколи не замислювались, чому міжконтинентальна балістична ракета США, якої так боїться Кремль, називається Trident – "Тризуб"? Та тому, що її розробником був українець з Тернопільщини Богдан Гнатюк, і саме давній герб України він взяв як символ-назву для ракети. А 1965 року світова преса писала, що "українець змінює обличчя світу", коли США запустили перший супутник космічного зв’язку, розроблений нашим співвітчизником Йосипом Хариком.\nТак, ці імена з минулого. Але є й імена сучасності. Проте їхні досягнення будуть оцінені згодом. І не лише у розвитку авіакосмічної галузі.\nПовертаючись до вищесказаного про те, що прийдешній рік вимагатиме від кожного з нас максимальної віддачі.\nТак от, друзі: цьогоріч нам належить виконати одну з найважливіших місій. І місія ця – не просто здобути щось, чи досягнути чогось. Ця місія – переосмислення свого місця у світі. Адже ми є тими, ким себе бачимо. Світова спільнота передових розвинених країн – це своєрідне дзеркало. І якщо Україна буде "дивитися" у це "люстерко", і бачити там незрозумілу державу із громадянами, котрі постійно себе недооцінюють, годуючи комплекс меншовартості, – то і світ нас сприйматиме так само.\nНевже вам, друзі, не соромно, що кожен француз знає Анну Ярославну Київську, як матір французьких королів, а багато хто з нас навіть не знає, якого року Анна Ярославна стала королевою Франції та на якому рівні розвитку та міжнародної поваги тоді був Київ?\nМи за останні роки пережили такі метаморфози, які відбуваються лише в природі, коли огидна личинка перетворюється на прекрасне та гідне створіння. І тепер наше завдання – усвідомити це перетворення. МИ отримали потужну армію, наша наука та техніка обтрушують стару іржавину "совка", наша церква отримала незалежність, згуртувавши нас навколо єдиного духовного центру. Але кожен з нас має зрозуміти найважливіше – те, що ми робимо сьогодні – не задля нашого комфорту завтра. Адже нічого миттєвого у світі не існує. Наша сьогоднішня невпинна наполеглива праця над собою, над розбудовою країни – це для наших нащадків. Саме наші діти та онуки мають гордо заявляти: "Я – українець!" І увесь розвинений світ має знати, що таке Україна, як вона виборола своє майбутнє та поіменно назвати всіх, хто роками, десятиліттями чи навіть століттями покладав сої життя заради цього.\nПерепрошую за можливу патетику у своєму дописі. Але я щиро вірю в те, що рік прийдешній стане переломним у свідомості українців, що саме сьогодні, завтра, цьогоріч ми нарешті оцінимо той фундамент власної гідності та почнемо будувати на ньому власну європейську державу.\nукраинцы, Украина, шульга\n14 июля, 08:2416865\n12 июля, 08:193532


