14.den, Scilla, 4.6.2016\nDalší den hurá na nádraží a do Scilly. Chvilku se mi s kufrem dařilo jet, ale pak div nelítaly jiskry, když se všechna guma a plast obrousily. Hodinu a půl jsem čekala na vlak na začátku promenády a přisedli si ke mně babička s dědečkem. No. Nechtělo se mi s nikým bavit, ale holt...byli strašně zvědaví, odkud jsem a kde jsem v Itálii byla, a kam jedu a jak jsem přiletěla a jak poletím zpátky...aby se za dvacet minut na to všechno zeptali zase, a proč nemám přítele a co dělám a pak se hrozně podivovali kurzu koruny a eura a že jejich neteř je porodní asistentka a vydělává tisíc euro - jooo, kéž by, a jestli jsou u nás taky černoši, tam, že jich je hodně a ať si dávám pozor a nechodím nikam v noci a přes den jen tam, kde je hodně lidí a navrch mi nabídli bonbon!\nČekali na stejný vlak. A dvě minuty před jeho příjezdem nějaký přijel a oni, že to není on, že je moc dlouhý a tak. No, věřila jsem jim, přecejen to musí mít líp zmáklý. To víte, že to byl on. Já hloupá, důvěřivá. Ale za půl hodiny jel další. Měla jsem trochu strach, abych mohla použít ten lístek, co byl jakoby určen pro tamten vlak, ale babička se smála a argumentovala tím, že to je trenitalia, že na ten můžu jet až do noci. Je fakt, že průvodčí to neřešil. A dědeček mi každou stanici poctivě chodil hlásit, kolik zastávek ještě zbývá, až se konečně přiblížila Scilla, podala jsem si s nimi ruku a vystoupila.\nA začlo trápení. Slunce se opíralo do malebné vesničky vytesané do skály, zatímco kostelní zvon odbíjel pravé poledne. V mlhavém oparu se před Gertrudou rýsovalo tisícero schodů jako výsměch, jako další životní hoře, před kterou bylo potřeba sklonit šíji. Předloktí a stehna křehké dívky se začala vybarvovat do rozmanitých odstínů modré a fialové, po jejím obličeji se rozléval ruměnec a tělo skrápěly nekonečné řeky potu, zatímco se snažila své břemeno dopravit do vytouženého cíle. Myslela, že každý další krok bude jejím posledním, že vypustí duši, která se přidá k bájné Scylle, která zde sídlí a mnohé mořeplavce připravila o život. Po době, co se zdála jako samotná věčnost, spatřila návěstí, na kterém stálo B&B Avinedda. Nevěděla, zda to není fatamorgana, zda s ní osud nehraje jen další krutou hru, avšak byla to pravda. Byla u svého cíle, kde na ní čekali dva chrabří makarónští pánové, aby ji ubytovali v jejích komnatách a nabídli vodu a kávu, přičemž se obé v tu chvíli zdálo jako božská mana.\nOk, dost básnický chvilky....Ještě dole u moře jsem byla jakási ztracená, nějaký týpek mě doběhla že mi poradí cestu. Já nevím, ti mladí tady mluví jakýmsi dialekem a snad ani neumí spisovně, takže jsem mu rozumněla jen, že tam někde jsou nějaké schody a nad nima další...no nic, zpět k ubytování. Rocco byl dokonce tak hodný (patronem Scilly je sv. Rocco), že mi nabídl, že mě ráno zaveze na vlak, ač to byla neděle a ač mi jel v 7:35. Mohla bych mu ruce líbat! Vzpamatovala jsem se z toho epického epického zážitku a zase to tisícero schodů slezla dolů na pláž. A bellaaaa bellissimaaa. Si tam tak ležím a kdesi z povzdálí slyším: "Cocco bello, cocco fresco, cocco presto!" Tak jsem hned musela psát mamce, ptze mi o tomhle vyprávěla, když vzpomínala na italské pláže. Šla jsem se vykoupat, tyrkysově modrá průzračná voda k tomu neuvěřitelně sváděla. Byla jsem tu až do podvečera, kdy jsem se vypravila trochu zkulturnit a dále na průzkum. Ve Scille je nalevo Marina Grande, hotely, B&B, pláž a napravo Chianaela (asi jsem to nenapsala dobře), rybářská, trošku zapomenutá čtvrť plná restaurací a spousty uliček končících v moři. A tyhle dvě části dělí vrcholek jak jinak než s aragonským hradem. A viděla jsem asi tak pět svateb.\nRestaurace, co tripadvisor doporučoval jako tři nejlepší jsem nemohla najít, tak jsem šla do té čtvrté. Terasa nad mořem, těsně před západem slnka, paráda. Nicméně, jsem se během svých cest Itálií hodně přesvědčila o tom, že pro mě je asi důležitější servis než jídlo. Jídlo může být průměrný, ale když je dobrej servis, tak u mě hodně stoupne v ceně. A naopak, jídlo může bejt skvělý, ale jakmile je servis naprd, jídlo si nebudu moc pamatovat. (A proto si v ČR jídlo automaticky objednávám domů :D). Tkze..servis byl takovej chladnej a vzhledem k tomu, jakou jsem jako jeden člověk udělala útratu...no holt, v Salernu a na Liparech mě rozmazlili. Asi se mě báli. Nejdřív přinesli italský menu a po pěti minutách anglický...se možná rovnou mohli zeptat. Ale upřímně, mořský jídla líp zvládám v italštině než v angličtině :D Předkrm plněný mušle, nevím čím plněný, bylo to podobný jako náplň v kalamárech na Liparech, ty byly boží. Pak konečně, co jsem vždy chtěla ochutnat, tagliatteloni se sepiovým inkoustem a kousky chobotnice, to bylo taky skvělý, mělo to takovou mořskou slanokyselou chut a pak rolky z mečouna po eoliánsku, ptze mě fakt zajmalo, jak moc eolijský to bude. Mečoun moc nechutnal jako mečoun, bylo to nějaké namleté s něčím, kapary tam byly, ale Něco tomu chybělo. A zase sem umírala přejezením. Amaro a caffé (skoro mě urazilo, když se zeptali, jestli americano!), největší pálka na účtu (třeba..42€) a vyvalit se do těch tisíci schodů.\njih kalábrie scilla\n18.-22.den, Tropea a zpět do ČR, 8.-11.6.2016\n15.-17.den, Tropea, 5.-7-6.2016\n12.-13.den, Reggio Calabria, 2.-3.6.2016\n11.den, poslední na Liparech, 1.6.2016\n10.den, exkurze na Vulcano, Panareu a Stromboli, 3...\n9.den, Lipari 30.5.2016\n8.den, Lipari - Canneto, 29.5.2016\n7. den, plavba na Lipari, 28.5.2016\n6.den, Costiera Amalfitana, 27.5.2016\n5. den, příjezd do Salerna 26.5.2016


aktuality – kaple isidor\nČištění pískovce kaple proběhlo v těchto podzimních dnech velmi úspěšně, jak můžete sami posoudit\nNaše kaple byla zařazena do putovní výstavy Má vlast cestami proměn http://cestamipromen.cz/\nPodpořte nás hlasováním o nejlepší proměnu na těchto stránkách! Děkujeme za vaši podporu\nRehek zahradní je pryč i s mláďaty a silný vítr nám shodil římsu, pod kterou zbylo staré hnízdo. Vnitřní omítky už jsou hotové a zvnějšku zbývá jižní strana, římsa. Až důkladně vyschnou vnitřní omítky, což bude zřejmě příští rok, chystáme se vymalovat.\nDíky grantu ministerstva zemědělství jsme se mohli pustit do opravy omítek, práce hezky pokračují. V tuto chvíli je vnější část téměř hotová s tím, že se vyskytla drobná a hlavně kuriózní překážka na jižní straně římsy. Pod římsou se totiž uhnízdil rehek zahradní a má už mladé. Rozhodli jsme se tedy práce na římse odložit do doby, než budou mláďata z hnízda pryč. Zatím začneme s opravami vnitřních omítek.\nSetkání u kaple bylo letos (2020) poznamenáno pandemií koronaviru a nabízíme vám proto záznam písní a zpěvů pořízených k tomuto setkání:\nZdravíme vás v novém roce 2020 od naší kaple a přikládáme pár obrázků ze zpívané mše Pastoralis ze dne 28.12.2019\nZveme vás na vánoční mši Harmonia Pastoralis 28.12. v 11°° v kapli.\nDěkujeme všem, kdo se zúčastnili setkání u kaple 12.5. 2019, zejména děkujeme za úžasný hudební doprovod panu Pospíšilovi a hudebnímu uskupení Literácy.\npoutníci se scházejí ke kapli\nspousty dobrého jídla a pití\nnástěnka s přehledem o vykonaných opravách kaple\ntroubilo se na mraky\nvýklad o uskutečněných opravách\nzpívalo se z Božanova kancionálu\nPřijměte pozvání na setkání u kaple, které pořádá spolek Isidor dne 12.5.2019 ve 14 hodin. Jako každoročně si připomínáme první neděli po desátém květnu slavné poutě, které se zde v dávných časech konaly.\nDne 14.4.2019 na Květnou neděli nás navštívila lesní školka Ostružinka a za hudebního doprovodu pana Pospíšila jsme společně přivítali jaro vynášením morany. Bylo krásné počasí a všechno kvetlo!\nDíky všem a zejména štědrým sponzorům, bez kterých bychom to nezvládli.\nV létě 2018 jsme začali díky finanční podpoře ve výši 100 tis. Kč Nadace Českých památek manželů Tomkových a grantu od Ministerstva zemědělství ve výši 168 tis. s kompletní rekonstrukcí zchátralé střechy kaple sv. Izidora v obci Brada na Jičínsku (průběh oprav zde http://kaple-isidor.cz/postup-oprav/), kterou provedla firma Vyva. Díky štědrým sponzorům jsme mohli střechu opravit v původním barokním slohu a jako krytinu použít břidlici. Letos na jaře byly k naší velké radosti všechny práce na střeše úspěšně zakončeny a my chceme tímto moc poděkovat všem, kdo k nutné rekonstrukci střechy přispěli buď finanční podporou, nebo prací.\nCo nás čeká dál? Na řadě je sanace omítek, kterou plánujeme provést rovněž z původních materiálů za předpokladu, že seženeme dostatečné množství finančních prostředků v tomto roce. Pokud byste se chtěli i vy podílet na zachování našeho kulturního dědictví, budeme vám vděčni za jakoukoli finanční pomoc.