Језик. Language: 2017\nDeca kao predmet ismevanja\nNedavno sam postavio Vinaverovu pesmu u kojoj on obraćajući se Desanki Maksimović ismeva pesničko zalaganje za ideologiju ispravnog jezika. Danas sam u Klettovoj čitanci za prvi razred našao i jedan od povoda Vinaverove reakcije. U pitanju je pesma u kojoj Desanka ismeva decu koja idu u prvi razred, a u govoru im se provlače osobine njihovog dijalekta. Njena pesma šalje poruku da je cilj škole da decu oduči od njihovog jezika i nauči ih onom ispravnom, te da dijalekat ne ide uz lepotu, belinu, uštirkanost, školu. Pripišimo to vladajućoj ideologiji epohe i njenoj sklonosti ka angažovanoj, nametljivoj poeziji, te tetka-Desinom dobrom vladanju i jednom i drugom.\nSlušaj Stanu uštirkanu,\nima belu mašnu,\nima belu tašnu,\na govori da je\niz Veliku Planu.\nSlušaj Mišu zvanog Miš,\nhoće u prvake,\nproveo u Niš\ndva dana kod bake\nI Kata i Zlata\nu govoru greše,\npričaju nam kako\nsvoju baku volu,\na godinu dana\nveć idu u školu.\nPosted by Boban Arsenijevic at 4:59 PM No comments:\n"Pa dobro, a kako se onda taj zajednički jezik iz Deklaracije zove?"\n"Neko ga zove srpski, neko hrvatski, neko bosanski, neko crnogorski."\n"Ali kako se on ustvari zove?"\n"Onako kako ga ljudi zovu, za nekog hrvatski, za nekog bosanski, za nekog..."\n"Pa dobro, a kako se onda taj predmet zove?"\n"Neko ga zove pernica, neko futrola, neko peratonica."\n"Onako kako ga ljudi zovu, za nekog peratonica, za nekog futrola, za nekog..."\nKritika koju su gotovo svi koji su se oglasili o Deklaraciji o zajedničkom jeziku izrekli je vezana za to da Deklaracija kaže da svako ima prava da taj jezik zove kako želi, i da ne daje jedno 'glavno' ime za taj jezik, ime koje iskazuje njegovu suštinu.\n"Ako je jedan jezik, on mora imati i jedno ime (i ne treba se stideti da se to ime izrekne)."\nDok se sa parentetičkim delom o stidu slažem, smatram da je ovaj osnovni, o jednom imenu za jedan entitet, potpuna besmislica.\nZovi me i krčag, samo me nemoj razbiti na četiri navodna različita jezika. Pernica, peratonica, futrola su tri reči koje se u istom dijalektu istog jezika koriste za jedan isti pojam, odnosno predmet. I to nije prepreka postojanju tog predmeta, niti njegovoj jedinstvenosti pod sva tri imena. Osim u okviru filozofske, pa i lingvističke škole nominalizma (kod koje ne postoji značenje u jeziku - sama reč je sopstveno značenje), ime pojma ili stvari smatra se potpuno marginalnom činjenicom u odnosu na ontološku prirodu te stvari i njene osobine. Ovaj stav pogotovu eksplicitno iznosi zasnivač moderne lingvistike Ferdinand de Sosir, koristeći za nju termin proizvoljnosti oznake. Za svaki enitet u univerzumu važi: možeš ga zvati kako god hoćeš, jer on nije ime.\n"Ali Deklaracija kaže da je to policentrični jezik, koji ima varijante. Ako je hrvatski varijanta, kog jezika je to varijanta?"\nNe treba izjednačavati hrvatski kao naziv jezika sa hrvatskim normativnim specifičnostima. Hrvati u Vojvodini ili u Bosni imaju pravo da svoj jezik nazivaju hrvatskim iako ne koriste hrvatsku normativnu varijantu. Srbi u Hrvatskoj, koji koriste hrvatsku normativnu varijantu (sa sporadičnim izuzecima, na primer kada je u pitanju zvanična upotreba pisma), imaju pravo da svoj jezik nazivaju srpskim. Najzad, ako se neko u bilo kojoj od ovih država oseti kao Jugosloven ili kao Zaplanjac, on svoj jezik može da zove jugoslovenskim ili zaplanjskim, ili citroenskim kao u jednom od ranijih popisa, i niko mu to pravo ne može uskratiti. Da bi to pravo postalo deo zakonske regulative, broj ljudi koji koriste jedan naziv mora da pređe neki razuman prag. Naravno, kada govorimo o tekstu pisanom hrvatskom normativnom varijantom, u većini kontesta je prirodnije da upotrebimo termin hrvatski, ali ne bismo govorili neistinu ni nazvavši ga srpskim, bosanskim, crnogorskim. Hrvatska normativna varijanta je varijanta jezika koji nazivamo srpskim, hrvatskim, bosanskim, crnogorskim, ili bilo kako drugačije.\n"Ako je to zaista nevažno, da li ćeš se složiti da je tvoj maternji jezik hrvatski?"\nHoću i neću. Hoću jer mi neće smetati ako mi u razgovoru na nemačkom jeziku Hrvat kaže: Ne razumem, reci mi to na hrvatskom. A neću jer kada se ista stvar može nazvati ili opisati na nekoliko načina, onda je biranje jednog načina uvek samo po sebi neka izjava, neka poruka. Ako se ista planeta u narodu naziva i zvezda Zornjača, i zvezda Danica, i zvezda Večernjača, i neko mi oslanjajući se na to u zoru pokaže svetlu tačku na nebu i kaže: eno je zvezda večernjača - ja ću se nasmejati, i smatraću to igrom reči. Zašto kad tu zvezdu zaista zovemo zvezda Večernjača? Pa zato što je u zoru pragmatički najprirodnije koristiti za nju ime zvezda Zornjača. To što je neko odabrao manje prirodno ime za situaciju u kojoj ga korisi je znak, iskaz, govori o nekoj nameri: slušalac se pita zašto je rekao Večernjača a ne prirodnije Zornjača, šta je želeo da kaže.\nIme jezika, osim što je proizvoljno, još je i političko pitanje, a kada je imena više - onda i pitanje dijalekta, varijeteta, akcenta. Da li će jezik biti nazvan jednim ili drugim imenom ima političke konsekvence, kao i konsekvence vezane za njegove lokalne i socijalne karakteristike. Kada jezik Srbina koji je rođen i usvojio jezik u Srbiji, nikad nije živeo u Hrvatskoj ili među Hrvatima, nazovemo hrvatskim a ne srpskim, mi uspešno referišemo na odgovarajuć jezik, ali ne dajemo najprecizniju informaciju o načinu kako ta osoba govori. Dodatno, usled političkog naboja ovih termina, velika je šansa da će upotreba naziva hrvatski biti tumačena kao politička poruka - nejasno je kakva, ali neka će se poruka tražiti.\nDa je bez važnosti koje će od četiri ili četrdeset četiri imena ovog jezika kada biti upotrebljeno, onda verovatno ne bi ni postojalo više od jednog naziva. Oni postoje jer u pojedinim kontestima, za pojedine varijetete ovog jezika, osećamo kao prirodniji, primereniji jedan, drugi, treći ili četvrti naziv. Kada Srbin govori o maternjem jeziku Hrvata, on može da bira da ga nazove srpskim, jer je to ime koje on koristi za ovaj jezik, ili da ga nazove hrvatskim jer ga tako naziva Hrvat. I obratno. Njegov izbor nosiće određeno značenjena planu političke poruke, učtivosti, ličnog odnosa među njima. Deklaracija pokušava da umanji onaj najosetljiviji i najrizičniji deo tog značenja - njegov politički deo.\n"Svi znamo da je to istorijski srpski jezik. Svi koji ga sada govore su pounijaćeni, pokatoličeni, pohrvaćeni, poturčeni Srbi, ili tek srpski izrodi."\nOčigedno, prava tema ovde nije ime jezika, već etnicitet njegovih govornika. Prekrštavanje i islamizacija ljudi ekonomskim i fizičkim nasiljem je strašan zločin. O njemu treba govoriti. Ali on se ne može revertovati. A danas moramo gledati današnje okolnosti: sopstvena konstrukcija identiteta ima prednost nad istorijskim identitetom i ljudima se ne može oduzeti ni jezik njihovih predaka, ni njihov današnji etnički i nacionalni identitet, samim tim ni pravo da jezik zovu skladno tom identitetu. Pritiskom u tom smeru se postiže suprotan efekat.\n"Taj jezik je u 19. veku standardizovan kao srpski. Hrvatski, bosanski, crnogorski lingvisti falsifikuju istoriju kada govore o samostalnom razvoju hrvatskog književnog jezika, o srednjevekovnom bosanskom jeziku ili o crnogorskom jeziku kao izolatu."\nIme po sebi ne govori ništa o istoriji jezika. Njegova istorija je naučno pitanje, i treba da bude naučno, dakle objektivno utvrđena - sa svake strane, pa i naše. Za to je neophodno da jezik rasteretimo nepotrebnog političkog sadržaja, za početak tako što ćemo prestati da ga posmatramo kao obeležje etničkog identiteta.\nSve u svemu, bilo bi lepo da prestanemo da se ponašamo kao dve polugole sponzoruše na izboru za mis univerzuma u Beogradu, Zagrebu ili nekoj trećoj rupi, koje su zajedno birale isti kostim iz zajedničkog ormara da se u njemu pojave na bini, a sada su se dohvatile za kosu oko toga da li je jedna drugoj taj kostim ukrala, ili ga je druga prvoj nametnula. Jer to za šta mi umišljamo da je žiri i naša budućnost koju on određuje, samo je nezainteresovana vašarska bagra koja i sama ima svoje primitivne razmirice i brige, i srećna je što dok se mi čupamo znaju da će kod nas uvek imati vrhunsku uslugu, posle koje ćemo im se još i zahvaliti.\nPosted by Boban Arsenijevic at 8:18 AM 1 comment:\nModernistička, i pogotovu avangardna književnost, ima izrazitu težnju oslobađanju od svih vrsta okova. Kako je jezik gradivna materija književnosti, to su okovi nametnuti jeziku i prvi koji dolaze na red. Oslobađanje je najvećim delom implicitno, kršenjem 'pravila' u samom književnom tekstu. Ali, prirodno, ima i eksplicitnog, manifestnog govora o ideologiji pravilnog. Ovde pokušavam da rekonstruišem jednu Vinaverovu pesmu u kojoj projektuje (anti-)utopiju pravilnog (jezika). Ostavljena su na izbor dva tumačenja: sve će podleći pritisku ideologije pravilnog, ili pak: ideologija pravilnog će otići na istorijski otpad, a pravilnost više neće dolaziti od čovekove projekcije već će sve onakvo kakvo jeste po sebi biti pravilno.\nGlasak me budi, glasak umilni,\nu noći kad me nesanica mori.\nšto ti glagoli, pa sve nepravilni?\nPesnička dušo, ko s tim da se bori?\nO tetka Deso, ko ih sve stvori?\nO tetka Deso, slušam na sve strane,\ni plačem s decom, ridam, jecam silno.\nznaj tetka Deso, zora će da grane,\ndoživećemo najsvetlije dane,\ni ništa neće biti nepravilno.\nPravilno biće sve čega se mašiš,\npravilni biće i čovek i žena.\nNemoj, o čedo, jezom da se plašiš,\nbudućnost ide svetla, zanesena,\npravilna biće glagolska vremena.\nPosted by Boban Arsenijevic at 11:40 AM 2 comments:\nPosted by Boban Arsenijevic at 4:50 PM No comments:\nU prethodnim tekstovima sam se dosta oštro osvrtao na kampanje negovanja i čuvanja jezika i na opštu atmosferu straha i panike pred kvarenjem ili nestankom jezika koju jezički establišmenti lansiraju u našoj i susednim zemljama. Sada bih želeo da pokušam da ovu pojavu razumem. Sam sentiment nije novost, niti isključiva osobina našeg vremena i naše kulture. Kvintilijan je tražio promene najsvetije institucije Starog Rima - njegovog zakonodavstva - insistirajući da migracija preti da uništi latinski jezik. Tomas Prat je optuživao Šekspira i Marloua da narušavaju sažetost i direktnost engleskog jezika i tražio da se jezik vrati svom izvoru.\nAli to ne znači da je strah od promene u jeziku konstantno obeležje čovekove zajednice. On je nekad prisutniji, nekada se potpuno izgubi, i obično se vezuje za periode u kojima se događaju važne društvene promene: pojačane migracije u Rimu, normanska osvajanja u Britaniji, otkrića koja su uticala na promene u načinu upotrebe jezika - poput pojave pismenosti, osvajanja proizvodnje papira, otkrića štamparske prese. Danas je to informacijska revolucija koju su donela elektronska sredstva komunikacije.\nAtmosferu straha i panike povodom sudbine jezika danas presudno stvaraju ljudi čija je struka da jezik proučavaju i razumeju. Ovde se neću baviti pitanjem zašto oni jezik ne proučavaju i ne razumeju - zašto pogrešno svoju ulogu vide kao policijsku. Ovde me samo interesuje zašto oni danas imaju jači osećaj da je jezik ugrožen nego što su ga imali na primer pre pedeset godina, odnosno zašto smatraju da se danas upotrebljava jezik goreg kvaliteta nego što se upotrebljavao. I zašto deo javnosti saoseća sa njima u tom doživljaju.\nJesu li ljudi danas prosečno nepismeniji, da li prosečni građanin danas govori i piše značajno gore nego pre pedeset ili sto godina? Ovde se najpre postavlja pitanje kriterijuma: kako meriti kvalitet govora i pisanja? Brzinom? Količinom (i onda da li je bolje više ili manje)? Raznovrsnošću? Strukturnom kompleksnošću? Efikasnošću? Čistotom porekla reči? Kakve god kriterijume uspostavili, teško da bi se izmerila značajna razlika. Možda bi je bilo među nekim grupacijama, možda je današnji srednjoškolac manje načitan od nekadašnjeg, možda je današnji političar prosečno nižeg obrazovnog nivoa nego što je raniji bio. Ali u ukupnoj populaciji, uveren sam da se ne bi prepoznao značajan pomak. Naravno, kada sud o prosečnoj pismenosti dolazi od nastavnika, onda osobine prosečnog srednjoškolca dosta utiču na taj utisak, a time što su veoma prisutni u javnosti - utiču i političari. Ali mislim da ovo ima samo mali udeo u ukupnoj slici. Ključna razlika je u jeziku koji se doživljava kao javni, zajednički, i prema kome se uglavnom i donosi sud - jeziku javnog informativnog prostora.\nPre pedeset godina naš javni informativni prostor se sastojao od jedne televizijske kuće sa dva programa, desetak aktivno slušanih radio stanica, i veoma moćnog i aktivnog izdavaštva: novinskog, periodičkog, naučnog i književnog. Ovaj je prostor bio uređen i kontrolisan od strane države, gajio je elitnu kulturu, i u njemu se pojavljivao i aktivno nastupao relativno mali, odabrani skup učesnika. U ovom prostoru, dominirao je jezik visoko obrazovanih ljudi, i ljudi sa više talenta za upotrebu jezika (zabluda je da se može očekivati da svako ko prođe sistem obrazovanja raspolaže rafiniranim stilom - kao i kod svih drugih veština, da bi se dostigao vrh, i ovde je neophodan talenat - koji među ljudima nije ravnomerno raspoređen). I čak i taj jezik je pod uslovima sporije razmene informacija imao vremena da prođe kroz filtere doterivanja od strane autora, iščitavanja od strane kolega, lekture. Susretali smo se, stoga, gotovo isključivo sa rafiniranim jezikom visokog registra, stilski doteranim, elokventnim, i usklađenim sa onim što propisuje normativna literatura. Jezik javnog informativnog prostora nije reprezentovao jezik čitave zajednice, već samo jezik jednog njenog dela u jednoj sferi realizacije - onaj jezik koji zadovoljava najviše stilske kriterijume.\nDanas u javnom informativnom prostoru dominiraju društvene mreže, internet forumi, vesti i medijski sadržaji objavljeni na internetu i nekoliko stotina televizijskih stanica. Stepen uređenosti i državne intervencije (osim interesne, političke) je ravan nuli. Skup učesnika je najširi mogući, a korisnici sofisticiranog jezika uglavnom su sopstvenim afinitetima i nepoklapanjem sa zahtevima masovne kulture ograničeni na uske kulturne niše, i upućeni samo na sebi slične. Konkurencija među medijskim kućama traži brzu produkciju i ne daje vremena ni doterivanju teksta od strane samog autora, kamoli lektorskoj intervenciji. Ogroman broj medijskih kuća traži ogroman broj novinara i spikera - broj koji danas (kao što bi i ranije, da je bio toliki) daleko prevazilazi broj ljudi sa visoko kvalitetnim usmenim i pisanim izražavanjem. Današnji mediji gaje masovnu kulturu, a ona traži učešće širokog spektra ljudi, nezavisno od njihovih jezičkih kapaciteta. Još je pluralističnija situacija u društvenim mrežama i forumima: u njima učestvuju svi, što zaludniji - to intenzivnije. Jezik javnog informativnog prostora tako danas blisko reprezentuje prosečni uzorak u zajednici.\nAli, dok je jezik javnog prostora onaj po kome formiramo svoj sud o stanju jezika, mnogo veći udeo u postojanju jezika, u jezičkoj produkciji i recepciji u životu prosečnog čoveka, ima direktna komunikacijama među pojedincima i u grupama. Ovo je prostor u kome se jezik usvaja, ovako on u najznačajnijoj meri živi, tako se menja i prilagođava potrebama. U ličnom se domenu upotrebe jezika ništa nije promenilo.\nZato razlika nekad i sad nije u samom jeziku: jezik je u svojoj ukupnosti približno isti kao i u ranijim istorijskim periodima. Razlika je u tome sa kakvim jezikom se pretežno srećemo u javnom prostoru. Ona stvara nerealan utisak o tome da se jezička situacija promenila na gore, iz kog se onda izvlači još nerealniji zaključak da u zajedici teče proces kvarenja jezika. Čak i kada se ovakav strah prevaziđe, javlja se novi: možda se jezik nije pokvario već je samo reprezentativnije zastupljen u javnosti, ali javna upotreba jezika služi kao uzor, što će neminovno dovesti do njegovog kvarenja u odnosu na vreme kada je uzor bio elitni jezik. I ovo je pogrešno. Jezik se možda malim delom usvaja i kroz medije i društvene mreže, ali usvaja se i iz knjiga koje se pročitaju i mnogih drugih izvora, a pre svega se, u daleko najvećem udelu, uči u porodici i u neposrednom društvenom okruženju. Onom segmentu koji se nije promenio. Jeste se proširio domen upotrebe jezika svakodnevne komunikacije, a suzio domen upotrebe formalnog registra, ali sami registri nisu postali bolji ili gori.\nLingvisti propisivači pravilnog jezika u svom sejanju straha i panike, reaguju ne na promenu u jeziku, već na promenu u društvu, na promenu u strukturi i prirodi javnog informativnog prostora - pogrešno zaključujući da ona pokazuje i promenu u samom jeziku. Oni ne prepoznaju razliku između jezika u celini i jezika javnog prostora. Oni čak u svojim apelima i ne ciljaju samo taj javni prostor, namera njihove kampanje nije da vrati dominaciju formalnih registara i doteranog stila u medije, nauku, administraciju (a i to bi bilo unapred izgubljena bitka, jer je ovo pitanje određeno društvenom promenom a ne dobrom voljom pojedinaca kojima se kampanja obraća). Njihove kampanje bi da se čitav jezik: jezik pijace, jezik kafića, jezik poslovnog sastanka, izjednači sa načinom govora iz Drugog dnevnika Radio televizije Beograd iz 1975. i načinom pisanja Ive Andrića iz romana Na drini ćuprija. Ove kampanje uključuju spotove u kojima se ljudima sugeriše da se u intimnim, ljubavnim SMS porukama strogo drže Pravopisa Matice srpske, i da se u komentarisanju modne revije među prijateljima izražavaju prema pogrešnim savetima nadrilingvistike.\nOvo svedoči da su normativni lingvisti potpuno zbunjeni promenom strukture javnog informativnog prostora koja se dogodila. Da ne razlikuju promenu u tipu jezika koji se u tom prostoru sreće od promene u samom jeziku. Da čak ne samo što izjednačavaju jezik javnog prostora i jezik uopšte u današnjem trenutku, što usled pluralizacije i demokratizacije javnog prostora i nije veliki promašaj, već to čine i kada se sećaju prošlosti. Oni veruju da je i pre pedeset godina jezik javnog prostora reprezentovao jezik u svakodnevnoj upotrebi: da su ljubavnici u automobilu na obodu grada, šverceri farmerica u vozu iz Trsta, automehaničari u kanalu, referenti, računovođe i inžinjeri u OOURima, ROima i SOURima svi među sobom razgovarali onako kako su razgovarali Dušanka Kalanj i Dejan Đurović dok ih snimaju kamere. Oni se naukom bave u staklenom zvonu, i za predmet svoje 'nauke' biraju mimezis: stvarnost televizijskog ekrana nekad i sad uzimaju kao stvarnost postojanja jezika. Ova perspektiva pokazuje tužan stepen nerazumevanja ne samo lingvistike, nego jednostavne jezičke realnosti. Ali ujedno i objašnjava paniku među ovim ljudima: oni veruju da se naš jezik za pedeset godina promenio od jezika Miće Orlovića u jezik nekakvog Amidžića ili Vučićevića.\nStrah od propasti jezika ovde se ukršta sa još jednim strahom: strahom od gubitka moći i društvene pozicije. Kao što sam već pomenuo, u današnjem javnom informativnom prostoru vlada opšti nedostatak vremena, pa u okviru njega i nedostatak vremena za jezičku intervenciju, a samim tim i za osnovni proizvod preskriptivne lingvistike: za jezičke priručnike i lektora kao njihovog promotera i izvršitelja. Vapaj za čuvanje i negovanje srpskog jezika je i vapaj za čuvanje i negovanje srpskog jezičkog propisivača - onog koji nema najispravniju sliku o tome šta jezik jeste a šta nije, ali koji vrlo glasno insistira da ne treba reći put ka Beograđanci nego isključivo put ka Beograđanki, inače to više neće biti onaj pravi, ispravni srpski jezik.\nPosted by Boban Arsenijevic at 10:10 AM No comments:\nNedavno su javnošću još jednom protutnjali podaci o tome da je Srbija zemlja sa najviše funkcionalno nepismenih u Evropi. Kako u zemlji u kojoj se toliko govori o pismenosti i drži do pismenosti - preko milion nepismenih? U kojoj čim neko progovori kruševačkim ili leskovačkim akcentom, čim progovori pirotskim ili borskim dijalektom - svi prepoznaju nepismenost. Da li se na njih misli? Da li je to znak da kampanje Negujmo srpski jezik i Sačuvajmo srpski jezik nisu imale dovoljno efekta?\nNe, to je znak da su ove kampanje, i pogled na jezik i obrazovanje kome pripadaju i koji šire, jošuvek suvereni vladari kulturne i obrazovne politike i prakse u ovoj zemlji. Kažem li ja to da kampanja Negujmo srpski jezik doprinosi nepismenosti? Kažem. Pa kako je to moguće, valjda negovanje jezika upravo znači opismenjavanje? Stvar interpretacije.\nPomenute kampanje i svetonazor koji nameću pod pismenošću podrazumevaju sposobnost da se govori i piše kao Ivo Andrić. Mali problem: Ivo Andrić je imao privatnog lektora i njegovi su tekstovi rezultat višegodišnjeg doterivanja. Ako vam je ova lestvica previsoko podignuta, a jeste, svakome, tu je drugo najbolje rešenje: norma. Skup proizvoljnih, i često nerealnih i nerazumnih pravila koja su uspostavili čuvari nekakve umišljene ispravnosti srpskog jezika kako bi nam 'pomogli' da svi govorimo kao Ivo Andrić. I koja su odredili kao donju granicu pismenosti.\nPismeni moramo biti svi. Dakle, svi se moramo pridržavati norme. Inače smo nepismeni. Negujmo srpski jezik znači: potrudimo se više da se držimo norme, i da samim tim budemo pismeni. Šta je tu loše?\nLoše je što norma obiluje loše prepoznatim generalizacijama, pogrešnim analizama jezičkih struktura u jeziku pretvorenim u neodrživa gramatička pravila. Ali pogubno je, naročito za pismenost, to što ovaj pristup pismenosti od ljudi traži nešto što niko ne može u potpunosti da postigne, a većina ne može ni u takvoj meri da ne budu prepoznati kao nepismeni. Ne samo što je i ova lestvica postavljena previsoko, i što je načinjena od lošeg materijala - postavljena je i u pogrešnom smeru.\nPismenost je ovde loše shvaćena. Ona ne podrazumeva sposobnost da se pripoveda poput Njegoša i pišu opisi prirode na nivou Petra Kočića. Ne podrazumeva pisanje sastava o proleću i o majci, ili držanje zdravice na slavi. Pogotovu ne funkcionalna pismenost.\nPod funkcionalnom pismenošću se podrazumevaju ona znanja i veštine koje čoveku omogućuju funkcionalnost u okruženju u kome živi: sposobnost da komunicira, da uči, da usvaja simboličke i vrednosne sisteme jedne kulture. Kada je reč o pisanju i čitanju, njen minimum su najosnovniji zadaci svakodnevnog života: popuniti formular, potpisati se, pročitati tablu na autobusu i naći sedište sa odgovarajućim brojem. Funkcionalna pismenost obuhvata i usmenu komunikaciju: sposobnost da se lekaru ili službeniku izloži problem, iznese zahtev, da se razume njegovo objašnjenje i slede njegova uputstva, da se predstavi svoj stav o nekom pitanju, svoj interes, izraze svoja osećanja. Uz to, osnona funkcionalna pismenost danas uključuje uzimanje novca sa automata, upotrebu elektronske pošte, lifta, interfona, plaćanje na kasi sa samoopsluživanjem, ali i poznavanje organizacije administracije, zdravstvenog sistema, političkih odnosa i drugih kulturnih odnosa i sadržaja.\nNe samo da su ovo osnovi funkcionalne pismenosti neophodne čoveku, već predstavljaju i prirodni prvi korak u usvajanju šire i dublje pismenosti: korak koji se lako savladava, čija je svrsishodnost očigledna, koji pruža osećaj samopouzdanja, i omogućuje dalju nadogradnju. U svim pravcima. Ka dubljem i boljem razumevanju i samog jezika, i njegove uloge u književnsti, umetnosti, društvenoj organizaciji, politici, nauci. I ka efikasnijem i boljem korišćenju društvenih resursa. Kada dete naučimo funkcionalnoj pismenosti, kada ono razume smisao pismenosti, u njoj se oseća prirodno, onda će, uz nešto afiniteta i talenta, lako napraviti i sledeći korak: razviti svoj stil i prepoznati kvalitet tuđeg. Dok kada se sa slova, tačke, zareza, upitnika i uzvičnika krene direktno u rafiniranje stila, onda nastaje nerazumevanje i frustracija, a odatle nesigurnost i nelagoda pri upotrebi jezika. Kada se zajednici koja ne dostiže ni minimum zahteva funkcionalne pismenosti porukama o negovanju i čuvanju srpskog jezika zapravo kaže kako onog trenutka kad ne zadovoljavaju visoke i često promašene zahteve propisane norme - oni manifestuju nepismenost, i ujedno ugrožavaju i kvare jezik, mi im sa onoga što pismenost zaista jeste peusmeravamo pažnju na nešto drugo, i šaljemo poruku da su od pismenosti mnogo dalje nego što zaista jesu.\nOsnove funkcionalne pismenosti treba da obezbedi škola. Za to treba da se pobrine odgovarajuće ministarstvo propisujući dobro koncipirani program i obezbeđujući dobru pripremu za nastavnike. Funkcionalna pismenost se neće usvojiti pisanjem sastava na večite teme, poetične ili dosadne, patetične ili dubokoumne, niti lekcijama iz gramatike o subjektia i objektima, genitivu i pluskvamperfektu. Ona se postiže realnim zadacima sa kojima se srećemo u svakodnevnom životu: pisanjem molbe, žalbe, zahteva, popunjavanjem, ali i sastavljanjem formulara za neku svrhu, analizom (i idejama za poboljšanje) interfejsa kompjuterskog programa, raspitivanjem za put do bazena i davanjem uputstava onome ko se raspituje - čitajući karte i prema sećanju. U bilo kom dijalektu, sa bilo kojim akcentom. Nezavisno od bilo kakve norme. Jer ovo su veštine koje oogućuju snalaženje u svakodnevnom životu. Na kojima se u našoj školi ne radi, i koje ne budu savladane pre svega zbog visoko ostavljenih lestvica u nekom potpuno nevažnom domenu 'norme', domenu bez ikakvog značaja za bilo koji aspekt čovekovog života (osim one vrednosti koja mu je veštački dodeljena i održavana kampanjama za negovanje i čuvanje nesigurnost i straha). Umesto da se svim raspoloživm snagama uhvati u koštac sa životom, produkt našeg obrazovnog i društvenog sistema ostaje ubeđen da je nepismen i nesiguran, uplašen već u samom korišćenju jezika, i ispada iz igre mnogo pre nego što i stigne do pravih elemenata pismenosti.\nPosted by Boban Arsenijevic at 8:29 PM No comments:\nU ovom isečku iz filma Počasni građanin, čiji sadržaj potpisujem i ovako kako je izgovoren, može se reč kultura svuda zameiti rečju jezik, a da ostane jednako istinito.\nPosted by Boban Arsenijevic at 12:55 PM No comments:\nPosted by Boban Arsenijevic at 12:29 PM 2 comments:\nУпркос устаљеној употреби у таквом, ширем значењу, некако не могу да употребим термин национализам за оно за шта се употребљава на Балкану. Национализам се везује за нацију, а нација настаје онда када се грађанство читаве државе без обзира на етничку припадност окупи око националне идеје. На Балкану је обратно, ту се етничке скупине без обзира на државу у којој живе уједињавају око митова и амбиција. Притом нису показале озбиљан капацитет да се позабаве идејом и природом државе, камоли да је развију до формирања нечег сличног нацији. Зато се може говорити само о етницизму, примитивнијем, глупљем, неуспешнијем, али једнако злом брату национализма. И као што је национализам суштински увек непријатељ своје нације, и етницизам је непријатељ етникума.\nЗнам да ћу донекле поновити много пута речено, али не могу да одолим да проговорим о примитивности етницизма. Етницизам је сав у појмовима културе, језика, писма, обичаја - али он о култури није у стању да мисли у њеној комплексности, већ има потребу да је своди на мали број симбола, укључујући језик, писмо, обичаје. Поврх ове симплификације, и језик, писмо и обичаји се своде на рудиментарне, често промашене идеје или на њихова периферна обележја и инстанцијације. Језик је онда само језик 'добрих писаца', писмо је само једно писмо, обичаји су слава, свадба и цепање кошуље. Етницизам није у стању да мисли о томе да је идентитет једне заједнице или културе у њеној укупности, у сложености, богатству, инфинитној продуктивности - да су управо сложеност и продуктивност њен гарант опстанка.\nЕтнициста идентитет своди на мали скуп кич симбола. Уз славе и свадбе, језик и писмо, ту су велики научници ("Имате ли ви Теслу?"), писци (које обично нису ни читали, или су их читали тако да се ови преврћу у гробу), војсковође (јер етнициста сања рат). И етнициста пати од паничног страха да само тих неколико обележја: језик, писмо, неколико обичаја, сећање на десетак великих личности, дели етнички идентитет од одсуства идентитета, утапања у неку замишљену аморфну масу безидентитетских група људи који немају ту срећу да буду народи. Он генерацији за генерацијом испира мозак претњом: бројни непријатељи нашег народа удружили су се да нам узму ту перо-лаку суштину, да уклоне, униште тих неколико карактеристика, узму их за себе и њима замене свој идентитет - као да њихови етницисти не мисле да је њихов идентитет светиња, и да га туђи симболи загађују, и као да ми имамо основа да мислимо да је наш идентитет неки страшно пожељан идентитет у коме се удобно и срећно живи. Као да нам шуме нису пуне пластичних кеса и флаша, паркови поломљених дечијих игралишта, а институције корупционаша са повољно набављеним дипломама.\nУствари, етнициста зависи од страха од крађе симбола идентитета, овај страх је темељ његове природе. Он управо бира за дефинишуће симболе свог идентитета оне на које права могу да полажу и други народи: Теслу, Андрића, Селимовића, Марка Краљевића, Косово. Он је провинцијалац, етнички, културни, свакојаки, и тражи симболе по којима ће бити препознат, симболе које ће други знати, нешто чиме ће закорачити на позорницу народа, чиме ће се подичити кад на свадби човечанства буду читани поклони сваког народа: а од Срба - реч вампир! Од Србије - Милански едикт. И - Тесла. Они симболи за којима неко други већ посеже унапред су гарантовано препознати од других, и то као пожељни. Или су пак некакве уско виђене диференције специфике, нешто што нас разликује од једног одређеног народа, без обзира што нас са гомилом других чини сличним. Ћирилица не би заглавила у кругу ових симбола да није симбиозе српског етницизма са хрватским, да се они не дефинишу један према другоме. Да око нас живе све сами Бугари и Македонци, ћирилица би у истом овом етничком идентитету учествовала тек као једна маргинална црта на коју нико не обраћа пажњу.\nИ пошто се о ћириличном писму јако често говори и пише као о састојку без кога српство престаје да постоји, пошто фанатици ћирилице затрпавају интернет коментарима о томе како треба забранити латиницу, како нам масони и розенкројцери узимају ћирилицу не би ли нас систематски уништили од стране идиота, како и треба да нестанемо кад користимо и латиницу, често сам замишљао како би то изгледало кад бисмо ми Срби свој језик престали да пишемо ћирилицом и потпуно прешли на латиницу. Наравно да ми је таква мисао тужна: тужно је кад нешто нестане, тужно је кад се остане сиромашнији за појаву у коју је уложена енергија многих генерација, која је споменик ретке победе прогресивног над конзервативним у нашој историји, писмо којим су написана многа интимна писма, велике песме и романи, које су училе и њиме писале генерације. Тужно ми је и јер је ћирилица део мог живота, моје прво писмо. Али нестају и веће ствари, нестају целе животињске врсте, неколико њих дневно, нестају остаци древних градова, нестају глечери, дешавају се нестанци који угрожавају читаву планету. Нестанак ћирилице не би угрозио ништа. Српски етникум би остао српски етникум - свега за мрву мање посебан, и свега за мрву виталнији него са њом (виталнији просто тиме да спонтана промена у једној култури ту културу обично чини прилагођенијом околностима, и тиме виталнијом). Несумњиво је да је некакав Перунов фанатик сматрао да је корен српства сечен онда када су Срби своју стару религију мењали хришћанством, да је на свој средњевековни начин формулисао осећање угрожености, или губитка идентитета. А данас се његов савремени двојник боји да ћирилица коју смо добили са губитком претходне вере представља последњи ризом корена српског бића.\nАко није довољно јасно, овим желим да одбацим и образац где нешто морамо чувати јер су нам то оставили наши стари. Наши најстарији стари су нам оставили своју многобожачку религију, па су је наши млађи стари, када нису били стари, одбацили у корист боље и истинитије. Наши су нам стари оставили и лапот и крвну освету, али смо у међувремену изградили друштво које проблеме које су наши стари овим институцијама решавали решава на нешто бољи начин. Наши стари нас нису заробили него даровали, да задржимо што нам је корисно, заменимо оно што може бити боље, и сами додамо нешто - јер и ми ћемо једног дана спадати у нечије старе. И желим да укажем на бесмисленост вриштања етнициста како је ћирилица на нестанку, како је већина грађана наше државе и припадника етничке заједнице више не користи, те како је треба заштитити забранама и законима. Ако је ћирилица последње што чува идентитет једне заједнице од нестајања, и ако већина те заједнице више не користи ћирилицу, онда је тај идентитет реално престао да постоји. Закони и забране могу бити апарати који га одржавају између живота и смрти, одлаже се констатовање смрти, али он никада више неће трчати по пашњацима и брати прве љубичице. Срећом, премиса је погрешна, па су погрешни и закључци изведени над њима: нити идентитет зависи од ћирилице, нити је на нестајању.\nФлоскуле о ћирилици као сржи српског идентитета потпуно су празне и бесмислене, њихова једина снага је у бескрајном понављању кроз нападе панике који се око ње глуматају: оне стварног садржаја немају. Објективно гледано, ћирилица је произвољна особина актуелног идентитета српског етникума. Као и неизбројиво мноштво других особина. Од којих вероватно њих хиљаду неће дочекати сутрашњи дан а да то нико неће приметити: јер култура је у сталној промени. Субјективно и симболично, ћирилица је оно што сваки појединачни субјект, и групе субјеката, од ње начине. Етницистима она тако и јесте симбол сопственог идентитета, али зато што су они одлучили да је тако себи представе. Здрав идентитет покушава да упозна себе, своје симболе, своје карактеристике, ток сопствене промене - укупност ових аспеката и њихових међусобних веза: он се не фиксира на неколико извиканих симбола и хистерију коју производи око њих. Здрав идентитет је у миру са својим садржајем, на основу њега одређује своје циљеве и њиме се помаже како би те циљеве постигао. Идентитет, или део идентитета, који запада у хиперпродукцију значења и значаја произвољног малобројног скупа симбола - болестан је. Треба му помоћи да оздрави. Али до тада му не треба дозволити да утиче на одлуке, да усмерава развој заједнице, да је трује бесом, страхом, пројектованом неуротичном стварношћу.\nНеспорно је да ћирилица иде ка нестајању, и да ћирилицу не може да спаси држава. Чињеница да латиницу користи већи број језика са којима се срећемо, да и наш језик писан њоме може разумети већи број људи, али и то што наша провинцијалност себе успоставља у односу на евроамеричку цивилизацију, чије је писмо латиница, чини да латиница осваја улогу основног писма - док ћирилица добија статус реликта прошлости, вештачки одржаваног у животу. Нестанак ћирилице јесте непожељан исход, али није исход који било кога угрожава.\nГоворим ово не јер се равнодушно мирим са губитком ћирилице, већ управо из супротоног разлога. Мислим да атмосфера створена око ћирилице доприноси њеном губитку. И драма, и поларизација, и притисак на појединца, осуда, и везивање судбине ћирилице за једну, притом штетну идеологију, идеологију конфликта. Неопходан услов за опстанак ћирилице је да се ослободи овог терета. Да престане да буде последње што нас чини Србима, сламка која нас одваја од утапања у безличност. Тек тада ће о ћирилици моћи да се мисли хладне главе, практично, прагматично, да се без теорија завере и без сувишних страсти препознају прави разлози њеног нестајања и осмисле начини да се овај процес преокрене. Тек када жеља да нас читају и они који наш језик не зову српским не буде наилазила на осуду и мржњу, овај и други стварни разлози за нестајање ћирилице ће бити реално препознати, а онда ће моћи и да се решавају.\nАко у томе успемо, ако питање ћирилице из ирационалног, патолошког дискурса параноје и принуде преведемо у дискурс консензуса, анализе и позитивне акције, ја сам оптимиста када је о опстанку ћирилице реч. Тада ћемо моћи и да осмислимо конкретне акције којима можемо допринети опстајању ћирилице, и тек тада ће такве акције бити на здрав и одржив начин прихваћене од довољног броја људи. Неколико примера таквих конкретних акција, тек као илустрација како би то могло да изгледа:\nбрендирање ћирилице као важне тековине светске кутуре, и поготову као важне тековине западне цивилизације насупрот садашњем статусу искључиво српске, изразито незападне културне црте - наравно, не одричући јој истовремену припадност православном словенском свету;\nрад на разбијању заблуде да је ћирилица српско писмо и да латиница то није,\nизрада софтвера који ће повећати присуство ћирилице на интернету, попут екстензије за Хром која латинични текст приказује у ћирилици и обратно, и одговарајућих пандана за друге претраживаче интернета - електронски медији омогућују једноставно повећање присуства ћирилице на интернету, које треба на ненаметљив, ненасилан начин, али у што већој мери искористити,\nопуштање правописног притиска, али и регулисање проблема транскрипције имена из страних латиничних писама у нашу ћирилицу - писање ћирилицом и читање ћирилице треба учинити што једноставнијим и ефикаснијим, поготову у погледу садржаја узетих из енглеског, немачког, француског, шпанског, италијанског језика,\nпопуларизација чињенице да је двоазбучност предност, да деца која науче два писма осим што касније лако уче и друга писма, и језике писане оним двама која су научили, још и брже напредују у општијим когнитивним капацитетима - ћирилицу не треба супротстављати латиници: оне су близанци који могу добро да функционишу заједно,\nпореске олакшице за издаваче и медије који своје најпопуларније текстове и емисије реализују уз употребу ћирилице - ћирилица има мање тржиште, а економски фактори су најупорнији и на овом пољу.\nХајде да се потрудимо да ћирилица остане једно од два наша писма. Хајде да то чинимо осмишљено, рационално, аналитично, сврсисходно, искрено, ради саме ћирилице. Хајде да то чинимо на начин који то може да постигне, а не на начине који служе заједљивом испољавању етницизма и конзервативизма. Да ћирилица не буде тачка поделе, разлог осуде и агресије, сврха забране, већ да буде заједнички успех, медијум и резултат размене мишљења и пример афирмативне акције у интересу целог друштва. Ако заиста желимо да наша ћирилица настави да живи, у томе ћемо и успети, а ако не желимо, ако се делимо на оне који је злоупотребљавају ради својих примитивних циљева и побуда и на оне који дистанцирање према овима првима проширују и у равнодушност према нестајању ћирилице, онда је и за нас и за њу боље да нестане, што пре.\nPosted by Boban Arsenijevic at 1:11 PM 6 comments:\nKultura sakupljača i opisivača\nNa programu master studija filologije, na modulu za jezik, držim kurs koji se zove Metodologija lingvističkih istraživanja. Kurs sam dizajnirao sa ciljem da nadoknadi veliki nedostatak u razumevanju pojma nauke i naučnog istraživanja sa kojim većina studenata dođe do master studija, i da pomognem da u svet nauke, u koji ovaj nivo studija ima cilj da ih uvede, niko ne uđe bez makar najosnovnije predstave o tome šta je naučno istraživanje. Rezultat kursa je drama. Završi se time da studenti nemaju predstavu šta se od njih u završnom radu očekuje, uplašeni su, dezorijentisani, kurs doživljavaju kao nerazumljivo odbacivanje svega što su ikad naučili da čini nauku kojom žele da se bave, i gube sve nade da će ikada završiti sa ispitnim obavezama na tom predmetu. Na kraju to nekako završe, ali najčešće ostajući jednako zbunjeni, i ne ostvarivši uspeh na koji su od sebe navikli. Ali zbunjenost je podnožje nauke, valjda je i to neki rezultat.\nKurs počinjem uvek tako što pitam studente da makar makar okvirno saopšte kojim naučnim problemima će se baviti u master radu. Dobijem odgovore tipa: ja bih da se bavim onomastikom, na primer, imena u nekom selu, ili možda u dva sela, pa da uporedim. Ili: ja bih iz istorije jezika, na primer, govor nekog pisca kog mi profesorka da i onda da opišem njegov jezik. Ili pak: istraživaću poslovice, ali ne u standardnom jeziku, nego u nekom dijalektu.\nOnda ih pitam da mi navedu bar jedno naučno, teorijsko, pitanje na koje će njihovo istraživanje dati makar deo odgovora. I oni kažu: na pitanje kakva su imena u tom selu. Kakve su poslovice u dijalektu. Objasnim da su to empirijska, a ne teorijska pitanja, pitanja koja pitaju kakvo je stanje stvari u svetu, ne pitanja koja pitaju kako su one povezane, i zašto, i da empirijska pitanja postaju naučna tek onda kad odgovaraju na neko naučno relevantno teorijsko pitanje. Onda objasnim, da je teorijski zanimljivo pitanje zašto voda kada se greje isparava, ili zašto životinje imaju paran broj nogu, ako je broj nogu veći od jedan, ili ako ćemo lingvistički primer, zašto jezici koji razviju bogat padežni sistem uglavnom izgube član.\nOnda ponovo pitam za teorijsko pitanje. Dobijem odgovor: uporedila bih imena u dva sela, ili uzela bih poslovice u kojima je nosilac značenja životinja. I šta je onda teorijski zanimljivo pitanje? Pa kako se razlikuju imena u dva sela; kakvo značenje životinja u poslovicama nosi. Onda ostavio teorijska pitanja za kasnije, kada prođemo lekcije koje se bave naučnim metodom uopšte i naučnim metodom u lingvistici. U okviru tih lekcija, detaljno se pozabavimo naučnim pitanjima, razlikom empirijskog i teorijskog, svrhom naučnog metoda, prođemo mnoge primere naučno zanimljivih pitanja u nauci uopšte, u lingvistici, hipoteza koje na njih nude odgovore, predikcija tih hipoteza, testiranja ovih predikcija. Predstavimo metode modelovanja u semantici, sintaksi, fonologiji, kvalitativne i kvantitativne.\nOnda ponovo postavim pitanje: šta ćete istraživati, o čemu ćete pisati u master radu, i kog naučnog pitanja se vaše istraživanje tiče - i dobijem iste odgovore. U međuvremenu čujem od kolega: bili su mi studenti sa master programa, kažu predavao si im da istorija jezika i dijalektologija nisu nauke.\nJa ovde ne sporim da sam loš predavač - loš ili ne, pitanje koje me interesuje je zašto je uopšte potreban dobar predavač da studente nauči zanimljivim pitanjima, zašto i najgori mogući predavač nije dovoljan da im tek pomogne da naučna pitanja koja prirodno sede u njihovim glavama, prepoznaju i o njima govore. Naučna pitanja su stvar instinkta, stvar radoznalosti, ona su u svima nama, naročito u onima koji pokazuju nameru da se bave naukom time što se upišu na program master studija. Naučna pitanja je teško suzbiti u sebi, teško ih je preskočiti, zameniti dosadnim pitanjima o tome koja konkretno imena se daju u jednom gradu ili selu. Šta je ta pitanja u ovim mladim ljudima zatrpalo, umrtvilo, potislo ih van domašaja podsticaja i provokacije da ih nađu i saopšte?\nLingvistika je nauka, po svojim karakteristikama između prirodnih i humanističkih disciplina. Ona je nauka koja postavlja mnoštvo uzbudljivih pitanja o tome šta je čovek, kako je nastao, kako se razlikuje od drugih životinja; šta je misao, odakle ona čoveku; o tome kakvim algoritmom barata naš mozak kada stvara gramatične izraze, zašto svi jezici sveta pokazuju neke zajedničke osobine, zašto se jezik menja, zašto je podložan varijaciji, kako se jezici usvajaju i kako se zaboravljaju. Lingvistika je nauka koja proučava jezik kao opštu pojavu tako što istražuje mnoštvo konkretnih činjenica: svaki jezik nudi brojne empirijske zagonetke čije objašnjenje je korak ka objašnjenju dubljih osobina jezika, čoveka, sveta. Proučavanje našeg jezika, kao i proučavanje jezika cez, ili jezika halkomelem, ili finskog, značajno je za razumevanje jezika kao biološke, psihološke, socijalne i prirodne pojave. To što se kod nas reč obrazovanje akcentuje na prvom slogu kada znači proces oformljenja nekog predmeta ili tela, a na pretposlednjem kada dobije specifično, pomereno značenje, i bude sinonim reči edukacija (slično tome putovanje i još neke nominalizacije) govori nam nešto o tome kako fukcioniše čovekov mentalni leksikon, kako se pamte i grade reči, pa i kako naš mozak obrađuje informacije.\nAli u Srbiji, među ljudima koji kao svoj poziv ističu proučavanje srpskog jezika, lingvistika nije nauka. Ona se, kako je oni praktikuju, može razložiti u dve velike kampanje. Jedna je propisivanje velikog i neprikosnovenog zakonika o tome šta u našem jeziku jeste ispravno a šta nije. O njoj sam dovoljno pisao u ranijim blogovima. Druga je kampanja opisivanja i popisivanja svega što postoji, a nekako se vezuje za naš jezik. Pogotovu opisivanja nekakvih dijalekata (koji se prema tom shvatanju jednom opišu, i onda su večno opisani), oličenih u jeziku nekakvih zamišljenih baba s planine koje nikad nisu napuštale svoja sela niti imale kontakte sa ljudima koji govore iole drugačije nego one, koje nose neku imaginarnu suštinu opisivanog dijalekta, njegov drevni praizvor. Smisao ovog opisivanja je groznica etničkog identiteta: svaki mogući trenutak svakog mogućeg aspekta postojanja etnikuma treba opisati jer tako opisujemo i od zaborava čuvamo i sam identitet tog etnikuma. Logika je da npr. govor sela Medoševac još nije opisan (ovo se saopštava sa strepnjom u glasu), on nedostaje u zbirci opisa našeg jezika, i to se mora ispraviti. Istovremeno, logika je da ako ne opišemo kako (sada!) govore stanovnici Medoševca, njihov će se jezik ubrzo promeniti, i mi nikada nećemo znati kako su oni govorili 2017. godine. Njihov će govor ostati neopisan, i nenadoknadivo će nestati u prošlosti. Time se previđa da će i taj novi govor Medoševca koji zameni ovaj sadašnji biti govor koji ako se ne opiše, biće zauvek izbrisan i izgubljen usled jezičke promene. I da kad bi uopšte bilo moguće da naša govorna zajednica u potpunosti opiše svaki govor, na svakih tridesetak godina, tako da se između dve zapisane varijante ne može prepoznati treća, takvih bi opisa već posle 50 godina bilo da se ne bi mogli pročitati u toku tri radna veka. I još važnije - da osim činjenice da ti opisi postoje, nikakvih posledica po etničko biće i po svet uopšte ne bi bilo: te opise teško da bi iko ikad čitao, kao što i onih nekoliko koji su zaista proizvedeni, niko ne čita. Postojanje tih opisa, u nekim knjigama, bilo bi postojanje izvan identiteta radi kojeg se produkuju. Najzad, da li dokumentacija jezičkih činjenica radi dokumentacije jezičkih činjenica, dokumentacija bez naučne svrhe i naučnog promišljanja i planiranja, uopšte može da se nazove lingvistikom? Ne može.\nOva situacija, nastala mutacijom romantičarskog oduševljenja narodnim stvaralaštvom, etnicističkog oduševljenja svojom etničkom zajednicom, i hijerarhijom i poltronstvom kao jedinim principima organizacije lingvističke zajednice u našoj zemlji, specifična je za lingvistiku, i u drugim se disciplinama (čak ni u etnologiji - valjda jer se tamo razlikuju etnologija i etnografija) ne ispoljava. Nijedan naš fizičar ne misli da je cilj njegove nauke da izmeri sve fizičke veličine u svojoj državi, ili u svom narodu. Niti ijedan naš biolog misli da je cilj njegove nauke da popiše sve životinje, biljke, gljijve, alge koje žive u njegovoj državi, ili narodu. Naši infektolozi se bave i mikroorganizmima koji u našoj državi ne prete. Naši matematičari proučavaju brojne odnose i geometrijske oblike koji postoje i u drugim državama i narodima. Njih sve interesuju opšti zakoni koji važe u njihovim naukama, svi oni dele ista istraživačka pitanja kao njihove kolege u Belgiji ili Indoneziji.\nI dok se studenti hemije ili političkih nauka bave uzbudljivim naučnim pitanjima, dok uče da nam nauka pomaže da razumemo svet oko sebe i u sebi, studentima srpskog jezika i književnosti se mozak intenzivno ispira sakupljačkim fanatizmom: toliko je toga još neopisano, još nesakupljeno, tolika imena ulica, glagoli u romanima, govori tolikih sela. Čita se literatura zasnovana na pukom i teorijski neosmišljenom opisivanju, pišu se seminarski i diplomski radovi zasnovani na njemu, slušaju se predavanja na kojima ovakav pristup lingvistici stoji u presupoziciji kao jedini koji je uopšte moguće da postoji.\nNe kažem pritom da je sakupljanje i opisivanje loše po sebi. To su važni aspekti lingvističkog dodira sa empirijom, sa svojim predmetom proučavanja. Loše je kada se sakupljanje i opisivanje postave kao cilj. Oni su sredstvo, i moraju da budu određeni ciljem. Neko teorijsko pitanje mora da oblikuje način prikupljanja empirijskih podataka i izbor podataka koji se prikupljaju. U fizici merimo magnetni fluks dva predmeta kad prethodno neka hipoteza predvidi da će biti u nekakvoj vezi sa električnim poljem. Ili da fluks jednog predmeta stupa u određeni tip interakcije sa fluksom drugog. Neće prosto krenuti da mere i zapisuju sve fizičke veličine koje se mogu izmeriti za sve predmete i pojave koji nas okružuju - jer već sutra će se njihova ukupnost promeniti, i ovo sadašnje stanje će biti beskorisno.\nKada upišu master, studentima srpskog jezika uspešno je izbrisano svako sećanje na radoznalost, na uzbuđenje, naučno ushićenje - kada je u pitanju jezik. Jezik tamo gde su se oni obreli traži vojnike, robote, zombije, koji opisuju radi opisivanja, neselektivno, sve što jeste jezik i moglo bi se opisivati, koji klasifikuju u nesistematične kategorije oput Fukoovih besnih pasa i životinja koje pripadaju caru, i nadaju se da jednog dana steknu hijerarhijsku poziciju koja će im omogućiti da malo i propisuju. Da im se prizna autoritet da određuju kako se ima govoriti, i da sprovode nadzor nad narodom da to i čini. Istinska nauka o jeziku za njih je strašilo, bauk, koji je s mukom ukroćen, i sada vreba iz tame, to im je potisnuto sećanje na vreme kada su bili slobodni, ali kada nisu bili deo svete zajednice opisivača i sakupljača, mrlja iz prošlosti koju kriju i od sebe i od drugih. Bauk koji stoji između onoga što opisuju i onoga što se propisuje, i preti da zapita: zašto ono što opisujemo toliko izmiče onome što propisujemo?\nPosted by Boban Arsenijevic at 7:05 PM 3 comments:\nOptimalna osnovica standarda iz ugla tipologije i istorije jezika\nJezički tipovi i evolucija jezika\nJedna od linija po kojima je naš jezik podeljen jeste i linija jezičkog tipa prema morfo-sintaksičkoj strukturi. Jezici se po ovom kriterijumu grubo dele na flektivne jezike poput indoevropskih, u kojima reči nastavcima (ređe prefiksima) grade kompleksni sistem morfoloških oblika, korenske poput mandarinskog (jezici gde svaka reč ima samo jedan oblik), aglutinativne poput baskijskog (koji spajaju čitave reči u nove reči i nove oblike) i polisintetičke poput jupika (koji grade izuzetno velike reči, složenošću i semantikom često ravne rečenicama), a naš jezik pokriva raspon od izrazito flektivnih novoštokavskih dijalekata, preko oslabljeno flektivnih staroštokavskih (uključujući kajkavski i neke dijalekte čakavskog za one koji ove govore smatraju delom našeg jezika) do analitičkih torlačkih dijalekata, koji u nekim domenima pokazuju aglutinativne i korenske osobine (na primer ne kažu najviši nego naj(-)visok, ne kažu čitati nego da čitam, ne kažu detetu nego na dete). Naš zvanični standardni jezik (zvanični standardni ovde stoji suprotstavljeno spontano ustanovljenim standardnim jezicima) zasnovan je na najflektivnijem polu naših dijalekata. Imajući u vidu da je dizajn standardnog jezika verovatno najmoćnije sredstvo jezičkog inženjeringa - da taj izbor može imati uticaj na stanje u živim govorima i njihov razvoj - ovo otvara pitanje kakve su posledice ovog izbora za naš standard, naše govorno područje i budućnost našeg jezika. Kao i da li bi bilo bolje da za osnovicu standarda uzmemo neki drugi dijalekat.\nPočetkom 19. veka, misao vodećih lingvista poput braće Šlegel, Šlajhera i Bopa prožeta je idejom da su flektivni jezici poput indoevropskih razvijeniji od drugih jezika. Ukrštena sa teorijom evolucije, ova ideja je otvorila mračnu stranicu u razvoju lingvistike, od rasističkih teorija koje su kulminirale u okviru nacističke Nemačke do Marovog preslikavanja između jezika i društvenog sistema.\nNaučni razvoj lingvistike u dvadesetom veku, pogotovu rad nemačko-danskog lingviste Ota Jespersena, brzo je doveo do definitivnog razdvajanja socijalno-ekonomskih, rasnih i genetskih parametara od tipa jezičke struture. Svaka etnička skupina i svako društveno uređenje kompatibilni su sa svakim strukturnim tipom jezika. Jespersenov rad pogotovu je jasan u ovom pogledu: on pokazuje da je promena u jeziku ciklična, i da jezici kroz istoriju ne prolaze nikakvu evolutivnu, kvalitativnu promenu. Radije, u pitanju je kružno premeštanje funkcionalnog opterećenja: u jednom periodu veći teret u jezičkoj strukturi nosi morfologija, u drugom sintaksa, u trećem fonologija, a ista dinamika postoji i u pogledu drugih podela jezika na nivoe i domene. Engleski je tako danas jezik minimalnog udela inflektivne morfologije, blizak u mnogim aspektima analitičkim i korenskim jezicima, ali je uprkos tome lingua franca gotovo čitavog sveta, pogotovu u oblasti tehnologije, nauke i ekonomije. Romanski jezici su tokom poslednjih dve hiljade godina ubrzanog tehnološkog razvoja prešli put od infleksijski izuzetno bogatog latinskog koji je reprezentativan za stanje svih ovih jezika na prelasku iz stare u novu eru, do značajno siromašnijih italijanskog, francuskog, rumunskog. Čak i nemački jezik na kome su ideje lingvista 19. veka građene, danas je gotovo u potpunosti izgubio padežni sistem - okosnicu bogate flektivne morfologije. Zapravo, još je Wilhelm fon Humboldt primetio da ako ozbiljno shvatimo priču o flektivnim jezicima kao jezicima visoko razvijenih zajednica, onda bi se od njemu poznatih indoevropskih jezika starogrčki morao smatrati vrhuncom razvoja ljudske zajednice, kao flektivno najbogatiji jezik, daleko bogatiji od jezika koji su u Humboldtovo vreme vladali svetom: nemačkog, francuskog, engleskog, španskog.\nU svakom slučaju, stav većine lingvista danas je da promena jezika od flektivnog ka aglutinativnom ili od korenskog ka polisintetičkom nije evolutivna promena, u smislu da od jedne vrste nastaje druga, već predstavlja dnamiku varijacije, gde ista pojava varira u sopstvenom prostoru slobode između različitih mogućih sopstvenih realizacija. Zajednica koja govori korenskim jezikom nema tendenciju za bilo koju vrstu tehnološke, političke ili kulturne razlike u odnosu na zajednicu koja govori flektivnim jezikom.\nDa li to znači da je svejedno na kom dijalektu gradimo zvanični standardni jezik? U ovom tekstu želim da iznesem viđenje prema kojoj relevantne razlike ipak postoje. Ali naravno, da bi se razlike prepoznale i uporedile, potrebno je najpre odabrati sistem vrednosti na čijoj pozadini poredimo, odnosno identifikovati ciljeve koje želimo da postignemo. Nauka sama je u ovom pogledu neutralna: ona prepoznaje zakonitosti, objašnjava ih, i poredviđa moguće opcije s obzirom na okolnosti. U primeni pak, ona traži da joj se odrede ciljevi. Krenimo i ovde tim putem.\nOvde iznosim svoje lične stavove o jezičkoj promeni, koji su trenutno na nivou spekulacije, deduktivne pretpostavke još neproverene na detaljnijim empirijskim podacima. U literaturi o jezičkoj tipologiji i dijahroniji, donekle slična razmatranja nude Haspelmat iz tipološkog i Trudgill iz sociolingvističkog ugla, ali sličnosti su još relativno grube.\nSmatram da se jezička promena može u velikoj meri objasniti delovanjem i sukobljavanjem dveju sila: težnje da jednim jezikom govori što brojnija zajednica, i težnjom da nivoi gramatike što ravnomernije učestvuju u raspodeli informacijskog sadržaja.\nPrva sila nastaje usled demografskog rasta i geografskog širenja ljudskih zajednica, uključujući i rezultate imperijalnih i kolonijalnih konstrukcija. Velike zajednice, velike države, obično su multinacionalne, multietničke, a čak i kada jedan isti jezik uključuje veliki broj govornika - on teži formiranju većeg broja dijalekata koji se s vremenom sve više udajavaju jedni od drugih. Ovo neminovno dovodi do situacije intenzivnog međujezičkog kontakta i ptrebe za komunikacijom među govornicima različitih jezika. Poznato je da ova situacija obično rezultira procesima kreolizacije: ustanovljuje se jezik zajednički za čitavu skupinu, pretežno zasnovan na dominantnom izvornom jeziku međusobne kominikacije, ali sa značajnim razlikama u gramatici - obično u pravcu analitične strukture, kakvu u ekstremnom obliku ispoljavaju aglutinativni i korenski jezici. Takav je slučaj sa afrikansom, sa jamajčanskim i haićanskim kreolom, sa kreolom ostrva Makao i svim drugim jezicima ovog tipa. Takav je slučaj i sa visoko analitičkim jezicima balkanskog jezičkog saveza, kojima pripadaju i naši torlački govori, kojima naginju naši staroštokavski dijalekti, i za koje Hinrichs tvrdi da takođe treba da budu posmatrani kao kreolski jezici.\nKreolizacija, posredovana u sporijim i blažim slučajevima težnjom analitizmu, a u drastičnijim pidžinizacijom (gubljenjem svake gramatičke strukture), obično umanjuje morfološku kompleksnost jeziko koji zahvata, što amortizuje povećanom kompleksnošću pre svega sintaksičkog, donekle fonološkog nivoa. Reči gube (delove) svoje paradigme, a značenje koje su izražavali izgubljeni oblici preuzimaju posebne funkcionalne reči i sintaksičke konstrukcije (često delimično ikoničke prirode, poput reduplikacije). Rečenice postaju duže: jezik pravi kompromis sa ekonomijom, sa efikasnošću.\nEkonomija u jeziku, dakle, vuče u suprotnom smeru. Ona teži kraćoj rečenici, kompaktnijem pakovanju informacije, ravnomernijoj raspodeli takozvanog funkcionalnog opterećenja: stepena iskorišćenosti različitih domena jezika, pogotovu gramatike. Dok ravnomerno funcionalno opterećenje tako uključuje i značajno opterećenje morfologije, ona direktnija ekonomija oličena u kompaktnijem, kraćem izrazu, u manje utrošenog vremena i energije za njegov izgovor, teži i kkoncentraciji kompleksnosti na morfološkom nivou.\nPrema ovakvom stavu, ekonomija će učiniti da se jezik koji se tokom dužeg period razvija bez izraženijeg rasipanja po dijalektima ili kontakta sa drugim jezicima, pre ili kasnije razvije do nivoa polisintetičkog jezika. Ovo se upravo očekuje među ostrvskim zajednicima i drugim narodima u uslovima izolovanosti i ograničenih resursa - što i jesu tipični uslovi u kojima postoje polisintetički jezici. U manje savršenim uslovima - na primer u jezički homogenim zajednicama sa umerenim jezičkim kontaktom nastaće jezici flektivne morfologije. U jezicima sa više kontakta i dijalekatski razuđnijim jezicima nastaće aglutinativni i korenski sistemi.\nŠta je dobro, a šta loše?\nObe ove tendencije, tendencija kompleksnijoj morfologiji u interesu efikasnosti i tendencija prostijoj morfologiji radi funkcionalnosti jezika u većoj zajednici, očigledno su pozitivne u okolnostima u kojima postoji naš jezik, s obzirom da njime govori zajdnica od gotovo dvadeset miliona ljudi.\nVelika zajednica govornika, izmešanost sa govorniima drugih jezika, širenje uticaja engleskog jezika, faktori su koji podstiču kreolizaciju. Otud konstantno i relativno brzi širenje balkanističkog uticaja ali i razvoj istih osobina u govorima koji balkanizmima nisu obuhvaćeni ali jesu meta kreolizacije - poput zagrebačkog govora na susretu kajkavskih i novoštokavskih uticaja. Ovaj proces je unekoliko usporen time što smo za osnovicu zvaničnog standarda izabrali najflektivniju varijantu, te institucije države donekle pariraju silama kreolizacije.\nU postojećim uslovima, očekuje se nastavak tendencije sužavanja novoštokavskog područja i širenja govora nosilaca analitičkih tendencija. Izbor drugačije osnovice standarda mogao bi da ubrza ovaj proces. Dalje usporavanje teško da bi bilo moguće. Koja je opcija bolja? Zavisi šta želimo.\nNacionalistima bi u interesu bio prelazak na analitičku osnovicu standarda. Na duži rok, ona zajednica koja prva uvede analitički standard mogla bi da računa na budućnost u kojoj se i na susednim teritorijama koristi ovakav jezik, i u kojima će na osnovu standardnog jezika moći da pretenduje na ove govornike.\nSa druge strane, nacionalisti su obično konzervativci, a konzervativci su po definiciji protiv menjanja standarda. Jezik je i jednima i drugima jedan od najvažnijih komponenti etničkog identiteta, te ima status svetinje i ne sme se menjati. Dodatno, promena standarda bi prema naivnom tumačenju konzervativaca ali i nacionalista, ugrozila kontinuitet sa dosadašnjim kulturnim blagom zajednice. Moj je utisak da ovakav sentiment prevladava među nacionalistima i konzervativcima, što je i očekivano s obzirom nan jegovu iracionalnu i nelogičnu prirodu, te da uprkos logici nacionalnog interesa ne treba očekivati da posegnu za promenom standarda.\nZainteresovanima za opstanak jezika koji pripada svim njegovim govornicima u interesu je jako prisustvo analitičkih varijeteta. Oni su bolje prilagođeni broju govornika i količini međujezičkog kontakta, i bolje odgovara zahtevima zajednice. Ovo je potvrđeno geografskim širenjem analitičkih govora.\nPrelazak na analitički standard ima i tu prednost da bi značajno olakšao učenje standarda govornicima koji ne dolaze sa teritorije njegove dijalekatske osnovice. S obzirom na širenje analitičkih tendencija, sve veći broj govornika mora da uči teško naučivi flektivni standard. Sa analitičkim standardom, imali bismo sve manji broj ljudi koji standard moraju da uče, i oni bi pritom učili lakše naučivi analitički varijetet.\nCentralni, i veoma jak argument u prilog zadržavanja visoko flektivnog standarda za mene je u njegovoj efikasnosti - u njegovom ekonomičnom pakovanju informacija. I ukoliko bi se nekakav balans između takvog standarda i nadirućeg analitičkog vernakulara mogao održati, meni bi on bio najbolje rešenje. Naravno, pod uslovom da prevaziđemo nasilne i diskriminatorske obrasce ponašanja svojstvene aktuelnim samozvanim braniocima novoštokavskog standarda, i posvetimo više naučno zasnovane pažnje problemima raslojenosti našeg jezika.\nPosted by Boban Arsenijevic at 5:44 PM No comments:\nOptimalna osnovica standarda iz ugla tipologije i ...