Навіщо Україні енергетична стратегія\n27.02.09 , День\n«Нафтогаз України» знову на вістрі уваги громадськості. Не пізніше 7 березня він зобов’язаний розрахуватися з російським «Газпромом». Але через борги споживачів компанія може не укластися в цей термін, визначений підписаними 19 січня контрактами. І одразу буде покарання: від України почнуть вимагати стовідсоткової місячної передоплати й запровадять штрафи за кожен день прострочення платежу. Що робити? Лунають навіть вимоги націоналізації найбільших неплатників — підприємств теплокомуненерго. Експерт Олександр НАРБУТ вважає, що вирішувати газову проблему Україні слід не лише на шляху посилювання заходів до боржників, а й у іншому напрямку — домагаючись вдосконалення самої системи роботи нафтогазового комплексу країни. Цьому, на думку експерта, може сприяти й Міжнародна інвестиційна конференція з модернізації газотранспортної системи України, яку планують провести 23 березня в Брюсселі.\n— Сьогодні вже всім зрозуміло, що українсько-російські газові відносини мають безліч положень, які йдуть у розріз із національними інтересами нашої країни. Тому доводиться починати з банального питання «хто винен?».\n— Є велика група людей, на яких падає відповідальність за цю ситуацію. А ще в цьому більш за все винна сама система роботи нафтогазового комплексу, зокрема, НАК «Нафтогаз України». Тут варто пригадати ще й події 2006 року, коли так само, як і тепер, на рівні експертного співтовариства та на РНБО звучало дуже багато правильних висловлювань і намірів, які потім, на жаль, не були втілені в життя.\nУсі проблеми залишаються не вирішеними досі. Про що йдеться? Насамперед про відсутність системного підходу до створення нової енергетичної стратегії та розуміння того, в чому полягає стратегія Росії, в чому полягають інтереси європейських споживачів, а головне — усвідомлення того, що Україні не можна ставати між молотом і ковадлом, не виробивши свого підходу, що дозволяє посилити свої позиції.\nНова енергетична стратегія мусить будуватися на прагненні наскільки можливо гармонізувати всі інтереси, враховуючи також і те, що країни Європи мають розвинені відносини з «Газпромом», тоді як з Україною у європейських споживачів на формальному рівні такі відносини геть відсутні. У цьому є частка провини всіх наших інститутів влади, починаючи з Президента, Верховної Ради й закінчуючи урядом. Включаючи до цього списку парламент, я згадую, що в ньому багато разів розглядалася ситуація в енергетиці, а робота «Нафтогазу» могла б також стати предметом обговорення у зв’язку з тим вузлом проблем, які навколо нього зав’язані. У будь-якому разі, законодавці поки що поліпшення ситуації не забезпечили.\n— Адже в цьому плані чимало зробила РНБО...\n— Я б сказав, що вона також не надто вирізнилася, хоча неодноразово приймала якісь рішення. Зокрема, навесні минулого року там розглядалося фінансове становище НАК. Але поліпшень фактично немає, становище стає дедалі тривожнішим. Достатньо пригадати осінь минулого року, коли компанія фактично опинилася в стані технічного дефолту, оскільки не могла виконувати зобов’язання перед кредиторами й навіть затримала чергову виплату. Занепокоєні інвестори тоді прилітали до Києва й навіть зустрічалися з цього приводу з прем’єр-міністром, а делегація НАК їздила до Лондона й намагалася заспокоїти кредиторів. Підсумовуючи, можна сказати, що газоенергетичної стратегії немає й сьогодні, відсутня методична робота з модернізації системи управління нафтогазовим комплексом, а в уряді навіть немає керівника (крім прем’єра, звісно), який би ніс відповідальність за стан справ у цій галузі.\nСвого часу, коли створювався нинішній уряд, чимало говорилося про те, що віце-прем’єром, який координує всі ці питання, має стати Віталій Гайдук. Але він поки залишається головним радником уряду... А що стосується міністра палива та енергетики, то, на мою думку, він, узагалі, лише періодично приділяв увагу цій сфері, за звичкою зосереджуючись здебільшого на електроенергетиці. НАК у цих умовах було практично покинуто напризволяще. Минулого року після уявного врегулювання проблем у першому кварталі була анонсована двостороння експертна група, якій належало працювати над довгостроковою газовою угодою. Але цілком реалізувати цей намір не вдалося, бо керівництво НАК так і не отримало чітких директив. Уряд не дав відповіді на питання, чи зможе НАК у переговорному процесі спиратися на міжурядові угоди, що мають чинність закону в Україні й досі, або ж буде відштовхуватися від хиткого грунту меморандумів, що підписувалися на різних рівнях. (Вони, як відомо, мають не більше сили, ніж звичайні протоколи про наміри.) Переваги, закладені в міжурядових угодах, так і не були використані. А спроба зробити це вже на фініші 2008 року викликала бурю невдоволення в «Газпромі» й навіть використовувалася як привід для припинення постачання газу до України, а потім і до Європи.\n— Чи не настав час спрогнозувати, кого в цій ситуації можуть зробити крайнім і на кого покласти відповідальність за невдало проведені переговори?\n— Відповідь очевидна. На поки ще хворого главу НАК Олега Дубину найлегше списати всі помилки, яких припустилися чиновники різних рівнів.\n— А наскільки ймовірно, що НАК потрапить під контроль групи Коломойського?\n— Я не вважаю, що уряд або Президент дозволять якійсь одній групі мати домінанту в управлінні «Нафтогазом». До того ж, бізнес-структури Коломойського більше спеціалізуються на питаннях нафтового бізнесу, тоді як газова компонента ніколи не була предметом їхнього особливого інтересу. Важливо й те, що в цій сфері є багато такого, що Коломойський вирішити не може, оскільки для цього в Росії треба мати зв’язки, порозуміння й рівень довіри, якого в цьому випадку недостатньо...\nМожу також зауважити, що якщо проаналізувати діяльність НАК на основі міжнародних правил бухгалтерського обліку, то виявиться, що вона всі останні роки демонструє аж ніяк не системно рентабельну роботу. Це предмет особливого занепокоєння кредиторів і, швидше за все, не дуже вабить до «Нафтогазу» й Коломойського. Достатньо сказати, що зобов’язання НАК сьогодні продаються на біржах за дуже низьку ціну. Багаторазово завищена прибутковість його облігацій (170—180% річних) свідчить про недовіру інвесторів.\n— А хто ж тоді конкуруватиме з Дубиною, якщо його призначать винуватцем газових негараздів?\n— Тут я б хотів усе-таки нагадати про високий професіоналізм Олега Вікторовича і його риси керівника й перемовника. І якщо проаналізувати його нечисленні інтерв’ю, які він давав як керівник НАК, то можна зробити цікаве узагальнення. Позиції, яких прагнув і був готовий відстоювати пан Дубина, за великим рахунком цілком відповідали національним інтересам. При нормальному забезпеченні й підтримці, а головне — відсутності тертя й збігу позицій між найвищими керівниками країни (така можливість була продемонстрована в заяві Президента й прем’єра, датованій 1 січня) главі НАК, на мою думку, вдалося б відстояти ці інтереси, й ми не мали б тієї ганебної газової угоди, підписаної 19 січня в Москві.\nКрім того, в цьому випадку можна було чекати щорічного міжурядового протоколу, в якому йшлося б і про ціну газу, й про тариф на транзит. Відповідно до діючих українсько-російських угод, розробка цього документа залишається завданням уряду, що не було своєчасно реалізоване. Тож без посилення роботи уряду та якісного поліпшення команди НАК (її слабкості, незважаючи на те, що я високо оцінюю потенціал антикризового менеджера Дубини, видно, як то кажуть, неозброєним оком) добитися зрушень на цьому напрямку просто неможливо. Достатньо сказати, що в її складі не було керівника, що відповідає за економічний та інвестиційний напрямки, в результаті управління корпоративними фінансами на рівні НАК здійснювалося далеко не найкращим чином.\nЦе й дивідендна політика, й цінові розриви, урядова заборгованість за субсидіями населенню 2006—2007 років. А чого варті високі рентні платежі й спроби сконцентрувати всі дивіденди від дочірніх компаній НАК у держбюджеті, а не в бюджеті «Нафтогазу»? Усе це тримало компанію, як то кажуть, у чорному тілі... А Олег Вікторович, звісно, був не в змозі одночасно поєднувати роль ключового перемовника, координатора й керівника цієї команди (йому доводилося більшу частину робочого часу присвячувати переговорам — за його словами, тільки в Москві він пробув більш як 60 днів).\nКрім кадрових, не дуже успішно вирішувалися і питання стратегічного управління. Не продемонстрував системної роботи орган стратегічного управління НАК — наглядова рада. Він жодного разу так і не зібрався і, отже, взагалі був створений тільки на папері. Тим часом ситуація була й залишається настільки серйозною, що на допомогу уряду та «Нафтогазу» слід створити так звану групу високого рівня, яка могла б генерувати і для уряду, і для учасників переговорів від господарюючого суб’єкта якусь єдину генеральну лінію. Цього не було зроблено.\nПроте є багато бажаючих списати на Олега Вікторовича всі помилки, «списати» і його самого як керівника. Я вважаю, що серед них є деякі з тих, хто свого часу сприяли його призначенню. Сьогодні вони були б не проти позбутися такого норовливого керівника, з його ж слів, не в подарунковому магазині придбаного. А тим більше, що за його плечима досвід роботи першим віце-прем’єром і розуміння всіх привідних ременів роботи уряду. Із задоволенням покерували б у самостійному режимі фінансовими потоками, що йдуть через НАК та деякі безпосередні сподвижники керівника компанії...\n— А в якому стані зараз робота над фінансовим планом НАК?\n— За моїми оцінками, дефіцит бюджету «Нафтогазу» становить приблизно 35—40 мільярдів гривень, і без системних рішень з боку уряду, зокрема, без корекції цін на газ для споживачів усіх рівнів і, насамперед, бюджетної сфери, поліпшити фінансове становище компанії не вдасться. І взагалі експеримент з НАК час закінчувати.\n— У нашій державі поки що не вдається продемонструвати приклад ефективного холдингового управління. Негативи, виявлені колись секретарем РНБО Євгеном Марчуком, не усунені й по сьогоднішній день. У країні немає жодної холдингової компанії, яку можна було б поставити як приклад. Якщо копнути НАК «Енергоатом», «Укрзалізницю» або будь-яку іншу компанію з аналогічною структурою, то побачимо велику кількість проблем.\nЦе — своєрідні чорні ящики, до яких надходять і невідомо куди йдуть величезні фінансові потоки, а результат, на жаль, виходить плачевний. Отже, в НАК давно вже час провести серйозну реструктуризацію із розмежуванням бізнесу, виділенням нафтової компоненти, якою, дійсно, може зацікавитися пан Коломойський. І в цьому, на мій погляд, немає проблеми. Участь приватного капіталу може підвищувати ефективність.\nЗрештою держава може й повинна отримувати від бізнесу й податки, й дивіденди, а не тільки дірку від бублика, як у ситуації з НАК, що є за всіма даними найбагатшою структурою. Наприклад, створення вертикально інтегрованої нафтової компанії поки що залишається в стадії розмов. І це замість того, щоб інтегрувати відповідні активи НАК з активами Коломойського, що створило б хорошу основу для вертикально інтегрованої компанії, де інтереси держави й приватного капіталу могли б бути збалансованими, якщо, звичайно, займатися цим професіонально. Крім того, від сьогоднішнього НАК можна відділити транспорт газу з підземними сховищами, виділити в окреме підприємство недоінвестований сьогодні видобуток, перетворивши їх на вельми рентабельні та перспективні в інвестиційному плані компанії.\n— Мені здається, що фінансовий план «Нафтогазу» знаходиться у великій залежності від держбюджету, й рішення, спрямовані на реанімацію цієї компанії, мають виходити саме з цього документа.\n— Згоден. Хочу також підкреслити, що фінплан НАК найтіснішим чином пов’язаний з тією бізнес-моделлю, на якій будується робота газового ринку, якого у нас, по суті, немає. Монополізм НАК, як і будь-який монополізм, приводить до загнивання.\n— Але ж його за декілька тижнів не подолати. А фінплан потрібно було мати, якщо не вчора, то хоча б сьогодні.\n— Немає і немає. Реструктуризація для «Нафтогазу» просто таки на першому місці. Тому що ніякий бюджет не повинен рятувати рентабельний і, в принципі, навіть високодохідний бізнес. Якщо подивитися звіти великих нафтогазових компаній світу, то незважаючи на загальну рецесію, ми побачимо або невелике зростання чистого прибутку цих компаній, чиї прибутки вимірюються мільярдами, або невелике, на рівні 3-4% падіння, що залежить від того, скільки коштів було інвестовано протягом останнього року в модернізацію.\nТакий бізнес частіше за все залишається високорентабельним, незважаючи на падіння нафтових цін. Отже, нам немає ніякого сенсу навантажувати бюджет таким тягарем як фінансові діри «Нафтогазу». Навпаки, неефективна модель національних акціонерних компаній повинна поступитися місцем ефективній моделі відкритих акціонерних товариств за участю держави на початковому етапі, а далі й без неї.\n— Ви вважаєте, що це можна зробити в рамках бюджету-2009?\n— На мою думку, це — одне з тих завдань, яке належить вирішити нашому уряду, причому чим раніше, тим краще. А бюджет сьогодні не може бути рятувальним колом і для державної сфери, і для корпоративної. Принаймні у нас сьогодні взагалі немає тих стабілізаційних фондів, які потрібні країні, а отже, немає ресурсів, які можна було б використовувати для того, щоб стабілізувати діяльність національних акціонерних компаній. Отже, завдання номер один — коректувати бізнес-моделі. До речі, є багато критиків цієї ідеї. Вони говорять: цього ніколи не підтримають кредитори НАК.