Sociální kontrola a právo - PDF\nSociální kontrola a právo\nDownload "Sociální kontrola a právo"\n1 Sociální kontrola a právo Martina Urbanová 1 Právnická fakulta MU, Brno Social Control and the Law. The article deals with social control and law understood as a means of social control. Having defined the concept of social control, which is very close to the English term control, meaning power, controlling and checking behaviour of a group members, the attention is paid to the main means of social control. A universal means of social control is understood to be socialisation. In the area of law it is legal socialisation, which is linked to the establishment of legal consciousness. The whole area of social control can be seen as a relation between an individual and society, the extent of the respect towards a given social order on one side and the extent of power the enforcement of norms of behaviour on the other side. Social control is a way, which society uses to influence the behaviour of members of society, or a given social group. Law is only one of possible ways of social control, used in particular when other forms are inefficient or inaccessible. Facing the increase of crime, terrorism and violence in the world, feared loss of trust and limitations to the quality of life, discussions are being held about the need to intensify control. The main trends of post-modern control include high tech controlling rituals as parts of everyday life. The article also describes the policies of social control and law as tools of social control. It explains the importance and changes of social control in a traditional, modern and post-modern society. An attention is also paid to changes in the area of social control, to the transition from panopticon to synopticon, from a literary analogy of Orwell s 1984 to Huxley s End of Civilization and Kakas Trial as an additional source of inspiration. Sociológia 205 Vol. 37 (No. 1: 9-32) Úvod Každá společnost představuje vysoce komplexní systém vazeb a vztahů. Jedním z okruhů, jehož relevantnost pro právníky je zřejmá, je oblast sociální kontroly. (Keller, J., 1992, s. 2) Moderní společnost charakterizuje mimo jiné rozpad jednotného kulturně normativního systému a zvyšující se četnost parciálních normativních řádů. Právo se stává důležitým racionálním a pragmatickým nástrojem sociální kontroly a jedním z hlavních prostředků interakce kontroly mezi společností a jejími členy. (Přibáň, J., 1992, s. 778) Právě právo umožňuje zajistit relativně spolehlivé mechanismy kontroly společnosti a připadá mu tak v soustavě institutů sociální kontroly zvláštní místo, neboť představuje onen systém normativní úpravy, který je nejsilněji formalizován, racionálně vytvořen a vykazuje vysoký stupeň dělby práce a účelové orientace. Nadto disponuje relativně snadno určitelným dozorovým a prováděcím štábem s vysokým stupněm odborné sjednocenosti. Právo je definováno zvláštní rolí závazně rozhodovat konflikty a při jejich porušení udělovat sankce. Tato zvláštní pozice právního systému neznamená ovšem, že i jiné subsystémy, jako je náboženství, morálka, mravy a zvyky, nemají značný význam pro dosahování a uchování konformity chování 2. Celá tématika sociální kontroly odráží vztah jedince a společnosti, míru respektu k danému společenskému řádu na straně jedné a míru moci (vynutitelnost norem chování) na straně druhé. Svou podstatou jsme nezbytně společenští a zároveň je každý z nás svými často protichůdnými individuálními zájmy ve vztahu určitého napětí. Vztah jednotlivce ke společnosti a k různým společenským útvarům vede k tvorbě rozličných normativních regulativů, které jednotlivcům připisují určité role, organizují spolupráci individuí, regulují, případně vynucují určité způsoby chování. Normativní regulativy jsou proto důležitými prvky, které ovlivňují chování lidí ve společnosti a tvoří rámec lidské činnosti. Většina norem společenského života je neformální a jejich dodržování je zabezpečeno prostředky neformální sociální kontroly, z nichž nejúčinnější je veřejné mínění. Zvláštní skupinu představují formální normy, které jsou dopředu formulované a stanovené. Převážnou většinu této kategorie tvoří právní normy, patřící také samozřejmě do množiny společenských norem. Z teoreticko právního hlediska právní normou rozumíme objektivně existující, všeobecně závazné pravidlo chování, státem stanovené, jehož dodržování je zabezpečeno státním donucením. (Čeplíková, G., 2000, s ) Sociální kontrola představuje způsob, jakým společnost ovlivňuje chování členů společnosti či dané sociální skupiny. Tváří tvář růstu zločinnosti, terorismu a násilí ve světě, obávané ztráty důvěry a omezení kvality života se začíná pochopitelně mluvit o zintenzivnění kontroly. Pojem sociální kontroly Pojem sociální kontrola je sociologií chápán nejen jako technická charakteristika určitých zvláštních nástrojů, jimiž se působí na společnost, ale především jako určitý sociální proces, při kterém se předávají lidem jisté standardy a sociální vzorce chování. 1 Veškerou korespondenci posílejte na adresu: Martina Urbanová, Katedra právní teorie, Právnická fakulta MU, Veveří 70, Brno, Česká republika. Tel.: , fax: , 2 S výrokem Horacia quid leges sine moribus je spojen předpoklad, že kdyby byly účinné mravy, zákony by nebyly nutné. Tím můžeme rozumět právě závislost práva na sociální síti neformální kontroly. 1\n2 Sociální kontrola 3 je v sociologické literatuře nejčastěji používaný pojem, věnují mu pozornost téměř všechny systémy sociologie a úvody do sociologie a sociální psychologie. V nejobecnější rovině se současné užití termínu vztahuje k udržení řádu, pravidel a stability sociálního útvaru; v užším smyslu jím někteří autoři míní různé prostředky a mechanismus 4, jejich použití k dodržování sociálních příkazů a řádů, t.j. k omezování a podmiňování chování členů sociálního útvaru, v širším smyslu pak kategorizaci sociálních institucí a jejich vztahů z hlediska jejich specifického přispívání k udržení stability sociálního útvaru. Význam termínu sociální kontrola se historicky vyvinul z termínu A. Comta předvídavost především působením severoamerických autorů. L. F. Ward termín převzal a dal mu význam předpověď (předvídání), aby se kontrolovalo. Obdobný význam má F. H. Giddingsův termín sociální sebeutvářecí proces pro výklad dějin nebo termín sociální kontrola u Ch. H. Cooleyho, jímž rozumí sebekontrolu společnosti vyrůstající z její vlastní organizace. (Geist, B., 1992, s. 194) V češtině termín kontrola má velmi úzký význam, protože znamená dozor nad tím, jestli se nějaká činnost dělá správně a zda výsledky odpovídají kladeným požadavkům. Naproti tomu anglické control znamená jednak ovládání, a proto i řízení, ale i dozor 5. V angličtině má slovo control význam blízký tomu, který se spojuje s termínem moc jako možnost řídit lidi. Kontrola je proto také považována za ovládání cizího jednání. Kontrola je pak mírou, v níž skupina reguluje jednání jedinců, kteří fungují jako členové skupiny. L. von Wiese navrhoval překládat social control termínem soziale Regelung, ale zúžil jeho rozsah jen na tlak společnosti na individuum, který předpokládá mocenský aparát. Tak např. M. Brown chápe kontrolu jako zabezpečení adekvátní informace o postupu a výsledcích řídící činnosti, interpretování těchto faktů a používání potřebných korigujících a preventivních prostředků. Tento autor však uznává kontrolu i jako výkon moci a odlišuje ji výrazně od kontroly ve významu hodnocení výsledků. (Srov. Zieleniewski, J., 1966, s. 255 an) Problém sociální kontroly řešila především americká sociologie, v které se úvahy o sociální kontrole vyznačují nejen měnícím se pojímáním a nedůsledným používáním termínu, ale i nepřesnou definicí a nejednotnými kritériemi při klasifikaci prostředků sociální kontroly. Pojetí sociální kontroly v dnešní době v sobě zahrnuje postavení společnosti vůči jedinci a jedince vůči společnosti. Rozpracována je zejména oblast působení společnosti na jedince v podmínkách kdy: Společnost působí na jedince a umožňuje mu na základě daných podmínek seberealizaci, pokud jedinec společnost respektuje. Společnost působí na jedince represivně v případě, kdy jedinec společnost nerespektuje, snaží se ze společnosti vymanit. Společnost tak disponuje dvěma složkami podpůrnou a represivní, které se navzájem prolínají a působí neoddělitelně. Tyto procesy jsou v současnosti často vázány na vlastní ekonomický proces. Problematika kontroly odkazuje k oblasti moci, neboť moc znamená schopnost kontrolovat dění. Mít moc v určité oblasti znamená být schopen řídit, regulovat, tedy kontrolovat tuto oblast. (Komenda, A. Keller, J., 1993, s. 64 an) Socializace jako univerzální prostředek sociální kontroly Proces socializace, sociálního učení a výchovy je osvojováním návyků, vědomostí, dovedností a pravidel, která jsou nezbytná pro život každého člověka ve společnosti, k zastávání nejrůznějších sociálních funkcí a rolí. Směřuje v prvé řadě k tomu, aby každý přijal za své hodnoty v dané společnosti uznávané a jim odpovídající systém sociálních norem, pravidel a vzorců chování. Internalizace základních norem, hodnot a vzorců chování je podmíněna vnější a vnitřní kontrolou, ať již záměrnou či bezděčnou, ze strany především společenského prostředí, těch sociálních mikrostruktur, které se nejvíce podílejí na socializačním procesu. Sociální kontrola může v procesu socializace účinkovat tak, že je aktérům konformita sama učiněna žádoucí, přičemž nejdůležitějším mechanismem tohoto budování vnitřní kontroly je zapojení jednotlivce do institucí a legitimizace těchto institucí. S tím souvisí i problém socializace, která svým obsahem zprostředkovává ty prvky, které legitimují určitou sociální strukturu, mohou to být např. řeč, ideologie, nauka o morálce atd. Jako konečný produkt by měla socializace přinášet chtění toho, co člověk má dělat, chtěnou konformitu. Aktivní kontrola vstupuje do motivace, t.j. do vlastní interpretace podnětů. Tak je konformita se sociálními normami nejen samozřejmá, protože je brána jako fakt, nebo účelově racionální, protože odpovídá vlastním materiálním a ideovým zájmům bytí, přičemž manipulace s nimi bychom počítali opět k aktivní kontrole, pokud jsou sociálně 3 Sociální kontrola je termín, jehož význam přes velkou frekvenci v sociologii stále kolísá. Pojem sociální kontrola představili v sociologické literatuře A. Small a G. Vincent v knize Úvod do studia společnosti, New York, První prací věnovanou speciálnímu tématu sociální kontroly je kniha amerického sociologa E. Rosse Social Control z roku Jedny z prvních studií sociální kontroly byly ovlivněny negativními zkušenostmi s absencí kontroly v případě přistěhovalců do velkých amerických měst. 4 Zájem o mechanismus společenské kontroly byl v americké sociologii patrný zejména počátkem 20. století a stal se východiskem koncepcí i Ch. H. Cooleye (Human Nature and Legal Order z roku 1902 či Social Organization: A Study of the Latger Mind z roku 1909) a A. Smalla (Origins of Sociology z roku 1924). Posléze se tento zájem přesunul i do teorie funkcionalistické a odtud pak i do moderních pramenů amerického právního myšlení. 5 Anglické control můžeme překládat ve smyslu ovládat, řídit, upravovat, kontrolovat, dohlížet. 