Video galerija naših radova - Ordinacija Cvejanovic\n[Total: 1452 Average: 3.8/5]\nTanjin slučaj je odličan primer uspešnosti faseta. Brojni pacijenti imaju zdrave zube i desni ali nisu zadovoljni bojom i opštim izgledom zuba. Ti pacijenti mogu postići totalnu transformaciju korišćenjem faseta, umesto što bacaju novac i vreme na beljenje zuba. bit.ly/_fasete\nJozo pripada rastućoj grupi pacijenata koji se odlučuju za protezu na drikere, povezanu na četiri implanta po vilici. Ovaj protetski rad predstavlja ogroman napredak u odnosu na klasičnu plastičnu protezu, jer nema lepljenja i ispadanja proteze, osećaj je prijatniji, a izgled prirodniji. bit.ly/ProtezaD\nSabahudin je naš novi posetilac iz Nemačke, odakle nam dolazi veliki broj pacijenata, uglavnom poreklom sa ex-Yu prostora. On sada nosi ALL-ON-6 rad sa dodatkom roze keramike, radi postizanja prirodnijeg izgleda. bit.ly/z_implanti\nPrivremeni most – ALL ON 6\nPonovljeni All-on-6 rad\nKao detektivi koji se vraćaju starom slučaju, zaključili smo da nam nove tehnike omogućavaju da neke od naših najranijih All-on-6 radova značajno unapredimo. Pozvali smo pacijentkinju koja je bila među prvim vlasnicima All-on-6 implantskog rada i zamenili besplatno ceo rad.\nALL ON 6 – Screw retained\nPosebna vrsta implantskog rada, screw retained sistem daje dodatnu sigurnost pacijentu jer se mostovi mogu skinuti i doraditi u svakom trenutku. Iako većina implantskih radova ne zahteva prepravke, kada pacijent ima screw retained sistem, eventualne intervencije su neizmerno lakše. Postavljanje je neverovatno jednostavno, što se može videti na snimku.\nOdgovori iz ordinacije: Sve o Hollywood smile proceduri\nOdgovori iz ordinacije: Potpuna bezubost\nMeđu najčešćim pitanjima novih ili potencijalnih pacijenata su ona vezana su za problem potpune bezubosti. Da li je u svaku vilicu u kojoj više nema zuba moguće ugraditi implante? Koliko proces traje? Koliko košta? Da li postoji period u kome pacijent nema ni preostale prirodne zube ni implante? Dr. Srđan Cvejanović odgovara na ova pitanja.\nNakon par meseci čekanja da se zubni implanti integrišu u kost, pacijent je opet došao da dobije sve bezmetalne krunice u gornjoj i donjoj vilici i da se oslobodi nošenja plastičnih proteza.\nPacijent je izabrao belu Bleach 1 boju shodno svojim željama od malena da ima „bele“ zube.\nVec nakon par sati od fiksiranja novih bezmetalnih krunica, pacijent navodi da je „konačno mogao normalno da jede posle mnogo godina“.\nU drugoj fazi smo izradili sve bezmetalne krunice i pacijentkinja je dobila željeni osmeh.\nKompjuterski vođena implantologija nam pruža totalno drugačiji pristup ugradnji implantata. Bez reza, bez otoka, bez bola pacijenti odlaze kući i postoperativni tok je značajno olakšan i već sutradan se mogu vratiti svojim svakodnevnim obavezama.\nPacijentkinja nam se javila sa željom da dobije konačno proteze koje su fiksirane i ne ispadaju joj iz usta. Nakon analize 3D ortopan snimka objašnjeno joj je da nema uslova za fiksni rad već jedino možemo da joj ponudimo akrilatnu protezu na drikere – protezu koja se kači na 4 implanta, jer je jedino imala dovoljno kosti za implante u prednjim regijama vilica. Nakon perioda srastanja implantata za kost usledilo je kačenje proteza na drikere tj. lokatore i cela procedura se može videti na ovom klipu.\nPacijentu je pre godinu dana izradjen keramički rad od 14 metalokeramičkih krunica na 8 implantata i pacijent je dobio sva potrebna upustva za održavanjae higijene. Samo održavanje higijene oko fiksnog rada na impalntima nije ni malo jednostavno i zahteva dosta truda kako bi se pravilno odrzavala higijena. Pacijent nam se javio radi redovne kontrole i bili smo vise nego prijatno iznenadjeni kako je pacijent održavao higijenu prethodnih godinu dana.\nPacijentkinja nam se javila iz Rijeke kako bismo rešili njen problem sa zubima. Pored izražene paradentoze kod pacijenta je bio prisutan i gubitak gornjih bočnih zuba.\nSavetovano je da se odrade Latelarni Sinus Liftovi sa leve i sa desne strane, ali je urađen samo sinus lift sa desne strane, a sa leve je napravljen kompromis i zadnji implant je stavljen u „Tuber“.\nTuber je zadnji deo gornje vilice u kom je jako mekana kost i rizično je stavljati implante u tu regiju. Uvek je poželjnije uraditi ako je potrebno Sinus Lift.\nNažalost taj implant se prilikom otvaranja pokazao kao implant koji se nije integrisao i ostavljen je i dalje u kosti. Nije iskorišćen za protetski rad, već se pribeglo alternativnom rešenju u vidu skraćenja zubnog niza i puštanja visećeg člana.\nIako je pacijent bio upoznat sa rizicima i saglasan sa samom procedurom, opet je to jedna neprijanta situacija koju uvek želimo da izbegnemo.\nI pored toga, pacijentkinja je otišla kući zadovoljna i sa novim osmehom.\nAko vas iznenađuje to što dosta naših pacijenata prelazi zaista veliki put, okeane i kontinente kako bi rešili stomatološke probleme u Ordinaciji Cvejanović slučaj Mirjane Žutić iz Kanade će vam najbolje objasniti zašto je to tako. Porodica Žutić nema rođake u Beogradu, te je i to bio jedan od razloga što su se odlučili za Ordinaciju Cvejanović, zbog naše prakse besplatnog prevoza od i do aerodroma i obezbeđivanja hotelskog smeštaja. Pacijentkinja je imala paradentozu zuba, počela je lečenje u Kanadi, ali nije želela da plati 62.000 dolara koliko su joj tamošnji stomatolozi tražili, a nije bila zadovoljna ni učinjenim radom. Daleko više joj se isplatio dolazak u Srbiju, gde je tretirana “bolje nego da je deo familije”.\nNi put od više od 7.000 kilometara nije prevelik kada ste u potrazi za savršenim osmehom, to je znao i Mijo Paraica te je posle internet istraživanja stomatoloških klinika u Kanadi, Hrvatskoj i Srbiji izabrao ordinaciju Cvejanović kako bi sredio svoje stomatološke probleme! Mijo nije bio zadovoljan izgledom svojih zuba i želeo je da ugradi bezmetalne krunice, ali se plašio da li će mu zubi izgledati prirodno. Fotografije pacijenata ordinacije Cvejanović su ga uverile da je prirodan osmeh moguć sa bezmetalnim krunicama, te je Mijo kod nas sredio izgled svojih zuba i dobio osmeh kakav svi zaslužuju.\nPrvenstveno je bilo predviđeno da pacijentkinja nosi fiksnu protezu. Pošto je odbila opciju nošenja fiksne proteze, odlučili smo se za izradu metalomeramičkih krunica u gonjoj vilici i rezultat je više nego prihvatljiv, ali ne i idealan. Bitno je da je Alisa zadovoljna rezultatom, a mi smo se potrudili da sve prođe u najboljem redu, te da kompromisom rešimo problem najefikasnije moguće.\nUgradnja zubnih krunica je jedan od najčešćih zahvata za koji se odlučuju pacijenti ordinacije Cvejanović, a upravo taj zahvat je bio pravi izbor i za pacijentkinju Branku Margauas. Ceo tim naše ordinacije je ostavio odličan utisak na pacijentkinju, te joj procedura nije pala teško, a na kraju je dobila osmeh sa kojim je prezadovoljna.\nMilica je dugo želela da ima blistavo bele zube, a pošto je došla u našu ordinaciju dogovoreno je da se takav efekat postigne ugradnjom 20 faseta. Rezultati se najbolje vide na video-snimku pošto pacijentkinja prosto ne može da prestane da se smeje jer je konačno dobila ono što je dugo želela – savršen osmeh!\nPacijentkinja je došla sa velikim strahom od same pomisli na zubara i željom da ugradi implantate. U dogovoru sa pacijentom odlučili smo se da se intervencija izvede u intravenskoj sedaciji uz prisutvo anesteziologa. Njeno iskustvo je odlično i zahvaljujući samom sedativu koji se daje u intravenskoj sedaciji pacijent nema sećanje na samu intervenciju.\nUpoznajte Aleksandra – on nam se obratio sa željom da mu konačno omogućimo normalan osmeh. Pacijent je imao urođeni rascep usne i nakon velikog broja operacija, na red je došlo rešavanje situacije sa zubima. Provobitno smo savetovali nošenje fiksne proteze, ali pacijent nije bio raspoložen za ovo rešenje. Jedan od razloga bilo je prisustvo mlečnih zuba, koji su izvađeni pre protetske rehabilitacije. Odlučili smo se za vađenje mlečnih zuba u gornjoj vilici i za izradu bezmetalnih krunica i mostova umesto izvađenih mlečnih zuba. Protetsko rešavanje donje vilice će se rešiti naknadno.