\nА я стверджую, що якісно проведену реструктуризацію кредитори не тільки підтримають, вони будуть її вітати. Тому що у них з’являється шанс повернути свої кошти. Розділивши «Нафтогаз» на успішні сфери бізнесу, що генерують грошові потоки, ми даємо можливість інвесторам побачити реальну картину й реструктуризувати боргові відносини з цими компаніями. Я не пропоную проводити реструктуризацію так, щоб всі борги залишилися на вмираючій оболонці НАК, а всі активи були звідти витягнуті. Це копіювало б ті моделі, які активно використовувалися в нашій бізнес-практиці в 90-ті роки. Я кажу про ефективну реструктуризацію, коли розмежування дозволить посилити ділову позицію всіх розділених частин. І без цього не обійтися.\n— Зараз більше розмов ведеться щодо модернізації нашої газотранспортної системи.\n— Можу вам повідомити, що в проекті тієї угоди, яка буде обговорюватися в березні на конференції з інвесторами, зацікавленими в модернізації ГТС України, на структурному рівні передбачено, що транспортування і зберігання газу будуть відділені від НАК, створенням нової юридичної особи. І буде створено конкретний суб’єкт, який прийматиме інвестиції і займатиметься їхнім поверненням. НАК для цієї мети вже не придатний.\n— Таким відокремленням уже намагалися займатися. Чи не для цього свого часу й перетворювали «Укргазпром» на «Нафтогаз України»?\n— Насправді це нікого тоді не хвилювало. Як зліпили його більше десяти років тому, з того, що було, так і працює в тому ж потворному вигляді. Завдання полягала в об’єднанні найбільшої кількості нафтогазових активів із максимальним нарощуванням фінансових потоків.\n— Отже, дочок НАК просто розселили по різних квартирах?\n— Абсолютно вірно. Більше того, централізована система управління означає, що ці дочки не мають права розпоряджатися більшістю ресурсів, які вони заробляють. Усе це робить «Нафтогаз», аж до активного патронування всієї тендерної роботи, закупівель матеріалів та обладнання, вибору підрядчиків. «Укртрансгаз» отримує, тобто отримував, тому що як буде в цьому році — ще невідомо, за «великий транзит» російського газу суму, еквівалентну вартості так званого паливного газу, що використовується для цієї транспортної роботи. Тобто, по суті, всю свою роботу він робив безкоштовно. Гроші заробляли тільки на транспортуванні газу для українських споживачів.\n— А чи можна сподіватися, що якась поступова робота по вдосконаленню контрактів нинішнього року між «Нафтогазом» та «Газпромом» у результаті дозволить підтримати НАК?\n— Блаженний, хто вірує. Питання в тому, хто буде цим займатися. Пам’ятаєте, яка дискусія розгорнулася на початку 2006 року в пресі навколо тієї угоди. Критики було дуже багато. З’явилося навіть визначення «газовий Перл Харлбор». А в дискусії із запалом брали участь багато хто з професіоналів. Сьогодні їх не чути. З ким дискутувати? З тими, хто фактично не визнає міжурядові угоди, не виконує вітчизняне законодавство, ігноруючи покладену на них відповідальність? Про що можна говорити з урядом, який реагує на будь-які пропозиції щодо цього як глухонімий? Хіба воно коли-небудь дослухалося до цієї дискусії, збирало фахівців для обговорення ситуації? Навіть у ході круглого столу щодо використання транзитних та формульних можливостей, який проводився Центром Разумкова, уряд був представлений на дуже низькому рівні.\nНеувага до цієї проблематики з боку основних інститутів влади говорить про те, що сьогодні було б наївністю сподіватися, що хтось серйозно може зайнятися цією проблемою. Головне зараз — визначитися навіть не із сьогоднішньою, а з майбутньою владою щодо підсумків майбутніх виборів... А наша нинішня загальнополітична, та й газова дискусія дуже нагадує сцену з кінофільму «Веселі хлоп’ята», де всі без розбору тузять один одного по чому попало. Немає спокійної та вдумливої бесіди, немає бажання принести користь країні. Навіть на РНБО з’ясовуються політичні стосунки... І все це через те, що нинішня правляча еліта віджила своє. Вона жодні стратегічні завдання уже не вирішує.\n— А хто може вирішити і як?\n— Тут краще говорити без конкретних прізвищ. У нас усе ж немало фахівців, які пройшли велику школу в промисловості, у бізнесі, що сформувалися як люди справи. До речі, досить багато людей, готових узяти на себе тягар відповідальності, є і в експертному співтоваристві. Без уплітання інтелекту та посилення його впливу на всіх рівнях влади не можна вирішити складних завдань, що стоять перед країною. Розсудливі люди є і в органах влади, але, варто зазначити, що до цих «білих ворон» не завжди дослухаються, часто вони знаходяться в тіні свого керівництва й наразі не поспішають із неї виходити. Якщо взяти БЮТ, то там виділяється автор ідеї боротьби за підвищення конкурентноздатності — Юрій Полунєєв. І людей такого рівня можна знайти майже у будь-якій політичній силі. Питання в тому, чи здатні вони якимось чином об’єднатися і взяти на себе відповідальність. Це — головне.\n— Чи є зараз у будь-кого плани модернізації нашої газотранспортної системи? Тому що розмов на цю тему багато, а ніякого реального виходу не видно.\n— Мене тут хвилює якийсь перекручений порядок денний. Січнева газова криза, інспірована Росією (Україна там була лише невеликим елементом задуманого сусідкою великого плану), переконливо засвідчила прагнення керівництва РФ вийти з тієї системи договірних відносин, які прив’язували газові ціни до нафтових, і, таким чином, вивести газові ціни на більш високий рівень. Не дарма Росія всіляко форсувала створення організації газовидобувних країн, так званого газового ОПЕК.\n— Поки що вона себе ще ніяк не проявила...\n— Це доволі інерційний процес. Та й не можна передбачати, що Росії вдасться всього лише за три кроки реалізувати свої плани. Але це ще не свідчить про те, що таких планів немає. На етапі створення газової ОПЕК звучало досить багато заяв, причому не лише від російських керівників, але й від газпромівського менеджменту, про те, що ера дешевого газу закінчується. Подібні заяви озвучували також деякі керівники близьких до «Газпрому» європейських газових компаній.\nТак і сама дискусія серед членів названої новоствореної організації зводилася, в основному, до того, що енергетична цінність газу, як палива, по відношенню до нафтопродуктів занижена відсотків на 40. Цікаво, що саме такий приблизно спад ціни газу спостерігається сьогодні в Європі. Крім того, була мета продемонструвати утворення газово-енергетичної вісі, яка проходить по меридіану, на якому розташована Москва, а згодом, можливо, вона переміститься ближче до Санкт-Петербургу, якщо штаб- квартира газового монополіста переїде туди. При цьому «Газпром», схоже, переслідував ще одну важливу мету — відволікти увагу світової громадськості від свого фінансового становища. Відомо, що сьогодні капіталізація цієї компанії становить приблизно 75 мільярдів доларів, що у п’ять разів менше, ніж влітку минулого року.\nПри цьому кредитні зобов’язання «Газпрому» перевищують 55 мільярдів, що робить запозичення цієї компанії практично неможливими. Тому всі розмови про північні та південні потоки виглядають досить сумнівно, так само, як і інвестиції в них. Без підтримки Європи «Газпром» зі всім цим просто не впорається. Так що газова криза була ще й спробою через замерзаючий європейський електорат нав’язати лідерам найбільших європейських компаній свою парадигму — нові маршрути, необхідні в зв’язку з тим, що Україна є, нібито, ненадійним постачальником.\n— Що ми можемо протипоставити такій позиції?\n— Наша відповідь не повинна була б узагалі розглядати питання надійності постачальника. Усякі сумніви в цьому потрібно виключити. Дивіться, у нас продовжують працювати європейські спостерігачі — ніяких сигналів від них немає. Вони не лише знають, хто був винуватцем січневого припинення поставок газу до Європи, але, головне — бачать і докладають, що і сьогодні система працює нормально, жодних збоїв або зривів немає, в неї висока надійність, а в українських фахівців — висока кваліфікація.\nПитання лише в тому, чи буде українська ГТС і далі частиною єдиної енергетичної системи Радянського Союзу, ніби відірваною її частиною, яка працює залежно від обставин (як було в січні цього року) то в аверсному, то в реверсному режимі, чи вона посяде своє місце в інтегрованій енергосистемі Європи. Диявол не лише в організаційному розумінні цього рішення. Візьмемо ту ж саму модернізацію. У цьому питанні все ставиться ніби з ніг на голову.\nОсь у березні Україна обговорюватиме з європейцями цю проблему, шукатиме інвесторів. Для цього вже підготовлений майстер-план, що містить різні проекти. На жаль, це не більш ніж обмежені за своїм масштабом технічні рішення для певних ділянок ГТС, де закінчуються терміни роботи обладнання або має місце великий його знос. А щоб скласти й реалізувати стратегічну програму модернізації, необхідно, передусім, дати відповідь на кардинальні запитання. Яким чином ця система працюватиме не лише завтра, а, наприклад, через 10-15 років? Які є вимоги щодо обсягів газу, що подається на вхід і на вихід системи, як працюватимуть підземні сховища газу, чи обслуговуватимуть вони спотовий ринок газу Європи, чи зберігатимуть для неї газові резерви, чи працюватимуть вони, як сьогодні, лише на Україну та «Газпром»? Усі ці та ряд інших питань повинні бути вирішені ще до того, як ми приступимо до постановки завдань із модернізації ГТС.\nТим більше, якщо розглядати її як частину енергосистеми Євросоюзу, тобто й інші елементи модернізації, наприклад, диспетчеризацію всіх процесів. Потрібно також дати відповідь на запитання, що потрібно зробити для збільшення обсягу підземних газових сховищ на сході України, щоб одного чудового дня не виникла потреба терміново перейти у реверсний режим, подаючи газ до південно-східних регіонів нашої країни, як це відбувалося в січні цього року.\nКрім того, для розвитку нашої ГТС, я наголошую, питання повинно стояти не просто про її модернізацію, потрібно її інституціювати, тобто створити компанію, яка б повністю акумулювала газотранспортні можливості, включаючи підземні газові сховища. Вона обов’язково повинна бути прибутковою з погляду інвесторів, тому що в іншому випадку не отримає інвестицій, оскільки вони не окупатимуться, і подальша її взаємовигідна інтеграція чи то з європейськими, чи то з російськими структурами стане практично неможливою.\n— А як ви ставитеся до ідеї про те, щоб Росія постачала свій газ для Європи лише до кордонів України, а далі, купивши газ і уклавши відповідні договори з європейськими компаніями, на ринок могла б виходити наша країна?\n— Я вважаю, це дуже складне й практично нереальне завдання. Як нав’язати «Газпрому» такі умови? Швидше за все, він не піде на це навіть у тому випадку, якщо роль продавця газу в Європі візьме на себе не українська компанія, а структура, зареєстрована в третій країні, але яка містить український капітал. Адже це практично означатиме спробу відлучити «Газпром» від торгівлі природним газом у Європі.\nАле тут все ж є шанс. Базисні умови поставки газу, в тому числі для споживачів у Європі, записані в Європейській енергетичній хартії, рекомендують постачати газ на кордон держави-постачальника. Так що сьогодні Росія діє у розріз із цією хартією і, швидше за все, саме тому не бажає її ратифікувати. І тут відкривається широке поле діяльності для нашої газової дипломатії, яка повинна працювати також і на майбутнє. Їй потрібно домогтися, щоб у Європі зробили серйозні висновки щодо енергетичної безпеки, глибоко проаналізувавши колізії, які виникли в період 2008—2009 років, і на цій підставі зайняли більш принципову позицію щодо ухилення Росії від виконання нею цього основоположного документа. Наприклад, їй можна запропонувати ратифікувати хартію з умовою її подальшої доробки, відкривши таким чином для України якісь перспективи... Згадані базисні умови, принаймні, даватимуть можливість наполягати на порівнянності газових цін, тоді як сьогодні «Газпрому» більш ніж вигідно укладати контракти окремо з кожною європейською країною.\n— Ви згадали про міжнародних спостерігачів. Навіщо вони «Газпрому» в умовах, коли газовий конфлікт полюбовно залагоджений?\n— Слово «полюбовно» я б у даному контексті не став вживати. Росія далеко не випадково наполягала на продовженні роботи цих спостерігачів. По-перше, вони потрібні для того, щоб робота всієї моніторингової групи тривала, і, таким чином, затягнути підготовку відповідних документів, включаючи висновки про винуватця припинення поставок газу до Європи.\nАле головне, на мою думку, полягає в тому, що Росія готується до другого акту вистави, яку весь світ бачив у січні. Вона, мабуть, сподівається, що вже в квітні Україна не зможе виконати своїх фінансових зобов’язань із розрахунків за газ. Унаслідок нас «посадять» на передоплату та зменшать поставки газу. А спостерігачі, що знаходяться на своїх місцях, у тому числі — представники законтрактованої Росією французької компанії SGS, «Газпрому» на руку. Ця фірма проводитиме технічний аудит із міжнародних норм і спробує зафіксувати якісь негативні моменти, яким нададуть широкого міжнародного резонансу...