\nČíslo účtu Spolku Isidor: 4281305369 /0800\nVěžička s křížem\nCelá věžička už je pokrytá břidlicí a na vrcholu je opravený kříž. Dnes večer jsem poprvé zkusili noční nasvícení věžičky zevnitř, máte se na co těšit!\nJak vidíte na fotkách, podařilo se vztyčit podstavu věžičky a na ní lucernu s římsou, zkonstruovat cibulku a obložit ji dřevem. Dále pokračuje obkládání břidlicí a my doufáme, že to stihneme do zimy.\nOprava střechy pokračuje závratným\nZačátkem září 2018 je položen základ pro novou střechu a zvonici. Moc děkujeme nadaci manželů Tomkových a firmě Vyva, díky kterým renovace probíhá.\nLetní setkání společnosti Ars poetica (http://arspoetica.cz)organizuje ThLic. Petr František Burda, Th.D. – odborný asistent Katedry kulturních a náboženských studií z Univerzity v Hradci Králové.\nZačala oprava střechy\nKonečně se máme základ na střešní krytinu a krov pro kapli, dnes byl přivezen materiál a už se moc těšíme na novou střechu!\nVynášení Morany – 25. 3. 2018\na vítání jara připravila lesní školka Ostružinka. U kaple sv. Isidora na Vinici vyrobili účastníci akce Moranu, kterou odnesli k rybníčku a spolu se zimou se s ní rozloučili u rybníčku v Rybníčku.\nSetkání knihovníků u kaple\nSoučástí 21. Knihovnické dílny, kterou na téma Český rok aneb „Tradice tradičně i netradičně“ uspořádala Knihovna Václava Čtvrtka v Jičíně, byla dne 13. září poznávací exkurze na Brada u Jičína. Knihovnice z celé republiky se podívaly ke kapli sv. Isidora na Vinici a seznámily se s její historií, potom vystoupily ke smírčímu kříži na vrchu Brada, odkud je krásný rozhled po krajině. Dále navštívily kostel sv. Bartoloměje na Bradech, kde je uvítal starosta obce ing. Petr Svoboda a vyslechly přednášku s praktickými ukázkami hudebních skladeb a nástrojů z dob minulých p. Michaela Pospíšila. Bohatý program byl zakončen společnou večeří v Hospůdce na Jívě a zpěvy za doprovodu spřátelené hudební skupiny z Jičína.\nRekonstrukce kaple – plán\nVe dnech 12., 18. a 19. února 2017 se Filip, Vít a Max věnovali ošetřování lip. Nebyla to jednoduchá práce. Bylo potřeba dobrých a ostrých pomůcek, vysokého žebříku, ale hlavně šikovnosti, opatrnosti a velmi dobré fyzické kondice. To vše se podařilo a duté lípy jsou ořezané, řezy zalakované a díry přikryté.\nLesní školka Ostružinka (Trinitatis Societas) uspořádala 5. února masopustní průvod, jehož součástí byla zastávka u kaple sv. Isidora Na Vinici. Průvod přivítali členové spolku Isidor společně s majiteli kaple.\nDěkujeme všem za velkou účast na Setkání. Podle našeho odhadu se Setkání zúčastnilo asi 30 až 50 poutníků, kteří i přes hustý déšť a krupobití vydrželi až do konce programu. Potěšily nás četné dotazy jak přispět na opravu kaple. Proto uveřejňujeme číslo účtu Spolku Isidor u České spořitelny: 4281305369 /0800.


Němce děsí Velký bratr, čipy občanek odpalují v mikrovlnkách - Aktuálně.cz\n22. 8. 2015 14:44\nNaši západní sousedé nevěří ani e-mailům. Na dračku jdou také staré psací stroje, známky a dopisní papíry.\nTakhle je to jednoduché. | Video:\nBerlín - Zejména mladí Němci se stále víc obávají o své soukromí.\nJejich strach z "Velkého bratra" v poslední době ještě přiživily zprávy o sledování jejich digitální a telefonické komunikace americkou NSA.\nDopisy jsou bezpečnější, věří Němci\nPo špionážní aféře, kterou vyvolal bývalý kontraktor amerických tajných služeb Edward Snowden, raketově vzrostl prodej starých psacích strojů i dopisního papíru, všímá si americký deník The Washington Post.\nNěmci věří, že je už v dnešní době pro Američany, ale i jejich vlastní tajné služby kontrola papírové korespondence paradoxně obtížnější.\nGoogle spouští zábavné špiclování. Stačí souhlas a zví vše\nTo ale není všechno. Německým internetem se šíří nejrůznější návody, jak se sledování vyhnout. Jedním z nejsdílenějších je videomanuál ukazující postup zničení mikročipu v občanském průkazu.\nTy dávají německé úřady do všech vydaných dokladů totožnosti od roku 2010 a stále větší části veřejnosti se to přestává líbit. Úřadům se však zase nelíbí, že občané čipy ničí. Před pár dny byl například pro "přečin pozměňování dokladů" na frankfurtském letišti zadržen devětadvacetiletý muž.\nNyní mu hrozí vysoká pokuta nebo dokonce vězení.\nNařčení z pozměňování dokladů navíc nejspíš bude přibývat. Videomanuál na to, jak čip v mikrovlnce zničit, už má téměř 250 000 zhlédnutí, přičemž jeho obdob koluje po internetu bezpočet. V komentářích si lidé čile vyměňují rady, jak doklad co nejefektivněji znehodnotit.\nNěmci vědí, o čem mluví\nNení se jim co divit. V loňském průzkumu veřejného mínění 40 procent respondentů vyslovilo obavu o své soukromí.\n"Vysvětlení je nutné hledat v minulosti. Němci mají se špiclováním bohaté zkušenosti z 20. století. Nejprve z nacistické éry a ti východní i z komunismu. Když padla berlínská zeď, najednou zjistili, že na řadu z nich donášeli přátelé, nebo dokonce rodinní příslušníci," řekl Washington Postu Markwart Faussner, který inicioval pojmenování jedno z drážďanských náměstí po Edwardu Snowdenovi.\nzahraničí Aktuálně.cz Německo soukromí NSA špiclování občanský průkaz Edward Snowden Evropa


Diskuze - Vaření a Bydlení - Černý bez-štava z květu a limonáda - Chytrá žena\nČerný bez-štava z květu a limonáda\nZnáte někdo dobrý recept na šťávu a limonádu? díky za radu.\nVendulička šťáva Datum vložení: 11.07.2014 20:33 hod.\nexistuje i nějaká šťáva už ze zralého bezu?\nNemyslím likér(recept mám).Jestli ano písněte recept.\nmancinka šťáva Datum vložení: 04.06.2012 10:37 hod.\nŠťáva z květů černého bezu.\n4,5l převařené vody,do vychladlé vody dáme 30 květů\nčerného bezu a 50g kys.citronové,3 omyté citrony na kolečka(bez jader).Nechat 2dny uležet,pak květy vyndat a přecedit.Vařit potom 5-10 minut,když přidáme 3 a 1/4kg cukru (je lépe dát 4 kg).\nObměna:místo černého bezu,dáme kytici kopřiv asi tak 20cm dlouhé né vykvetlé.A je z toho šťáva kopřivová.\nVikitorie Datum vložení: 02.06.2012 23:03 hod.\nMusím jít zítra na bez, také ji dělám několik let a dělám jí hodně a i hodně koncetrovanou. Jenže letos nemám nakoupený cukr, takže přijde na řadu nejspíš sušení. Dělávala jsem běžně nějakých 25 litrů i více\nlida :-) Datum vložení: 02.06.2012 19:54 hod.\nA já dělám šťávu z květů, kterou používáme jako klasický sirup ( DO VODY!!!!!!!!!!! ) následujícím způsobem, protože čím méně chemie do sebe dostaneme tím lépe. A vařením se zase zničí to nejlepší co v bezinkách i citronu je.\n20 ks velkých květů\n2 litry převařené studené vody\nV původním receptu byla kyselina citrónová, ale já místo ní přidávám šťávu z citrónů podle vlastní chuti - průběžně přidávám a ochutnávám, na uvedené množství je to asi 1 kg citrónů.\nPo natrhání vyberu nejprve případné broučky a další obyvatele, ale rozhodně květy NEPERU, aby na nich zůstal pyl. Potom květy namočím do studené, převařené vody tak, aby byly všechny potopeny (zatížím je talířem) a nechám v ledničce 24 hodin louhovat. Po 24 hodinách je vyberu a do vody nasypu cukr + vymačkanou šťávu z citrónů. Po úplném rozpuštění cukru (a konečném dochucení citronovou šťávou) přecedím sirup do lahví a uskladním v ledničce. Nechávám jí tolik, kolik spotřebujeme zhruba do týdne, ostatní přebytek dávám zmrazit a je vítaným zpestřením kdykoliv během roku, když už jsou bezinky dávno odkvetlé.\nverflovka sirup Datum vložení: 02.06.2012 15:27 hod.\nahojky, zrovna dneska jsem sirup z bezu dělala, 20 květů na 3 litry převařené vody, nechám do druhého dne,pak přidám 2 kg cukru, 5 citronů, přivedu k varu, plním do sklenic ,povedl se, dětem chutná\nmarpa Datum vložení: 01.06.2012 08:43 hod.\nmě zase příjde hodně cukru - 2kg cukru na 2 l vody...\ntakže já dělám šťávu - 11 bezových květů, 5l převařené vody, 1kg cukru, 1 velký citron, dám do sklenice, navrch dám sáček, zpevním ho a propíchám, aby mohl z flašky unikat vzduch a nechám na okně několik dní, aby pustila šťáva a můžou se všichni po tom utlouct\nalenab ahoj Datum vložení: 31.05.2012 20:47 hod.\nsirup dělám asi tak nějak jako myro a jsem spokojená už několik let, sodovku nedělám, hodně suším na zimu na čaj s medem. při nachlazení\nmyro receptů Datum vložení: 31.05.2012 13:46 hod.\nna bezovou šťávu a limonádu je snad miliarda. všechny obdobné. osobně dávám na 20 velkých květů 5dkg kyseliny citronové, 2kg cukru, 2 litry převařené vody, jeden citron a přípravek na konzervování. květy s nakrájeným citronem a kyselinou citronovou namočím do převařené vody a nechám do druhého dne. pak vymačkám přes plínu a dám vařit s cukrem. jakmile se začnou na dně kastrolu dělat bublinky, vypnu a ještě horké liju do sklenic a obrátím na víčka, aby "se chytla". ale ten recept je spíš přibližný - každý si podle mě musí zkusit, co zrovna jemu chutná - jestli více citronu, či více cukru atp. jak říkám - na netu je receptů milion. chce to zkusit, který poměr surovin bude vyhovovat zrovna vám...