STRAH OD GUBITKA POSLA U SRPSKOJ PADA U ZABORAV: Radnici sve češće posežu za otkazom - GraniceDoboja.info\nSTRAH OD GUBITKA POSLA U SRPSKOJ PADA U ZABORAV: Radnici sve češće posežu za otkazom\nSTRAH od gubitka posla u Srpskoj postao je prošlost jer domaći radnici, svjesni nedostatka radne snage na tržištu, sve češće posežu za otkazom ukoliko poslodavci ne pristanu na njihove zahtjeve za većom platom i boljim uslovima rada.\nNedavno istraživanje kompanije “PnjC” sprovedeno na više od 50.000 radnika u 44 zemlje svijeta pokazalo je da svaki peti radnik u sljedećih godinu planira dati otkaz, kao i da će svaki treći zatražiti višu platu. U kompaniji navode da su rezultati istraživanja potvrda trendova koji su, posebno u SAD, uzeli maha gdje je za godinu otkaz dalo 47 miliona ljudi.\nSlužbene statistike ili istraživanja o pojavi ovih trendova u Srpskoj nema, ali sudeći prema utiscima poslodavaca i predstavnika sindikata i domaći radnici mnogo lakše donose odluku da uzmu radnu knjižicu od poslodavca jer su svjesni da će olako naći drugo zaposlenje.\nPredsjednica Saveza sindikata RS Ranka Mišić tvrdi da je i u Srpskoj ovaj globalni trend sve izraženiji i da radnici sve češće daju otkaz kako bi otišli kod poslodavaca gdje mogu zaraditi više ili u druge zemlje.\nPrema njegovim riječima, trend će se nastaviti i u narednom periodu sve do trenutka dok inflacija ne smanji broj radnih mjesta.\n– U mojoj firmi to se već dešava. Zbog rasta plata i cijena brašna morali smo podići cijene kolača i peciva što je automatski smanjilo proizvodnju usljed čega smo morali ugasiti određen broj radnih mjesta. Tako će biti i u drugim oblastima što će dovesti do rasta nezaposlenosti. To su ciklusi u ekonomiji, ništa novo što se nije dešavalo u posljednjih stotinu godina – naglašava Trivić.\nDirektorka operacija u kompaniji, koja pored oglašavanja radnih mjesta nudi i usluge posredovanja u zapošljavanju, Nermana Ajanović-Hajdarpašić ističe da je trend davanja otkaza u našoj zemlji aktuelan od 2020. godine.\n– Radi se o takozvanoj pojavi “great resignation”. Ljudi napuštaju posao zbog boljih prilika, ali i zbog rasta trenda odlaska u inostranstvo koji znatno utiče i na one koji su zadovoljni svojim trenutnim pozicijama i poslovima – naglašava Ajanović-Hajdarpašić i dodaje da je tržište rada u protekle dvije godine doživjelo transformaciju, te da je situacija trenutno takva da su radnici ti koji mogu birati za koga i pod kojim uslovima žele da rade.\nIzvor: vecernjenovosti.ba (GlasSrpske)\nPRETHODNI POST Previous post: Doboj: Sudar teretnih vozila i kombija, povrijeđene tri osobe\nSLJEDEĆI POST Next post: Poskupljuju 44 vrste cigareta, evo koje i koliko će koštati