ПІДВОДНИЙ ЧОВЕН З‑80\n27 січня 1961 року\nРадянський підводний човен затонув у Баренцевом море в результаті надходження води через РДП. Піднята 27 липня 1969 року. Загинули 68 людина\nСічень 1961 року став для Північного флоту чорним місяцем: з корабельного списку довелося викреслити відразу три підводні човни. Навіть у війну таке траплялося нечасто... Спочатку рвонули торпеди в носовому відсіку Б‑37, стоявшей у причалу в Полярному. Дивовижної сили вибух розвернув і сусідню підводний човен З‑350. Загинули 122 моряка. Причини вибуху не з'ясовані до цих пор\nПотім не вийшла на зв'язок ракетний дизельний човен З‑80. Останній раз вона дала про себе знати в 23 години 00 хвилин 26 січня. Командир капітан 3‑го рангу А. Ситарчик доповів, що всі завдання бойової підготовки відпрацьовано, і просив «добро» на повернення на базу. «Добро» дали. Але в 0 годин 47 хвилин 27 січня радіозв'язок перервався. З‑80 у Полярний не повернулася. В той же день комфлота вислав на пошуки два есмінці й рятувальне судно. Район, у якому зникла З‑80, відстояв від узбережжя на 50 миль і займав площу 384 квадратні милі. Глибини - від 200 метрів і нижче. Зимовий шторм шпурляв кораблі, моряки марне намагалися розглянути крізь сніжні заряди чорний силует субмарини або хоча б чорна масляна пляма на воді\nНаступного дня по флоті оголосили аварійну тривогу, і на пошуки вийшли ще два есмінці, чотири малих протичовневих кораблі, корабель розвідки й рятувальне судно\nНа жаль, день, вірніше арктична ніч не принесла ніяких звісток. Тоді почався масований пошук із залученням авіації, підводних човнів і рибальських судів з їхніми придонними тралами й пошуковою апаратурою. Уздовж берегової лінії літали прикордонні вертольоти. Радіотехнічні пости просівали на своїх екранах кожна цятка засветки.\nКомандири відповідає за все, що трапилося на кораблі й з кораблем, навіть якщо він загинув. Не минула ця доля й навічно 36‑літнього командира З‑80 капітана 3‑го рангу Анатолія Ситарчика. От що пише про нього й про обставини катастроф його колишній безпосередній начальник, командир дивізії підводних човнів Північного флоту, а потім адмірал флоту Георгій Егоров:\n«Підводні човни із крилатими ракетами - нові, складні по пристрою й керуванню кораблі. Тому нам доводилося часто виходити в море на цих кораблях, вивчати особовий склад, особливо командирів. Тоді‑те я і звернув увагу на один з них. У море він допускав помилки, часто нервував, що зовсім неприпустимо для підводника. Я не раз звертався до командуючому підводними силами контр‑адміралові Г.Т. Кудрявцеву із проханням відправити цього командира на ретельну медичну перевірку для визначення його психологічного стану, але цього зроблено не було\nНезабаром я знову вийшов у море на тім же підводному човні для перевірки корабля й всіх його систем на глибоководне занурення з відходом на робочу глибину до 170 метрів\nВипробування показали, що міцний корпус, всі забортні отвору, механізми в основному задовольняють пропонованим вимогам. Але знову виникли серйозні претензії до командира корабля. Тому я наказав начальника штабу дивізії капітанові 1‑го рангу Н.М. Баранову не відправляти човен у море, а зайнятися вдосконалюванням підготовки командира й особистого складу безпосередньо на базі».\nРозпорядження комдива не виконали й відправили З‑80 на полігон для відпрацьовування планової маркувальниці завдання\nКапітан 1‑го рангу Егоров перебував на містку плавбазы «Іртиш», коли з перехопленої радіограми довідався, що З‑80 відправлена вморе.\n«Тому, - продовжує Егоров, - не вступаючи в полеміку, а посилаючись на важкий прогноз погоди, дав радіограму в штаб підводних сил: „в зв'язку з ураганом, що наближається, прошу ПЛ ІЗ‑80 терміново повернути на базу“.\nНаближення шторму вже відчувалося за багатьма ознаками. Я наказав відправити в море частина човнів з рейду й поринути на глибину в призначених районах. І, перебуваючи на містку плавбазы «Іртиш», що на якорях носило з борта на борт ураганної сили вітром 25-30 метрів у секунду при суцільних сніжних зарядах, стежив по локації за станом кораблів на рейді. Від командирів човнів періодично надходили доповіді про положення справ. Прийшла радіограма від підводного човна З‑80. Оскільки вона була адресована штабу підводних сил, ми не змогли її раскодировать. Думав, що моє прохання виконано, що командир З‑80 підтвердив наказ штабу про повернення й човен направляється на базу\nУже на світанку одержую тривожну доповідь: «Вузол зв'язку флоту постійно викликає підводний човен З‑80. Відповіді від її ні».\nЗ ураганом жарту погані. Яких тільки не виникло тоді припущень про причини мовчання корабля. Командир З‑80, не одержавши розпорядження штабу про повернення в базу, міг піти на занурення, щоб укритися від шторму під водою\nРішення тренувати екіпаж при плаванні під РДП в умовах важкого шторму в полярну ніч не викликалося ніякою необхідністю\nМої сумніви щодо можливостей цього командира, до нещастю, підтвердилися\nПісля підйому човна із ґрунту перевірка журналу радистів показала, що наказу штабу підводних сил про повернення З‑80 у базу, що могло запобігти катастрофі, на корабель не надходило. Виходить, моє прохання командуванням підводних сил не була задоволена».\nОднак думки начальників і підлеглих часто розходяться. Колишньому лейтенантові, а нині Героєві Радянського Союзу вице‑адміралові запасу Євгенію Чернову командир З‑80 запам'ятався іншою людиною: «Це був сміливий, рішучий і грамотний підводник. Батько його, генерал‑авіатор, загинув під час війни. Анатолій Дмитрович виходив у море в батьківському літному шоломі і його рукавичках. Це був його талісман. Не знаю, чи взяв він із собою ці реліквії в той останній вихід...»\nТільки через тиждень - 3 лютого - рибалки із траулера РТ‑38 виявили в тралі аварійний буй, яким позначають місце, де затонув човен. На нержавіючій табличці розібрали тактичний номер - З‑80.\nНа жаль, ніхто з рибалок не міг сказати, де й коли вони затралили буй. Штурмани намагалися по розрахунках імовірного дрейфу уточнити місце. Нанесли на карти район, де штормом могло обірвати буй. Шукали до 16 лютого. Взяти б ледве північніше всього на півтори миль, і човен би знайшли. Але ніхто не перетнув 70‑ю, начебто зачаровану паралель. Правда, якби тоді й виявили З‑80, допомогти їй було б нема чим: потужну суднопіднімальну фірму ЭПРОН з волі Хрущева давно розігнали. Підняти човен із глибини 300 метрів слабосильна АСС - авдєєвої‑рятувальна служба флоту - не могла\n«Під аварію» головкому ВМФ СРСР удалося вибити гроші на розвиток рятувальних засобів. Саме головне - спроектували й побудували «Карпати», спеціальне судно для підйому затонулих човнів\nПодлодку знайшли 23 липня 1968 року. З‑80 лежала на твердому ґрунті на рівному килі, нахиливши на правий борт\nПерші обстеження за допомогою водолазної камери, що спускається показали: обоє авдєєвої‑рятувальних буя - носовий і кормовий - віддані. Виходить, підводники були живі щонайменше в обох кормових відсіках. Верхній рубочный люк задраєний. Ніяких видимих ушкоджень ні легкий корпус, ні міцний не мали. Особлива увага звернули на рули: всі горизонтальні застигли в положенні «на всплытие», вертикальний же був перекладений «лево на борт». Саме по цим останнім «телодвижениям» корабля була складена потім версія загибелі\nПісля довгих дротиків і кадрових безладь була сформовано експедицію особливого призначення (ЭОН). Її командир капітан 1‑го рангу Сергій Минченко - безумовний герой цієї суднопіднімальної епопеї. Адже починати доводилося практично з нуля. Правда, у лад тільки що вступив рятувальник підводних човнів «Карпати». Але підняти із глибини 200 метрів підводну човен - завдання більш ніж складна\n«З‑80 перетягнули в безлюдну бухту Завалишина, що під Териберкой, і поставили на понтони. Як бути далі? Фахівці з минно‑торпедного керування запевняли державну комісію, що при осушенні відсіків торпеди, пролежавшие стільки років під водою, при перепаді тиску можуть вибухнути. Вони майже переконали керівництво не ризикувати й підірвати човен, не слухаючи її, не витягаючи тел загиблих. При цьому губився весь зміст напряженнейшего праці - підняти корабель, щоб з'ясувати причину загибелі!\nОдин раз увечері до мене приходить мінер, капітан 2‑го рангу (прізвище, на жаль, не пам'ятаю): «Дозволите, я проникну в перший відсік і приведу торпеди в безпечний стан!» Ризик величезний, і всі‑таки я дозволив. Дуже важливо було з'ясувати всі обставини катастрофи. Уночі відправилися з ним на З‑80. Я страхував його на надбудові. Нарешті він зринув: «Усе. Не вибухнуть».\nРанком - нарада. Доповідаю: працювати можна. Як, що, чому?! Розповів про нічну вилазку. Взгрели по перше число за самовольство. Але головою держкомісії був Герой Радянського Союзу вице‑адмірал Щедрін, сам розпачливий моряк. Переможців не судять. Відсіки осушили. Почалася сама тяжка частина нашої роботи: витяг тіл».\nВице‑адмірал запасу Ростислав Филонович згадував: «Мені довелося першому ввійти у відсіки З‑80. На це право претендували й особисты, і політпрацівники, але вирішили, що спочатку субмарину повинен оглянути кораблебудівник. Я ввійшов у човен з корми - через аварійний люк сьомого відсіку. Тіла підводників лежали особою долілиць. Всі вони були замаслені в солярі, який видавило усередину корпуса з паливних цистерн. У першому, другому, третьому і сьомому відсіках були повітряні подушки. Більшість тіл витягли саме з носових відсіків. Взагалі, всі тіла вражали своєю повною схоронністю. Багатьох дізнавалися в особу - і це через сім років після загибелі! Медики говорили про властивостях, що бальзамують, морської води на двухсотметровой глибині Баренцева моря...»\nТе, що відкрилося очам Филоновича, навіть у протокольному викладі жахливо. вода, Що Заюшила в середні відсіки, прорвала сферичні перебирання зі сталі товщиною в палець, немов папір. Лохмы металу завивалися в сторону носа - гідроудар ішов з п'ятого дизельного відсіку. Вода зривала на своєму шляхи механізми з фундаментів, змітала рубання й выгородки, калічила людей... В одному зі сталевих завитків прорваного перебирання Филонович помітив шматок тіла. Майже в усіх, кого витягли із четвертого й третього відсіків, були размозжены голови\nДоля тих, кого товста сталь прикрила від миттєвої смерті, теж була незавидною: вони загинули від ядухи. Кисневі балончики всіх дихальних апаратів (ИДА) були порожні. Але перш ніж увімкнутися в «идашки», моряки стравили з парогазовых торпед стиснене повітря в носовий відітнув\nНе всі змогли витримати катування повільною ядухою. В акумуляторній ямі другого відсіку знайшли мічмана, що замкнув руками шину з многоамперным струмом. Ще один матрос затяг петлю на шиї, лежачи на ліжку. Так і пролежав у петлі сім років...\nІнші трималися до останнього. У бойовому рубанні на задраєній кришці нижнього люка виявили старпома капітана 3‑го рангу В. Осипова й командира ракетної частини (БЧ‑2) капітан‑лейтенанта В. Черничко. Перший ніс командирську вахту, другий стояв на перископі як вахтовий офіцер. Хто з них першим помітив небезпеку - не скаже ніхто, але наказ на термінове занурення з‑під РДП віддав, як вимагає в таких випадках корабельний устав, капітан 3‑го рангу Осипов.\nТіла командира З‑80 і його дублера капітана 3‑го рангу В. Миколаєва знайшли в житловому офіцерському відсіку. По‑видимому, обох спустилися в кают‑компанію на нічний сніданок. Катастрофа вибухнула настільки стрімко, що вони ледь встигли вискочити в середній прохід відсіку...\nРозповідає колишній головний інженер ЭОН, нині контр‑адмірал Юрій Сенатський: «У бухту Завалишина, де стояла на понтонах З‑80, підігнали СДК (середній десантний корабель). У десантному трюмі поставили столи патологоанатомів. Лікарі відтирали замаслені обличчя загиблим спиртом і не вірили своїм очам: щоки мерців рожевіли! У їхніх жилах ще не встигла згорнутися кров. Вона була червоною. Лікарі запевняли, що на запасі відсічного повітря підводники могли цілком простягнути тиждень. Тиждень чекати допомоги й іти з життя в маренні ядухи...»\nПотім загиблих уклали в труни, і СДК із приспущеним прапором рушив у Полярний, у бухту Оленячу\nКоли тіла екіпажа З‑80 минулого віддані землі, точніше, вічній мерзлоті Оленячої Губи, кадровики зробили свій ритуал - у кімнаті для спалювання секретних паперів зрадили вогню посвідчення особи офіцерів і мічманів загиблого човна\nНа капітана 1‑го рангу Бабашина лягла ще одна нелегкий обов'язок: розсилати родичам загиблих підводників їх особисті речі. Було куплено 78 однакових валіз, у кожний поклали по новому тельнику, безкозирці... У кого збереглися годинник - поклали і їх. Перетрясли баталерки, знайшли листи, книги, фотоапарат. І поїхали по всім Союзі фіброві труни з «вантажем 200».\nТочні обставини загибелі З‑80 не встановлені. Є лише версії\nЗ‑80 ставилася до класу середніх дизельних торпедних подлодок. Але на відміну від інших (човнів 613‑го проекту було побудовано більше двохсот) вона могла нести й дві крилаті ракети, розташовані в герметичних контейнерах за рубанням. По суті справи, була іспитовою платформою для нової морської зброї\nБула й ще одна технічна особливість, можливо, що зіграла фатальну роль. На думку моряка‑підводника старшого мічмана В. Казанова, шахта РДП (труба для подачі повітря до дизелів з перископної глибини) на З‑80 була ширше, ніж на інших човнах. У той день море штормило й був гарний морозец. Вода, по‑видимому, захльостувала шахту, і на верхній кришці намерзнув лід. Човен пішов на глибину, а кришка не закрилася... Вода рвонула в п'ятий відітнув, де два моряки намагалися вберегти корабель від катастрофи. Рятувальники їх там инашли.\nВице‑адмірал запасу Євгеній Чернов дотримується іншої версії: «Човни не повинні тонути, як ви розумієте, при терміновому зануренні з‑під РДП навіть при обмерзанні поплавкового клапана. У будь-якому випадку подача повітря до дизелів з атмосфери перекривається потужної захлопкой. Як тільки З‑80 стала йти на глибину, матрос‑моторист кинувся перекривати повітряну магістраль, з якої била вода. Він віджимав важіль заудари вправо, а треба було - уліво. Хлопець жал з такою силою, що зігнув шток. Він був упевнений, що перекриває, насправді ж відкривав по максимуму. В чим же справа? У дрібниці. Матрос цей був прикомандирований з іншого човна, де повітряна магістраль перекривалася не вліво, а поворотом рукоятки вправо. Матрос не знав цієї особливості. Виходить, винуватий у загибелі З‑80 той, хто не встиг або забув попередити його про це. Хто? Командир відділення? Старшина команди? Командир групи? Інженер‑механік? Кому легше від того, що провина за катастрофу розподілилися по цьому ланцюжку? Тим більше що подібних „чужаков“ на човні було сім чоловік, не вважаючи офіцерів дублерів».\nА от висновки Сергій Минченко: «Положення вертикального керма З‑80 - 20 градусів на лівий борт - говорить про те, що підводний човен змушена була різко відвернути, щоб уникнути зіткнення. Ніяких скель і рифів у районі плавання не було. Швидше за все, човен намагалася розійтися з невідомим судном...»\nЩо ж це за «невідоме судно», що зненацька виявилося на полігоні бойової підготовки? Ніяких радянських кораблів, рибальських траулерів там у той день не було. Це підтверджують всі оперативні служби. Але якщо згадати, як часто з'являлися й з'являються понині в прибережних водах Кольського півострова іноземні підводні човни, неважко припустити, що командир З‑80 побачив у перископ корабель‑розвідник, шедший без відмітних вогнів і тому особливо малопомітний у полярну ніч так ще в слабосильну оптику. Цілком зрозумілий інтерес морської розвідки НАТО до незвичайній субмарині з ракетними контейнерами. Отже, у З‑80 не було прямого зіткнення з невідомим кораблем, але був небезпечний маневр, викликаний появою цього корабля в заборонному районі. Маневр, що випадково став фатальним\nВажливо відзначити, що З‑80 - не жертва чиєї‑те помилки, а бойова втрата, понесена флотом у ході самої тихої з воєн, але аж ніяк не безкровної - підводного полювання вокеане.