2\n3 vsugerovány, jako např. tlak ke konzumu. Konformita může být také hodnotově racionální, protože odpovídá naučenému přesvědčení o tom, co je správné a dobré. Sociální kontrola může také postupovat tak, že je aktérům v určité situaci zprostředkováno jen omezené vědění a informace o dalších alternativách je jim odepřena, zhruba vyjádřeno: tím, že jsou drženi v nevědomosti. Taktika držení v nevědomosti může používat jak cenzuru, tak motivaci přeinformovanosti, kde pochopení důležitého je skryto za nedůležitým, Jedinec tak neví o možných alternativách a toto faktické omezení jej nutí ke konformnímu chování. Sociální kontrola však nikdy nemůže zcela oslabit rozdíl mezi individuem a společností a mezi společností a jedincem. Socializace zůstává stále neúplná a sice nejen proto, že normy jí zprostředkované mohou být vždy ve své podstatě porušovány. Dělá sice z malého divocha sociokulturního jedince, ale současně jedince, který není stavebním dílem úplně stejným jako ostatní a který se mnohdy nedá bez těžkostí včlenit do stavby. Člověk zůstává v podstatě svobodná bytost, která to, co jí je předkládáno, interpretuje vlastním dáváním smyslu. Těžkosti vznikají mimo to tím, že socializační vlivy jsou mimořádně mnohotvaré, že člověk stojí v průsečíku mnoha sociálních kruhů, jak řekl už Simmmel (1970), že naučené role se vytvářejí jako vykrystalizování normativních očekávání, jejich překřižováním a jejich utvářením v jednotlivostech: tím vším se tvoří jedinečné konfigurace. Mezi individuem a společností nejsou pouze vztahy podmiňující kooperaci existují i zájmové divergence, které vyvolávají napětí mezi jednotlivcem a požadavky na něj kladenými ze strany společnosti. I. Kant uvádí v této souvislosti termín disharmonická družnost (ungeselliger Geselligkeit). Durkheim vytváří koncepci rozdvojeného člověka zvaného homo duplex. Tato koncepce je založena na myšlence, že člověk je rozdělená bytost, ba rozporná. Toto tradiční pojetí můžeme nalézt ve většině náboženství, v mnoha mýtech v různých obměnách. Jednou jako svár duše a těla, rozumu a citu, hmoty a vědomí, smyslového a racionálního poznání, osobního a neosobního a pod. Durkheim tuto lidskou polarizaci chápe jako neřešitelný, věčný a trvalý zápas. Lidské touhy a aspirace jsou nekonečné, nemají žádný limit. Není v lidské povaze stanovit si různé limity ve vztahu k našim potřebám. Naše potřeby jsou neomezené do té míry, do jaké jsou závislé na samotném individuu. Bez ohledu na jakoukoliv vnější regulační sílu je naše schopnost mít tyto pocity neukojitelná a bezedná propast. (Durkheim, É., 1996, s. 247) Chce-li se člověk zařadit do společnosti, musí část své individuality potlačit. Pokud se jedinec chce vymanit někdy až utlačovatelskému působení, jediné, čeho může dosáhnout, je sociální izolace. Sociální vazba jedince ke společnosti je možná prostřednictvím čtyř faktorů: připoutáním ke společnosti, vazbou na společnost, začleněním do společnosti a vírou. (Hirshi, T., 1969, s. 16) Připoutání ke společnosti znamená zájem o jiné, vazba na společnost investici do vlastní osoby (např. vzdělání), začlenění do společnosti představuje míru společenské angažovanosti a poslední víra pak přesvědčení, že normy společnosti je třeba dodržovat. Efektivněji než na vnitřní závazky jedince je aktivní sociální kontrola vázána na aktuální vazby mezi jedinci nebo mezi jedincem a skupinou. Přitom je konformita jedince s normami skupiny tím větší, čím lépe je jedinec integrován do současné skupiny, čím intenzivněji se snaží přizpůsobit zájmové skupině, čím je závislejší na sociální podpoře ostatních, čím rozsáhlejší jsou investice do vztahů a pozic. Významnou roli tu hraje především rodina jako přímá kontrolní instance, ale také jako nepřímá, kdy péče o rodinu nutí ke konformitě v mimo rodinné oblasti. Je zcela rozhodující, aby všechna opatření sociální kontroly, formální i neformální, měla svůj význam ani ne tak v přímé reakci na odchylku, jako spíše v preventivním momentu obsaženém v této reakci. Tento preventivní moment je umožněn lidskou schopností anticipovat události a reagovat již na symboly. Tak účinkují představy potupy a ztráty statusu, ekonomické nevýhody, tělesné tresty, nebo trest vězení jako reakce nějakého interakčního partnera ve vlastním nitru dopředu odehraná a prožitá. Také zcela fiktivní kontrolní instance mohou rozvinout své působení podle Thomasova teorému, který říká, že situace, které jsou reálné v našich představách, se skutečně reálnými mohou stát ve svých důsledcích. Formální a neformální sociální kontrola Mezi formální a neformální kontrolou neexistuje přesná dělící čára. Neformální kontrola má větší účinek v menších skupinách či společenstvích. Émil Durkheim například poukazuje na to, že i právní normy v malých společenstvích jsou blíže ostatním sociálním normám než ve větších a složitějších společnostech. V jednoduchých společnostech (malý územní rozsah, malý počet lidí, nepříliš rozvinutá dělba práce) existuje široce sdílený morální konsensus, v procesu socializace nedochází k vyrovnávání se s rozpornými normami ani k vnitřním konfliktům. Jakákoliv odchylka je neanonymní, velmi rychle identifikovatelná a všichni členové daného společenství vyvíjejí silný nátlak na potencionálního narušitele zaběhlých zvyků. Lidé v malé komunitě jsou více pod vzájemnou kontrolou i příležitostí k narušení norem (např. k trestnému činu) je mnohem méně. Proto je například v případě vraždy na malém městě i dnes mnohem složitější vést nezaujaté soudní řízení než v případě rozsáhlejšího společenství, jakým je velkoměstská aglomerace. V malém městě je možné naopak očekávat rychlejší vyšetřování a větší spolupráci s představiteli zákona. 3\n4 Zajímavá je například studie Sarah L. Boggsové o účinnosti formální a neformální kontroly ve velkých městech, jejich předměstích a malých městech ve státě Missouri. Občané v malých obcích se cítí více bezpečni, mají větší pocit kontroly a sounáležitosti se sousedy. Lidé ve velkoměstech mají větší pocit ohrožení, více spoléhají na formální kontrolu (policii) než na kontrolu neformální (pomoc a dohled spoluobčanů). (Srov. Vago, S., 1988, s. 142 an) Veškeré tyto úvahy by mohly vést k domněnce, že formální kontrola nemůže být nikdy účinnější než kontrola neformální. To by ovšem mohlo platit pro malé společenství, bez větší stratifikace, s nízkou dělbou práce, s nízkou úrovní geografické migrace. Taková společenství se vyznačují nízkým počtem přestupků proti normám, vyšší sociální solidaritou, komunikací mezi členy společenství, aktivní účastí v místních organizacích a stabilitou v rodinných vztazích. Jakmile se společnost rozvíjí, vznikají nové možnosti pro dělbu práce, získání moci či bohatství, zanikají staré hierarchie. Taková změna spolu s dezintegrací společenství přináší zvýšenou potřebu formální sociální kontroly. Formální kontrola je tedy obvykle více významná ve složitějších společenstvích s rozsáhlou dělbou práce (Durkheim, É., 1988, s. 261 an), s heterogenní populací a se skupinami, jež mají protichůdné hodnoty, zájmy a ideologie. Formální kontrola nabývá významu v okamžiku nedostatečnosti neformální kontroly při dodržování určitých norem a je reprezentována existencí specializovaných institucí a technik. Formální kontrola může být institucionalizována státními organizacemi (oprávněnými užívat sílu či nátlak) nebo nestátními organizacemi (církev, klub, firma). Formální sociální kontrola je začleněna mezi instituce společnosti, je vykonávána konkrétními jednotlivci na určitých pozicích v daných institucích. Obecně je tedy každý, kdo působí, nebo se pokouší působit na chování druhých pomocí jistých formálních sankcí, prostředníkem sociální kontroly. Každá společenská instituce má svoje vlastní metody pro udržení způsobů chování. Vždy nesou určitý stupeň nátlaku a snahu o dosažení konformity (výpověď zaměstnanci ve firmě či vyloučení z některých církevních obřadů a naopak speciální odměny zaměstnancům nebo privilegované postavení ). Stát prostřednictvím svých zákonných institucí volí jiný typ sociální kontroly a tím je použití síly či donucení. Sociální kontrola prostřednictvím práva je zřídka realizována prostřednictvím pozitivních sankcí či nějakých odměn. Ten, kdo celý život poctivě dodržuje zákony, většinou nezíská nějaké speciální ocenění. Státní kontrola používá pro regulaci chování svých členů spíše hrozbu trestu, na druhou stranu tím ale zajišťuje ochranu většinových zájmů (daných na základě společenského konsensu formou právních norem) před nepřizpůsobivými jedinci. Nejvíce rozvinutý systém formální sociální kontroly představuje trestní právo. Chování, které je považováno za trestné či zločinné, je definováno zákony, určujícími zároveň odpovídající sankce. Využití práva pro regulaci lidského chování se měnilo během rozvoje lidské společnosti stejně, jako se měnila struktura a forma trestů. To, které normy se stanou zákonem a které ne, je ovlivněno mnoha sociálními aspekty (morální rozhořčení, důraz na pořádek, odpověď na hrozbu, politická taktika). Základem pro legalizaci normy je nadnesení určitého tématu veřejnosti, která většinou reaguje touhou po zajištění pořádku, po zákonném zajištění ochrany před více či méně potencionální hrozbou. Konečné rozhodnutí na legalizaci určité sociální normy či o změně zákonné normy leží nicméně v rovině politické. Právní socializace Právo není chápáno jen jako jeden z normativních systémů společnosti se svými vlastními zákonitostmi rozvoje a existence, nýbrž je pojímáno jako v nejširším smyslu kulturní a duchovní výtvor, jež je určen vlastnostmi a schopnostmi člověka jako ústředního bodu (subjektu) evolučního procesu. Právo je jedním z nejvýznamnějších prostředků stabilizace sociálních vztahů od vzniku lidské civilizace, je významným a svého druhu nenahraditelným sociálním fenoménem. Je tomu tak proto, že právo je v jistém, patrně v nejzákladnějším smyslu synonymem pojmu řád. (Srov. Gerloch, A., 2000, s. 204) Tento řád se v zásadě vztahuje na celý náš život (což ovšem neznamená, že neexistují oblasti právem neupravené). Právní řád není pouhým systémem normativních myšlenkových obsahů. Je také institucionální skutečností. V jistém smyslu existuje jako vědomí, že člověk podléhá normativnímu řádu. Působí jako motivátor a rámec našeho jednání. Je podstatným způsobem spojen s reálnými společenskými institucemi, především pak se státním aparátem, jehož existence i činnost je konstituována právě prostřednictvím práva. Právo je základní a univerzální normativní institucí společnosti. Pohled na právo vychází ze dvou zásadně rozdílných otázek: Co je právem? (úvahy de lege lata) a Co má být právem? (úvahy de lege ferenda). Při prvních úvahách se tážeme, co je podle právního řádu právem. Druhé úvahy slouží k odůvodnění ospravedlnění existující nebo navrhované právní úpravy či jejímu kritickému posouzení z určitých hledisek. (Weinberger, O., 1995, s. 1-20) Právo je jedním ze stěžejních prostředků regulace (či seberegulace) společnosti. Z různých variant možného chování, ve složitém procesu sociální integrace vybírá a normuje žádoucí chování lidí, přispívá k řešení sociálních konfliktů, stabilizuje společenské vztahy, vnáší do společnosti řád a snižuje míru sociální entropie. Je tomu tak 4\n5 ovšem jen tehdy, pokud samo právo je relativně stabilním systémem státem uznávaných a vynucovaných pravidel chování. Jedinečnost právních norem je v jejich důrazné formalizaci, objektivizaci a schematizaci pravidel chování. Existence právních norem, jejich formování, aplikace a sankcionování je úzce spojeno s organizovanou