Souboj metropolí: Praha versus Washington DC | Slunečno.cz\n6. března 2014 10:07\n116 metrů. V takový výšce se nachází vrchol antény druhé nejvyšší budovy v České republice, jenž leží v největším městě Česka a Slovenska – Praze. V Pankráci se pak nachází další „středoevropské mrakodrapy“, jsou již ale o pár metrů nižší.\nČeská metropole, která jakožto jediné město v samotném srdci Evropy čítá více než 1 milion obyvatel, leží v nižších polohách v nadmořské výšce do 399 m.n.m. (střední polohy začínají v nadmořské výšce 400 m.n.m.) a na dvě hlavná části ji rozděluje naše nejdelší řeka – Vltava. Ta má dva prameny, přičemž za ten hlavní je označována Teplá Vltava pramenící u Černé hory na Šumavě. Studená Vltava pak pramení v sousedním Německu, přibližne 100 km od našich hranic.\nPraha a klima\nPraha leží v mírném klimatickém pásu, v části, která obecně nepřináší velké výkyvy v množství srážek (sucho či naopak). Takový Londýn leží na stejné zeměpisné šířce, avšak díky častým tlakovým nížím zde prší (ojediněle i sněží) mnohem více. V lednu se pražské teploty v průměru pohybují kolem -0.8°C, v červenci kolem 19.9°C. V roce 2013 činila lednová průměrná hodnota nějakých -0.4°C, ta červencová 18.3°C, takže celkem v normálu.\nPraha a zima\nLetošní zima nezima přinesla průměrnou teplotu 2.4°C, nejteplejší byl 24. únor s maximem 12.6°C, nejchladnější 26. leden (kdy s k nám na víkend dostal chladný vzduch z východní Evropy) s minimem -12°C. Okluzní fronta pak po mrazivém posledním lednovém víkendu přinesla nejvyšší sněhovou pokrývku – kolem 5 cm (= vrchol zimy). V únoru 2012, kdy celou Evropu pokryl silný mráz, se v Praze rtuť teploměru dostala až na -20.7°C, k tomu zde oproti letošnímu druhému měsíci ležel dvojnásobek sněhu.\nNa našem největším letišti pilotům i cestujícím úsměvy nejvíce zmrazil 26. leden, kdy teplota spadla na -15°C. Naopak bez odmrazování se letadla obešla 8. ledna, ten den bylo na Ruzyňském letišti, tedy na letišti Václava Havla, v odpoledních hodinách až 11.3°C. Nejvíce sněhu na ranvejích, respektive v jejich okolí, leželo na konci ledna, a to 6 cm.\nPřesuňme se nyní o tisíce kilometrů dále směrem na západ do hlavního města Spojených států amerických, kterým je Washington DC. Hned na úvod by bylo dobré říci, že nejvyšší bod nejvyšší washingtonské budovy je ve výšce 100 metrů, takže v souboji výškových budov vítězí naše Praha (jedná se o věž baziliky Národní svatyně neposkvrněného početí, Washingtonův monument sice sahá do vyšší výšky, ale to už se nejedná o budovu).\nWashington a klima\nAmerická metropole sice leží o nějakých 1 100 km blíže k rovníku, ale díky častým zimním vpádům chladného arktického vzduchu ze severu se průměrné roční teploty trochu srovnávají s těmi středočeskými. Praha vítezí také v počtu obyvatel – ve Washingotnu DC jich žije „jen“ kolem 630 000, takže oproti Praze o nějaký půlmilion méně. Velkoměstem při východním pobřeží USA protéká řeka Potomac, která je o cca 170 km delší než Vltava. Ústí do zátoky Chesapeake. Nejvyšší nadmořská výška americké metropolitní oblasti se pohybuje kolem 130 m.n.m., nedaleko se však rozprostírá Appalačské pohoří.\nWashington a zima\nPrůměrná lednová teplota se tu pohybuje kolem -2.8°C, červencová kolem 26°C. Letošní zima přinesla hodnoty kolem 0.4°C, nejchladnější byl závěr ledna s mrazivými -18.9°C, nejteplejší naopak předvánoční období s teplotou 21.7°C. Na Štědrý den dorazilo ochlazení a v maximem zde naměřili 4.4°C. Silvestr pak v odpoledním čase přinesl až 7.2°C, silvestrovské ráno bylo mrazivé s teplotou -2.8°C. Za celé tři zimní měsíce spadlo v metropoli čtvrté nejrozlehlejší země kolem 300 mm srážek.


Susan SONTAG: „Proti interpretaci“. In Kritický sborník, roč. XIV (1994), č. 3, s. 1-6. Preložil Karel Palek. Esej bola po prvýkrát vydaná v roku 1964. V reakcii na text Susan Sontag uverejňujeme na žiadosť prekladateľa sprievodný komentár Přemysla Blažíčka “Opravdu proti interpretaci?”, ktorý vyšiel v Kritickom sborníku (tamt., s. 6-8).\nPrvní zkušenost umění musela být zkušenost čehosi kouzelného, magického; umění bylo nástrojem rituálu. (Viz jeskynní malby v Lascaux, Niaux, La Pasiega aj.) První teorie umění – teorie řeckých filosofů – soudila, že umění je mimésis, nápodoba skutečnosti.\nPrávě tehdy vznikla zvláštní otázka hodnoty umění. Protože mimetická teorie už tím, jak je formulována, žádá po umění, aby prokázalo své právo na existenci.\nZdá se, že Platon razil tuto teorii právě proto, aby mohl hodnotu umění prohlásit za pochybnou. Jsou-li podle jeho názoru už obyčejné hmotné věci samy o sobě mimetické předměty, imitace transcendentních forem či struktur, pak i ta nejlepší malba postele bude jenom „nápodoba nápodoby“. Pro Platona není umění ani zvlášť užitečné (na vymalované posteli se člověk nevyspí), ani v přesném smyslu pravdivé. Aristotelovy argumenty na obranu umění nezpochybňují ve skutečnosti sám Platonův názor, že veškeré umění je důmyslný klam, trompe l’oeil, a tedy lež; berou jen v pochybnost jeho představu, že umění je neužitečné. Lež nelež, umění má podle Aristotela jistou hodnotu jako forma terapie. Umění, namítá Aristoteles, je koneckonců užitečné, medicínsky užitečné tím, že vyvolává a zároveň očišťuje nebezpečné emoce.\nU Platona a Aristotela jde mimetická teorie umění ruku v ruce s předpokladem, že umění je vždycky figurativní. Avšak zastánci mimetické teorie nemusejí proto zavírat oči před uměním dekorativním či abstraktním. Falešná představa, že umění představuje nutně jakýsi „realismus“, může být opravena, nebo i zavržena, aniž se tím odstraní problémy, vymezené mimetickou teorií.\nFaktem je, že veškeré západní vědomí a reflexe umění setrvávají až doposud v hranicích vyměřených řeckou teorií umění jakožto mimésis čili reprezentace. Díky této teorii se umění jako takové – ne snad jen určitá umělecká díla – stala problémem, něčím, co je zapotřebí obhajovat. A právě obrana umění dala vzniknout podivnému náhledu, v němž se něco, čemu jsme se naučili říkat „forma“, odděluje od něčeho, čemu jsme se naučili říkat „obsah“, a bona fide se pak obsah pokládá za podstatný, kdežto forma za podružnou.\nPo této stránce nepřestává mimetická teorie zásadně působit ani v moderní době, kdy většina umělců a kritiků zavrhla teorii umění jakožto reprezentace vnější reality ve prospěch teorie umění jako subjektivního vyjádření. Ať už chápeme umělecké dílo jako nějaký obraz (umění jakožto obraz skutečnosti), nebo jako nějakou výpověď (umění jakožto výpověď umělce), pořád tu jde v prvé řadě o obsah. Ten se může měnit, může být nyní méně figurativní, nemusí být tak průhledně realistický; stále se však předpokládá, že umělecké dílo je totožné se svým obsahem. Anebo, jak se to dnes obvykle vyjadřuje, že umělecké dílo už ze samé definice musí něco říkat.\nNikdo z nás se nemůže vrátit do onoho času nevinnosti, kdy ještě nebylo žádné teorie a umění se nepotřebovalo ospravedlňovat, kdy se lidé neptali, co umělecké dílo říká, protože věděli (nebo si mysleli, že vědí), co koná. Úkol hájit umění nám už navždy zůstane, s tím se nedá nic dělat. Sporné může být leda to, jakými prostředky se má obhajoba vést. Je naší povinností odmítnou jakýkoliv způsob obrany a ospravedlňování umění, který se stane obzvlášť tíživým, nechápavým či necitlivým pro potřeby současného života.\nTak tomu dnes je se samotnou myšlenkou obsahu. Ať už v minulosti znamenala cokoliv, dnes je myšlenka obsahu převážně na obtíž, představuje více méně nepokryté šosáctví.\nI když se může zdát, že současný vývoj v mnoha oblastech umění nás spíše odvádí od představy, že umělecké dílo je především jeho obsah, má tato představa pořád neobyčejnou moc. Udržuje se dnes díky jistému přístupu k uměleckým dílům, hluboce zakořeněnému mezi lidmi, kteří berou vůbec nějaké umění vážně. Přehnaný důraz na myšlenku obsahu vede k trvalému, nikdy nedokonanému projektu interpretace. A obráceně, návyk přistupovat k uměleckým dílům tak, že je interpretujeme, v nás podporuje domněnku, že skutečně existuje něco takového jako obsah uměleckého díla.\nNemám samozřejmě na mysli interpretaci v nejširším smyslu, v tom smyslu, v němž Nietzsche (právem) říká: „Nejsou žádná fakta, pouze interpretace.“ Interpretací zde míním vědomý intelektuální akt, demonstrující jistý kód, jistá „pravidla“ interpretace.\nZaměřena na umění, interpretace znamená, že se z celku vytrhávají určité prvky (X, Y, Z atd.). Úkol interpretace spočívá vlastně v překladu. Interpret říká: Podívejte, vždyť X je (nebo znamená) ve skutečnosti A! Y je ve skutečnosti B! Z je ve skutečnosti C!