На виконання розпорядження голови облдержадміністрації від 01 квітня 2016 року № 232 в місцевих бюджетах передбачено 6,7 млн грн на компенсаційні виплати за перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом. Про це сьогодні доповів Ігор Криволап, начальник управління транспорту, дорожньої інфраструктури та зв’язку ОДА під час селекторної наради з головами райдержадміністрацій та міськвиконкомів міст обласного значення.\n«На сьогодні договори з автоперевізниками на відшкодування витрат за пільгові перевезення укладені в Нововоронцовському, Цюрупинському та Чаплинському районах», – зазначив Ігор Криволап.\nНовотроїцький, Скадовський, Великоолександрівський, Верхньорогачинський, Високопільський, Генічеський, Горностаївський та Бериславський райони мають передбачити кошти у районих бюджетах на пільгові перевезення.\nОблдержадміністрація рекомендувала Херсонській міській раді укласти договори безпосередньо з автоперевізниками на пільгові перевезення пасажирів м.Херсона у Білозерський, Голопристанський та Олешківський райони. На пільгові перевезення мешканців міста було виділено 520,7 тис грн.


Шукач | Меморіальна дошка Асатуру Асатуряну в Запоріжжі\nN 47° 50.652'\nМеморіальна дошка Асатуру Асатуряну в Запоріжжі\nДодано 20 Лютий, 2017 - 21:11 автор: vv\nНа центральному Соборному проспекті Запоріжжя встановлено меморіальну дошку Асатуру Шаміровичу Асатуряну - заслуженому діячу науки і техніки України, професору, доктору технічних наук, математику та педагогу. Меморіальна дошка встановлена на будинку №149, в якому він жив з 1974 по 2014 роки.\nАсатур Шамірович Асатурян народився в квітні 1920 року у вірменському селі Мазра в сім'ї селянина. 1936 року вступив до Індустріального робітфаку у Баку, який закінчив 1939 року, тоді ж вступив до лав Червоної Армії. 22 червня 1941 року А.Ш.Асатурян прийняв свій перший бій з фашистами на Західному фронті у званні сержанта. 1943 року після поранення потрапив до госпіталю. А вилікувався - став курсантом Тбіліського артилерійського училища, яке закінчив у жовтні 1944 року у званні лейтенанта. Він виявив себе хоробрим командиром артилерійської гармати. Асатур Шамірович був нагороджений багатьма орденами та медалями.\nУ травні 1947 року А.Ш. Асатурян демобілізувався і того ж року вступив до Саратовського університету. У 1958 року захистив кандидатську дисертацію у Московському інституті нафти і газу.\n1960 року Асатура Шаміровича прийняли до Запорізького машинобудівного інституту на посаду доцента. Через сім років захистив докторську дисертацію, тоді ж його обрали завідувачем кафедри обчислювальної математики.\nПід керівництвом А.Ш. Асатуряна 1972 року відкрили аспірантуру за двома спеціальностями: "Механіка твердого тіла" і "Механіка рідини та газу". Асатур Шамірович брав участь у підготовці докторів наук та кандидатів наук. Його учні плідно працюють в Україні та за її межами.\nПрофесор А.Ш. Асатурян працював в університеті більш чим піввіку, його загальний трудовий стаж складає понад 70 років. Він відзначений багатьма галузевими відзнаками, а 2000 року Асатуру Шаміровичу було надане почесне звання "Заслужений діяч науки і техніки України".\nАсатур Шамірович виявив себе досвідченим спеціалістом, талановитим викладачем і вченим. Добра, чуйна людина, він завжди серйозно ставиться до роботи. Асатур Шамірович здобув велику повагу та авторитет серед молоді й старшого покоління працівників університету.\nДжерело тексту та фотографії\nЗапоріжжя, пр. Соборний, 149


Хто стане новою "Холостячкою": Григорій Решетник назвав чотири несподівані кандидатури — УНІАН\nХто стане новою "Холостячкою": Григорій Решетник назвав чотири несподівані кандидатури\n2 хв. 153647\nВедучий реаліті розповів, хто з українських артисток міг би стати зіркою нового сезону.\nРешетник назвав відразу кілька імен українських артисток / фото - instagram.com/grisha_reshetnik\nФінал "Холостячки" зі Златою Огнєвіч вже близько, тому українці все більше цікавляться, хто ж стане новою учасницею третього сезону реаліті. Ведучий шоу, Григорій Решетник, назвав чотири несподівані кандидатури серед українських артисток.\nСвоїми думками про те, хто ж стане новою "Холостячкою", ведучий поділився в інтерв'ю виданню "КП".\nРешетник назвав одразу кілька імен українських артисток. Виявилося, першою претенденткою на роль "Холостячки" є Леся Нікітюк.\n"Леся - прекрасна талановита дівчина. Думаю, сезон з нею був би дуже цікавим", - зазначив ведучий реаліті.\nЗа слова Решетника, він розглядає багато дівчат для ролі нової "Холостячки", з багатьма з них він навіть обговорює це питання. Однак деякі артистки часто сприймають його слова жартома. Коли ж їх звуть на кастинг, то вони розуміють, що Решетник говорив про участь в реаліті цілком серйозно.\nДругою претенденткою на роль "Холостячки" може бути Тіна Кароль. За словами Решетника, співачка відмінно б впоралася з пошуком чоловіка на шоу.\nВедучий проекту розповів, що співачка Наталія Могилевська також може стати новою "Холостячкою". Артистка нібито вже приміряє на себе роль зірки реаліті. За словами Решетника, співачці потрібні чоловіки, які відрізняються сміливістю і наявністю харизми.\nЩе однією претенденткою на звання нової "Холостячки" може бути співачка Слава Камінська - екс-учасниця групи "НеАнгели". Щодо артистки у Решетника є ще одна ідея. Він зазначив, що Едгар Камінський, колишній чоловік співачки, зараз так само є холостяком.\nВедучий натякнув, що Камінська і її екс-чоловік могли б стати учасниками нового шоу, в якому відразу ж були б і "Холостяк", і "Холостячка". За словами Решетника його творчі ідеї часто можу бути набагато сміливіше, ніж здаються на перший погляд.\n"Холостячка-2": з ким з учасників Огневич буде щаслива-прогноз астролога\n"Дуже нелегко!": учасник "Холостячки" прокоментував відхід з шоу


Обмін PayPal USD на Neteller USD, список найвигідніших курсів\nКурси обміну PayPal на Neteller\nВ таблиці можна знайти підходящі пропозиції щодо обміну PayPal на Neteller.\tЯкщо вам потрібно якомога вигідніше здійснити обмін, подивіться на рядки, що знаходяться на самому початку.\tОзнайомтеся з описом таблиці.\nMyCrypto Market 1.2345від 125 1.0000 30429.46макс. 226.81 400.2 0/0/0\nСкористайтеся порадами та інструкціями, які зазначено нижче, як правильно вибирати сайт для виведення, на що звертати увагу при переказі Пейпал долари в Нетеллер долари.\nСпочатку перейдіть до пунктів "PayPal" та "Neteller". У них можна дізнатися, який курс обміну в тому чи іншому сайті переказу коштів. Якщо вас влаштовує курс, значить, цей обмінник вам підходить. Але щоб розібратися в деталях, зверніть увагу ще на інші рядки.


Власник UFuture розповів, чим Україна цікава західному інвестору | Факти ICTV\nЧервень, 04 , 2018 в 13:14\nБізнесмен упевнений в тому, що в деяких сферах Україна як виробничий майданчик є поза конкуренцією. Про це він розповів в інтерв’ю owc.de.\n– Пане Хмельницький, що таке UNIT.CITY і чим відрізняється IT-проект від інших проектів?\n– Для розробки концепції UNIT.CITY ми об’їздили весь світ. Ми спостерігали за тим, яка інфраструктура для здійснення комерційної діяльності у сфері інновацій вважається загальноприйнятою. Інноваційна Кремнієва долина складається з різних кластерів. А ми б хотіли багато підприємств із розробки інноваційних технологій об’єднати в один кластер. Там повинні з’явитися акселератори, спільні офіси (Coworking-Spaces), інститути підприємництва, а також інститути з розробки інноваційних технологій. Повинно утворитися спільне місто, в якому зберуться молоді таланти та інноваційні підприємницькі об’єднання і, таким чином, виникнуть нові підходи і проекти. Для цього ми надамо інфраструктуру, щоб можна було успішно укладати вигідні угоди.\nТакож дуже важливим є соціальне питання. В Україні багато талановитих людей. Але тут вони стають незатребуваними і не отримують жодної підтримки. Тому вони їдуть. Отже, для України на даний момент важливими є дві речі: спочатку потрібно створити умови, щоб талановиті люди більше не залишали країну. А по-друге, треба зробити так, щоб ті талановиті люди, які зараз виїхали, зі своїм вже отриманим досвідом знову повернулися до нашої країни. Це і є ядром проекту UNIT.City, тобто стартап, єдиний в світі – за $200 млн.\nВасиль Хмельницький є засновником однієї з провідних інвестиційних груп UFuture, що займається реалізацією великого інфраструктурного проекту\n– Підприємці часто скаржаться, що Україна недостатньо сприяє діяльності інвесторів, також піддаються критиці корупція і відсутність гарантії дотримання законності. Що ви на це скажете?\n– Так, у нас багато проблем. У нас корупція, і законів не завжди дотримуються. Але підприємницька обстановка є непогана. Ми всі хочемо, щоб до нас прийшли інвестори. Але все-таки люди у нашій країні відрізняються. Багато з них мають ще пострадянські принципи, тому підприємницька культура ще не розвинена. Але у інвесторів не повинно бути страху, тому що тут живуть інтелігентні люди. Це супер-місцерозташування, де можуть вироблятися дуже дешеві товари. А також у цій країні проживає близько 40 млн людей, а це хороший ринок збуту.\nЯ б просто рекомендував знайти місцевого партнера за договором. Зверніться до Банку реконструкції та розвитку і подивіться, кому він видає кредити. Адже той, кому він видавав кредити, був ним перевірений і проаналізований. Ось з таким партнером можна укладати будь-які угоди без проблем. І, повірте мені, бізнес почне дуже швидко рости. Ви почнете з малого, і не обов’язково купувати завод за $100 млн. Якщо ви починаєте зі збуту, то слід стартувати з невеликого випуску, а потім його розвивати. Нам це потрібно, але при цьому мова не йде про гроші. Йдеться про те, що німецькі підприємці мають хороший і необхідний досвід. І саме цей досвід нам і потрібен. Гроші – це не велика проблема. У нас вони теж є, в будь-якому випадку.\n– Україна повинна якомога швидше привернути увагу іноземних інвесторів. Що необхідно для цього зробити?\n– Люди в Україні звикли скаржитися на корупцію, президента, Кабінет міністрів, депутатів, підприємців. Але це не зовсім правильно. Швидше за все, це перехідна фаза, в якій люди не хочуть нічого виправляти і вдосконалювати, а просто шукають якесь виправдання. Я хотів би сказати, що ситуація повільно, але змінюється. Я думаю, що протягом наступних трьох або чотирьох років це зміниться, і люди зміняться. Адже люди роблять політику, вони борються з корупцією, вони приймають і виконують закони. Тому для початку слід змінити людей. Це – найголовніша зміна, яка необхідна країні.\n– Ваш індустріальний парк Біла Церква повинен стати зразковим проектом в Україні. Що за цим криється?\n– Підхід полягає у тому, щоб приватна економіка і держава створили відповідні умови для інвесторів. Орендується ділянка землі, підключається електрика, газ, вода та інші канали енергоживлення. Потім держава допомагає іноземним інвесторам отримати всі необхідні дозволи, щоб не було паперової війни і конфронтації з корупцією. Перше підприємство в індустріальному парку вже створене, наступні три або чотири повинні скоро підійти. Наведу вам приклад з нашого першого підприємства. Ми проаналізували митну статистику і визначили, що в Україні не виробляються, наприклад, розетки, вимикачі та штекери. Потім ми зібрали команду і через півроку почали виробляти дану продукцію. Через три місяці у нас буде повний цикл виробництва десяти видів продукції, яка на даний момент в Україні не виробляється.\nЧитайте: Бізнесмени назвали курс гривні на 12 місяців\nПродукція дуже дешева і я не бачу жодної країни, яка може з нами конкурувати. У Китаї заробітна плата варіюється від $700 до $800. Якщо виробляти продукцію з такого ж матеріалу, потім сплатити мито, поставити нам, тут розмитнити, то вона не зможе конкурувати з нашою продукцією. А ми будемо виробляти дану продукцію не тільки для українського ринку. Виникне потреба в мільйонах або навіть десятках мільйонів таких розеток. Ми сертифікуємо їх за європейськими стандартами.\nМи можемо привітати всіх поляків і німців, тому що скоро ви зможете купувати нашу продукцію за прийнятною ціною. Тому я запрошую всіх підприємців, які хочуть знизити свої витрати і збільшити доходи. Приїжджайте до нас, ми орієнтуємося на клієнта. Ми докладемо всіх зусиль, щоб створити умови для ведення бізнесу. Я впевнений, що парк стане успішним.\n– Нарешті зросли зарплати. Чи не впливає це істотно на вашу перевагу конкуренції?\n– Проблема дійсно є. Близько двох мільйонів людей виїхали, але залишилося 40 млн чоловік. Так, розмір зарплат трохи збільшується. Якщо вам необхідний інженер або технолог, то зарплата буде варіюватися від $1000 до $2000. Але якщо хтось думає, що тут можна знайти хорошого фахівця за $200, то він помиляється. Простий робітник, як правило, отримує близько $400. З податками $600. Не тільки у Києві, а й у Черкасах, Білій Церкві та інших містах. Але це все одно не 3 000 євро або 1 500-2 000 євро, як у Німеччині. Ми у 8 разів дешевші. І це наша конкурентна перевага.\n– Пане Хмельницький, ми дякуємо Вам за розмову.\nВасиль Хмельницький є засновником однієї з провідних інвестиційних груп UFuture, що займається реалізацією великого інфраструктурного проекту. До найвідоміших відносяться відродження аеропорту в Києві, розробка інноваційного парку Unit.City і Lviv.Tech.City, а також індустріального парку Біла Церква.\nТеги: IT-технології, Інвестиції, бізнес в Україні