politickou mocí. Sankce za porušení právních norem má charakter mocenské sankce, spočívající v potenciálně stále přítomném donucení ke splnění právní povinnosti. Ovšem to neznamená, že by lidé respektovali právo výhradně proto, že jsou k tomu donucováni násilím. Právní norma může být zinternalizována, hluboce osvojena jedincem, podporována obyčeji, morálkou, někdy i náboženstvím. Základní vlastností práva však zůstává jeho vynutitelnost pod hrozbou státní moci jako takové. Z tohoto důvodu má nejzásadnější důležitost právě regulování a ohraničení státní moci mocí práva. Na těchto základech vzniká i teorie právního státu 6. Právní stát zahrnuje instituce, která pečují o dodržování práva. Buď se podílejí na tvorbě právních norem, anebo naopak dbají na to, aby právní normy byly dodržovány. Legislativní aktivity nejvíce ovlivňují skupiny, které ve volbách získaly moc vládnout. Přirozeným důsledkem parlamentarismu je tedy fakt, že platné právo nemusí odpovídat tradovanému životnímu stylu některých etnických či jiných sociálních skupin. Staví tyto skupiny před dilema: buď se vzdají svých tradičních hodnot, anebo mohou žít jen na okraji společnosti. Velmi nebezpečnou formou vytěsňování velkých společenských skupin je rasismus. Právo má přispívat k sociální integraci, proto nesmí podléhat každodenním změnám. Tím, že zůstává vůči svému okolí relativně stabilní, stabilizuje toto okolí. Právní socializace předpokládá, aby jedinec žil ve společnosti. Izolace jedince od společnosti ztěžuje a mnohdy znemožňuje jeho návrat do společnosti. Těmito případy se zabývá i kriminologie a penologie, když studuje proces adaptace odsouzeného, vracejícího se po zejména dlouhodobém trestu do normálního občanského života. M. Večeřa (Večeřa, M. Urbanová, M., 1996, s. 72) upozorňuje na to, že právní socializaci je třeba vidět jako funkcionální potřebu právní oblasti, řada autorů proto rozvíjí koncept právní socializace a hledá specifické mechanismy nebo procesy, jejichž prostřednictvím je v právních subjektech rozvíjeno jejich odevzdání se právu. Právo má v socializaci společnosti nezastupitelnou úlohu. Právní normy s pomocí státních institucí vytvářejí nezbytné podmínky pro integraci společnosti. Právní systém ve vztahu k neprávním systémům plní v podmínkách hodnotového a normativního pluralismu demokratické společnosti svoji funkci tím, že představuje hodnoty a normy oficiální kultury. Právní normy řeší společenské konflikty způsobené tímto pluralismem a to na základě norem, které byly uznané za hodnoty společné. Tím právo společnost integruje. Úkolem právního řádu by mělo být mimo jiné i to, aby byl přehledný a srozumitelný, neboť stav nepřehlednosti vede k odcizování občanů právnímu řádu, který se stává vskutku srozumitelným jen omezené vrstvě odborníků. Tato propast mezi společností a právem může vést v některých případech k morálnímu relativismu. Taková situace totiž nutí občany, aby odpověď na otázku, co se smí a co nesmí, co je slušné a co ne, delegovali na své právníky. V rámci právní socializace plní právní norma zejména tyto funkce: Restriktivní omezující tendence k uspokojování určitých subjektivně prožívaných potřeb, protektivní umožňující realizaci některých potřeb, nebo usnadňují jejich uspokojování, direktivní zaměřující aktivitu jednotlivce ve směru zájmů a potřeb veřejných, prediktivní umožňující orientaci v budoucích situacích podobného druhu a facilitační ulehčující rozhodování tím, že řeší určité situace konstantním způsobem. Tyto funkce plní právní normy jen tehdy, jsou-li začleněny do mechanismu samoregulace, do systému sebekontroly. Zde sehrává důležitou roli sankční část normy. Figuruje jako pohrůžka pro případ porušení či neplnění povinnosti. V rozhodovacím procesu jednotlivce jde zpravidla o nepřehlédnutelný faktor. Hrozba sankce často působí tak, že právní norma jako model, vzor určitého chování, přestože sama o sobě nemá vlastnost fyzického donucení, má schopnost psychicky působit už v etapě rozhodování subjektu. Toto psychické donucení může působit buď přímo v aktuálním procesu motivace, nebo nepřímo, formujíc postoje k právu. Průnik právní normy do psychiky osobnosti vytváří základ skutečného, reálného, odpovědnostního vztahu mezi jedincem a právem. (Harvánek, J. a kol., 1995, s ) Důležitost právního vědomí je dána tím, že tvoří zprostředkující článek mezi objektivním právem a právním chováním. V současné společenské atmosféře, pro kterou je v té či oné míře příznačné narušení tradičních hodnot, konzumní mentalita a úsilí o rychlý společenský úspěch, se velmi daří právnímu nihilismu. Pro zastánce právního nihilismu je sledovaný cíl vším a právní způsob jeho dosažení ničím. 6 Výraz právní stát vznikl překladem ze slova Rechtsstaat, u nás převládá proud, který pochází z německého myšlení a podle kterého jde o vázanost státu právem. Ale existuje ještě jeden zdroj koncepce právního státu, známý v anglickém právním myšlení od konce 19. století. Tehdy ústavní právník Dicey v knížce Zákon a veřejné mínění v Británii v 19. století vyložil pojem vláda práva the rule of law, který má podobnou funkci jako německá doktrína Rechtsstaat, ale chápe ji šířeji.tvrdí, že právo musí být v souladu s mravy a zvyky převládající většiny společnosti, proto mluví o právu a veřejném mínění. V tomto pojetí se dokonce projevuje přirozeně právní myšlení, jenom takové právo je právem, které je spravedlivé. Je zde jasně vyjádřeno, že právo je součástí kultury jako třeba jazyk, zejména pak soukromé právo. Právní stát tedy znamená nejenom vázanost státních orgánů právem, ale znamená i to, že právo je vázáno převládajícími hodnotami společnosti. 5\n6 V každém případě představuje právní nihilismus významný kriminogenní faktor, kterému je nutno čelit především řádným fungováním státního mechanismu, netrpěním porušování práva, právní výchovou mládeže, kvalifikovaným přenosem právních informací v masmédiích atd. Přes prioritu prevence před represí má trestně právní postih svůj význam. Soud trestním rozsudkem v prvé řadě označuje inkriminované jednání za trestný čin a tím charakterizuje jeho společenskou škodlivost. Současně potrestáním pachatele demonstruje, že takto se občan chovat nesmí a snaží se jeho budoucí chování usměrnit. Efektivnost postihu závisí především na tom, jak se policii daří trestné činy objasňovat. Vysoká objasněnost znamená velkou pravděpodobnost postihu a malou pravděpodobnost nepotrestání a naopak. Účinnost sankce je pak určováno nejen tímto aspektem kriminalistickým (odhalení pachatele a objasnění případu), ale i justičním (soudní projednání, určení sankce a výrok o ní) a penologickým, t.j. samotným výkonem trestu. O trestu lze obecně říci, že je účinný, pokud je přiměřený jak z hlediska společnosti, tak z hlediska delikventa, neodvratitelný a včasný. Samotný výkon trestu má ve své klasické podobě řadu vedlejších účinků, které téměř zpochybňují jeho užití. Výkon trestu odnětí svobody se odehrává v extrémních podmínkách, které často působí proti úsilí o opětovné začlenění provinilce do společnosti. Při výkonu trestu odnětí svobody dochází ke vzniku jakéhosi umělého prostředí, vzniku určitého společenství. Skupina vězňů zde po jistou dobu společně žije, a proto si musí mezi sebou vytvořit určitou síť vztahů, určitá pravidla chování, které ovšem nemají nic společného s vězeňskými předpisy. Z tohoto důvodu se někdy o vězení mluví jako o vysoké škole zločinu. Základním rysem vězeňské situace je to, že zde proti sobě stojí dvě antagonistické skupiny se svými pevnými systémy norem, vězeňský personál a odsouzení. R. Dahrendorf (1974) svým pojmem rozpůlená společnost upozorňuje na skutečnost, že soudci se rekrutují z jedné společenské části (střední a vyšší vrstvy), aby soudili osoby z druhé půle společnosti (nižší vrstvy). Koncepty sociální kontroly a práva jako nástroje sociální kontroly Problém kontroly je velmi blízký všem významnějším proudům a školám moderní sociologie, které se z velké části koncentrují do řešení problému: do jaké míry je sociální aktér vlastně schopen kontrolovat své vlastní jednání a do jaké míry je naopak jeho počínání diktováno okolnostmi a poměry, které jeho kontrole nepodléhají. Jednotlivé sociologické směry chápou tento problém rozdílně. (Keller, J., 1997, s. 87 an) Strukturální funkcionalismus považuje sociální kontrolu za schopnost reagovat sankcemi na deviaci nebo schopnost sociálních skupin zajistit účinnost norem. Značná pozornost je věnována zejména mechanismům pomocí, kterých sociální systém určuje jednání svých členů. Hlavní místo zde má teorie socializace, která je stoupenci strukturálního funkcionalismu rozpracována jako nauka o tom, jak kontrolovat vývoj osobnosti podle potřeb systému. Sociální kontrola má homeostatickou funkci vzhledem k společnosti. Pro teorii sociální směny je kontrola jednou z forem vzájemného ovlivňování, která vede k ustálení určitého chování za určitých okolností. Teorie konfliktu jsou rozvíjeny s cílem stanovit možnosti a podmínky regulace průběhu konfliktů ve společnosti. Zkoumají se techniky, které by měly zajistit stabilitu řádu tím, že se konflikt dostane pod kontrolu.teorie konfliktu poukazuje na třídní charakter sociální kontroly. Je zde snaha sociální kontrolu operativně definovat jako akce určitých mocenských částí společenské struktury proti částem jiným. Interpretativní sociologie přesunuje problematiku kontroly a dohledu z globálních souvislostí do všední reality běžného dne, klade důraz na schopnost každého aktéra minutu po minutě regulovat své vztahy vůči ostatním. Problém sociální kontroly a práva jako nástroje sociální kontroly byl řešen zejména v americké sociologii. Monograficky se sociální kontrolou poprvé zabýval E. A. Ross (1901) ve stejnojmenné knize. Ross se snažil obsahově pojmout téma sociální kontroly daleko šířeji, než tomu bylo dříve, kdy docházelo pouze ke specializaci na pojem jako takový, v tehdejší době úzce vymezený. Ross chápal společnost nominalisticky, atomisticky, jako souhrn individuí. Sociální kontrola se mu pak jevila jako způsob, jak stmelit společnost, záměrně společensky ovládat jednotlivce a jejich skupiny, aby v zájmu celku byly smířeny jejich rozpory a oslabena pouta, která váží individua do menších skupin, zejména hospodářských. Ross popisuje stabilitu primitivní společnosti, která byla instinktivní, protože spočívala v prvotních pocitech, způsobujících, že prostředky společenské kontroly morálka, náboženství a právo nebyly od sebe odlišeny. S rozvojem neosobních společenských vztahů, pro něž byl charakteristický smluvní charakter, se společenské instinkty oslabují a jejich úlohu regulátora zachování společenské stability přebírá institut společenské kontroly. Sociální kontrolu klade do protikladu se sociálním vlivem, který je nevědomý a spontánní. Racionální i iracionální prostředky, které sociální kontrolu uskutečňují, Ross zařazuje velmi nesourodě: vedle veřejného mínění a osobnosti uvádí složky kultury (právo, výchovu, osvětu, umění, mravnost, náboženství), jejich rozmanité prvky (ideály, hodnoty, ceremoniál), způsob šíření sociální kontroly (sugesce), podmínky její účinnosti (iluze) a nakonec je rozděluje na etické a politické. Samotnou sociální kontrolu dělí na kontrolu vnější, pod kterou má na mysli kontakt člověka s okolním světem a na kontrolu vnitřní, která je povolána kontrolovat a prověřovat lidskou povahu, t.j. spletivo složitých sociálních a agresivních