\nV jaké situaci mohl vzniknout tento podivný plán přetváření textů? Podklady k odpovědi nám dává historie. Interpretace se poprvé objevuje v kultuře pozdního klasického starověku, když moc a věrohodnost mýtu podlomilo „realistické“ vidění světa, které přinesla věda. Jakmile jednou vyvstala otázka, jež bude napříště pronásledovat postmytické vědomí – otázka přiměřenosti náboženských symbolů -, staré texty ve své původní formě přestaly být přijatelné. Tehdy byla povolána interpretace, aby staré texty přizpůsobila „moderním“ požadavkům. Tak začali stoikové, v souladu se svým názorem, že bohové mají být mravní, vykládat alegoricky všechny divoké kousky, které tropil Zeus a jeho nespoutaná banda v Homérově epice. Jestliže Homér dává Diovi cizoložit s Létó, vysvětlovali, chce tím ve skutečnosti vyjádřit spojení mezi mocí a moudrostí. Stejným způsobem interpretoval Filón Alexandrijský syrové historické příběhy z hebrejské Bible jako duchovní podobenství. Exodus z Egypta, čtyřicetileté putování pouští a příchod do zaslíbené země, to všechno je ve skutečnosti – říkal Filón – alegorické vyjádření pro emancipaci individuální duše, její soužení a konečné vysvobození. Interpretace tedy předpokládá jistý rozpor mezi zjevným smyslem textu a požadavky (pozdějších) čtenářů, a snaží se tento rozpor vyřešit. Situace je taková, že text se z nějakého důvodu stal nepřijatelným, přitom však není možné jej zavrhnout. Interpretace představuje radikální metodu, jak zachovat starý text, který je považován za příliš cenný, než aby byl potlačen: předělat jej. Neboť interpret, aniž by něco doopravdy škrtal nebo přepisoval, skutečně něco přetváří, adaptuje. Nemůže to ovšem přiznat, prohlašuje tedy, že jenom odkrývá jeho pravý smysl, a tak činí text srozumitelným. Aťsi text prodělává sebevětší změny (jiným proslulým příkladem jsou rabínské a křesťanské „duchovní“ interpretace očividně erotické Velepísně), interpreti musí vždy tvrdit, že z něho jen vytahují smysl, který už tam byl.\nZa našich časů se celá záležitost ještě dále komplikuje. Neboť současné nadšení pro interpretaci je často inspirováno nikoliv úctou k znepokojivému textu (jež v sobě mohla skrývat agresi), nýbrž otevřenou agresivitou, netajeným opovržením vůči tomu, jak se věci navenek jeví. Interpretace starého stylu byla sice neodbytná, ale uctivá; ponechávala textu doslovný smysl a nad ním teprve vztyčovala smysl jiný. Interpretace moderního stylu se v textu ryje, a jak se do něho zarývá, ničí jej; kutá „za“ textem, aby objevila jakýsi „podtext“, který je teprve tím pravým textem. Nejslavnější a nejvlivnější módní doktríny, Marxova a Freudova, jsou ve skutečnosti důmyslně vypracované vykladačské systémy, agresivní a neuctivé teorie interpretace. Veškeré pozorovatelné fenomény jsou dány do závorky jako něco, co nestojí za úvahu: to všechno je pouze – řečeno s Freudem – zjevný obsah. Tento zjevný obsah je třeba odsunout, abychom pronikli k pravému smyslu, latentnímu obsahu, který se za ním skrývá. Ať už jde – u Marxe – o sociální fenomény, anebo – u Freuda – o fenomény individuálního života (jako jsou neurotické symptomy a přeřeknutí) či o texty (jako sen nebo umělecké dílo), všechno je tu bráno jen jako příležitost k interpretaci. Podle Marxe i Freuda jsou takovéto jevy jen zdánlivě srozumitelné. A interpretovat daný fenomén znamená přeformalizovat jej, to jest prakticky najít k němu nějakou analogii.\nInterpretace tedy není (jak se lidé většinou domnívají) nějaká absolutní hodnota, intelektuální gesto situované v jakési bezčasové říši schopností. Interpretace musí být sama hodnocena, a to v historické perspektivě lidského vědomí. V některých kulturních kontextech je interpretace osvobozujícím činem. Je prostředkem k revizi, přehodnocení, k odpoutání od mrtvé minulosti. V jiných kulturních kontextech se stává nemístnou, reakční, dusivou, zavrženíhodnou.\nDnes je taková doba, kdy má interpretace převážně reakční, dusivé účinky. Tak jako zplodiny z automobilů a těžkého průmyslu zamořují ovzduší ve městech, otravuje dnes bezbřehé interpretování naši vnímavost vůči umění. V kultuře, jejímž klasickým problémem je hypertrofie intelektu na úkor životní energie a smyslových schopností, představuje interpretace pomstu intelektu na umění.\nBa ještě víc: je to pomsta intelektu na světě. Interpretovat znamená ochuzovat, vysávat svět – abychom mohli zkonstruovat nějaký stínový svět „významů“.\nSvět se tak redukuje na tento svět. („Tento svět!“ Jako kdyby tu byl nějaký jiný.) Svět, náš svět, je už vymrskán, ožebračen až dost. Pryč se všemi jeho duplikáty, dokud se znovu nenaučíme prožívat s větší bezprostředností to, co tu máme.\nModerní interpretace znamená ve většině případů, že se šosácky zdráháme nechat prostě umělecké dílo být. Skutečné umění nás znervózňuje. Jestliže umělecké dílo redukujeme na jeho obsah a ten pak interpretujeme, máme umělecké dílo pod kontrolou. Interpretace činí umění povolným, disponovatelným.\nV literatuře je toto interpretační šosáctví rozšířeno více než v kterémkoli jiném umění. Již po celá desetiletí chápou literární kritikové svůj úkol tak, že jednotlivé prvky básně, dramatu, románu či povídky převádějí na něco jiného. Někdy se autor sám cítí tak nesvůj před nahou mocí svého umění, že zabuduje do díla samého – byť třeba s jistými rozpaky, nebo se špetkou ironie – jeho vlastní výslovnou interpretaci. Příkladem takové starostlivé spolupráce může být Thomas Mann. V případě otrlejších autorů se kritik s radostí chopí díla sám.\nNapříklad dílo Franze Kafky se stalo objektem hromadného znásilňování nejméně pro tři armády interpretů. Ti, kdo čtou Kafku jako společenskou alegorii, vidí v jeho díle kasuistiku selhání a nesmyslnosti moderní byrokracie, až po vyústění do totalitního státu. Druzí čtou Kafkovo dílo jako psychoanalytickou alegorii, a vidí v něm zoufalé vyznání Kafkova strachu před sexem, projev jeho kastračních úzkostí nebo vědomí vlastní impotence, jeho otrocké závislosti na vlastních snech. Ti, kdo čtou Kafku jako náboženskou alegorii, zase vysvětlují, že K. v Zámku se snaží získat přístup k nebesům, že Josef K. v Procesu je souzen neúprosnou a tajemnou spravedlností Boží… Jiným takovým dílem, které má pro interprety neodolatelnou přitažlivost, je dílo Samuela Becketta. Beckettova delikátní dramata do sebe staženého vědomí – redukovaného na holou podstatu, izolovaného, často i fyzicky znehybnělého – se čtou jako výpověď o odcizení moderního člověka, o ztrátě smyslu, o ztrátě Boha, nebo jako alegorický obraz duševní patologie.\nProust, Joyce, Faulkner, Rilke, Lawrence, Gide… Tak bychom mohli brát jednoho autora po druhém; bez konce je seznam těch, kdo jsou pohřbeni pod silným nánosem interpretací. Ale je třeba poznamenat, že interpretace není pouze poklona, kterou prostřednost skládá géniovi. Je to typický moderní způsob, jak něčemu porozumět, a uplatňuje se u děl jakékoli kvality. Tak například z poznámek, které Elia Kazan publikoval o natáčení své Tramvaje do stanice Touha, jasně vysvítá, že nemohl kus režírovat, dokud nepřišel na to, že Stanley Kowalski ztělesňuje živočišné a mstivé barbarství, pohlcující naši kulturu, kdežto Blanche Du Bois představuje západní civilizaci, poezii, zjemnělé city a tak vůbec, to vše vyvedené v delikátních, i když, pravda, poněkud vybledlých barvách. Teď se teprve Williamsovo působivé psychologické melodrama stalo srozumitelným: protože teď už je o něčem – o úpadku západní civilizace. Kdyby to měla zůstat prostě hra o fešákovi jménem Stanley Kowalski, který tyranizuje povadlou ošuntělou krásku jménem Blanche Du Bois, – z toho by se zřejmě nedalo nic udělat.\nNezáleží na tom, co si umělci myslí nebo nemyslí, pokud jde o interpretaci jejich děl. Tennessee Williams si může myslet, že Tramvaj do stanice Touha je o tom, o čem si Kazan myslí, že je. Možná, že Cocteau tomu tak chtěl, aby jeho filmy Krev básníka a Orfeus byly složitě vykládány ve smyslu freudovské symboliky a sociální kritiky. Avšak vlastní hodnota těchto děl určitě spočívá v něčem jiném než v tom, co „znamenají“. Po pravdě řečeno, pokud Williamsovy hry a Cocteauovy filmy takové ohromující „významy“ sugerují, právě potud jsou to díla nezdařilá, falešná, vykonstruovaná.\nZ poskytnutých rozhovorů vyplývá, že Resnais a Robbe-Grillet vědomě koncipovali Loni v Marienbadu tak, aby film mohl být interpretován různými, stejně oprávněnými způsoby. Měli bychom se však bránit pokušení Marienbad vůbec interpretovat. Co je na Marienbadu podstatné, je především ryzí, nepřeložitelná, smyslová bezprostřednost některých obrazů a precizní, byť omezená řešení určitých problémů filmové formy.\nStejně tak je možné, že tank rachotící prázdnou noční ulicí v Mlčení mínil Ingmar Bergman jako falický symbol. Ale jestli to tak myslel, byla to pošetilá myšlenka. („Nikdy nevěř vypravěči, věř vyprávění,“ říkal Lawrence.) Ve své syrové předmětnosti, jako bezprostřední smyslový ekvivalent tajemných, nečekaných událostí, jež se daly do pohybu ve zdech hotelu, je tato sekvence s tankem nejvýraznější moment celého filmu. Ti, kdo sahají po freudovské interpretaci tanku, dávají pouze najevo svou bezradnost před tím, co na plátně skutečně je.\nInterpretace tohoto typu prokazuje vždy jakousi (vědomou nebo nevědomou) nespokojenost s dílem, přání nahradit je něčím jiným.\nInterpretace, založená na krajně pochybné teorii, že umělecké dílo se skládá z jednotlivých obsahových položek, dopouští se na umění násilí. Dělá z umění předmět k použití, k zařazení do mentální soustavy kategorií.\nInterpretace ovšem vždycky nepřevládá. Dnešní umění totiž může být z velké části pochopeno jako umění motivované útěkem před interpretací. Aby se vyhnulo interpretaci, může se umění uchýlit k parodii. Nebo se může stát abstraktním. Nebo („pouze“) dekorativním. Nebo se může stát ne-uměním.\nÚtěkem před interpretací se vyznačuje zvláště moderní malířství. Abstraktní malba se pokouší nemít vůbec obsah v běžném slova smyslu; kde není žádný obsah, nemůže být ani interpretace. Opačnou cestou dosahuje téhož výsledku pop-art; slouží si obsahem tak plakátově „realistickým“, že se nakonec také nedá nijak interpretovat.