автор Тамара Романюк|Опубліковано 12.05.2020\n. .На великому заквітчаному сільському подвір”ї, яке вбралося у гарні весільні шати, весело вигравали чарівні українські мелодії сільські музики. Над широкими воротами велично красувався пишний і вишуканий, у вигляді молодого місяця, вінок із зеленої ялини, прикрашений яскравими квітами червоних маків, синіх волошок, білих ромашок, рожевого яблуневого цвіту. А на середині – білосніжний рушник, вишиваний червоними і чорними нитками. По всьому паркану розвівалися червоним полум”ям й оксамитовою білизною повітряні кульки.\n. .А через дев”ять місяців з”явився на світ ясний БОЖИЙ такий чудовий чорнявенький, зі смуглявим гарненьким личком, маленький хлопчик із карими оченятками. Чорні брівки, як шнурочки, немов у дівчинки вродливої. Червоний – червоні губки, як немальовані. Рожевий рум”янець на ніжному обличчі маленького дитяти додавав незвіданої загадковості, довершеності створінню ГОСПОДНЬОМУ. Як дві краплинки води, був схожий мамин синочок на свою щасливу матусю… Рідне мамине дитятко… Матусин ріднесенький хлопчик, якого В”ЯЧЕСЛАВКОМ нарекли… Дивилася – задивлялася моя донечка на своє чорнявеньке немовлятко і щасливо усміхалася:\nPrevious post Втеча\nNext post Муравьед.


Депутатка вимагає на сесії міськради визнати роботу муніципальної інспекції Житомира незадовільною > Портал города Гостомель\nHome > Новости в регионах > Депутатка вимагає на сесії міськради визнати роботу муніципальної інспекції Житомира незадовільною\nadmin, 3 месяца ago 0 3 min read 17\n«Чим займається муніципальна інспекція? Чим займається її керівництво? Цій структурі планом на 2020-2021 рік передбачено близько 4 мільйонів гривень лише на заробітну плату, всі працівники отримують надбавки за високі досягнення, складність і напруженість роботи, премії, матеріальні допомоги. Лише ми, мешканці, не бачимо результату від тієї напруженої роботи. Я вимагаю звіт від керівництва (муніципальної інспекції) і прошу внести в порядок денний питання про визнання роботи муніципальної інспекції незадовільною. Ця інспекція створювалася, зокрема, для боротьби з несанкціонованою торгівлею, але мені здається, що вона не тільки не бореться з цим, вона це очолила. Якщо ми йдемо вулицею Небесно сотні, то там ще пройти не можна, суцільний базар, при цьому Житній ринок майже пустий. Люди роблять те, що їм дозволяють, муніципальна інспекція своєю бездіяльністю дозволяє їм це робити», — сказала Олена Розенблат.\n«Давайте заслухаємо заступника, який курує це питання (Олександр Шевчук – ред.), давайте заслухаємо керівника інспекції. І давайте приймати якесь рішення, яке дасть можливість змінити ситуацію», — сказав Мойсеєв.\n«Всі повноваження муніципальної інспекції прописані у положенні, і якщо вони не виконуються, а вони не виконуються, ми це бачимо – забруднені вулиці, йде стихійна торгівля, знайомі, які живуть в центрі міста, кажуть – ми вже з вікна купуємо часник», — сказала Наталія Леонченко і теж заявила про підтримку пропозиції Олени Розенблат.\n«Не може в місті відбуватися те, що відбувається. Є багато рішень про соціальні ринки, давайте наведемо порядок. А щодо звіту муніципальної інспекції, то її роботи не видно, коли інспекція з благоустрою працювала в цьому напрямку, то було більше результатів. І треба розглянути на комісіях питання щодо доцільності існування цієї структури (муніципальної інспекції) і щодо кадрових питань», — запропонувала Любов Цимбалюк.


В Ірпені встановлено «червоний» рівень епідемічної небезпеки\nЧетвер, 25 березня 2021 09:29\tПрочитано 238 разів\nНа позачерговому засіданні в Ірпені місцевої комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій 24 березня було прийнято рішення про встановлення «червоного» рівня епідемічної небезпеки поширення COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території Ірпінської міської територіальної громади до 9 квітня 2021 року.\nЗ 24 березня прийнято рішення встановити на території Ірпінської міської територіальної громади у період з 00:00 годин 25 березня 2021 року до 24:00 годин 09 квітня 2021 року «червоний» рівень епідемічної небезпеки у результаті поширення COVID-19 та застосувати обмежувальні протиепідемічні заходи, передбачені для «червоного» рівня епідемічної небезпеки.\n- Прийом відвідувачів у закладах громадського харчування.\n- Прийом відвідувачів у ТРЦ, розважальних закладах, закладах торгівлі та побутового обслуговування.\n- Прийом відвідувачів закладами культури.\n- Проведення культурно - масових заходів.\n- Прийом відвідувачів у спортивних залах , фітнес-центрах.\n- Проведення всіх масових розважальних, спортивних, рекламних та інших заходів (крім офіційних спортивних заходів без участі глядачів).\n- Робота закладів громадського харчування в готелях з 11- години до 6-ї години наступної доби (крім надання послуг з харчування в готельному номері).\n- Діяльність непродовольчих ринків, павільйонів та ярмарок.\n- Відвідування закладів освіти (позашкільної освіти) незалежно від форми власності її здобувачами, крім закладів дошкільної освіти та спеціальних закладів освіти.\n- засобами гігієни та побутовою хімією;\n- друкованими ЗМІ;\n- насінням, засобами захисту рослин;\n- у сфері торгівлі зі здійсненням адресної доставки замовлень;\n- фінансових установ та з надання фінансових послуг;\n- автозаправні комплекси (без зон харчування);\n- з надання телекомунікаційних послуг (за попереднім записом);\nЗдійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема, перевезень пасажирів на автобусних маршрутах, в електричному транспорті, в кількості більшій, ніж 50 % місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу і визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб;\nОбов’язкове носіння масок або респіраторів в громадських місцях (площі, парки, лісопарки, сквери, пляжі, зупинки громадського транспорту та інші громадські зони).


Чому офіціанти забирають меню? - Поради для всіх\nГоловна/Цікаве/Чому офіціанти забирають меню?\nПосаду офіціанта – не настільки проста і загальнодоступна, як це може здатися на перший погляд. В хорошому закладі професійні офіціанти зобов’язані дотримуватися сотень правил етикету. Будь-яка дія на робочому місці має відповідати цьому зведенню правил. Одне з них – не залишати меню на столі після того, як відвідувач визначився із замовленням.\nОсновні правила етикету офіціанта\nГоловне завдання офіціанта полягає в тому, щоб відвідувач пішов з кафе чи ресторану задоволеним, і у нього з’явилося бажання знову туди повернутися. Тому працівник закладу повинен забезпечити клієнта якісним обслуговуванням, починаючи з привітання, прийому замовлення і закінчуючи рахунком.\nВважається, що першокласне обслуговування грає навіть більш важливу роль, ніж смакові якості страв і напоїв. І навпаки: яким би смачним не було блюдо, клієнт піде незадоволеним, якщо його не влаштує обслуговування.\nВ першу чергу, офіціант зобов’язаний виглядати акуратно, охайно і презентабельно, оскільки він є «обличчям» закладу, в якому працює. Велике значення має те, як співробітник зустріне гостей.\nОхайний, презентабельний зовнішній вигляд – перше правило офіціанта\nВід першого враження залежить, наскільки довго відвідувачі захочуть залишитися в ресторані, скільки грошей вони витратять, і чи буде в них бажання повернутися сюди знову, порадити місце друзям. Завдання офіціанта – проявити турботу про клієнтів та забезпечити комфортне проведення часу.\nЦікавий факт: ще одна звичка офіціанта – прибирати порожні тарілки зі столу, як тільки гість доїв останній шматочок страви. Це невелика хитрість – за порожнім столом відвідувач відчуває себе не дуже комфортно і замовляє ще що-небудь.\nЕтикет офіціанта в плані того, як приймати замовлення, виносити страви, розливати напої тощо – окрема, досить велика категорія правил. Сюди відносяться всілякі дрібниці на зразок того, з якої сторони треба підходити до гостя, як правильно тримати посуд та прибори та ін.\nРозглянемо одне з найбільш цікавих і актуальних правил – чому офіціанти забирають меню відразу після того, як клієнт зробив замовлення.\nЧому меню не повинна лежати на столі?\nЦя особливість обслуговування в більшості ресторанів, незалежно від статусу, дивує багатьох відвідувачів. А деяких навіть досить сильно дратує. Здавалося б, немає нічого простіше: коли меню завжди під рукою, можна в будь-який момент зробити нове замовлення. Але доводиться кожен раз підкликати офіціанта з проханням принести меню.\nЧому так відбувається? Існує маса теорій на цей рахунок. Найпоширеніша серед них – прагнення обдурити клієнта. Не маючи в своєму розпорядженні меню, гість закладу не зможе порівняти реальні ціни з тими, що вказані у чеку. Відповідно, його можна легко «обрахувати». Однак власники та працівники закладів громадського харчування всіляко спростовують цю теорію.\nЩе одна версія – брак меню в ресторані. Тобто офіціанти забирають меню у тих, хто вже визначився із замовленням, і віддають його іншим відвідувачам. Така причина цілком логічна. Але вона не пояснює інших ситуацій – коли в залі не так вже й багато гостей або мова йде про висококласному закладі, у якому меню має за замовчуванням вистачати на всіх клієнтів.\nРеальна причина того, що офіціанти забирають меню, виявилася ще більш простою і практичною. Вони керуються головним правилом – клієнту має бути максимально зручно. Чим краще заклад, тим ширший у нього список страв, напоїв і тим об’ємнішим меню. Таким чином, воно може займати багато місця на столі, викликаючи дискомфорт у відвідувачів.\nНа сервірованому столі не повинно бути нічого зайвого\nОфіціант забирає меню, щоб клієнту не довелося турбуватися про те, куди його покласти. Через брак вільного простору меню також може бути випадково забруднено.\nЦікавий факт: меню варто вивчати уважно, порівнюючи ціну за 100 г страви та його загальну вагу. Це допоможе уникнути неприємних сюрпризів.\nВ кафе і ресторанах нерідко виникають досить кумедні випадки, коли офіціанти забирають меню навіть після того, як їх попросили цього не робити. Особливо нетерплячих гостей подібні ситуації можуть навіть розсердити. Однак керівники закладів запевняють, що їхні працівники чинять так не з-за поганих намірів.\nПо-перше, багато дії офіціанти доводять до автоматизму і необхідність прибрати меню зі столу – одне з них. По-друге, персонал часто підстраховує один одного і меню міг унести інший офіціант, який не обслуговував конкретний стіл.\nЗгідно з правилами етикету, офіціант зобов’язаний унести меню після того, як клієнт зробив замовлення. Незважаючи на безліч припущень, головна причина криється у прагненні забезпечити відвідувачу абсолютну зручність і комфорт. Лежить на столі меню може займати багато місця, заважати розташуванню страв, напоїв, приладів і т. д. Тому офіціант забирає меню кожен раз після замовлення, але повинен знову приносити його на вимогу гостя.