instinktů. Za důležitý prostředek sociální kontroly považuje Ross právo, které je pro něho vysoce specializovaným a dokonalým nástrojem společenské kontroly. (Ross, E. A., 1912, s. 149 an) 6\n7 Těmito myšlenkami E. Rosse byl inspirován R. Pound 7 (1942), nejvýznamnější představitel sociologické jurisprudence, který poznamenává, že v základě společenského života leží boj dvou protikladných lidských instinktů instinktu agresivního (pudu sebezáchovy), vyvolávajícího individualismus a instinktu sociálního, projevujícího se v touze lidí po spolupráci. Právo podle jeho mínění plní funkci sociální kontroly a regulace tím, že usměrňuje individualistický instinkt ve prospěch instinktu sociálního, a to proto, že jinak by agresivní sebezáchova převládla nad sociální tendencí ke spolupráci a nastal by konec civilizace. Proto podle něho kontrola sleduje dva cíle: na jedné straně je to zabezpečení nerušeného rozvoje individuální iniciativy a seberealizace člověka a na straně druhé stanovení rámce pro regulování činnosti individua tak, aby jeho jednání nepřinášelo společenskou újmu. V představách Pounda má právo trojí význam: 1. Souhrn zákonných předpisů v dané politicky organizované společnosti; 2. Součást společenské kontroly, právního pořádku (legal order), režimu pořádání lidské činnosti za soustavného používání násilí; 3. Soudní řízení (justice), k němuž Pound připojuje ještě řízení správní. Tyto tři významy lze převést na jednoho společného jmenovatele, společenskou kontrolu. Z mechanismu sociální kontroly se vydělují dva základní aspekty: normativní a institucionální. Normativní aspekt nalézá svůj odraz v systému norem. Institucionální se odráží v chápání sociální kontroly jako systémů úřadů a činitelů realizujících kontrolní funkci ve společnosti. Tento systém má členitou organizační strukturu zahrnující státní orgány (např. soud, policie) i orgány nestátní (zájmové spolky a organizace, referenční skupina, rodina). Pound absolutizuje úlohu práva a právo samotné považuje (v duchu Rossovy formulace) za vysoce specializovanou formu společenské kontroly. Právo je Poudovi integrujícím prvkem celkového procesu společenských kontrol. Přitom je v dnešní moderní společnosti nejdokonalejším druhem kontroly. O právu jako nástroji sociální kontroly mluví například i současný německý právní sociolog M. Rehbinder (1971), který právo vidí jako prostředek sociální kontroly, řídící a korigující sociální život. Tato úloha práva může být plněna pouze tehdy, je-li skupinové jednání pevně stanoveno. Nedaří se to, když právní normy nesplňují očekávání skupiny, v tomto případě právo svoji úlohu, t.j. úlohu nástroje sociální kontroly ztrácí. Záleží tedy na sociálním životě, na boji mezi podporovateli práva (law-supporter) a konzumenty práva (law consumer), tedy mezi právním štábem a skupinou na tom podle Rehbindera závisí úspěch práva. Právní skutečnost pak vidí jako pole interakce právního štábu (právní praxe) a skupiny. (Rehbinder, M., 1971, s. 4) Radikální přístup k sociální kontrole Radikální přístup k sociální kontrole je zřejmý u Stanley Cohena, profesora kriminologie Hebrejské univerzity v Jerusalémě. Cohen (1969) chápe pojem sociální kontroly velmi široce jako: internalizaci, socializaci, vzdělání, světový názor, formování člověka ve skupině sobě rovných a také operace speciálních agentur jako je policie, právo a další státní síly. Změny v sociální kontrole nám ukazují následující tabulky: Tabulka č. 1: Změny v sociální kontrole deviace Fáze I. (do 18.století) Fáze II. (během19.století) Fáze III. (polovina 20.století) Ideologický atak, 1. Státní angažovanost Slabá a decentralizovaná Silná, centralizovaná, racionální minimální stát Otevřená společnost Uzavřená, odloučená velká Deprisonizace, společenské 2. Místo kontroly a její základní instituce věznění alternativy 3. Ohnisko kontroly Nediferencované Soustředěné Rozptýlené Hranice čisté, ale neviditelné, Hranice zastřené, vnitřek 4. Viditelnost kontroly Veřejná a okázalá uvnitř diskrétní neviditelný a maskovaný 5. Kategorizace a Nevyvinutá Založená a posílená Další zesílení a vytříbení diferenciace deviací 6. Hegemonie zákona Ještě nezaložen, trestní Ideologický atak, Založen monopol trestního a systému trestního právo pouze jednou dekriminalizace, diverze atd., justičního systému soudnictví z forem kontroly ale trestní právo neslábne 7. Profesionální Deprofesionalizace, Není přitomna Založena a posílena nadvláda antipsychiatrie Povrchní chování Ideologický atak, povrchní 8. Objekt a cíl zákroku Vnitřní stav mysl Body dodržování 7 Roscoe Pound byl typickým představitelem rozvoje první etapy sociologické koncepce práva. Při studii právních jevů prosazoval společenský charakter práva a přesto, že nebyl na tomto poli jediný, lze ho považovat za teoretika a propagátora sociologie práva, který podstatnou měrou ovlivnil právní myšlení celé nastupující generace sociologizujících právních vědců. Kromě Rosse měl na Pouda vliv především W. G. Summer a jeho práce Folkways z roku 1906, viz např. Poudova práce z roku 1942 Social Control Through Law. 7\n8 9. Pojetí trestu Moralistické, tradiční, pak klasické Ovlivněno pozitivismem, léčebný ideál neopozitivismus Ideologický atak, zpět k justici, neoklasicismus 10. Způsob kontroly Zahrnuta sama v sobě Výlučná a stigmatizovaná Ideologický stres Pramen: Cohen 1969, s. 30 Druhou polovinu 20. století charakterizuje jako období dekriminalizace, deprofesionalizace, antipsychiatrie a ideologického stresu. V této době jsou stále častěji kladeny otázky tohoto typu: Proč učitelé ve škole, hlídači ve vězení, psychiatři na klinice, sociální pracovníci, rodiče v rodině, policisté na ulici, šéfové v továrnách mohou dělat takové věci kontrolovat? Proč extrémní vzdor vůči mravům společnosti může vést k tomu, že člověk je za všeobecného souhlasu označován za nemocného (vyšetřován na psychiatrii)? Kdo jsou tito lidé (terapeuti, sociální pracovníci, psychologové, psychiatři, experti v medicíně, nádražáci, rodiče, učitelé, sousedé) a proč jsou schopni a mohou udělovat tresty? Systém sociální kontroly je Cohenovi vskutku gigantický, připomínající Benthamův panopticon. Sama společnost se jeví jako tato architektonická verze využívající nové znalosti spirály, kdy člověk může vidět centrum observatoře, ale nemůže nikdy vědět, kdo se na něho v tomto momentě dívá. Společnost je jakousi laboratoří podobnou té, kterou pro výzkum používali behavioristé. Revolta tažení proti sociální kontrole vyvrcholila v 60. letech 20. století (hippies, revoluční rok 1968). Tato léta znamenala: 1. pro stát: decentralizaci, deformalizaci, dekriminalizaci, non-intervenci, 2. pro experty: deprofesionalizaci, demedicinalizaci, delegalizaci, antipsychiatrii, demystifikaci, 3. pro instituce: deinstitualizaci. Sedmdesátá léta však již obsahovala značný návrat k dřívějšímu konformismu. Z dřívějších revolucionářů a stoupenců hippies se stali mnohdy dobře postavení konformní lidé (systém represivní tolerance). Tabulka č. 2: Destrukční impuls Transformace 19. století Centralizovaná státní kontrola Kategorizace, oddělený systém znalostí, odborné znalosti, profesionalizace Pozitivní přístup, posun od těla k mysli 60-tá léta 20.století: protichůdné ideologie, destrukční hnutí Decentralizace, deformalizace, dekriminalizace, diverze, nezasahování Deprofesionalizace, delegalizace, antipsychiatrie, svépomoc, obnova stigmat, nálepek Zpět k justici, neoklasicismus, behaviorismus Pramen: Cohen 1969, s. 32 Některé současné tendence sociální kontroly (Sociální kontrola v postmoderní společnosti) V moderní společnosti dochází k závažnému rozštěpení socializačních mechanismů: rodina, škola, skupina vrstevníků, masová média atd. vytvářejí často protikladné socializační tlaky. Tyto tendence jsou výrazné zvláště v současné době, o které se často mluví jako o době postmoderní. Prosazující se tendence postmodernismu stojí v protikladu k hlavním tezím klasické sociologie. Klasická sociologie považovala moderní historii za složitý, avšak nezvratný pokus o přechod od partikularismu k univerzalismu, od tradice k inovaci, od víry k rozumu, od kontroly ke svobodě, od absolutní moci k demokracii, od uzavřených společností k otevřeným. To vše tvořilo jen různé aspekty ideje pokroku, založeném na předpokladu člověka jako neomezeného pána přírody. Rozčarování korunované ekologickou krizí zpochybnilo samu tuto myšlenku, podle níž je účinnost vázána na homogenitu a konformitu, a to v oblasti výroby, politiky, kultury. Místo toho nastupuje idea, že účinnější je rozmanitost, která se například v oblasti politiky projevuje vzestupem regionálních hnutí uvnitř centralizovaných států. Vznikají netradiční hnutí studentská hnutí zejména 60. let a doprovodná hnutí komunitní, mírová, ženská, ekologická atd. Moderní společnost je stále méně homogenní a naopak ji vyznačují fundamentální diference a zlomy. Společnost postmoderní je možno chápat jako pluralitu myšlení, způsobů jednání, hodnotových systémů, orientací, racionalit. (Welsch, W., 1993, s. 8) Welsch charakterizuje jádro postmoderních koncepcí tak, že jsme konfrontováni s rostoucím množstvím různých životních forem, koncepcí vědění a způsobů orientace, že si 8\n9 uvědomujeme legální charakter a nepopiratelnost této plurality, že tuto mnohost stále častěji uznáváme a oceňujeme. (s. 21) S rostoucím počtem systémů pravidel se zvyšuje také orientační nejistota. Díky společenskému a technickému vývoji již před delší dobou vznikla situace, kdy na každou otázku existuje několik rovnoprávných odpovědí, z nichž každá má vlastní plausibilitu a legitimitu. Postmoderní sociální svět se vyznačuje tím, že se aktéři naučili žít a přežít s tlakem represivních institucí. Jejich působení se tak poměrně zmírňuje a redukuje se míra sociální kontroly. Díky vědeckým objevům, možnostem konzumu, nepředvídatelnosti životních událostí dochází i k relativizaci dosud platných norem jednání. Z. Bauman (1995) nedávno poukázal na to, že rozklad obrazu života na kaleidoskop svébytných epizod, které nelze poskládat logicky podle sledu příčin, rezonuje s postmoderní kulturou, která se podobá karnevalovému průvodu a má charakter hry. Tento ústup od vážnosti neznamená, že se v postmoderní době likvidují mechanismy represe, které vytvořila doba moderní. Pro postmoderní dobu je příznačné, že jsou mechanismy represe decentralizovány a kanalizovány do oblasti soukromí. Výsledkem je individualizace a stylizace života jednotlivých aktérů. Na sociální aktéry klade postmoderní situace zvýšené nároky, nutí je nově vymezovat, co je přijatelné a co nikoliv. Z. Bauman pokládá otázku, zda-li žijeme v Panoptiku. Známá představa Panoptika vytvořená J. Benthamem a rozpracována M. Foucaultem je založená na principu, kdy jeden sleduje mnohé. Je to vlastně sociologická verze Orwelova Velkého bratra. Avšak podíváme-li se na realitu kolem sebe, zjistíme možná, že moderní verzí Panoptika jsou nejrůznější databáze (jak uvádí M. Poster), ale hlavně bychom si měli povšimnout, že nyní se situace zásadně změnila: jeden nepozoruje mnohé, ale mnozí pozorují jednoho. Thomas Mathiesen pro tento efekt masmédií používá termínu Synopticon. (Baumann, Z., 2000, s. 63) V literární analogii se tak po pádu komunismu už nevyplňuje vize Orwelova Velkého bratra, který k poslušnosti donucuje bičem, jako spíš model načrtnutý v Huxleyho Konci civilizace, kde se lidé nechávají manipulovat dobrovolně, pomocí cukru. Literární