\nRovněž značná část moderní poezie, počínajíc slavnými pokusy francouzského básnictví (včetně hnutí klamně nazývaného symbolismus) uvést do básně ticho a restituovat magii slova, unikla hrubému sevření interpretace. Nejposlednější revoluce v současném básnickém vkusu – představuje odvrat od básnického obsahu ve starém slova smyslu, odpor vůči tomu, co vydalo moderní poezii na pospas horlivosti interpretů.\nMluvím samozřejmě především o situaci v Americe. Interpretace tu nejvíc bují v uměleckých druzích se slabou a zanedbatelnou avantgardou: v próze a v dramatu. Američtí romanopisci a dramatici jsou ve skutečnosti většinou žurnalisté nebo akademičtí sociologové a psychologové. Jejich psaní je literární obdobou programové hudby. Smysl pro to, co by se dalo podniknout s formou v próze a dramatu, je zde tak chabý a zakrnělý, že i v těch případech, kdy obsah není prostě informace, zpráva, je pořád až příliš viditelný, více méně na dlani. Romány a divadelní hry, na rozdíl od poezie, malířství a hudby, zůstávají (v Americe) obětí interpretačního náporu právě potud, pokud se v nich neodráží žádný pozoruhodnější vztah ke změnám v příslušných formách.\nAvšak programový avantgardismus – jenž ponejvíce znamenal experimentování s formou na úkor obsahu – není jedinou obranou umění proti pustošivým účinkům interpretace. Aspoň doufám, že není. Protože tím by se umění odsuzovalo k neustálému úprku. (A také by se tím neustále udržovalo samo rozlišování mezi formou a obsahem, které je koneckonců iluzorní.) Ideálně je možné uniknout interpretům i jinak: tvořit umělecká díla tak celistvá a čistá, tak vervní a bezprostředně oslovující, aby mohla být prostě jen… tím, čím jsou. Je to možné dnes? Stává se to, myslím, v kinematografii. Proto také film je v současné době nejživější, nejvzrušivější, nejdůležitější ze všech uměleckých forem. Životnost určité umělecké formy se možná pozná podle toho, do jaké míry může být dílo pochybené, aniž by přitom ztrácelo svou kvalitu. Tak například některé Bergmanovy filmy, ať jsou sebevíc napěchované jalovými zvěstmi o moderním duchu, takže přímo vyzývají k interpretování, přece nakonec vítězí nad ambiciózními záměry režiséra. V Zimním světle nebo v Mlčení je krása a vizuální propracovanost obrazu v očividném rozporu s naivní pseudointelektuálností příběhu a některých dialogů. (Nejpozoruhodnějším příkladem takové nesrovnalosti je dílo D. W. Griffitha.) V dobrých filmech je vždycky jakási přímost, která nás zbavuje nutkavé potřeby interpretovat. Tuto osvobozující antisymboličnost v sobě mají četné staré hollywoodské filmy, stejně jako snímky Cukorovy, Walshovy, Hawksovy a mnoha jiných režisérů.\nZa to, že kinematografii dosud neopanovali interpreti, vděčí film zčásti svému uměleckému mládí. Svou roli tu sehrála šťastná okolnost, že filmy se tak dlouho chápaly jen jako pohyblivé obrázky, jinými slovy jako součást lidové kultury (v protikladu ke kultuře „vysoké“), a těšily se proto nezájmu intelektuálských mudrlantů. A pak, ve filmu je vždycky ještě něco jiného než obsah, čeho se může chytit ten, kdo chce ukojit svou analytickou potřebu. Protože film, na rozdíl od románu, disponuje vypracovanou formální terminologií, což umožňuje diskutovat o technice snímání, střihu a kompozici jednotlivých záběrů, jež se na tvorbě filmu účastní.\nJaký druh umělecké kritiky je dnes žádoucí? Nechci totiž tvrdit, že umělecká díla jsou slovem nepostižitelná, že je nelze popsat nebo parafrázovat. Jistěže lze. Otázka je, jak. Jak by měla vypadat kritika, která by uměleckému dílu sloužila, a nezabírala jeho místo?\nPředevším je zapotřebí věnovat víc pozornosti formě. Podrobnější a důkladnější analýzy formy by tlumily interpretační aroganci, kterou provokuje přehnaný důraz na obsah. K diskusi o formách však potřebujeme určitý slovník (měl by být spíš deskriptivní než preskriptivní). Nejlepší je taková kritika, a té je pomálu, která rozpouští zřetel k obsahu v úvahách o formě. Pokud jde o film, drama a malířství, vybavuje se mi například, v uvedeném pořadí, esej Erwina Panofského „Styl a technika ve filmové tvorbě“, esej Pierra Francastela „Destrukce výtvarného prostoru“. Kniha Rolanda Barthesa O Racinovi a jeho dva eseje o Robbe-Grilletovi jsou příkladem formální analýzy aplikované na dílo jednotlivého autora. (Tohoto typu jsou také nejlepší eseje v Mimesis Ericha Auerbacha, jako například „Odysseova jizva“.) Příkladem formální analýzy věnované zároveň žánru i autorovi je esej Waltera Benjamina „Vypravěč: Úvahy nad dílem Nikolaje Leskova“.\nNeméně cenné by byly takové kritiky, které by opravdu přesně, pozorně a s láskou popisovaly, jak umělecké dílo vypadá. To se zdá ještě obtížnější než formální analýza. Mezi vzácné příklady toho, co mám na mysli, patří některé filmové kritiky Manny Farbera, esej Dorothy Van Ghentové o Dickensově světě nebo esej Randalla Jarrella o Waltu Whitmanovi. Jsou to eseje, které ukazují smyslovou tvářnost uměleckého díla, a nepřehrabují se v něm.\nNejvyšší, nejosvobodivější hodnotou v umění – a v kritice – je dnes transparence. Transparence znamená, že vnímáme světlo vyzařující z věci samé, z věcí, které jsou tím, čím jsou. V tom je například velikost Bressonových a Ozuových nebo Renoirových Pravidel hry.\nKdysi (řekněme za časů Dantových) bylo jistě revolučním a tvůrčím počinem konstruovat umělecká díla tak, aby mohla být prožívána na více různých rovinách. Dnes tomu tak není. Posiluje to princip redundance, který je největší metlou moderního života.\nKdysi (v dobách, kdy vysokého umění bylo pořídku) muselo být revolučním a tvůrčím krokem interpretovat umělecká díla. Co dnes rozhodně nepotřebujeme, je převádět nadále umění na myšlení, anebo (ještě hůře) umění na kulturu.\nInterpretace považuje smyslový prožitek uměleckého díla za samozřejmost, a z toho vychází. Dnes se to za samozřejmost pokládat nedá. Vezměme jen úžasné množení uměleckých děl, dostupných každému z nás, a k tomu ještě kontrasty všemožných chutí a vůní a pohledů, jimiž městské prostředí bombarduje naše smysly. Naše kultura je založena na přehánění, na nadprodukci; výsledkem je neustálý úbytek ostrosti v našem smyslovém vnímání. Veškeré podmínky moderního života – jeho materiální hojnost, sama jeho davovost – přispívají k otupování našich smyslových schopností. A právě vzhledem ke stavu našich smyslů, našich schopností (spíše než schopností jiného věku) musí být vyměřen úkol kritiky.\nDnes je důležité, abychom znovu získali schopnost smyslového vnímání. Musíme se učit vidět víc, slyšet víc, cítit víc.* Našim úkolem není najít v uměleckém díle maximum obsahu, tím méně vymačkat z díla víc obsahu, než ho tam je. Našim úkolem je potlačit obsah, abychom věc mohli vůbec vidět. Veškeré komentáře k uměleckým dílům by dnes měly usilovat o to, aby tato díla – a analogicky naše vlastní zkušenost – se pro nás stala více, nikoli méně skutečná. Funkce kritiky by měla spočívat v tom, že bude ukazovat, jak je to, co je, ba dokonce, že je to, co je, místo aby ukazovala, co to znamená.\n*Jistou nesnáz představuje mimo jiné skutečnost, že naše představa formy je prostorová (v řečtině jsou všechny metaforické výrazy pro formu odvozeny od prostorových pojmů). Proto máme lépe vypracované tvarosloví pro prostorové, spíše než časové druhy umění. Výjimkou mezi časovými druhy je ovšem drama; snad proto, že drama je narativní (tj. časová) forma, která se na jevišti rozšiřuje o rozměr vizuální a obrazový. – Co nám dosud chybí, je poetika románu, jakýkoli jasný pojem o narativních formách. Příležitostí k průlomu zde snad bude filmová kritika, poněvadž filmy jsou primárně formou vizuální, zároveň jsou však také pododdílem literatury.\nNamísto hermeneutiky potřebujeme erotiku umění.\nOpravdu proti intepretaci?\nEsej Susan Sontagové Proti interpretaci vzbudil před lety v USA bouřlivou polemickou reakci. Jistě mu lze mnohé vytýkat v celku i v detailech, přesto stále stojí za zamyšlení, protože cítí cosi podstatného a varujícího.\nSontagová vychází z dávno překonaného teoretického roztržení uměleckého díla na izolovaný obsah a izolovanou formu. Interpretace je podle ní interpretací obsahu; autorka ji zavrhuje a žádá na literárních badatelích, aby se zabývali formou. Naštěstí má na mysli formu estetickou, nikoliv logickou ve smyslu Rolanda Barthesa, jenž byl Sontagové vzorem v boji za formu proti zkarikované interpretaci. Zaměření preciznějšího, a tím pochybnějšího článku R. Barthesa Co to je kritika? snad dostatečně naznačí citace závěrečného shrnutí, které absolutizováním pouhých předpokladů smetlo se stolu problematiku jak literárního díla, tak interpretace: „… literatura je vskutku jen jazyk, to jest systém znaků: její podstata není v jejím poselství, ale právě v onom „systému”. Proto také úkolem kritika není rekonstruovat poselství díla, nýbrž pouze jeho systém, podobně jako úkolem lingiústy není rozluštit smysl věty, nýbrž zjistit formální strukturu, která umožňuje onen smysl sdělit.