Защита для роликов T8 Street 2 pack Захист Triple Eight Street 2 pack\nРозмір XS S M Купити\nЗахист Triple STREET 2 pack — це простий та недорогий комплект захисту з двох елементів. В наборі тільки наколінники та налокітники. Може бути використаний як за призначенням для катання на роликах, так і в якості тактичної екіпіровки. Але частіше, це — варіант для катання на скейтборді або лонгборді.\nУсі елементи категорії PARK, тобто посилені, але в порівнянні з моделями серії Park 2 pack, всі матеріали простіші. Також, це — скорочена модель для стрита. Тобто, більше підходять для катання на роликах. Зручніша.\nВ будь-якому разі, вона з міцнішим пластиком, ніж у моделях фітнес-сегменту, який витримає удари при падінні з висоти або на швидкості. В моделі використовується досить непогана ізолонова подушка гасіння удару.\nКріпиться на внутрішніх неопренових стягуваннях (вид кріплення — метелик) і зовнішніх ременях для додаткової фіксації. А в налокітниках ще присутня еластична м’яка панчоха для кращої фіксації.\nЗагалом, дуже непоганий комплект. Якщо плануєте купувати його для катання на роликах, до нього можна окремо придбати хороші рукавички.\nРаджу придивитися до нього, але ще обов’язково спробуйте окремо наколінники REKD RAMP та налокітники REKD ELBOW PAD. Суб’єктивна думка, але вони виглядають якось краще, а за ціною майже те саме.\nФіксація: Еластичний ремінь на липучці


Сімейне життя закінчилось психіатричною лікарнею… — INFO LIFE\nСімейне життя закінчилось психіатричною лікарнею…\n19/03/2020 admin\tІсторії\nЗ самого народження життя було жорстоким до мене. Я родом з неблагополучної сім’ї. Дитинства у мене зовсім не було. Поки інші діти гуляли з батьками, отримували подарунки на свята, їздили відпочивати, я кожен день отримувала стусани і лайку від власної мами. Вона багато пила, рідко коли виходила з запою, в цей час вона згадувала, що у неї є дочка і починала виховувати.\nВечори я проводила у сусідки бабусі Маші, самотньої старенької, вона мене підгодовувала, навчала потроху, навіть одяг збирала по подругам від їхніх внучок. Не знаю, якою б я виросла, якби не ця добра бабуся. Завдяки їй я вибрала спеціальність і вступила до вузу, знайшла підробіток. Коли мені виповнилося дев’ятнадцять, бабусі Маші не стало. Це стало для мене цілковитим шоком, а ще більше вразила новина, що я тепер стала її спадкоємицею.\nТак в дев’ятнадцять я втратила рідну людину, але стала володаркою квартири і невеликого «приданого», як написала мені в листі бабуся. Життя почало налагоджуватись.\nЗ Тарасом ми познайомилися в ресторані, де я підробляла офіціанткою. Не знаю, що він в мені знайшов, у звичайній студентці. На п’ятнадцять років старший, заможний чоловік.\nПерший час він лякав мене, занадто наполегливо, нехай і красиво залицявся. Знайомі з університету тільки нашіптували, обзивали дурепою, що кручу ніс від такого чоловіка. І я здалася, адже Тарас мені подобався. Наш роман швидко закінчився весіллям і моєї вагітністю.\nСімейне життя текла розмірено, я вчилася, займалася справами по дому, тільки роботу довелося кинути, адже «вона не за статусом дружині бізнесмена», як висловився чоловік. Вагітність не приносила ніяких турбот.\nУ пологовий будинок я поїхала за пару днів до пологів, так наполягли лікарі. Тамара народилася рівно в строк, досить швидко і майже безболісно. Багато розповідають жахи про пологи, а я нічого сказати не можу, можливо, мій організм з дитинства привчений до болю. А тут не просто біль, а народження нового життя, своєї довгоочікуваної донечки.\nПісля пологів щось змінилося в Тарасові, він став більш холодний, приділяв час тільки дитині. Мені було прикро, я намагалася розмовляти, але все закінчувалося сварками і нерозумінням. В якийсь момент чоловік запропонував сходити до лікаря: я придумую, у мене післяпологова депресія.\nОсь так я опинилася в приватній психіатричній лікарні, чоловік привіз, а вони вже не випустили. Як виявилося, я потрібна була тільки для того, щоб народити здорову дитину, адже улюблена дружина для нього народити не могла. А я просто вчасно підвернулася, ніхто мене шукати не стане, «полікуюся» пару років, а потім вийду, якщо не буду пред’являти прав на дочку. Як альтернатива: мене посадять на препарати і зроблять дійсно хворою.\nОсь так гірко закінчилося моє сімейне життя. Я ночами плачу від безсилля, адже у мене в картці «діагноз», і немає ніякої можливості бути поруч зі своєю кровиночкою. Проте я вийду і всілякими шляхами буду шукати справедливості.\nЗеленський здав аналізи! Все відбулось пізно вночі. Разумкова теж зачепило


Серцем із овець вшанував пам’ять тітки фермер з Австралії — Австралія новини\nСерцем із овець вшанував пам’ять тітки фермер з Австралії. Скріншот з відео\nСерцем із овець вшанував пам’ять тітки фермер з Австралії (ФОТО)\n26 сер 2021, 12:03\nОтару овець у форму серця зібрав австралійський фермер для того, щоб попрощатися з тіткою, яка померла від раку.\nПохорон відбувся у Квінсленді, але Бен Джексон через коронавірусні обмеження не зміг приїхати з Південного Уельсу. Саме тому він виклав на пасовищі зерно у формі серця і відправив туди пастись сотні овець. Коли тварини стали у потрібну форму, він зняв на дрон відео і опублікував його. Відео взяли в ефіри й австралійські телеканали. Про це повідомляє BBC.\nНе було жодної можливості поїхати туди та побачити її. Я відчував безнадійність, безпорадність, я справді не знав, що робити. Врешті я просто вирішив зробити величезне серце на землі, — розповів австралієць.\nБен Джексон надіслав відео родичам на похорон тітки, який відбувся 23 серпня. На відео він наклав її улюблену пісню Simon & Garfunkel — Bridge over Troubled Water.\nЗа інформацією ЗМІ, останніми роками Джексон вже створював кілька інших «овечих робіт» у формі символів і логотипів. Тітці це подобалося. Востаннє родичі бачилися у травні — з того часу в Австралії почалися нові спалахи й через це запровадили локдаун.\nНагадаємо, весілля на кордоні Швеції та Норвегії влаштували закохані громадяни сусідніх скандинавських країн, які вирішили не скасовувати церемонію через коронавірусні обмеження.\nБританці «відриваються» на курортах після жорсткого карантину (ФОТО)\nНовий вид восьминога виявили біля берегів Австралії (ФОТО)\n11:20 21 лис\nДороги в Австралії перекрили через міграцію мільйонів крабів (ВІДЕО)\n16:24 19 лис\nЧому акули нападають на людей — несподіване припущення вчених\n18:07 28 жов


Iмунiтет - не гумовий: лікар пояснив, чому не варто підвищувати імунітет синтетичними препаратами | Добрий лікар\nIмунiтет - не гумовий: лікар пояснив, чому не варто підвищувати імунітет синтетичними препаратами\n1 Березень, 2017 - 10:00\nТільки 10% людей можуть похвалитися потужним імунітетом. Ще 10% мають вроджений імунодефіцит. У решти 80% сила імунної системи безпосередньо залежить від умов і способу життя.\nЩорічно з ініціативи ВООЗ 1 березня відзначається “Всесвітній день імунітету”. Саме слово “імунітет” походить від латинського слова “immunitas” і означає ”звільнення”. Імунітет -- це здатність імунної системи зберігати цілісність і сталість внутрішнього середовища організму. Імунна система відповідає за два важливі процеси: заміну трансформованих або пошкоджених клітин різних органів тіла і захист від проникнення чужорідних агентів. Таким шляхом забезпечується протиінфекційний, протипухлинний захист і генетична стабільність організму.\nПочаток весни — чи не найгірша для імунітету пора року, адже він виснажений боротьбою з зимовими вірусами та інфекціями, а також авітамінозом.\n-- Багато хто змiцнює iмунiтет, вживаючи iмуностимулятори...\n-- Цього робити не можна у жодному разi. Адже усi медикаментознi препарати допомагають лише короткотермiново -- доки їх п'єш, -- вважає Борис Скачко, лікар-терапевт, фітотерапевт, натуропат, реабілітолог. -- Та й iмунна система не гумова -- вона не може постiйно працювати у режимi повної бойової готовностi. Якщо її "пiдстьобувати" штучно, то при закiнченнi дiї преперату рiвень захисту впаде майже до нуля. Навiть рослиннi адаптогени (женьшень, елеутерокок, ехiнацея) не є панацеєю у цiй ситуацiї.\nЩоб пiдняти iмунiтет, потрiбен час. Вживати адаптогени треба починаючи з малих доз, пiдвищуючи їх раз на тиждень. А якщо людина раптом почне приймати великi дози, то настане зворотня реакцiя -- пригнiчення iмунiтету.\nТак само не варто "переборщувати" з антиоксидантами -- зокрема, з вiтамiном С. Нема жодної потреби їсти його пачками. Достатньо налагодити харчування: квашена капуста, лимони, апельсини-мандарини, будь-якi свiжi овочi та фрукти повиннi щодня бути на столi. Адже вітаміни з продуктiв засвоюються органiзмом краще, нiж синтетичнi. До речі, останні часто виликають алергiю. I, врештi, якщо постiйно давати органiзму готовi вiтамiни, вiн втратить здатнiсть синтезувати їх з продуктiв харчування.\nДостатньо з'їдати лише один цитрусовий плiд через день -- цього цiлком досить для надходження необхiдної кiлькостi вiтамiну С.\n– Від чого ще залежить імунітет?\n-- Велику роль у формуваннi iмунiтету відіграє... нервова система. Адже пiд час емоцiйного стресу наднирники виробляють стресовi гормони, якi знижуть активнiсть iмунної системи.\nА ще функціонування імунної системи залежить від стану печінки. Печiнка -- головний очищувач кровi, а при потрапляннi вiрусу саме вона є постачальником "будiвельного матерiалу" для вироблення iмунною системою антитiл (зокрема, iнтерферону).\nКоли вiрус потрапляє в органiзм через слизову оболонку органiв дихання, починається вироблення iмуноглобулiну А. Цi антитiла зв'язують та деактивовують вiрус. А вироблення iмуноглобулiнiв залежить вiд здатностi печiнки продукувати вiдповiднi клiтини.\nТому для iмунiтету треба насамперед очистити та активiзувати дiяльнiсть печiнки. Адже недарма її називають королевою органiзму. Дуже важливо налагодити правильне харчування -- зокрема, забезпечити достатнє надходження вiтамiну А (саме вiн необхiдний для печiнки). Ясна рiч, варто виключити вживання алкоголю, який руйнує печiнку.\nТакож необхiдно слiдкувати за мiкрофлорою кишкiвника, адже вiн бере безспосередню участь у формуваннi iмунiтету. Це найбiльший бар'єрний орган людини. Харчування має бути таким, щоб мiнiмiзувати гниліснi процесi у кишкiвнику -- тобто, вживайте бiльше злакiв, овочiв у будь-якому виглядi (вони мiстять клiтковину), хлiб грубого помолу, молочнокислi продукти.\nГоловне -- зрозумiти, що iмунiтет людини залежить вiд того, що i як вона їсть. Наше завдання -- зебезпечити iмуннiй системi матерiал та можливiсть виконувати свою роботу.\nНазвано найбільш дієві способи зміцнити імунітет\nДоведено: кохання - це хвороба, перед якою відступає більшість інших\nЩо у тарілці, те й на обличчі: здорова шкіра залежить від харчування\nЩоб забезпечити органiзм необхiдною дозою вiтамiну С, достатньо через день з'їдати один цитрусовий плiд