SKOK U MJESEC MART - Promo\nZaigraj neku od izabranih Playson slot igara i zakorači u mart u stilu!\n1. Promocija “Skok u mjesec mart – 60.000€” traje od 1. 3. 2021. od 01:01 časova do 9. 3. 2021. do 00:59 časova.\n4. Za učešće u promociji “Skok u mjesec mart – 60.000€””, neophodno je da igrač odigra minimalno 20 spinova u igrama koje učestvuju u promociji. Igrači se odigravanjem minimalnog broja kvalifikacionih spinova automatski kvalifikuju za učešće u promociji.\n14. Igrači registrovani na MaxBet.me imaju mogućnost učestvovanja u globalnom turniru “Skok u mjesec mart – 60.000€” u organizaciji “Playsona”. Globalni nagradni fond promocije u organizaciji Playsona iznosi 60.000 EUR za period od 1. 3. 2021. do 9. 3. 2021. je raspoređen na 350 prvoplasiranih igrača na globalnom nivou, na sledeći način:\nPOPULARNE IGRE: DETALJI I PRAVILA PROMOCIJE:ŠTA JE "VIKEND PROMO"?“100 poklon spinova” je online vikend slot promocija koja traje od 26.2.2021. od 15:00 časova do 28.02.2021. 23:59:59 časova. U promociji mogu učestvovati svi igrači registrovani na maxbet.me. Svaki...