“\nPojetí formy u Sontagové kolísá a místy je nadějně nepřesné. Mezi zdařilé příklady formální analýzy řadí autorka Auerbachovu Mimesis, jmenovitě úvodní esej Odysseova jizva. Jenomže Mimesis Ericha Auerbacha je uznávána za klasický soubor interpretací literárních uměleckých děl. Ocitujme si jednu z klíčových pasáží jmenovaného eseje, který srovnává Homérovu Odysseu a Starý zákon: „Těžko si h.e představit větší stylové protiklady, než jaké vládnou mezi oběma skoro stejně starými epickými texty. Na jedné straně ztvárněné, rovnoměrně osvětlené, místně a časově určené výjevy odehrávající se v popředí a v nepřetržitém sledu; myšlenky a city vyjádřené; události probíhající poklidně a bez napětí. Na druhé straně se na událostech vyhmátne jen to, co je důležité pro cíl děje, ostatní zůstává skryto; zdůrazňují se jen rozhodující vrcholy děje, to, co leží mezi tím, je nepodstatné; místo a čas nejsou určeny a vyžadují výklad; myšlenky a city zůstávají nevysloveny, sugestivně vyplývají z mlčeni a z úsečných rozmluv; celek, v krajním a nepřetržitém napětí zaměřen k cíli, a proto mnohem jednotnější, je záhadný a má složité pozadí.“\nAuerbach zde uvádí, že jde o stylové protiklady mezi oběma texty. V následujících esejích skutečně většinou vychází ze stylistického rozboru jazyka a přechází pak k široce chápanému stylu, zdaleka se však neomezuje na styl textu: dochází nakonec k tomu, čím se zabývá i v naší ukázce, totiž ke stylu „znázorněné skutečnosti” (užijeme-li obratu z podtitulu celého souboru). V úvodní studii jde Auerbachovi ovšem jen o postižení elementárního protikladu, v jehož rámci teprve další studie dospívají na základě podrobnějšího rozboru ke specifičtějším určením „znázorněné skutečnosti” v jednotlivých prozaických dílech. Sontagová také úvodem vychází z Homéra a Starého zákona, nikoli však z hlediska interpretace uměleckých děl; připomíná postup, jímž byly v pozdním starověku oba mýty vykládány jako alegorie, a pak tvrdí, že obdobným, ale už otevřeně agresivním způsobem běžně postupují současní interpreti uměleckých děl. Právem ovšem uvádí prózy F. Kafky, které byly tímto specifickým způsobem vskutku nesčíslněkrát „interpretovány” coby alegorie nejrůznějšího, vesměs naprosto svévolného smyslu. Bylo by proto výmluvnější, kdybychom na obhajobu skutečné interpretace spíše než citát z Auerbacha uvedli ukázky z interpretace Kafkových dvou románů, kterou provedl Jan Grossman (Kafkova divadelnost?, 1964, přetištěno ve výboru Analýzy, 1991); tato interpretace se důsledně drží Kafkova střízlivě věcného stylu a v něm, nikoliv někde pod textem, nachází hluboký smysl, který na rozdíl od literárněhistorických analýz Auerbachových v podstatné perspektivě odhaluje naši současnost.\nInterpretace literárního díla je zakotvena ve specifickém charakteru jeho výstavby, nejde tu o interpretaci smyslu, který je v textu výslovně nebo v náznaku formulován, nýbrž o interpretaci – jednu z možných interpretací – smyslu světa, dílem ztvárněného. Je to výklad neméně nepřímý než u uměleckých děl nejazykových. Svět díla musí čtenář ovšem vždy znovu teprve vytvořit (což je něco docela jiného než prostá realizace smyslu jednotlivých vět), a tím ho ne pouze poznává, ale prožívá; nemá ho jako předmět před sebou a ve své moci, naopak on je uchvácen jím, je přinucen osvojit si způsob chápání a celkový životní postoj, které svět díla sugeruje. Ve světle takto zažitého, vskutku osvojeného smyslu může pak čtenář pojímat cokoliv i mimo dané dílo. Zde se od otázky, co vlastně je interpretováno, dostáváme k otázce proč, která je pro Sontagovou také už předem zodpovězena předpokladem, přijímaným jako samozřejmost téměř všeobecně: interpretace má za cíl lepší porozumění dílu.\nKaždé umělecké dílo přináší své osobité pojetí světa či – Auerbachovým označením – skutečnosti v širokém slova smyslu. Navzájem odlišné skutečnosti jednotlivých děl se zároveň liší od skutečnosti našeho života svou zjevnou fiktivností. Také ve své každodenní praxi člověk žije v určitém pojetí skutečnosti; to se proměňuje od epochy k epoše a od civilizace k civilizaci (např. starořecké a židovské) a do jisté míry také v mnohem kratších časových intervalech a u dílčích společenských skupin. Ale jinak je toto žité pojetí relativně velmi stabilní, jeví se nám jako skutečnost sama. Schematizace, jimiž je každá skutečnost (tj. každé její pojetí) utvářena, musejí být stabilní, pokud mají poskytovat pevnou půdu a vodítko naší každodenní praxi. Kriticky řečeno: musejí to být zkostnatělé konvence. A z této fosilní, vnitřně už víceméně vyprázdněné struktury nás umělecké dílo vtahuje do skutečnosti dynamičtější, mnohostrannější, jinak a výrazněji – totiž v jednotném stylu – strukturované (i když tato jednota může být tvořena například systémem radikálních rozporů či nečekaných změn), do skutečnosti hlubší či bohatší, provázané netušenými vzájemnými vazbami. Fiktivní, ontologický méněcenná skutečnost nás otvírá skutečnosti „skutečnější”, než je téměř nevnímaná chudá skutečnost našeho běžného života, a staví tak do nového světla i ji samu. Učí nás „vidět víc, slyšet víc, cítit víc“. Sontagová však v polemickém zápalu opomíjí, co je u díla jazykového obzvlášť patrné, že totiž nevnímáme pouhými smysly, že to vše zároveň znamená: rozumět víc – věcem, lidem, sobě. Pravdou ovšem zůstává, že adekvátní interpretace díla musí vycházet z významových souvislostí určitým způsobem zpřítomněných jevů: ne především z toho, co dílo říká, ale z toho, co ukazuje. Přímo či nepřímo vyjádřené myšlenky do tohoto ukazovaného světa jistě patří, ale pouze jako jeho tematizovaná, nejprojasněnější vrstva.\nČlověk je otevřeností celku světa, realizovanou však v jisté uzavřenosti. Působení umění, které například Nietzsche označil za životní Stimulans a Šalda za stupňování života, spočívá v regeneraci tohoto otevírání. To je vlastní smysl umění. Čtenář prochází aspoň na chvíli proměnou díky tomu, že spoluvytváří svět uměleckého díla, vymaňuje se ze své běžné omezenosti, takže plněji realizuje svou vlastní bytost, extatické bytí ve světě. Výrazem, trvalou stopou umělcova vytržení a z druhé strany podněcovatelem vytržení čtenářova je ono originální vidění skutečnosti. Nové poznání znamená tedy v případě uměleckého díla jen konkrétní způsob, jímž dílo naplňuje svůj smysl. Naproti tomu pro interpretaci je poznání konečným smyslem. A ne jenom poznání daného díla; interpretace neslouží uměleckému dílu, dílo naopak slouží jí: za jeho vedení sleduje interpretace své vlastní, svébytné poslání v oblasti obecného poznání. Žité, cítěné, temné poznání, jež navozuje četba díla, interpretace přetváří, nakolik je s to, na projasněné, plně uvědomělé poznání pojmové. Tak onen vyraz síly, v jejíž moci byl ve chvíli čtenářského prožitku, má člověk nyní v moci své, trvale k dispozici.\nTaková interpretace nezkresluje smysl díla, naopak může navíc, kromě svého vlastního poslání, čtenáři pomoci, aby mu lépe porozuměl. Stejně tak ovšem jakýkoliv rozbor díla, včetně jeho interpretace, může svou chladnou, zpředmětňující distancí a svou zjednodušující jednostranností čtenářský prožitek (a tím porozumění uměleckému dílu v jeho vlastním smyslu) oslabit.\nV čem tedy spočívá naléhavost eseje Susan Sontagové? Jistě ne v samotném zdůraznění, že smysl literárního uměleckého díla je třeba hledat spíš v oblasti smyslů než myšlenek. Během dvacátého století je tento charakter umění stále zřejmější, a byl často popsán i teoreticky. Vyplývá také z konkrétních interpretací, zvláště z těch, které jdou v náročném pojetí až do konce, tj. nezastavují se u specifičnosti zkoumaného díla, tedy u služby lepšímu porozumění jemu samému a zprostředkovaně i jiným dílům. Rozdíly v náročnosti jednotlivých interpretací jsou ovšem jen stupňovité: v každé z nich jde o porozumění dílu, a každá formulace skutečného porozumění aspoň letmo naznačuje perspektivu, v jaké dílo odhaluje svět člověka. To se však týká jenom adekvátních, skutečných interpretací, jichž je naprostá menšina. A zde se dostáváme k momentu, který Sontagová vyciťuje, ačkoliv na něj upozorňuje jen nechtěně, nevědomky. Nevím, jak v USA, ale v Evropě se literární badatelé už neodvažují výslovně rozlišovat obsah a formu díla. Říkám „neodvažují”, protože v konkrétních rozborech se touto dualitou de facto mnohdy řídí. Nepíší o objevném smyslu, vytěženém z rozboru, ze stylu díla, nýbrž o obsahu, který, pokud nejde o banalitu vyabstrahovanou z tématu, vyčetli z odborné literatury, či snad sami vydumali, ale na text daného díla pouze naroubovali. Nebo píší o neméně abstraktní izolované formě, která je beze smyslu (což může mít své oprávnění, ale jen u dílčích, speciálně vymezených analýz). Oba postupy se často mísí v jedné stati, slovně spojeny leckdy s pozoruhodnou obratností.\nK této mechanické dualitě v pojímání díla vede sama sebou obtížnost skutečné interpretace. Především je třeba mít, co překvapivý počet literárních badatelů nemá: cit pro umění, schopnost skutečného čtenářského prožitku. A pak je zapotřebí ještě mnohem vzácnější schopnosti prožitek si jasně uvědomit, analyzovat a formulovat ho. I ti nejlepší interpreti dokáží na cestě, kterou sugeruje umělecké dílo, udělat jen několik kroků. Sontagové absolutní zamítnutí interpretace jako takové v sobě skrývá otázku, která je stále ještě natolik radikální, že může být pokládána za přemrštěnou: Je většina literárních rozborů vůbec k něčemu? K něčemu určitě. Dostatečně bohatá společnost, která si může dovolit kulturu rozvinutou v celé šíři (mnohonásobně přesahující Platónem zavrhovanou přebujelost obce), poskytuje vzájemně se respektujícím zasvěcencům nejrůznější způsoby obživy.