Архів статей :: Kanivcity\nБудівлі, яких нема. Випуск #6-7\nМоже настати той день, коли усього нашого золота не вистачить для відтворення минулого. Артур Газеліус, швецький етнограф, творець першого в світі етнографічного музею під відкритим небом Канів – місто історичне. Та власне...\nСонячна досконалість. Випуск #6-7\nЖінки і чоловіки. Випуск #6-7\nКарі очі. Випуск #6-7\nМоже, найдеться дівоче Серце, карі очі, Що заплачуть на сі думи — Я більше не хочу... Одну сльозу з очей карих — І... пан над панами!.. За карії оченята, За чорнії брови Серце рвалося, сміялось, Виливало мову, Виливало, як уміло, За темнії ночі, За вишневий сад зелений, За...\nПахне літо травами. Випуск #6-7\nПахне літо травами, І як пісня вода у струмочку дзюрчить. Дозрівають ягоди І пух тополиний летить. Смарагдові трави в прозорій росі… Дніпро, літо, гори – літо в усій красі!\nЛисиця, яка стала бобром. Випуск #5\nХто довершене створіння, знає той своє коріння І не хоче будь бобром, наче дурень із відром. Одного разу в одному гарненькому ліску народилася гарненька...\nСолодке цвітіння дикої груші. Випуск #5\nНеутомленниє поклони. Випуск #5\nЗа кого ж ти розіп’явся, Христе, сине божий? За нас добрих, чи за слово Істини… чи, може, Щоб ми з тебе насміялись? Воно ж так і сталось. Храми, каплиці, і ікони, І ставники, і мірри дим, І перед образом твоїм Неутомленниє поклони. За кражу, за войну, за кров, Щоб братню кров пролити, просять І...\nКанів на старовинних мапах. Випуск #5\nСтаровинні мапи – один з тих артефактів, що дають змогу з насолодою поринути у минуле. Яким було тоді життя?.. Старовинні мапи самі по собі - витвір мистецтва. Нинішні мапи відрізняються більшою точністю та, можливо, навіть більшою інформативністю, але у...\nСвітанки над Дніпром. Випуск #5\nЗображено: 61 - 70 з 102\nКультура. Подорожі. Світ\nKaniv City Якщо Ви бажаєте використати матеріали сайту, звертайтесь на електронну адресу: kanivcity@i.ua\n© 2014-2016 Усі права захищені.


Під час перевірки заявок на підключення сіл до інтернету Мінцифра виявила помилки, які могли коштувати державі 265 млн грн | Міністерство цифрової трансформації\nПід час перевірки заявок на підключення сіл до інтернету Мінцифра виявила помилки, які могли коштувати державі 265 млн грн\n28 квітня 2021, 14:46\nКабмін прийняв постанову про держпроєкт "Інтернет-субвенція", завдяки якому понад 1 млн українців уперше зможуть підключитися до оптичного інтернету — найбільш швидкого та надійного. На реалізацію проєкту в держбюджеті 2021 передбачено 500 млн гривень.\nМінцифра створила сайт, присвячений Інтернет-субвенції, і дашборд, на якому можна в реальному часі стежити за перебігом проєкту. Процес відбуватиметься максимально прозоро та антикорупційно — кожна заявка буде перевірятись.\nМінцифра працює над тим, щоб до 2024 року забезпечити 95% українців доступом до швидкісного інтернету. Один з кроків на шляху досягнення цієї цілі — проєкт «Інтернет-субвенція». У 2021 році провайдери підключать до оптичного інтернету більш як 6 тисяч соцзакладців у 3 тис. сіл. І понад 1 млн українців отримають технічну можливість підключатися до оптичних мереж уперше.\nЗагалом за час підготовчого етапу в міністерстві опрацювали вже 600 заявок з майже 750, які надійшли в межах проєкту. За півтора місяці голови громад виявили бажання підключити до оптичного інтернету майже 10,5 тис. об’єктів соціальної інфраструктури у понад 4,5 тис. сіл.\nПід час виїзду команда Мінцифри перевірила попередню заявку голови Димерської тергромади. У ній він вказав, що хотів би підключити до оптичного інтернету 18 соцзакладів у 9 селах за 4.28 млн грн. Та виявилося, що у 3 селах вже присутні оптичні мережі. Тож держава, профінансувавши їх, могла втратити майже 1 млн грн.\nТакі ж неточності фахівці Мінцифри знайшли у третині заявок. Загальна вартість усіх помилок, знайдених у заявках, — 265 млн грн, а це більш ніж половина суми коштів, закладених у державному бюджеті на реалізацію всього проєкту.\nПро це під час виїзного брифінгу розповіли заступник Міністра цифрової трансформації з розвитку цифрової інфраструктури Олександр Шелест та керівник експертної групи з розвитку фіксованого інтернету Мінцифри Андрій Набок.\n“Вперше за час існування незалежної України держава дійшла до етапу масштабної інтернетизації сіл. Заяв багато, і якщо відбирати "найдешевші", то за 500 млн грн можна підключити 2900 населених пунктів. Але попередні прорахунки операторів по цих селах вказують на можливість додаткової економії 90 млн грн, що дозволить підключити до високошвидкісного інтернету ще більше сіл. Щоб уточнити перелік населених пунктів, які справді не мають покриття і вказують адекватні запити щодо фінансування, CDTO в областях здійснюють поїздки із перевірками інформації”, — зазначив Олександр Шелест.\nПрийом попередніх заявок від голів громад триватиме до кінця тижня. А на початку травня Мінцифра оголосить про старт подання офіційних заявок. Громадам, що надсилали попередні заявки, варто буде продублювати їх, врахувавши пропозиції Мінцифри.\n“Звертаємо увагу голів громад, які тільки долучаються до проєкту, що держава у 2021 профінансує підключення сільських соцоб’єктів до швидкісного інтернету лише в тих населених пунктах, де немає оптичних мереж. Для уникнення проблем із заявками та збільшення шансів на отримання субвенції просимо детально досліджувати інформацію про покриття волоконно-оптичними мережами та налагоджувати комунікацію з декількома операторами в регіоні”, — порадив Андрій Набок.\nВідбір заявок, враховуючи ціну і соціальний ефект, здійснюватиме комісія, яку утворять при Мінцифрі. Після відбудеться розподіл коштів — і громади зможуть оголосити публічні закупівлі. Мінцифра очікує, що перші підключення сільських соцоб’єктів розпочнуться в серпні.


X Міжнародна виставка LABComplEX. Аналітика. Лабораторія. Біотехнології. HI-TECH – традиційне місце зустрічі лідерів лабораторної індустрії 17-19жовтня 2017 року в ВЦ «КиївЕкспоПлаза» відбудеться X ювілейна Міжнародна виставка LABComplEX – головна подія лабораторної індустрії України. В рамках заходу буде представлений весь спектр обладнання та технологій для лабораторій, спеціалізованих меблів, витратних матеріалів, а також комплекс послуг із створення, оснащення, модернізації всіх типів і видів лабораторій різних галузей промисловості, науково-дослідної сфери та медицини. Організаторами виставки є Національна академія наук України та компанія LMT. Захід пройде за підтримки профільних Комітетів Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, профільних міністерств та відомств, асоціацій та бізнес-об’єднань. Зокрема, за підтримки Української корпорації по виноградарству і виноробству «Укрвинпром», яка щороку підтримує проведення виставки.\nОрганізатори виставки ставлять собі за мету в умовах стрімких євроінтеграційних процесів сприяти підвищенню кваліфікації фахівців галузі, міжнародному обміну досвідом з колегами, побудові довгострокових ділових відносин між виробниками, постачальниками лабораторного обладнання та технологій і спеціалістами в галузі лабораторний досліджень, впровадженню інноваційних науково-технічних рішень у більшість галузей промисловості України. Серед основних тематичних напрямків виставки: аналітичне обладнання, лабораторні технології, біотехнології, лабораторна медицина, серед експонентів – вітчизняні та світові виробники, постачальники обладнання, матеріалів і технологічних рішень для лабораторій різного профілю.\n«Виставка – унікальний інтегрований проект, який поєднує найбільшу спеціалізовану експозицію, що не має аналогів в Україні, та змістовну науково-практичну й ділову програми. Під час роботи виставки LABComplEX відбудуться конференції, семінари, круглі столи,присвячені фундаментальним і прикладним дослідженням, а також питанням розвитку галузі. Організаторами заходів традиційно стануть експерти державних науково-дослідних установ, вітчизняних та міжнародних профільних асоціацій, закладів післядипломної освіти, вищих навчальних закладів, тренінгових компаній», - зазначають організатори виставки.\nТакож в рамках LABComplEX щорічно проходить авторитетний практичний захід – Українська лабораторна школа (актуальні майстер-класи на діючому обладнанні з можливістю його тестування, кваліфіковані поради експертів, нові методи та методики досліджень). Вхід вільний за умови реєстрації на сайті Міжнародної виставки LABComplEX: www.labcomplex.com\nДовідково. В Міжнародній виставці LABComplEX. Аналітика. Лабораторія. Біотехнології. HI-TECH 2016 взяли участь 130 компаній-учасниць з15 країн, 4859 фахівців з України та зарубіжжя. Під час виставки відбулося 30 науково-практичних заходів та 16 майстер-класів, на яких виступили 296 спікерів – експертів галузі.