metaforou silné sociální kontroly není již román 1984 od G. Orwella, ale kniha Proces od F. Kafky 8. Orwel líčí svět, ve kterém má ztráta soukromí konkrétní podobu, je jím totalitní stát, Kafkův úředník Josef K. se nikdy nedozví, proč a kým je obžalován a stává se obětí anonymní byrokratické mašinérie. Podle A. Giddense je rozvinutá modernita a její rozvoj, jakož i příklon k postmoderně spatřován v několika ovlivňujících faktorech. (Giddens, A., 1998, s. 11) První z nich je oddělení času a prostoru. Místo a čas činitele, který ovlivňuje současné nebo budoucí jednání, tak není nutně známé a může být ovládáno z jiné části zeměkoule, kde platí stejný a přitom jiný čas než tady. Dalším faktorem je rozvoj vyvazovacích mechanismů. Lidé stále častěji používají pro svou komunikaci a pro svá jednání symbolické systémy, jako jsou peníze, které tak mohou svou anonymní podstatou změnit fungování celé společnosti. Třetím faktorem je reflexivita vědění. V postmoderní kultuře si nikdo nemůže být jistý, že určité vědění nebude revidováno. Přes nutnou přítomnost důvěry rozhodující pro fungování vyvazujících mechanismů (všichni musí věřit v peníze) si nikdo žádnou teorií nemůže být jist. V souvislosti s právem se spolu s Giddensem dostáváme na pole expertních systémů a důvěry v ně. Lidé na rozdíl od tradiční společnosti ztrácejí pocit bezpečí. Zároveň s rozvojem totálních institucí se rozvíjí i expertní systémy s experty vyškolenými na tu kterou určitou oblast, většinou velice specifickou. Lidé tedy svou důvěru přesunují na takové expertní systémy a experty. Právo a právníci mezi takové systémy patří. Lidé se tak stále častěji před vlastním řešením problémů uchylují k právním expertům pro radu. V současnosti zvláště v konfrontaci s rostoucími sociálními problémy se dokonce objevuje požadavek na experta empatického a zúčastněného, který by měl nahradit objektivního neosobního experta, tedy ne nezúčastněný intelektuál, ale soucítící poradce. (Lubelcová, G., 2000, s. 235) Dalším myslitelem na poli postmoderny je např. Jean-Francois Lyotard. Podle něj je doba moderní dobou velkých vyprávění. Veškeré teorie včetně práva jsou legitimizovány pouze skrze vyprávění školy, ve kterých se studenti učí učení vědců minulých epoch. Stejně tak i právo je legitimizováno skrze diskurs, kdy všechny prostředky práva, včetně moci a trestu slouží jako proces ospravedlnění jeho fungování. (Lyotard, J.-F., 1993, s ) Postmoderní doba je ovládána informačními technologiemi a věděním. Do skutečných vztahů se dostává úsloví: vědění je moc. Jen skrze vědění lze ovládat. Tak je nemožné, aby lidé vládli sami sobě, protože žádný z nich není schopen pojmou veškeré vědění nezbytné pro výkon moci. Rozhodování bez potřebných znalostí by bylo pomalé a nevýkonné. (s ) Cestou je pouze jakýsi společný diskurs a otázka konsensu jak ve výkonu moci, tak v právu. Nicméně podle Lyotarda je výkon moci stále častěji spatřován v diskursu a tedy cesta k poznání moci vede jen přes jazyk. Vidíme tedy, že postmoderna je epochou příklonu k heterogenní a informační společnosti. Postmoderna znamená, že rekonstrukce osvědčených postupů již neplatí. Konec velkých vyprávění ale neznamená konec 8 Pro úvahy o právu je velmi podnětná např. část V chrámu.... je přece sluhou zákona (dveřník), patří tedy k zákonu, vymyká se tedy lidskému úsudku. Muž k zákonu teprve přichází, dveřník tam už je. Je k té službě ustaven zákonem, pochybovat o jeho důstojnosti by znamenalo pochybovat o zákonu. s S tímto názorem nesouhlasím, pravil K., neboť kdyby s ním člověk souhlasil, musel by považovat za pravdivé vše, co dveřník říká. Ale sám jsi přece podrobně zdůvodnil, že to není možné. Nikoliv, řekl duchovní, není třeba vše považovat za pravdivé, je jen třeba si myslet, že vše je nutné. Skličující názor, pravil K. Lež je učiněna řádem světa. s\n10 represivních institucí díky patologickým jevům. Problém však v takto roztříštěné společnosti představuje relativizace toho, co to vlastně deviace je, co a kdo ji způsobuje a je-li vůbec postih takového jednání závazný. Existence represivních institucí však již nepředstavuje takovou skutečnost jako dřív. Lidé se s jejich existencí naučili žít a jejich efektivita se tedy zmenšuje. Relativizují se také normy jednání díky nepravidelnostem v lidském jednání. Jedinou cestou mocenských institucí, včetně práva, jak ovládat jedince je cesta do jeho soukromí. Důležitost tak ztrácejí vnější instituce a na významu nabývá vlastní konformita života jedince, kterou sleduje a dodržuje jedinec sám. Z fungování postmoderní společnosti pak vyplývá, že normalizační a disciplinační mechanismy jsou v moderní společnosti všudypřítomné a pronikají do nejskrytějších skulin sociálních vztahů. Je jasné, že projev moci musí respektovat heterogenitu jednotlivých sfér života. Delikvent se začíná vnímat jako individuum, vůči kterému společnost působí bezprostředněji, než kdyby toto působení bylo zprostředkováno např. primární skupinou. Takto izolovaný jednotlivec je pak vržen do matrixu 9 kontrolovaných společenských vztahů, kde pro deviaci buď není místo, nebo je podrobena kontrole. Jednotlivec se stává objektem i nástrojem kontroly. Podle Younga je možné změnu sociálního jsoucna vyspělých společností poslední třetiny 20. století definovat jako přechod od zahrnující (inkluzivní) společenské stability a homogenity k vylučující (exkluzivní) společnosti změny a rozdělení. (Wilson, J. Q., 1995, s. 88 Toto vyloučení se v postmoderní společnosti děje na třech úrovních: 1. ekonomické vyloučení na trhu práce, 2. sociální vyloučení mezi lidmi v občanské společnosti, 3. nadměrné využívání vylučujících aktivit v systému trestní justice. Přechod k vylučující společnosti je zároveň spojen s dramatickými změnami v úrovni nárůstu násilí, brutality a změn v povaze deviace. V polovině 19. století Anglie a USA reagovali na důsledky industrializace, urbanizace, přistěhovalství a rostoucího bohatství prosazováním étosu sebeovládání, ve 20. století reagovali na většinu stejných jevů prosazováním étosu sebevyjádření. (s. 88) Síla, která étosu sebekontroly vdechla život, bylo náboženství a dobrovolná sdružení, která byla náboženským životem inspirována, což vedlo k následné společenské kontrole. Tuto roli plnil proces, který se odehrával v rodině, ve škole, v sousedské pospolitosti nebo na pracovišti. Tento étos vedl ke zdrženlivosti, věrnosti, umírněnosti a přijetí osobní zodpovědnosti. Dahrendorf (1991) velmi přesvědčivě a výstižně reflektuje krizi legitimity institucí moderní společnosti, ale i krizi občanství, založeného na hodnotách tolerance a participativnosti. Dahrendorf z pohledu ekonomických a sociálních argumentů a Wilson z pohledu argumentů kulturních a normativních se dotýkají otázek společenské soudržnosti, sociálních vazeb a krize společenské smlouvy definované liberální demokracií konce 19. a začátku 20. století 10. Nástroje sociální kontroly Dnes je jádrem nástrojů sociální kontroly technologie high tech 11 důmyslné pozorovací videokamery na všemožných místech, odposlouchávací zařízení, sledování ové komunikace. I tresty jsou high-tech. Pro 20. století je příznačná vysoká profesionalizace sociální kontroly a rozmach její medicinizace. V 60. letech v důsledku společenskovědní kritiky se zavíraly velké psychiatrické léčebny, lidé se přesouvali do komunit, denních opatrovnických center, používalo se méně chemických přípravků. V současné době se opět rozšířila medikamentace kontroly jednání. Dochází k soustavnému růstu počtu policistů a výdajů na ni, růstu soukromých bezpečnostních služeb a průniku kontrolních technologií do každodenního života. Současný proces miniaturizace pozorovací techniky umožňuje rychlé vyhodnocení informace a nepozorovatelnost kontroly. Dnes už není Velký bratr, ale mnoho rozptýlených malých bratrů, kteří monitorují náš život pomocí počítačové techniky analýzy našeho hlasu, rentgeny, ultrazvukem a pod. Dochází tak ke zvýšené kontrole občanů pomocí výpočetní techniky, jako jsou např. kamery na veřejných prostranstvích a u bankomatů, lokalizace polohy pomocí mobilních telefonů, kontroly obsahu ů a pod. V České republice se např. první kamery objevily již v 70. letech a to samozřejmě nejprve v Praze, ale postupně se rozšířily do všech větších měst. 9 Bellow píše o marné snaze člověka zlidštit a zdůvěrnit svět, který je najednou ještě podivnější než předtím, Heller zjišťuje, že změněn je starý řád, nového není a český výtvarník Váchal pregnantně prohlašuje, že svět se řítí do ďáblovi řiti. (Rollo, V., 1993, s. 186) 10 Dahrendorf rozděluje společnost na 2/3: 1/3. Podle Younga tvoří 30% jádro, 30% sanitární kordón, 30% vyloučení. 11 Srov. Sociologický zápisník č. 2/2001 Sociologický ústav Slovenské akademie věd, přednáška profesora Craiga Littleho z katedry sociologie a antropologie College of Cortland, State Univerzity of New York v sekci sociologické teorie, s\n11 Současné trendy v sociální kontrole vystihuje následující tabulka 12 Tabulka č. 3: Současná transformace v západních koncepcích deviace a sociální kontroly Rozvinutý kapitalismus blahobytných států (1900 konec 20. stol.) Dominantní Průmysloví kapitalisté a technokraté skupiny a instituce Postmoderní, globálně korporační kapitalismus (21. stol.) Globálně korporační kapitalisté a technoclass Obraz deviací Nemoc/šílenství/zločin Každý je pozorován Odpovědnost Představa (koncepce) limitování lidského jednání Činitelé sociální kontroly Dějiště sociální kontroly Legitimizace kontroly Způsob reakce Stále více popíraná osobní zodpovědnost Naturalistický determinismus-biologické, psychologické nebo sociální příčiny; racionální volba Lékaři, psychiatři, sociologové, soudní znalci, policie a veřejné bezpečnostní služby Uzavřené, těžko přístupné, profesionální domény: vězení, kliniky, léčebná zařízení Odborná (technická), racionální, morální Rehabilitační léky, chirurgie, terapie Trestní uvěznění Výjimečný trest Násilný/lékařský Pokuty, poplatky Důraz na prokreativní prevenci, přisuzování zodpovědnosti se stává sporným Technologické monitorování (sledování) chování a těla ;naturalistický determinismus biologické, psychologické nebo sociální příčiny; racionální volba Preventivní dozor technologicky sofistikovaných, všudypřítomných pozorování prostřednictvím decentralizovaných subjektů Pronikání dohledu a monitorování do soukromí, do každodenního života jedince Jistota, bezpečí, ochrana Dohled preventivní zadržení Rehabilitační léky, chirurgie, terapie Trestní uvěznění Výjimečný trest Lékařský/násilný Pokuty, poplatky Hlavními trendy postmoderní kontroly je růst uvězněných, privatizace kontroly a rozmach technicky vykonávaných dohlížecích rituálů jako součásti každodenního života. Co však s psychikou lidí udělá neustálé monitorování a zda se nesníží pocit osobní odpovědnosti, je otázkou, na kterou odpoví až dlouhodobější studie. Otázkou také zůstává, nakolik má stát právo omezovat občanské svobody, jako je právo na soukromí a svobodu projevu proto, aby zajistil naši bezpečnost, omezil kriminalitu a teroristické útoky. Každopádně je možné uvažovat o tolerantnějším přístupu k technologiím high tech právě v důsledku obavy před narůstajícím terorismem zejména v souvislosti s 11. zářím a dalšími teroristickými útoky na celém světě. Závěr V současné době se výzkum sociální kontroly, kterou můžeme chápat buď v angloamerickém smyslu jako ovládání, nebo více v evropském smyslu jako