Noc kostelů ve sboru Mistra Jakoubka ze Stříbra - Pražská diecéze\nPD Aktivity náboženských obcí Noc kostelů ve sboru Mistra Jakoubka ze Stříbra\nNoc kostelů v našem chrámu Páně si nedovedeme představit bez účinkování komorního pěveckého sboru Mistra Jakoubka ze Stříbra vedeného Hankou Tonzarovou. Jeho vystoupení byla v letošním roce obohacena nokturny v podání Dominiky Pilecké a René Eichenmanna. O Svatodušních svátcích a židovském svátku Šavu'ot nám vyprávěla Hanka Tonzarová. Nechyběly ani výstavy věnované našemu pěveckému sboru (připravil Petr Čížek) a CČSH v době nacistické okupace (připravil Martin Jindra). Modlitební ztišení nám bylo příležitostí k uvědomění si potřeby horlivěji a věrněji sloužit církvi na modlitbách, abychom tak činili více pro návrat dob Ducha svatého, pro jeho plnost v církvi, pro stálé udělování jeho darů, abychom nesli jeho ovoce. Do života s Kristem nás provázelo závěrečné požehnání\nKrátký odkaz na článek (shURL): http://www.ccshpraha.cz/8hd


Le Botteghe di Donatello (Florencie, Itálie) - Recenze\nRestaurace poblíž – Le Botteghe di Donatello\nAktivity v blízkosti atrakce Le Botteghe di Donatello\nLe Botteghe di Donatello, Florencie - Recenze\nČ. 285 z 639 zařízení v kategorii aktivity – Florencie\nPiazza del Duomo | angolo Via dei Servi, 50129, Florencie, Itálie\nMysleli jsme, že bychom si měli dát jídlo a vypadali dost slušně. Upřímně předražená za to, co dostanete. Moje synová pizza přišla 15 až 20 minut před těstovinami pro nás ostatní 4. To je směšné. Zaplatili jsme 92 EUR za 4 x průměrné těstoviny, pizzu,...láhev levného degustačního růžového vína, která nás stála 21 a 2 sodovky. Coperta / služba byla také 2 €. 50. Bylo to v pořádku, ale ne skvělé.Více\nZačněme špatnou obsluhou a končíme hrozným jídlem. Reklama mého přítele propagovaná t - bone special nebyla jedlá, maso velmi tvrdé. Ne kořeněné vůbec. Moje těstoviny byly v pořádku, ale nestály za zaplacené peníze. Myslím, že člověk by to měl vědět o dané lokalitě - není...tam žádný nedostatek turistů, kteří by se té poloze stejně jako. Moje rada - jen dálVíce\nBezlepkové jídlo ve Florencii\nTato restaurace mi sloužila nejlepší bezlepkové jídlo mého života. Bezlepkové ravioly byly vynikající. Servisní a přátelský servis. Určitě se vrátím na pizzu ze vyhrazeného bezlepkového menu\nMísto je velmi pěkné, ale personál je docela hrubý. Číšník upustil nůž s olejem na džíny svých partnerů a neomluvil se. Ceny potravin byly poměrně vysoké. Rozhodli jsme se, že kvůli službě nedáme tip a číšník odešel, aniž by poděkoval za peníze nebo sbohem.\nNalezli toto místo při procházce po katedrále, seděli venku a naslouchali velmi dobrému houslistovi, měli dobré saláty, špagety a masové kuličky, škeble - to vše je krásný způsob, jak strávit večer. Číšníci byli pozorní, služba byla rychlá.\nHledali jsme místo na večeři a šli jsme se do rozmaru. Služba byla rychlá a nabídka byla v pořádku. Jídlo se vynořilo včas a bylo v pořádku, ale nic velkolepého. Cena byla v pořádku. Je to v pořádku místo na večeři, nečekejte nic zbytečného.\nTuristicky vyhlížející restaurace, ale fantastické jídlo\nRestaurace se nachází hned vedle katedrály Duomo a vypadá velmi turistický (což je), nicméně jídlo je vynikající. Během posledních několika let jsem byl ve Florencii mnohokrát a vždycky jsem si udělal čas na rychlou pizzu. Jsou tradiční, sýrové a chutné!\nJaké úžasné jídlo mají, to byly ty nejlepší špagety, jaké jsem kdy měl. Personál byl příjemný a přátelský. Prostředí a umístění tohoto místa je opravdu pěkné. Takže pokud jste ve Florencii, navštívili jste ji.\nRestaurace v blízkém okolíZobrazit všech 3 238 nedalekých restaurací\nAtrakce poblížZobrazit všech 1 879 nedalekých atrakcí\n27 387 recenzí\nZobrazit všech 414 nedalekých hotelůZobrazit všech 3 238 nedalekých restauracíZobrazit všech 1 879 nedalekých atrakcí\nZískejte rychlé odpovědi od personálu a předchozích hostů zařízení Le Botteghe di Donatello.\nPěší túry, Výlety za vínem a ochutnávky vín , Cyklistické výlety, Kulturní prohlídky


RAILGALLERY - železnice vaším objektivem - BR 01 1533-7 - Powered by PhotoPost\nÚvod » Galerie » Depo « Předchozí fotografie · Slide Show · Další fotografie »\nBR 01 1533-7\nVe středu vykouklo na pár minut slunce. BR 01 1533-7 byla zrovna na tořně jako na molu při módní přehlídce. Za půl hodiny zase hustě sněžilo.\n· Datum: 25.2.2009 · Zobrazení: 5702· Trať: jiná/zahraniční· Datum pořízení: 18. 2. 2009 ·\nLokomotivní řada: jiná/zahraniční\nRegistrovaný: Červen 2007\nPočet fotek: 470\nNo 01 je hezký macek. Tady na točně se opravdu hezky vyjímá. Vzhledem k počasí to byl jistě dost dobrý úlovek.\nMichale, Michale, no přece v Zittau v depu. Znám tam jednoho Němce co fotí hlavne v Lužici a potom také hodně u nas. Měl jsem od něj perfektní Fahrplan včetně průjezdů stanicemi kde nastavili. Vlak kličkoval po celé východní části Saska. 8 dní za sebou. Cestující většinou pokračovali z Zittau po úzké koleji do Oybina.\nMorris: tak to nebylo moc lidí a kde že toto vlastně je?? Promin, moc se nevyznam v tom německu jak už sis jistě všiml :D\nBalwan: Tady bylo ve středu asi 20 lidí. Byl jsem jedinej Čech. V pátek bylo lidí trochu víc a Češi jsme byli čtyři. Ale už tam byla i saská polizei vyháněli lidi z průjezdných kolejí kudy jezdily normální vlaky. Nádražní budovu a perony měly obsazené policajti se zásahové jednotky s tofami a v černém, ale to byli čeští policajti. Němci si toho vůbec nevšímali asi jsou zvyklí.\nMorris: právě z těchto důvodů už nejezdím ani do lužné, pač tam se to nedá, slušně vyženu jednu rodinku s dětm a a v tu ránu je tam další :D a na to ja nervy moc nemam\nBalwan: Oni se většinou omluví, a popojdou. Když je tou nás tak takovej zájemce o fotku na žádosti o to aby popošel buďto neodpoví, nebo pošle ostatní na místa kde záda pozbývají slušného jména.\nMorris: no to muselo být nadlidský úkol :D kor s němcema\nKlucí to je BUNDESLIGA!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!MORRISI můžu si to dát jako WALLPAPER?\nBalwan: Víš co na této fotce bylo nejtěžší? Vyhnat fotografy s mobily kteří si tu krasavici chtěli vyfotit pěkně zblízka.\nty krávo, tak to je úúúžasný, dávám nanejmín dvacítku :D fakt super kousek Ferdo, to si snad dám aj na tapetu\nSamo sebou neva.\nRegistrovaný: Září 2008\nPočet fotek: 123\nFerda:pěkných fotek není nikdy dost Zítra večer se kdyžtak ozvu po skajpu, pokud by to nevadilo.\nMichale: netlač na pilu. mám ještě dost fotek. Ale musím se trochu držet spátky. Aby tady nebyly pouze mé fotky. Chtěl bych ještě jednou do neděle zajet na ouzkou, nazvěme to loučením se sněhem.\nJá jsem se letos v zimně načuchak něco kouře. A to se chystám příští sobotu na Kriegslok někam mezi Lovosice a Českou Lípu. A hlavně 21, a 22, 3, do Drážďan na Dampf-Sonderzug Treffen im Eisenbahnmuseum 12. čoud na jednom místě in action to je sen.\nJO! Tak to je moje. "Nul-einska" se sněhem a v "plastickém" násvitu. Srdeční záležitost:-). Mě akorát štve, že jsem se tam minulý týden nedostal. No co nadělám. Máte ještě nějaké fotky z tratě, z úzké? Ferdo,sem s nimi. Fotka moc potěšila, za plnej.:-)


Vánoční hru uvedli po 15 letech - Moravskoslezský deník\nVánoční hr pojednávající o Ježíšově narození. | Foto: Deník / Luksza Radek\nJejí pedagogický sbor uvedl v aule VŠB-TUO Vánoční hru pojednávající o Ježíšově narození. „Ta naše vychází ze staré bratislavské předlohy a nese se v lidovém duchu,“ sdělila učitelka Martina Lubojacká patřící ke čtyřem kantorům, jež tuto inscenaci sehráli v Ostravě poprvé a naposled před patnácti lety. Tehdy tak jako nyní vystoupila Lubojacká coby anděl Gabriel. Její role byla vznešenost sama. Na rozdíl například od trojice hospodských či pastýřů, kteří patřili (samozřejmě kromě Josefa a Marie) k dalším postavám.\n„Děj stojí na úžasných humorných monolozích. Pastýři v nich hovoří třeba o rozbití huby či nabití držky. Prostě lidovost…“ vysvětlila kantorka s tím, že Vánoční hru nastudovala Waldorfská ZŠ po dlouhé době pro zpestření předvánočního období. Kromě deseti pedagogů v ní účinkoval i stejný počet dětí; ty jako ovečky a jeden vlk. Zda se do toho škola pustí i příští rok, ovšem jisté není příprava prý byla dosti náročná nejen časově. U publika tvořeného především rodiči žáků, nicméně slavilo představení úspěch.