Zakon o dozvolama i licencama\nZakon br. 04/L-202 'o dozvolama i licencama' je okvirni zakon koji uspostavlja principe i pravila koja regulišu državni regulatorni sistem privatnih i javnih aktivnosti, i to definišuci takva pravila koja su neophodna da bi se zaštitili javno zdravlje, javna bezbednost, životna sredina i upotreba prirodnih resursa u Republici Kosovo. Zakon se može pronaci u Službenom glasniku klikom ovde.\nStrategija za bolju regulativu\nU maju 2014. godine, Vlada Kosova je odobrila Strategiju za bolju regulativu za period od 2014-2020. Ciljevi ove strategije su (1) uspostavljanje regulatornog sistema koji uskladuje ekonomske, ekološke i socijalne troškove i doprinose kroz Procenu regulatornog efekta; (2) efikasno sprovodenje u delo zakonodavstva kroz povecanje efikasnosti administrativnih procedura i smanjiti administrativni teret za gradane i poslovne organizacije što je više moguce; (3) povecanje ucinkovitosti komunikacije i jacanje dijaloga sa privatnim sektorom sa ciljem ostvarivanja ciljeva.\nStrategiju možete videti ovde.\nPodaci o registraciji preduzeca\nSvoje preduzece možete registrovati u Agenciji za privredne registre pri Ministrastvu za trgovinu i industriju u Prištini i još 29 centara za registraciju preduzeca u opštinama širom Kosova. Za više informacija o vrstama preduzeca koje možete registrovati, kao i obrascima koje morate dostaviti, molimo Vas da kontaktirate Agenciju za privredne registre tako što cete kliknuti ovde.