porovnávání s normou, sledování, může potýkat s prolínáním a dilematem pojmů jako individualita, osobnost, společnost, společenské vlivy, restrikce, sociální kultura a pod. Společnost na rozdíl od jednotlivce je procesem trvajícím po tisíciletí, existencí dědící se z generace na generaci, zahrnující poznatky, zvyky, instituce, ideologie a jiné předávané jedincům. Společnost jako taková vytvořila určité normy a zákony, kdy v případě jejich porušení jsou jedinci sankcionováni. Jedinec jako takový ale není schopen penalizovat společnost v obecném slova smyslu, což je jeden z hlavních psychologických momentů, často chápaných jako jakási bezbrannost. Jedinec v tomto případě nemůže obvinit společnost pro její prohřešky a penalizovat ji. Ovšem toto je sféra, ve které je jedinec vychováván. (Urbanová, M., 1998, s. 118) Kontrola společnosti je vlastnost stavů, ve kterých se nacházejí společenské vztahy, nikoliv něco, co pochází zvenčí. Úroveň kontroly, ať už je vysoká či nízká, je určena jednotlivými druhy společenských vztahů, existujícími mezi jednotlivci, kteří vytvářejí společnost, a dále tím, jak jsou tyto vztahy efektivní při donucování lidí k následování předepsaných vzorců chování. Počet lidí, kteří dodržují zákony a navíc vzorce chování bez nutnosti použití policie, je pozoruhodným svědectvím moci společenských norem. Kontrola je udržována pomocí odměn a trestů, které jsou vestavěny v každém vztahu a jsou evidentní při vyjádření úcty v sankcích pomluvy a v institucionálním, ekonomickém a morálním tlaku, který tvoří základ jednotlivých modelů chování. Zákon a síly 12 Údaje jsou použity z přednášky G. Littleho z katedry sociologie a antropologie College of Cortland, State Univerzity of New York, která se konala v Bratislavě v sekci sociologické teorie. Little přitom vychází z Cohenovy práce Visions of Social Control (1969), kterou považuje za nejlepší konceptualizaci problematiky. 11\n12 zabezpečující provádění zákona, jakkoli jsou důležité, tvoří jen určitou malou část v porovnání s rozsahem a složitostí těchto dalších způsobů regulace chování. Svět, v němž se dnes nacházíme, nevypadá tak, jak ho předvídali osvícenští filozofové, později K. Marx, ale třeba i M. Weber nebo G. Orwell, kteří všichni vycházeli z představy, čím více budeme schopni svět a sebe racionálně chápat, tím více budeme moci utvářet historii podle svých záměrů. Weber a Orwell očekávali budoucí společnost stabilní a vypočitatelnou, v níž se z nás všech stanou pouhá kolečka v obrovském sociálním a ekonomickém soustrojí. Ale svět, v němž se dnes nacházíme místo, abychom jej měli stále více pod kontrolou, se naší kontrole vymyká uniká. (Giddens, A., 2000, s. 12 an) Stále více se ocitáme v rizikových situacích. Spousta nových rizik a nejistot na nás působí bez ohledu na to, kde žijeme a jak jsme privilegovaní nebo ubozí. Lidstvo si každodenně uvědomuje nutnost kontroly ve světě plném virulentních krizových ohnisek, které často nejsou pouhými konflikty zájmů, ale mají propojení na ideologie ničení a vyhlazování. Setkáváme se s ekonomickými problémy, s nebezpečím dvoutřetinové společnosti, s problémy deviantního chování a s fungováním společnosti, které je mnohdy pokládáno za anomické, nesmíme ani zapomenout na ekologické problémy, na záchranu planety. Žijeme v době, která se vyznačuje existencí řady parciálních normativních systémů, subkultur, rozdílných představ o životě a spravedlnosti. Právo do tohoto chaosu vnáší racionální životní orientaci a slouží jako pevná plocha nutná k zachování společenského řádu. K tomu dopomáhá zejména to, že právní normy jsou zajištěny a v poslední instanci vynutitelné státní mocí. Z druhé strany fungují mechanismy, jejichž důsledkem je, že přes rozhodovací schopnosti politické moci nad systémem pozitivního práva je tento systém zároveň ohraničením moci a uvádí ji do sociálně stabilního fungování dnešní společnosti. Úloha práva při řešení sociálních konfliktů znamená trasformaci sociálních konfliktů v konflikty právní, snahu o maximální efektivitu práva a právní politiky jako speciální formy vedení společnosti. Je ovšem důležité, aby lidé nepociťovali sociální skutečnost jako jakousi cizí moc, jež je situována mimo ně, vymyká se jejich kontrole, naopak, kontroluje a ovládá jejich osudy. Jedním z východisek může být další tvorba a posilování občanské společnosti, vyznačující se sebevyjadřováním se jedinců a jejich dobrovolným sdružováním sloužícím k realizaci jejich partikulárních zájmů. Právě prostřednictvím občanské společnosti se občané mohou zasazovat o věci veřejné a vyplnit prostor mezi soukromým životem člověka a ekonomickými a politickými makrostrukturami. (Večeřa, M., 1995, s. 14,15) Občanská společnost tak představuje významnou sociální vazbu, která umožňuje integraci jedince do společenského života, do společenských procesů a umožňuje prosazování jeho zájmů a uspokojení řady jeho potřeb. Martina Urbanová vystudovala obor sociologie na Filosofické fakultě MU v Brně. Od roku 1990 působí jako odborná asistentka na Právnické fakultě MU v Brně, na Katedře právní teorie, kde ukončila v roce 1996 doktorantské studium. Vyučuje především sociologii práva. Odborně se soustřeďuje na téma sociální kontroly a práva jako nástroje sociální kontroly. K této problematice již publikovala řadu statí doma i v zahraničí. Je autorkou publikace Sociální kontrola a právo (1998) a spoluautorkou řady učebnic v rámci oboru sociologie práva. LITERATURA ČEPLÍKOVÁ, G., 2000: Právo jako součást sociální reality. ACTA IURIDICA CASSOVIENSIA 23. Právnická fakulta, Košice. S BAUMANN, Z., 1995: Úvahy o postmoderní době. Sociologické nakladatelství, Praha. BAUMANN, Z., 2000: Globalizace. Sociologické nakladatelství, Praha. COHEN, S., 1969: Visions of Social Control. Postimagenes. DAHRENDORF, R., 1991: Moderný sociálny konflikt. Archa, Bratislava. DAHRENDORF, R., 1974: Soziale Klassen und klassenkonflikte in der industriellen Gesellschaft. Stuttgart. DURKHEIM, É., 1988: Über soziale Arbeitsteilung. Suhrkamp Verlag, Frankfurt am Main. DURKHEIM, É., 1996: Suicide. A Study in Sociology. Routledge and Kegan Paul Ltd. GEIST, B., 1992: Sociologický slovník. Victoria publishing, Praha. GERLOCH, A., 2000: Teorie práva. Dobrá voda: Aleš Čeněk. GIDDENS, A., 2000: Unikající svět. Sociologické nakladatelství, Praha. GIDDENS, A., 1998: Důsledky modernity. Sociologické nakladatelství, Praha. HARVÁNEK, J. a kol., 1995:Teorie práva. Iuridica Brunensia, Brno. HIRSHI, T., 1969: Cause of Deliquency. Univerzity of California Press, Berkeley. KAFKA, F., 1997: Proces. Nakladatelství Franze Kafky, Praha. KELLER, J., 1992: Úvod do sociologie. Sociologické nakladatelství, Praha. KELLER, J., 1997: Úvod do sociologie. Sociologické nakladatelství, Praha. Kolektiv, 1996: Velký sociologický slovník. Karolinum, Praha. 12\n13 KOMENDA, A. KELLER, J., 1993: Úvod do sociologie pro právníky (Sociální kontrola a deviace). Univerzita Palackého, Olomouc. LUBELCOVÁ, G., 2000: Kriminalita optikou súčasného sociologického diskurzu. In: Sociológia a společenská změna. Stimul. s , Bratislava. LYOTARD, J.-F., 1993:O postmodernismu. Filosofický ústav AV ČR, Praha. POUND, R., 1942: Social Control Through Law. New Haven. PŘÍBÁŇ, J., 1992: Několik poznámek k sociologii práva. Sociologický časopis 28/6, s REHBINDER, M., 1971: Einführung in die Rechtssoziologie. Athenäum Verlag, Frankfurt am Main. ROLLO, V., 1993: Emocionalita a racionalita aneb jak ďábel na svět přišel. Sociologické nakladatelství, Praha. ROSS, E. A., 1901: Social Control. Survey of the Foundations of Order. New York. ROSS, E. A., 1912: Social Control. New York. SIMMEL, G., 1970: Grundfragen der Soziologie. Berlin. URBANOVÁ, M., 1998: Sociální kontrola a právo. Masarykova univerzita, Brno. VAGO, S., 1988: Law & Society. Prentice Hall, New Jersey. VEČEŘA, M., 1993: Sociální stát. Sociologické nakladatelství, Praha. VEČEŘA, M., 1995: Sociální stát. Iuridica Brunensia, Brno. VEČEŘA, M. URBANOVÁ, M., 1996: Základy sociologie práva. Doplněk, Brno. WEINBERGER, O., 1995: Norma a instituce. Masarykova univerzita, Brno. WELSCH, W., 1993: Pluralita jako etická a politická hodnota. Koniasch Latin Press, Praha. WILSON, J. Q., 1995: Oslabení občanského étosu. In: Občanské ctnosti, s. 88. Victoria Publishing, Praha. YONG, J., 1999: The Exclusive Society. Sage, London. ZIELENIEWSKI, J., 1965: Teorie organizace a řízení. Paňstwowe Wydawnictwo Naukowe, Warszawa. 13


Plechovka potažená Fimem | brydova.cz\nChcete, aby váš stůl zdobil originální kelímek na tužky nebo nářadí?? Stačí málo – plechovka a různé fimo válečky…\nPlechovka je od buráků, měla již začištěný kraj. Pokud použijete jinou plechovku, je nutné buď otevírat speciálním otvírákem, který rovnou dělá kulatý kraj nebo kraj zabrousit… Dále jsem použila různé již hotové válečky z fimo hmoty v modré barvě.\nZměřte si obvod a šířku plechovky a připravte si z papíru šablonu. Dále si připravte fólii, váleček a řezák.\nZ válečků nakrájejte plátky a poskládejte vedle sebe na fólii, pod kterou si dejte šablonu, aby jste věděli v jakém rozsahu plátky podkládat.\nDo mezírek přidejte další plátky.\nOpět zaválejte. Postupně přidávejte tenké plátky a vždy zaválejte.\nDobře zaváleným plátem obalte plechovku. Kraje plátu zařízněte, nesmí se překrývat.\nObyčejným řezákem okrojte spodní i vrchní kraj podle hrany plechovky.\nPovrch plechovku zaválejte válečkem. Na závěr můžete ještě poválet na dlaždičce, aby byl povrcho opravdu hladký. Poté se již snažte na povrch nesahat prsty, aby jste nepřenesli otisky.\nUpečte 30 mintu na 110st.\nStejným plátem si můžete potáhnout i nářadí nebo propisku.\nA takto to může vypada komplet.


Jiří Menzel v mediálním smogu - Echo24.cz\nJsou tvůrci, kteří se do historie zapíší jen jedním dílem, jako třeba Petr Bezruč. Biologicky mohl být autorem nakonec čertvíkdo, to ale není důležité, podstatné je, že Slezské písně stále umějí zaznít.\nStrukturalisté důsledně odlišovali život a autorovo dílo. Tvrdili, že dílo žije nezávisle a odděleně od autorovy osobnosti. Ti slavní teoretikové umění pro to měli pádné důvody a bůh moc dobře ví, že měli pravdu.\nV dnešních časech, která je zamořena mediálním smogem, jejich teze rezonuje ještě silněji. Kdejaký ňouma, který umí poskládat pár písmenek vedle sebe a vznikne mu z toho něco jako slova aspirující na větu, bez uzardění vstupuje na sociální sítě, protože se domnívá, že má myšlenku. A tak je stále složitější nalézat vánek zdravého rozumu, rozlišovat zrno od plev v šeru smogu a smradu, který páchne blbostí.\nNa konci minulého týdne po dlouhém strádání zemřel režisér Jiří Menzel, který určitě nebyl autorem jen jednoho velkého filmu. Za Ostře sledované vlaky dostal spolutvůrce nové filmové vlny už v 60. letech minulého století filmového Oscara. A vedle Menzelových filmů, které právem upadnou do zapomnění, se bude, nejen pro smích, který u diváků vyvolávaly, připomínat řada dalších. A budou to filmy, co bude o Jiřího Menzela, nejen u filmových historiků, vyvolávat zájem.\nChtěli jsme, aby předního režiséra připomněl někdo, kdo má jeho filmovou cestu rád. Kdo se také rád prochází s velkou postavou české literatury, Bohumilem Hrabalem, s jehož literárním dílem Jiří Menzel spojil zásadní část své filmové tvorby. Na Výpravu za Jiřím Menzelem se tak vydal Jiří Peňás.\nVěříme, že vás jeho reflexe potěší, stejně jako titulní strana, která je celá koncipována coby pocta velkému českému režisérovi.