Evropski vikend ženskih klubova! – Balkan-Handball.com\nHome / Ženski rukomet / Evropski vikend ženskih klubova!\nEvropski vikend ženskih klubova!\nPoslednja izmena: 04/11/2007\nU kupu kupova, zagrebačka Lokomotiva predvođena harizmatičnim Josipom Šojatom plasirala se u 4.kolo, pošto je u dvomeču(oba meča igrana u Zagrebu) savladala slovački Slovan Duslo 34:19 i 19:18. Katarina je u Mostaru pobedila Astrahan 16:13, a drugi meč se igra već danas. Naisa je u lepo ispunjenom "Čairu", pred 2500 gledalaca, deklasirala holandski Zeman 40:23. Nišlijke su potvrdile kvalitet, koji se može videti i u nastupima na domaćoj sceni. Drugi meč se igra naredne nedelje u Holandiji.\nU kupu EHF, srpski šampion, Knjza Miloš odoleo je na gostovanju u grčkoj Patri 26:26. Domaći Ormi Loux se pokazao kao čvrsta ekipa, ali nedovoljno jaka da izbaci najbolju ekipu iz Srbije. Revanš je za nedelju dana u Aranđelovcu.\nU Čelendž kupu, odigran dvomeč u Hadžićima nije obradovao navijače Železničara. Švajcarski Cug je bio bolji prvog dana 28:26, tako da je pobeda Bosanki od 24:23 u drugom meču bila nedovoljna za prolaz dalje. Hrvatski Tvin Trgocentar doživeo je katastrofu na gostovanju u Bakuu, gde je ABU Baku bio ubedljiv 34:16. Konačno, na gostovanju na Islandu, ništa bolje nisu prošle ni "žorkice", rukometašice kruševačkog Napretka, jer su poražene od islandskog Valura 20:34. Na kraju, Ljubuški je kod kuće ubedljivo izgubio od rumunske Dunaree 23:36.\n← Prethodni članak Pančevke lako protiv Zvezde!\nNaredni članak → Čelendž Kup!