Medové obklady na kašel! (pro děti starší šesti měsíců a dospělé) - FarmaZdravi.cz\nDomů/Přírodní léčba/Medové obklady na kašel! (pro děti starší šesti měsíců a dospělé)\nPodstatou této léčby je přírodní metoda používána k onemocnění dýchacích cest doprovázející kašel. Med dokáže pomoci vylučovat hlen z plic a průdušek. Kašel člověka až dáví a tento zázračný obklad eliminuje ten nejhorší kašel za jednu noc.\nSamozřejmě, že o léčivých účincích medu slyšíme dnes a denně od malička, protože si ho přidáváme během nemoci do čaje. Med však lze použít také na obklad.\nMouku smíchejte s malým množstvím medu, až se vám dostane směsi, která by se neměla lepit na ruce. Přidejte malinko zmiňovaného oleje a trochu této směsi dejte na ubrousek a ten položte na gázu nebo starší tenkou látku. Umístěte na hruď nebo na záda a zafixujte nejlépe šetrnou lepící páskou, kterou koupíte v lékárně. Poté si oblečte pyžamo a jděte spát.\nUž po dvou až třech hodinách se vaše dítě nebo vy, budete cítit výrazně lépe. Po celé noci evidujete výraznou úlevu.\nV rámci tohoto receptu lze směs pro dospělé vylepšit o hořčici, která zvýší svou účinnost. Počítejte však s tím, že se budete v noci aktivně potit, a že vám zvlhne i prostěradlo. Je s tím potřeba počítat a postel si vybavit provizorním ručníkem nebo nepromokavou podložkou. Tento recept klidně aplikujte každý den po celou dobu nemoci.\nVarování – tento recept byste neměli aplikovat dětem mladším šesti let, a rovněž dětem, které trpí kožními problémy nebo mají poranění kůže.\nVšímejte si také případné alergii na med, která se projevuje otoky či zarudnutím kůže.\ndávivý kašel dítě dospělý kašel med nachlazení nemoce pneumonie zánět průdušek zdraví


Technoparty ruší noční klid | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\n22:07 2. května 2008 Sdílet na Facebooku Sdílet na Twitteru Sdílet na LinkedIn Tisknout Kopírovat url adresu Zkrácená adresa\nStoupající počet účastníků Open Air Freeparty v Uzenicích na Strakonicku potvrdila strakonická policejní mluvčí Jaromíra Nováková: "Odhadujeme řádově dva tisíce lidí. Je tady velké množství vozidel, snažíme se zprůjezdnit všechny komunikace."\nPřes minulou noc hudba hrála celou dobu. To je podle policie rušení nočního klidu a organizátorům za to hrozí pokuta. Hudba zneklidňovala nejen obyvatele okolních vesnic, ale podle myslivců i zvěř. "Je to podruhé za jeden rok a dalších sedm let tady třeba nebudeme. Tak jestli nám někdo nemůže dát trošičku té tolerance," říká jeden z návštěvníků technoparty.\nMezi technaři se pohybují členové speciálního antikonfliktního týmu, který vznikl při jihočeské policejní správě na podzim loňského roku. Pořadatel taneční akce přiznává, že k takovým akcím patřívají alkohol a drogy a že bychom je našli i tady: "Ale jsou i jinde, kamkoli člověk vyrazí, tak je potká. Je fakt, že takovýto způsob akce bez bezpečnostní služby vybízí k tomu, aby to s drogami přeháněli. Když pak takovou akci dělají lidé, kteří mají všech pět pohromadě, je to pro ně nepříjemný efekt."\nTechnoparty v Nových Oldřůvkách na Opavsku, konkrétně v rekreačním středisku Hadinka, je nahlášenou akcí, která má také trvat až do neděle. Na místě se podle posledních informací policie baví asi 2000 lidí. kromě mladých lidí z Česka přijeli tanečníci i z Polska, Rakouska, Francie a Nizozemska. Policisté zatím nezaznamenali žádné incidenty, které by museli řešit.\nVelký rozruch v Česku vzbudila technoparty před třemi lety na Tachovsku, především kvůli tvrdému policejnímu zásahu. Radiožurnál tehdy připravil specialni web Czechtek 2005.


Výchova dvojjazyčných dětí – Maminy International\nVýchova dvojjazyčných dětí\nPublikoval Maminy International dne 28/06/2018 24/10/2018\nV první řadě, bych chtěla upozornit, že v tomto článku nebudu doporučovat žádné stránky a produkty, spíš tento článek bude o tom, jak s tím zápasíme a co pozoruji u dětí. Ale chtěla bych vás poprosit, jestli znáte nějaké aplikace, webové stránky a nebo knížky, určitě mi je dejte do komentů, protože každá rada je dobrá.\nU mého sedmiletého syna jsem tu češtinu zanedbala už na začátku, jelikož se narodil jen pár měsíců před tím než můj manžel (američan) odjel do Afganistánu na rok. A já aby malý tatínkovi rozuměl až se vrátí, tak jsem čestinu úplně vypustila. Byla to má největší chyba.\nA tak jsem se do toho poslední rok pustila a pomalu se česky učíme. Dostala jsem doporučené různé knížky a kartičky. Sama vyhledávám různé aplikace, ale moc jich není. Příští rok už snad zavítáme do ČR, tak tam nějaké věci nakoupím, ale to už doufám, že se náš malý aspoň domluví. A budeme už pracovat na čtení a psaní. Je zajímavé pozorovat, jak mu to jde rychle a hodně věcí si pamatuje. Ale ještě je nesvůj zkoušet mluvit.\nU malé to je jiné, ona neposedí dlouho a tak jí spíš nechávám poslouchat, když se s jejím bráškou učím. Také hodně pouštím různé české pohádky. A vím, že ji to pomalu ale jistě leze do hlavičky. Kolikrát začne jen tak říkat česká slova a já netuším kde se je naučila…\nJe zajímavé děti pozorovat, jak nasávají každou informaci a kolik si toho zapamatují. Je vidět, že i když si myslíme, že děti věcem nerozumí, tak se mýlíme. Děti se učí hlavně hrou a informace vstřebávají jako houbu a na nás na rodičích je, abychom jim zajistili prostředí, kde se naučí co nejvíce.\nI přes všechny překážky, je potřeba vydržet. Vychovávat děti v jiné zemi, kde určitý jazyk neslyší na denním pořádku je těžké, ale díky internetu je to v dnešní době o hodně jednodušší než před ním. A vidím hodně starších rodičů co imigrovali před internetem, a oni ten jazyk děti naučili, takže jsem teď ještě víc rozhodnutá, že u toho musím vydržet. Bude to pro ně jen pozitivní.\nPředchozí příspěvek Mé tělo a já\nNásledující příspěvek Plánování dovolené na vlastní pěst


Stránky nejsou plně funční , probíhá jejich rekonstrukce.\nMANUÁL PRO UČITELE: Efektivní pomoc žákovi, který jeví známky psychických obtíží\nV rámci projektu APIV B (Podpora společného vzdělávání v pedagogické praxi), který je realizován Národním pedagogickým institutem ČR a spolufinancován EU vznikl Manuál pro učitele s doporučenými postupy pro systematickou péči o duševní zdraví žáků. Více informací a metodických materiálů najdete na tomto odkazu nebo na webu Zapojmevšechny.cz.\nMetodika O rodičích a dětech - SEMIRAMIS z. ú.\nMetodika O rodičích a dětech vznikla v organizaci SEMIRAMIS z. ú. s finanční podporou Nadace Sirius a nabízí preventivní setkání se školní třídou na téma násilí v rodině. Je určena primárně pracovníkům v prevenci na všech úrovních, kteří se věnují systematické a kontinuální práci s třídními kolektivy. Osloví také třídní pedagogy a další angažované pracovníky, ať již se školní třídou nebo jinou, podobnou skupinou dětí. Metodiku volně ke stažení naleznete zde. – METODIKA O RODIČÍCH A DĚTECH


Červen 2016 - Zahrada\nJak si založit zahradní rašeliniště s masožravkami Pěstitelé masožravých rostlin se obvykle spokojují se skleněnou vitrínkou ve skleníku. Při troše píle se však mohou atraktivní masožravé rostliny – třeba špirlice, usadit přímo na vaší...\nHortenzie zdobí i po odkvětu\nHortenzie zdobí i po odkvětu Hortenzie je jméno vzniklé z latiny a znamená něco jako „patřící na zahradu“. Dnes se prodávají i pokojové kultivary, ale na zahradě to hortenziím přece jen sluší víc. Nejsou vůbec...\nJak si na zahradě vypěstovat voňavé maliny Vůni a úžasné chuti malin odolá málokdo, zejména když k nim přidáme třeba vanilkovou zmrzlinu. Nejen proto jsou ovocem s krátkou trvanlivostí a také opravdovou letní i podzimní lahůdkou....\nZahrada v atriu – na návštěvě na Hané Zahrada manželů Miškovských je malá, ale útulná a plná překvapení. Patří k ní drobná i větší keramika, recesní pískovcové objekty, fontána, která se večer mění v světelný bod, a...\nDenivky jsou živel: bujně kvetou, krásně voní a jsou i jedlé… Oranžové či žluté kalichy denivek vykvetou na kterémkoliv místě, včetně rumiště za vaším domem. A protože kvetou celé léto a rychle se rozrůstají,...\nčerven / Kvetoucí letní zahrada / Na návštěvě\nOhlédnutí za Víkendem otevřených zahrad Evropský projekt Víkend otevřených zahrad vznikl ve Velké Británii a tradičně se koná druhý červnový víkend. U nás v České republice se pořádá od roku 2010 zásluhou krajinářského architekta...\nJak si na zahradě vypěstovat kanadské borůvky Děti všeobecně milují jakékoliv ovoce. Snoubí se v něm sladká i kyselá chuť, a to jim většinou vyhovuje. Ale najdou se i takové, které jakékoliv ovoce zarputile odmítají....


„Jsem velice spokojená, nečekám dlouho, velice dobrý přístup k pacientovi, jsem ráda, že paní doktorka v Dobřanech zů…stala.” Více\nStromořadí 956, Dobřany • Mapa\n„Doktorka je super,vždy Spokojenost ochota pomoci, důkladné vyšetření, kladné hodnocení..15 let k ní dochází m”\n„Dr. Korandová, je nejlepší gynekoložka v okolí. Z naší rodiny k ni chodi obe babičky, obě tety, obě sestřenky, mamka… i já. Je ochotná a vše vysvětlí, a cítim se u ní dobře. ``` Hodnocení bylo změněno na "Doporučuji". Důvod: Obsah komentáře je příliš strohý na nejvyšší hodnocení. ```” Více\nHrádek • Mapa\nKozolupy • Mapa\nMUDr. Hana Ismailová\n„S paní doktorkou mám nejlepší zkušenosti.”\nStod • Mapa\nMUDr. Renáta Krmíčková


Hotel Planai (SKIOPENING) - Schladming - Hauser Kaibling Planai Hochwurzen Reiteralm - lyžařské zájezdy 2019/2020 - SNOW.CZ - zimní zájezdy\nDomů → Lyžařské zájezdy 2019/2020 → Rakousko → Štýrsko → Schladming - Hauser Kaibling Planai Hochwurzen Reiteralm → Hotel Planai (SKIOPENING)\nHotel Planai (SKIOPENING) - Schladming - Hauser Kaibling Planai Hochwurzen Reiteralm - zájezdy 2019/2020\nCeny od 8 613 Kč do 12 933 Kč\n2denní nebo 3denní skipas Ski amadé\n(hodnota skipasu až do 2 862 Kč)\n2-10 let 50%\nod 11 let 30%\n11-15 let 50%\ndomácí zvířata na vyžádání (cca 16 € na den, max. 15 kg, bez krmiva)\ndvě ložnice (oddělené spojovacími dveřmi) s dvojlůžkem a skládací postelí\nbalkon nebo terasa\_n\_nModerní hotel Planai se nachází cca 500 m od centra střediska Schladming, přímo u dolní stanice lanovky „Planaibahn I“ a u cílového stadionu světového poháru v alpském lyžování. Zastávka skibusu se nachází přímo před domem. Jednoduše perfektní výchozí bod pro báječnou zimní dovolenou ve Ski amadé!\nKe komfortnímu vybavení hotelu patří vstupní část s možností posezení, recepce se salónkem, Wi-Fi, výtah, restaurace a hotelový bar, dětský koutek a lyžárna se sušákem na lyžáky. Parkovací dům a parkovací garáž jsou zde také (za poplatek). Udržované panoramatické wellness zařízení má aromatickou parní lázeň, finskou saunu s panoramatickým výhledem a relaxační místnost s lehátky (zdarma). Masáže je možné využít za poplatek.\nPokoje Moderní a světle zařízené pokoje mají sprchu s WC, TV s rádiem, Wi-Fi, fén na vlasy, kosmetické zrcátko, bezpečnostní schránku a balkon nebo terasu.\nStravování V ceně zahrnutá polopenze se skládá z velké snídaně formou švédských stolů s čerstvým ovocem, vaječnými a kávovými specialitami a večer si pochutnáte na menu o čtyřech chodech nebo na bufetu včetně salátového bufetu. Podávají se také snídaně pro spáče (10.00 - 11.00 hodin), 1 x týdně snídaně se sektem a lososem a 1 x týdně štýrský večer. Pro malé hosty je tu dětské menu.