DAJTE NAM PUNU "MARAKANU"! Zvezda moli UEFA: Odložite nam kaznu! - Informer\n13:21 C. zvezda 14\nMozzarstport | 17. 08. 2018.\nČelnici Crvene zvezde poslali su UEFA dopis u kojem je najavljena žalba na odluku Disciplinske komisije Evropske fudbalske federacije da u sledeće dve utakmice zatvori tribine stadiona "Rajko Mitić"\nU slučaju da UEFA bude milostiva i uvaži molbu srpskog šampiona, crveno-beli ne bi mogli da budu pravosnažno kažnjeni do početka ročišta.\nZvezda je zbog navodnog rasističkog ponašanja dela navijača kažnjena od strane UEFA sa dve utakmice igranja pred praznim stadionom. Evropska kuća fudbala je u ovakvim slučajevim dosledna, ali su odgovorni iz Ljutice Bogdana ipak odlučili da se žale i nadaju se da UEFA biti milostiva.\nCrveno-beli se ipak nadaju da bi Salcburg u prvom meču plej-ofa za plasman u Ligu šampiona mogli da dočekaju pred 50.000 navijača. Utakmica sa prvakom Austrije igra se u utorak (21.00).\nZvezda vodi dobiti trku sa vremenom, a konačna odluka biće doneta verovatno u toku današnjeg dana. Na "Marakani" veliku pomoć očekuju od Zorana Damjanovića, bivšeg generalnog sekretara kluba, koji je specijalista za sportsko pravo. On je pripremao odbranu "večitim" rivalima i u ranijim slučajevima.\nFudbal UEFA navijači Delije kazna\n(FOTO) MOMČE, SVAKA TI ČAST! Seksi devojka NBA zvezde ostavlja bez daha!\n11:05 C. zvezda 2\nZVEZDA SA NAVIJAČIMA NA STARTU LIGE ŠAMPIONA! UEFA se smilovala i prepolovila kaznu!\n08:03 C. zvezda 35\nUEFA KAŽNJAVA ZVEZDU ZBOG "DELIJA": 100.000 evra i poslednja opomena pred ISKLJUČENJE!\n( 116 ) ( 32 ) Odgovori\nSad molite bednici a kad dozvoljavate huliganima da vam rade sta hoce po stadionu onda cutite .\n( 44 ) ( 30 ) Odgovori\n@Markan - Pa kad huligani objavlje racisticke parole to je nista, a kad UEFA kazni vi molite. Treba da igrate sa praznim stadion\n@Mutovit - Koje bre rasisticke parole pevali su Kosovo je Srbija i skandirali Drazi Mihajlovicu koji je za svoj antifasizam dobio odlikovanje i Francuske i SAD. Stvar je u tome da Uefa lakse kaznjava klubove iz Istocne Evrope jer su tamo lige mnogo slabije transferi su manji pa je manji i interes publike kad ste videli da je i jedan klub zapadno od linije Varsvaskog pakta ozbiljnije kaznjen osim posle Hejsela kad je to moralo da se uradi .\n@Mutovit - Baš si pismen.\n( 41 ) ( 21 ) Odgovori\n@Markan - Za razliku od ovih tvojih mi cemo bar sigurno igrati u Evropi tako da je tebi bolje da cutis\n@Igor - Ja navijam za Zvezdu ali ne idem na stadion jer mi je muka od huligana koji sebe nazivaju navijacima\n@Markan - ZASTO SU LJUDI IZ ZVEZDE BEDNICI,PONUDI SE DA RESIS PITANJE HULIGANA A NE DA SE PROSERAVAS NA VESTIMA O ZVEZDI.\n@Amater - Bednici su zato sto zajedno sa huliganima dozvoljavaju unusenje nelegalnih rekvizita na stadion i sto polucija ne radi svoj posao bas najbolje iako oni su jos i najmanje krivi.A ovo sa huliganima je lako resivo samo drzava nece ni prstom da mrdne a ne Markan to da resava. Jesi ti prirodno glip ili se trudis?\n( 23 ) ( 25 ) Odgovori\nNek neko nazove Angelu i zamoli za pomoc. Ipak je pitanje od vitalne vaznosti za ovu zemlju.\nPa jos nije stigla kazna za incidente protiv slovaka u Beogradu a vi trazite odlaganje ove kazne......\nPomaze Bog Srbi ...vecno da nam zivi General Draza ...je*es zvezdu ....\nOvako je i Mladić molio da se brani sa slobode. Samo vi skandirajte zločincima. Pjevajte i Hitleru.\nKoji ste vi licemeri. Pre neki dan vam krivi a sada ih molite\nMarinko Magla... Neka neko ne jede g*\nPAKAO U NIŠU! JAKA OLUJA I VETAR SVE RAZORILI! Oboreno drveće, uništeno sedam automobila!


Reiki Gendai Ho – Simbolika stepenovanja Reiki puta\nI stepen - ShodenII stepen - OkudenIII stepen - Shipinden\nSimbolika stepenovanja Reiki puta\nReiki sistem proizišao iz metode Mikao Usuija, njegovog prvog učitelja, podrazumeva 3 odnosno 4 stepena napredovanja. Napredovanje u ovom slučaju treba shvatiti uslovno, jer ni jedna titula, odnosno stepen ti ne garantuje duhovnu mudrost i realizaciju sam po sebi. To postižemo ličnom odgovornošću, voljom i odlučnošću da radimo na sebi i naravno revnosnim praktikovanjem Reikija.\nIstočni i zapadni Reiki razlikuju se između ostalog i u stepenovanju osvajanja Reiki znanja i iskustva. Naime, zapadni Reiki podrazumeva 4 stepena a istočni 3, iako se u praksi može naići na učitelje i literatru koja govori o 4 stepena i u okviru istočnog Reikija. Moj lični put stazama istočnog Reikija je imao 4 koraka, čini mi se sasvim opravdano i iskustveno kostruktivno. O tome ću nešto kasnije.\nUčenje tradicionalnog Reikija je podeljeno na tri nivoa i svaki nivo mora biti proživljen da bi se moglo preći na sledeći. Takodje, treba napomenuti da nakon uspostavljanja harmonije u nama samima Reiki vibracijom (uostalom kao i svakom drugom duhovnom tehnikom), zasigurno se menjaju i neke stvari u našem životu, kako bi tu harmoniju održali. Povratak ovom stabilnom toku energije može da donese velike promene: ono čega je malo će se povećavati, a čega je previše – smanjivaće se.\n„Reiki je Svetlo, Ljubav. To je inteligentna energija koja otkriva neravnoteže u našem organizmu i automatski se usmerava da ih otkloni. Deluje na svim nivoima: fizičkom, emocionalnom, mentalnom i duhovnom, i harmonizuje naše biće sa onim šta ga okružuje.“ Na ovaj način reiki opisuje Vesna Mlađenović autorka knjige „Reiki za svakoga, prirodni način samoiscelenja univerzalnom životnom energijom“.


ODLAZAK PATER FAMILIJASA DŽEKSONOVIH… Preminuo Džo Džekson, krio je od porodice da ima tešku bolest | Headliner\nHome»Muzika»ODLAZAK PATER FAMILIJASA DŽEKSONOVIH… Preminuo Džo Džekson, krio je od porodice da ima tešku bolest\nODLAZAK PATER FAMILIJASA DŽEKSONOVIH… Preminuo Džo Džekson, krio je od porodice da ima tešku bolest\nHeadliner.rs / 27/06/2018 /\t0\t/\t683\nDžo Džekson/Pjoto: YouTube printscreen\nPater familijas poznate muzičke porodice Džekson preminuo je u 90. godini. Džo Džekson je svoje posljednje dane proveo u bolnici u koju je bio smešten u terminalnom stadiju raka jetre.\nKako javljaju američki mediji, Džekson je dugo bolest krio od svoje obitelji.\nPorodicu Džekson pratili su brojni skandali, sudski sporovi, ljubomore i svađe oko novca.\nDžo nije bio u dobrim odnosima s Majklom, koji je postao jedan od najuspešnijih i najpoznatijih pevača na svijetu, a umro je 2009. u 50 godini.\nBio je otuđen i od supruge Ketrin i druge svoje dece, uključujući pevačicu Dženet.\nJackson 5/Photo: Promo\nDžo Džekson, rođen 26. jula 1928. u Fountain Hillu u Arkanzasu, okušao se 1950-ih kao bokser i gitarista, ali bez nekog velikog uspeha. Radio je i kao dizaličar u čeličani u Geriju u Indijani kada je primetio da su mu sinovi talentovani za muziku.\nNazvao ih je Jackson 5 i oni su, predvođeni Majklom, postali svetske zvezde. Ali to je imalo svoju cenu. Kao njihov menadžer, on ih je prisiljavao na duge i teške probe i često tukao. Majkl je jednom prilikom rekao da ga se toliko bojao da je znao da povraća kada bi ga video.\nTags:Džo DžeksonJackson 5Majkl Džeksonsmrt\nOd danas u prodaji ulaznice za TEXAS u Hali sportova... evo i koje su cene


LEGENDA O ZAMI DUČIĆU – SMRT HEROJA ZA ŽIVOT GRAĐANA I DRŽAVU REPUBLIKU BOSNU I HERCEGOVINU — Bosnjaci.Net\nPUT GAZIJE OD PLAVA DO SARAJEVA: Premijerno i na Youtube kanalu\nLEGENDA O ZAMI DUČIĆU – SMRT HEROJA ZA ŽIVOT GRAĐANA I DRŽAVU REPUBLIKU BOSNU I HERCEGOVINU\nObjavljeno: 24. September 2021. 01:09:22\nU petak, 24. septembra u 10:30h u haremu Alipašine džamije u Sarajevu obilježit će se 27. godišnjica od pogibije Zame Dučića, komandanta manevarskog bataljona 101. motorizovane brigade ARBiH, našeg Zlatnog ljiljana, inša'Allah, šehida.\nDokumentarni film „LEGENDA O ZAMI-SMRT ZA ŽIVOT“, autora Avde Huseinovića realizovan u produkciji Udruženja „Zavičajnog društva Plavljana i Gusinjana u Bosni i Hercegovini“ 2019. godine, priča je o Zami Dučiću, legendarnom sarajevskom ratnom komandantu, jednom od simbola odbrane grada Sarajeva, heroju odbrane Republike Bosne i Hercegovine.\nFilm prati njegov životni put od rođenja i odrastanja u rodnom Plavu, pa do dolaska u Sarajevo, formiranja porodice, organizacije otpora, velikih herojskih podviga u odbrani Sarajeva - glavnog grada Republike Bosne i Hercegovine i pogibije na koti Jasen kod mjesta Srednje (općina Ilijaš).\nPremijerno na Youtube kanalu, pogledajte i preporučite:\nU herojskoj borbi u odbrani države Republike Bosne i Hercegovine, Zamo Dučić je poginuo prije 27 godina, 24/25. septembar 1994. godine, na poziciji komandanta Manevarskog bataljona 101. motorizovane brigade Armije Republike Bosne i Hercegovine.\nZa hrabrost ispoljenu tokom srpsko-crnogorske genocidne agresije, posthumno je odlikovan najvećim ratnim priznanjem “Zlatni ljiljan”, te je proizveden u čin majora. Jedna kasarna Oružanih snaga BiH nosi njegovo ime. Zamo Dučić je poginuo u borbi protiv agresrske specijalne jedinice Sarajevsko-romanijskog korpusa Vojske RS „Beli vukovi“, koja je bila pojačana ruskim plaćenicima.\nMezar rah. Zame Dučića nalazi se u haremu Alipašine džamije u Sarajevu.\n28. October 2021 21:54\n28. October 2021 18:47\n28. October 2021 18:10\n28. October 2021 17:50


Tržište strahuje od recesije\nZlato je postiglo novi rekord.\nCena zlata je postigla novi rekord, gore se kreće zbog loše makroekonomske perspektive.\nCena zlata se povećala za oko 2% i postigla je novi rekord kada je na spot tržištu postigla skoro 1826 USD za troj uncu (31,1 g). Razlog je dalja zabrinutost investitora, da u skorije vreme neće uspeti da reše dužničku krizu u evrozoni, a investitori idu u bezbednu luku i zbog negativnih ekonomskih informacija iz SAD-a.\nSpot cena zlata se popela za 1,9% na 1822,29 USD (1268,21 evra) za uncu, preko dana je postigla vrednost od 1825,99 USD/unca.\nPredpostavlja se da će se cena zlata u narednih šest meseci porasti na 2000 USD/unca.\nTržište strahuje od velikog usporavanja globalne ekonomije, koja je već nagovestila podatke iz Sjedinjenih Država i iz nekih zemalja zapadne Evrope. Za ozbiljan problem tržišta smatraju i krizu oko državnih dugova u evrozoni i visoku zaduženost Sjedinjenih Država. Spekuliše se da najveće ekonomije sa obe strane Atlantika mogu pasti u novu recesiju.\nPretpostavka osetljivog usporavanja globalne ekonomije uzima svoj danak i na drugim tržištima. Zbog očekivanog smanjenja potražnje se smanjuje cena nafte i nastavlje se oštar pad akcija. Investitori se oslobađaju od takozvanih robnih valuta, što je uglavnom australski i novozelandski dolar, ale u izvesnoj meri i kanadski dolar.