Engineers Prague | Technika poprvé trénovala. EUHL se kvapem blíží a dolaďují se poslední detaily\nTechnika poprvé trénovala. EUHL se kvapem blíží a dolaďují se poslední detaily\n20.09.2016 | Klub\nPřed startem nové sezony EUHL, která bude celkově čtvrtá v historii této soutěže, Technika dokončuje poslední přípravy. S novým ročníkem přichází i několik, ať už co se týče domácích zápasů, změn v kádru, realizačním týmu či počtu účastníků. "Na letošní ročník jsme velmi dobře připraveni. Celkový stav fungování managementu dostal opět větší rozměry. Sehnali jsme řadu významných partnerů a posílil se také kádr. Jak realizační, tak hráčský," uvedl patnáct dní před úvodním zápasem v Plzni manažer a mentor klubu doc. PaedDr. Zdeněk Valjent Ph.D.\nTechnika má nové domácí prostředí. První trénink proběhl na stadionu Hvězdy Praha\n14. září v 18:20 se na ledě pražské Hvězdy sešel tým Techniky Praha, který vyhlíží svou druhou sezonu v Evropské Univerzitní Hokejové Lize (EUHL). Po loňské účasti ve čtvrtfinále se pražský celek poohlíží po vylepšení umístění a chtěl by alespoň o stupínek výše. Vedení klubu přivítalo na prvním společném setkání hned několik nových tváří, z nichž se část musela utkat o místo v kádru.\nHráči se lvem na hrudi však museli počítat i jednu zásadní ztrátu. Před novým ročníkem již avizovaný a představený trenér Jan Benda starší se nakonec z osobních důvodu omluvil. To nyní Techniku trápí ze všeho nejvíce, pár dní před začátkem sezony tak stále hledá hlavního trenéra.\nHráčský kádr také nezůstal nezměněn. Citelnou ztrátu počítá univerzitní tým v osobě Martina Žáka. Nejlepší střelec Techniky v uplynulé sezoně dal přednost výhodné pracovní nabídce a většinu času se bude pohybovat za hranicemi ČR. Dalším odchozím z klubu je Vojtěch Urbančík, jenž je pro letošek mimo hru. Chytrý forvard využil příležitosti studia v zahraničí a momentálně se nachází ve finské Kotce.\nVedení klubu ale nezahálelo a na zásadní odchody zareagovalo angažováním nových posil Dominika Toboly, Petra Ujfalušiho a Marka Klementa. Všichni hráči mají zkušenosti z extraligových mládežnických mužstev a také z české třetí nejvyšší soutěže. Podrobně je představíme ve speciálním článku věnovaném pouze tomuto tématu.\nTechnika tak může horlivě očekávat první soutěžní duel, který je na programu 5.10. v Plzni proti místním Akademikům. Hned o víkendu pak Pražané odcestují na dvoudenní výjezd do Bratislavy, kde se postupně utkají s celky Paneuropa Kings a Diplomats Pressburg.


Holubi jsou problémem i pro běžné lidi. Vypudit je z balkonů bývá složité, ale ne nemožné – Inspirace\nDomácnost 29. 3. 2022 Iveta Krausová\nMáte problém s holuby na parapetu, nebo dokonce na balkóně? Neustále je odháníte koštětem a oni se přesto sále vrací. Jak to tedy udělat, abyste je nemuseli neustále odhánět a případně uklízet jejich trus? Jsou určité možnosti, jak holuby můžete eliminovat.\nUdržujte na balkóně pořádek\nHolubi mají rádi místa, kde si mohou vytvořit hnízdo. Pokud máte na balkóně skladiště a slétávají se k vám holubi, je vhodné ho uklidit. Odstraňte prázdné květináče, nářadí a další nepotřebné věci, aby neměli prostor si postavit útočiště pro sebe a mladé. Ať se uhnízdí jinde mezi nepořádkem, a ne u vás.\nMáte už uklizeno a vznikl vám příjemný prostor? Můžete nasadit další preventivní opatření proti nezvaným hostům. Zkuste zasadit rostliny, které holubům zrovna nevoní. Za zmínku stojí měsíček, které pro ně mají nepříjemnou vůni. Na trhu jsou také pachové odpuzovače, pokud nechcete vysazovat rostliny, nebo máte pocit, že nefungují na 100 %. Další možností jsou dekorace, jako dětské větrníky, nebo cokoliv výrazného a barevného. Nejlépe, pokud to šustí nebo vydává zvuky. Tak se u vás nebudou cítit bezpečně a zkusí si najít jiné bydlení.\nPokud bude balkón hojně využívaný, nemusíte se invaze holubů bát. V případě, že jste celé dny pryč, je ještě další možnost. Existují zařízení, která ptáky zastraší a vyplaší – vyluzují pro ně velmi nepříjemnou hladinu zvuku. Tyto plašičky fungují, pokud vám tedy stojí taková investice za to, můžete to zkusit.\nNechcete se holubů zbavovat vůbec? V případě, že k vám denně létají hejna, je to ke zvážení. Jsou šiřitelé nemocí, přenášejí parazity a mohou vás ohrozit na zdraví. Pokud k nim máte kladný vztah, zvažte, zda vám to stojí za to. Jednoho holuba lze odehnat, ale pokud u vás najde pro něj potřebný klid, velmi rychle jich budete mít celé hejno.


Bergénie srdčitá 'Pink Dragonfly' - Bergenia 'Pink Dragonfly' | Zahradnictví FLOS\nBergenia, česky bergénie srdčitá, je trvalka pocházející ze střední a východní Asie. Vyskytuje se v horských oblastech a naše podnebí jí plně vyhovuje. Řadí se do čeledi Saxifragaceae – lomikamenovité. Druh 'Pink… Vše o produktu\nBergénie srdčitá 'Pink Dragonfly' - podobné rostliny skladem\nBergenia, česky bergénie srdčitá, je trvalka pocházející ze střední a východní Asie. Vyskytuje se v horských oblastech a naše podnebí jí plně vyhovuje. Řadí se do čeledi Saxifragaceae – lomikamenovité.\nDruh 'Pink Dragonfly' se vyznačuje kompaktním tvarem, listy má na rozdíl od jiných druhů užší, protáhlejší a spíše vzpřímenější než poléhavé. Mají tmavě zelenou barvu a na podzim se zbarvují do purpurova. Začíná kvést od dubna korálově růžovými květy a podruhé začátkem léta. Dorůstá do výšky 40 cm.\nBergénie není náročná na pěstování. Má ráda polostín, dokáže růst i na slunném stanovišti, kde znásobuje kvetení a zvýrazňuje zimní zbarvení listů. Vhodná je vlhká a dobře odvodněná půda s obsahem živin. Nemá ráda místa nechráněna před zimním větrem. Je plně mrazuvzdorná až do -40°C.\nVhodná na vysazení do trvalkových záhonů, do skalek. Je to půdopokryvná trvalka, která se pomalu rozrůstá do okolí.


Květen 2012 – 4. stránka – 21stoleti.cz\nWikipedie patří mezi všemi internetovými fenomény k těm nejpozitivnějším. Díky této interaktivní internetové encyklopedii má každý šanci se nejen vzdělávat, ale i ke vzdělávání ostatních přispět. Nejnovějším příspěvkem ke zkvalitnění služeb Wikipedie má být aplikace Omnipedie, která umožní prohlížet si stránky Wikipedie v 25 jazycích najedenou a dostat se tak k řadě informací, které obsahují různé jazykové verze….\nDruhohorní ještěr měl artritidu v čelisti\nArtritida je nepříjemné a bolestivé autoimunitní onemocnění, které postihuje asi 1 % lidí. Jaká by to však musela být bolest, kdyby vaše artritická čelist měřila celé 2 metry! Toto utrpení se nevyhnulo pliosaurovi, který žil v blízkosti dnešních britských ostrovů ve svrchní juře před 150 milióny let. Objev oznámili vědci z univerzity v Bristolu. Pliosauři byli plazi (nepříliš…\nPřímý přenos ze psího mozku\nNa to, že lékaři dnes dokáží sledovat jisté aspekty činnosti lidského mozku přímo během jeho činnosti jsme již poměrně zvyklí. Neurologové z prestižní Emoryho university v americké Atlantě však nedávno představili pohled přímo do mozku psího. Jde o vůbec první přímé sledování mozku psa, který by předtím nebyl uspán. Vedoucího týmu Gregory Bernse napadla myšlenka nahlédnout do…\nRubriky: Příroda Vesmír Živočišná říše\nZpomalení stárnutí? Zatím u myší!\nZastavení či alespoň zpomalení stárnutí je sen, o jehož splnění lidstvo sní snad od samotného svého úsvitu. Díky fantastickým pokrokům v oblasti molekulární genetiky získává splnění tohoto snu stále konkrétnější obrysy. Španělští vědci dokázali prodloužit život myší o celou čtvrtinu. Využili k tomu znalosti o skutečném elixíru mládí – enzymu telomeráze. Tzv. telomery jsou koncové části chromozomů….\nVědci odhalili geny pro schizofrenii\nSchizofrenie je jedním z nejtěžších psychiatrických onemocnění vůbec. K jejímu rozvoji vedou na jedné straně vnější faktory (např. stres), na druhou stranu je však také geneticky podmíněna. Objev týmu amerických genetiků by mohl lidi nesoucí rizikové geny včas varovat, aby se vyhýbali situacím, které by mohly rozvoj onemocnění podnítit. Obor zvaný bioinformatika v sobě spojuje dvě dříve oddělené…\nMapa života v počítači!\nZajímalo vás někdy, kde přesně se ve vašem okolí vyskytuje rys či třeba bělozubka šedá? Díky projektu „Map of Life“ budete moci na tyto otázky odpovědět velmi snadno. Nesmírně ambiciózní projekt, který využívá platformu Google Maps, by měl napomoci s vyhledávání 30 000 druhů suchozemských obratlovců. V budoucnu by vědci chtěli projekt rozšířit tak, aby bylo možné vyhledat…\nPočítač pomůže unavenému mozku\nRozpoznat člověka unaveného prací za počítačem není pro jeho kolegy či ani pro zvířecí mazlíčky velký problém. Může ale vaši únavu rozpoznat i váš partner nejvěrnější, tedy počítač? Do nedávna nikoliv. Díky novému interface, s nímž přišli vědci z MIT, však může být počítač k vašim chybám shovívavější a některé úkoly převezme za vás. Nový systém zvaný Brainput,…\nProč si ženy vybírají „špatné hochy“?\nExistuje nemalé procento žen, které kouzlo mladistvých rebelů typu Jamese Deana či Martina Jandy prostě nedokáže nechat v klidu. A to i přes to, že vědí, že reálný život s nimi by v tom lepším případě připomínal jízdu na horské dráze. Američtí lékaři nedávno dali solidní vědecký základ pro lidové vysvětlení „splašenými hormony“. Vědci z univerzity v San Antoniu v Texasu…\nDěti, které mají zájem o vědu a techniku, nebývají většinou zrovna třídními sportsmeny. Měly by však zapojit své vědecké myšlení a přesvědčit samy sebe k alespoň občasnému sportování. Výzkum fyzické kondice kalifornských školáků ukázal, že zařazování hodin tělocviku je výuky je skutečně velmi prospěšné. Spojené státy jsou během posledních desítek let ohrožovány řadou civilizačních chorob, jejichž…


Babiš se setká s Mayovou a navštíví koncert filharmonie | Týden.cz\nBabiš se setká s Mayovou a navštíví koncert filharmonie\nPremiér Andrej Babiš ve středu navštíví Londýn, kde ho čekají politická jednání i koncert klasické hudby. Setká se s premiérkou Theresou Mayovou, s níž by měl hovořit mimo jiné o stavu jednání o vystoupení Británie z Evropské unie. Ještě předtím předseda vlády poobědvá se starostou londýnské finanční čtvrti City Charlesem Bowmanem. Na závěr návštěvy Británie se zúčastní jako hlavní host londýnského koncertu České filharmonie při příležitosti oslav 100. výročí založení Československa.\nČeský ministerský předseda odpoledne dále položí věnec u pomníku hrdinů z bitvy o Británii a na zastupitelském úřadě se setká se zástupci českých občanů dlouhodobě žijících a pracujících ve Spojeném království. Předsedu vlády bude během návštěvy doprovázet jeho manželka Monika.\nS Mayovou by měl Babiš hovořit především o vystoupení Británie z EU. Česká republika klade důraz mimo jiné na zajištění veškerých práv českých občanů dlouhodobě žijících a pracujících v Británii.\nOba šéfové vlád by spolu měli probrat i bilaterální spolupráci mezi Českou republikou a Spojeným královstvím po brexitu a podle úřadu české vlády si také vymění názory na aktuální zahraničněpolitické, bezpečnostní a ekonomické otázky.\nKoncert České filharmonie je vyvrcholením Českého týdne, kterým české velvyslanectví v Londýně připomíná 100. výročí vzniku Československa. Zazní na něm mimo jiné slavný Violoncellový koncert h moll Antonína Dvořáka.\nZatím poslední bilaterální pracovní návštěva předsedy české vlády v Londýně se uskutečnila v únoru 2012, kdy byli premiéry Petr Nečas a David Cameron.