Freeman glinena maska za lice sa avokadom i ovsenom kašom - Taupe Candy\nNavodi se da ova maska dubinski čisti zapušene pore i otklanja nečistoće i masnoće lica. Posebno se preporučuje normalnoj ka kombinovanoj koži. Pošto moja koža pripada kombinovanom tipu a maska sadrži avokado koji volim, rado sam je isprobala.\nAvokado je poznat kao jedna od najzdravijih voćki. Obiluje vitaminima i mineralima, preporučuje se za ishranu, a rado ga koriste i kozmetičke kompanije. Avokado obnavlja kožu, hraneći je i negujući, vraća koži zdravi sjaj.\nMaska jeste mint zelene boje i mirisom podseća na avokado. Glinena je, zbog čega se lako nanosi i razmazuje – uvek to radim četkicom za masku jer ujednačeno nanesem masku na celu regiju lica i vrata. Nakon dva do tri minuta maska počinje da se suši i zateže kožu. Za desetak minuta maska se sasvim osuši na licu – naravno, zavisno od toga u kolikom sloju ste je naneli (ja je nekad ostavim i po 20minuta na licu). To je faza mimike bez, lice je zategnuto i teže je pomerati mišiće. U slučaju čestog pomeranja, maska puca na koži i izgleda kao izbrazdana zemlja :) Nakon ispiranja lice ostaje čisto i suvo. Sasvim ukloni masnoću i nečistoće sa kože.\nPutno pakovanje sadrži 15ml i dovoljno je za dva do četiri korišćenja. Ja sam u sredini, meni ovakva pakovanja traju tri puta, s tim da ravnomerno i prilično izdašno nanesem masku.\nStandardno Freeman pakovanje ima 175ml i zaista traje li, traje. Cena putnog pakovanja na sajtu Freeman kozmetike jeste 179,67rsd, dok je cena redovnog pakovanja od 175ml snižena sa 610,20rsd na 488,16rsd - klik ovde.\nGeneralni utisak? Za normalnu ka kombinovanom tipu kože, ovo je odlična maska! Ne znam kako se ponaša na suvoj koži ali kombinovanoj koži ona zaista očisti masne delove i hidrira ih uz pomoć vitamina i minerala iz avokada. Lice nakon upotrebe ostaje meko i čisto. Smatram da je posebno pogodna ovom toplijem periodu i letu koje nam dolazi kao odlična kontrola ulja na licu :)\nJeste li probale ovu masku sa avokadom?\n*Ovo je PR proizvod, što ne utiče na objektivnost moje recenzije\nJelena Veselinović 9 May 2016 at 15:10\nSuper deluje 😆 Ulazila sam na sajt pre par dana i gledala koju bih mogla da porucim.😍\nTaupe Candy 12 May 2016 at 11:25\nPravac u lov! :)\nJelena 3 June 2016 at 18:45\nProbala, odusevila se, cekam novo pakovanje! :D\nTaupe Candy 7 June 2016 at 11:27\nOpa! :D Drago mi je što i tebi odgovara! :)\nMilica Nikolić 5 June 2016 at 21:54


Šta se dešava s kožom ako pravilno ne skinete šminku – Aura\n“Što duže i češće spavate našminkani, to više štetite svojoj koži. Naša koža, kao i ostatak tijela, ima određeni cirkadijalni ritam. Noć je za kožu najvažnija, jer je to vrijeme kada se ona obnavlja, dok šminka na koži tokom noći onemogućava taj proces i oštećuje kožu”, kaže profesorka dermatologije sa klinike “Maunt Sinaj” u Njujorku, Dženet Graf.\nŠto češće pravimo grešku “lijenih djevojaka”, kako je doktorka Graf naziva, to više štetimo svojoj koži, naglašava. Međutim, negativne efekte ostavlja i to što ponekad prespavamo našminkani.\n“Čestice maskare iritiraju oči tokom noći, pa lako može da dođe do infekcije i eventualnog razvoja konjuktivitisa”, naglašava dr Graf. Takođe, ako ne skidate maskaru prije spavanja, trepavice će vam postati krte i lako će se lomiti, opadati i prorijediće se.


Mario Reljanović - Peščanik - Page 3 of 4\nMario Reljanović 26/05/2017\nCilj Zakona o dualnom obrazovanju nije da se deca pripreme za buduće poslove. Cilj je da se eksploatišu na legalan način, bez srama. Politički poeni daleko su bitniji nemoralnim vlastima, nego sva deca ovog sveta.\nNeustavnost Zakona o radu\nMario Reljanović 15/03/2017\nJako je važno što je makar jedna odredba Zakona o radu pala na testu ustavnosti. To je veliki podstrek svima koji se zalažu za to da sramotni sadržaj Zakona o radu što pre bude zamenjen novim…\nJoš je samo srce ostalo sa leve strane\nMario Reljanović 13/03/2017\nInvesticiona i ekonomska politika koju sprovodi premijer-kandidat je kolektivni eksperiment preživljavanja, a ne put u bolju budućnost. To pogoduje samo bogatima…\nIzobičajavanje radnog prava\nMario Reljanović 21/01/2017\nTo je retka pojava kada neka pravna norma postoji i čini deo važećeg pravnog sistema, ali se ne primenjuje. Ne primenjuju je građani, ni državni aparat, a ni sudovi je ne konstatuju.\nStanarska je tuga pregolema\nMario Reljanović 28/12/2016\nUsvojen je Zakon o stanovanju i održavanju zgrada. Obiman zakonski tekst detaljno uređuje stanarske odnose. Upravnik zgrade je novi organ upravljanja zgradom. On je zamišljen i kao cinkaroš…\nŠta sve možeš u Srbiji kad si gazda\nMario Reljanović 07/12/2016\nReagovanje na tekst Miroslava Prokopijevića: Potpuna liberalizacija tržišta rada je rešenje van realnog konteksta u kojem ono funkcioniše u Srbiji.\nMario Reljanović 17/11/2016\nDržava kao zla maćeha\nMario Reljanović 08/09/2016\nDržava sve manje liči na servis građana, a sve više na izvor neograničene ekonomske i političke moći elite na vlasti. Novac se uzima od penzionera, a rasipa na partijska zapošljavanja i druge troškove.\nMinimalna cena dostojanstva\nMario Reljanović 01/09/2016\nCeo sistem je skrojen da bi se na radnicima štedelo i moraju nastupiti korenite izmene pre nego što se uopšte može razmišljati o tome da zaposleni ponovo žive dostojanstveno od svog rada.\nInspekcija iz doba Jure\nMario Reljanović 28/07/2016\nSada postoji zvanična potvrda državne službe, i to ne bilo koje nego upravo one koja je osnovana da štiti prava radnika, o tome šta se dešavalo u Juri.\nZlostavljanje nije poslovna tajna\nMario Reljanović 27/05/2016\nPovodom slučaja Jura: Informacija koja prikriva nezakonito ponašanje poslodavca ne može biti tajna – šta god pisalo u ugovoru o radu ili internom aktu (pravilniku, odluci) poslodavca.\nA od ministra – ništa (novo)\nMario Reljanović 24/05/2016\nOni koji zaradu ne dobijaju redovno ili je ne dobijaju uopšte, a njih u Srbiji ima oko 400.000, ne mogu da računaju na pomoć države. To je ukratko smisao nedavne izjave ministra Vulina.\nPrava radnika iz doba Jure\nMario Reljanović 07/05/2016\nAko ste zaposleni u Srbiji, trebalo bi da očekujete jednu od sledećih 9 stvari: 1. Da vas poslodavac natera da potpišete otkaz ugovora o radu. Iznuđeni otkaz nije zabranjen od 2014…\nMario Reljanović 06/05/2016\nProtekli izbori podsećaju na skeč Montipajtonovaca u kojem gospođa koja neodoljivo liči na prosečnog glasača SNS-a – uporno traži udarac u glavu kao glavnu nagradu u kvizu u kojem je pobedila.\nMario Reljanović 26/02/2016\nNe morate ih voleti, samo ih zaokružite. I to je legitiman način da se pošalje politička poruka. Možda malo vaše odgovornosti pređe i na one kojima ćete dati glas – viđali smo i veća čuda na Balkanu.\nMario Reljanović 26/10/2015\nLažni azilanti i lažni državnici\nMario Reljanović 14/09/2015\n„Donećemo zakon po kome oni koji traže azil u Nemačkoj, a ne dobiju ga – dakle lažni azilanti – više neće moći da očekuju socijalnu pomoć u Srbiji. To će smanjiti priliv azilanata sa Balkana u Nemačku.“\nA gde su kriterijumi?\nMario Reljanović 29/07/2015\nPredlog zakona o maksimalnom broju zaposlenih u javnom sektoru ne samo što je neracionalan, nego je i otvoreni poziv onima koji o otpuštanjima odlučuju na razračunavanje sa neistomišljenicima.


Aktivnosti Društva „Bauo” za vrijeme „Ljubišinih dana“ – Montenegrina.net | Kultura, umjetnost i nasljeđe Crne Gore. Culture, Arts & Heritage of Montenegro.\nHomeFokusAktivnosti Društva „Bauo” za vrijeme „Ljubišinih dana“\nFebruary 29, 2020 Fokus 0\nAktivnosti NVU Društvo za kulturni razvoj „Bauo“ iz Petrovca na Moru za vrijeme „Ljubišinih dana“ u Budvi, Beogradu i Novom Sadu.\nPromocija zbornika radova s prošlogodišnje naučne konferencije o nematerijalnoj kulturnoj baštini Paštrovića “Budućnost tradicije & tradicija za budućnost” (Društvo za kulturni razvoj „Bauo“, Etnografski institut SANU i JU Muzeji i galerije Budve, 2019), će se održati u subotu, 29. februara, s počekom u 19h u Modernoj galeriji “Jovo Ivanović” u Budvi, u sklopu manifestacije „Ljubišini dani“ koju organizuje JU Muzeji i galerije Budve. Učesnici na promociji će biti: mr Božena Jelušić, mr Svetlana Ivanović, mr Dobila Vlahović, ispred Ministarstva kulture Crne Gore, mr Dušan Medin (urednik) i Itana Lalović (moderatorka).\nPromocija knjige dr Ane M. Zečević „Sve postaje riječ, u riječi da živi: prilozi o kulturnoj istoriji Paštrovića i Budve“ (Društvo za kulturni razvoj „Bauo“ i Udruženje Paštrovića i prijatelja Paštrovića u Beogradu „Drobni pijesak“, 2019.) će se održati 2. marta, u 18h, u Zadužbini Ilije M. Kolarca. Promociju organizuje Udruženje Paštrovića i prijatelja Paštrovića u Beogradu „Drobni pijesak“ u okviru manifestacije „Ljubišini dani“. Na promociji će govoriti Mladen Vesković, ispred Ministarstva kulture i informisanja Republike Srbije, mr Dušan Medin (urednik) i autorka.\nPromocija zbornika radova sa konferencije o nematerijalnoj kulturnoj baštini Paštrovića “Budućnost tradicije & tradicija za budućnost” i promocija knjige dr Ane M. Zečević „Sve postaje riječ, u riječi da živi: prilozi o kulturnoj istoriji Paštrovića i Budve“ će se održati 4. marta, u 16h, na Novosadskom sajmu knjiga, takođe, kao segment “Ljubišinih dana” koje godinama organizuje Udruženje Paštrovića i prijatelja Paštrovića u Beogradu “Drobni pijesak”. Na predstavljanju će govoriti akademik Radomir Ivanović, dr Ana M. Zečević i Dušan Medin (urednik).


Zemun - pešačka tura - Serbia-touroperator\nSmešten na obali moćnog Dunava, Zemun, kao jedan od najstarijih delova Beograda, oduvek se razlikovao od ostatka grada. Osvajale su ga mnoge vojske, razarale i spaljivale poznate i nepoznate vojskovođe, bio je ekonomski uspešan, geostrateški bitan ali i grad koji je doživljavao propast i preživeo epidemiju kuge. Od sredine XX veka, sa širenjem Zemuna ali i Novog Beograda, došlo je do spajanja ovih delova pa se danas jasna granica i ne poznaje.\nCentar i Zemunski kej\nUpoznavanje Zemuna počinje ispred zgrade pošte. Podignuta 1896. godine predstavlja jednu od najznačajnijih javnih građevina koje dokumentuju istorijski i urbani karakter starog jezgra Zemuna. Šetnjom Magistarskim trgom, zatim i Gospodskom ulicom i Masarikovim trgom, dolazimo do reke i keja, sigurno najlepšeg mesta u Zemunu. Brojni restorani, sa prelepim terasama i baštama, kafei, kafane i šetalište uz Dunav čine Zemun posebnim. Duž ulice oseća se boemski duh, a miris ribe i raznovrsna ponuda restorana mami posetioce i ne ostavlja ih ravnodušnim.\nNastavljamo ka brdu Gardoš i najpoznatijem simbolu Zemuna, Milenijumskom spomeniku, u narodu poznatiji kao kula Sibinjanin Janka. Odavde se pruža očaravajući pogled na Dunav i skoro ceo Beograd. U povratku sa Gardoša, prolazimo pored Nikolajevske crkve, najznačajnije srpske crkve starog Zemuna, zatim pored Karamatine kuće, najlepše barokne građevine u Zemunu, da bismo stigli do čuvenog „Belog medveda”, najstarije kuće u Zemunu i jedine sačuvane građevine balkanske arhitekture u ovom delu grada.\nOperska kuća “Madlenijanum”\nU Glavnoj ulici nalazi se jedina operska kuća u Beogradu „Madlenijanum”, otvorena 1998. godine u zgradi bivšeg pozorišta. Na putu ka Gradskom parku obići ćemo i Franjevačku crkvu Svetog Ivana Krstitelja sa samostanom, jedinog preostalog u Beogradu. Obilazak završavamo kod zgrade Komande vazduhoplovstva, podignute 1935. godine kao jedno od najznačajnijih dela moderne jugoslovenske arhitekture.\nPREVOZ AUTOMOBILOM DO/OD ZEMUNA\nMESTO POLASKA SE ODREĐUJE PRILIKOM REZERVACIJE\nZemun – pešačka tura\tBeograd, Srbija\nZemun na dlanu\nZemunski kej na Dunavu