Nenech si ujít PŘEKONÁNI GRAVITACE II. a Mistrovství České republiky v MTB – Dirtbiker.cz\nNenech si ujít PŘEKONÁNI GRAVITACE II. a Mistrovství České republiky v MTB\nŘev fanoušků, mistrovství České republiky v kategorii freestyle MTB Big Air, světová biková špička, zatajující se dech, adrenalinová show, bitva mezi jezdci, nejlepší triky, které kdy lidské oko vidělo. To vše a ještě mnohem víc Vás čeká na druhém ročníku Překonání Gravitace.\nVystoupí skupiny Mig 21, Olympic, Horkýže Slíže, Mandrage ale také světová jezdecká špička v čele s Marinem Rantešem, Pavlem Alekhinem Vishneviy, Michalem Beranem, Damjanem Siriškim, Ondrou Šlezem, Tomášem Zejdou a dalšími jezdci osedlávajícími jak motorky, tak kola. Pokud se vám při skocích loni tajil dech, tak letos vám ho jezdecká show vyrazí. Skvělá akce pro všechny věkové kategorie, kterou zakončíme letošní léto a na které nesmíte rozhodně chybět. Buďte u toho až opět překonáme gravitaci!\nNEZAPOMEŇ SE ZAREGISTROVAT!!!\nKategorie BMX & MTB\nTrénink – 9:00\nKvalifikace – 13:30\nSUPERFINÁLE – 17:30\nPozvánka Marka Hořavy ZDE.\nBrokovnice, baseballky a BMX: Banned 5 trailer je venku\nVIDEO: Tomáš Zejda a session pro Dartmoor Bikes


Benoit Duteurtre - Služba zákazníkům\n29.10.2005 - Petr Zídek (LN)\nNovela francouzského spisovatele Benoita Duteurtrea (*1960) vychází ze situace, kterou zná asi každý. Koupíte si nějaký skvělý výrobek, který však nefunguje tak, jak má. Nezbývá než se obrátit na "službu zákazníkům". Po vytočení čísla si vás předávají hlasové automaty a nakonec uvíznete u monotónního sdělení, abyste vyčkali, protože "naši operátoři se právě věnují klientům, kteří se dovolali před vámi". Máte-li dost trpělivosti, dočkáte se po pár hodinách živého člověka, který vám naučenou frází řekne, že váš problém nepatří do jeho kompetence.\nBenoit Duteurtre z této banální situace vytěžil text, který má kafkovské a orwellovské rysy. Vše začne tím, že hlavnímu hrdinovi kdosi ukradne drahý mobil s privilegovaným paušálem. Během groteskní eskapády se snaží marně spojit se "službou zákazníkům" svého operátora, zapomíná piny své karty, vchodu do domu a připojení k internetu. Kafkovské pronikání do "zámku" moderní telekomunikační firmy je nakonec korunováno vítězstvím, které se však vzápětí ukáže jako vítězství Pyrrhovo. Ředitel služby zákazníkům sice existuje, ale vyjde najevo, že ví o svém klientovi tolik co Orwellův Velký bratr. Hrdinův problém nechce řešit, naopak uplatní všechen svůj šarm, aby z něj dostal další peníze. Duteurtreova novela, kterou do češtiny přeložila Růžena Ostrá, není tak velkou nadsázkou, jak by se na první pohled zdálo. Velké firmy se ve svém přístupu k zákazníkům od literární společnosti Cogeca asi moc neliší. Také jsou schopny udělat vše, aby zvýšily svůj zisk a snížily náklady, také jsou schopny do propagace své značky zapojit i Arthura Rimbauda. A kolik o nás vědí? To nikdo neví.\n16.11.2005 - ALEŠ KNAPP (MF)\nNakladatelství Atlantis sáhlo už po čtvrté knize jednoho z nejvýznamnějších francouzských prozaiků současnosti. Benoit Duteurtre (čti přibližně Benoa Dytertr) se živí též jako hudební a literární kritik a k jeho souboru krátkých próz Divná doba napsal předmluvu Milan Kundera. V útlé, ale obsahově nabité knížce Služba zákazníkům s podtitulem "krátký román" Duteurtre opět předvedl, jak nápaditě a vtipně umí tnout do živého. Všudypřítomný mobilní telefon se literátům přímo vnucuje ke zpracování. U nás se ho jako literárního tématu spíše jen letmo dotkli třeba Michal Viewegh či Emil Hakl, s mobilem jako narušitelem milostných vztahů v knize Kdyby tak na mě někdo někde čekal zúčtovala Francouzka Anna Gavalda.\nA přízrak úžasně zdokonaleného mobilního telefonu jako noční můra pronásleduje vypravěče Služby zákazníkům. Ten je ztrátou aparátu, plnícího úlohu jakéhosi náhradního mozku, takřka zbaven své identity. Současně však zůstává otrokem veškerých závazků, do nichž se smlouvou s příslušnou společností uvrtal. Člověk se ve Službě zákazníkům mění v oběť mašinerie, jejímiž nástroji jsou mobily, platební karty, počítače. Jak se ubránit, když nám písemně blahopřejí k uzavření smlouvy na "rychlý internet", o nějž jsme nikdy nežádali? Co dělat, jestliže nám po vyťukání přístupového kódu počítač odpoví, že heslo je neplatné? Kde hledat pomoc, splyne-li nám PIN kreditní karty a mobilu? Duteurtrův protagonista se nevzdává a autor nás zásobuje řadou zjištění. Zákazníky lákají výhodné nabídky, ale od chvíle, kdy je firma polapí, se musí řídit drakonickými předpisy. Úsilí dopracovat se se stížnostmi k šéfovi služby zákazníkům připomíná snažení zeměměřiče K. z Kafkova Zámku, obzvlášť když se po řadě drahých telefonátů dozvíme, že příslušná osoba snad ani neexistuje. Není divu, že Duteurtre ústy zoufalého hrdiny uvažuje takto: Až do pádu berlínské zdi stavěl kapitalismus svou výkonnost proti těžkopádné komunistické byrokracii. Avšak od té doby, co všude zvítězil, změnil se spotřebitel v jeho dlužníka. Zvyšování produktivity, snižování počtu zaměstnanců a výrobní šílenství vedly ke "znovuzavedení komunistických front do kapitalistických zemí". Podnik nahradil Stranu ve využívání propagandy, přitom však se zákazníky jedná jako se stádem.\nDuteurtra však nelze zjednodušeně označit za levicového kritika kapitalismu. Jeho vidění nevychází ze žádné ideologie a lze je uplatnit za jakýchkoli okolností. Leckoho možná napadne srovnání s Duteurtrovými krajany Michelem Houellebecquem a Frédérikem Beigbederem. Beigbederův působivý útok na svět reklamních agentur v románu 99 franků má však v lecčems podobu zuřivého pamfletu. A za cynismem "Karla Marxe sexu", jak bývá nazýván Houellebecq, trčí mravokárně zdvižený ukazováček. Duteurtre má výhodu, že se nejspíš nebere příliš vážně. I ve Službě zákazníkům je hlavně pozorovatelem směšné nahoty věcí. A skvěle pobaví.\nBenoit Duteurtre: Služba zákazníkům. Přeložila Růžena Ostrá. Atlantis, Brno 2005, 70 stran, doporučená cena 130 korun.


I když v dnešní době spousta lidí upravuje své stravovací návyky podle nejrůznějších diet a zásad zdravého životního stylu, na maso nedá spousta lidí dopustit. Maso je v oblasti stravování v dnešní době poměrně kontroverzním tématem. Někteří tvrdí, že maso k životu nutně potřebujeme, a že je tato potravina ničím nenahraditelná. Jiní, zpravidla zastánci vegetariánství a bezmasé stravy, tvrdí, že maso je věc v dnešní době jednoduše nahraditelná, pokud člověk ví, co má jíst. Stejně tak proti konzumaci masa bojují třeba ochránci zvířat. Naštěstí dnešní doba nabízí spoustu možností stravování, kdy si na své přijde naprosto každý.\nAť už patříme do skupiny zapřisáhlých odpůrců masa, nebo si život bez něj nedokážeme představit, faktem zůstává, že lidé jedli maso už před více než milionem let. Na rozdíl od nás si jej však často museli obstarat sami. Tehdy bylo jezení masa skutečně považováno za součást přirozeného koloběhu života a potravinového řetězce. To, co ale lidé udělali později, aby si usnadnili práci a spolu s ní i zabíjení zvířat pro maso, nemá s přirozeným potravinovým řetězcem nic společného. Nejen proto se čím dál více lidí proti tomuto systému začíná bouřit.\nPravdou je, že všeho moc škodí, a to platí jak o bezmasé stravě tak také o mase. I když jsou vzhledem k historii lidská těla na jedení masa uzpůsobena, pokud bychom náš jídelníček postavili převážně na mase, mohlo by nám to naopak způsobit i nějaké zdravotní problémy.\nJsme všežravci, a proto naše tělo potřebuje pestrou stravu.\nZejména starší generace razí teorii, že bez masa ztrácíme sílu. I když toto tvrzení neplatí zcela doslovně, něco na něm opravdu je. Maso totiž obsahuje důležité živiny, především bílkoviny, které jsou důležité pro správný vývoj a fungování našeho těla. Stejně tak najdeme v mase důležité vitamíny D a B12, které napomáhají krvetvorbě a nervovému systému. Na druhou stranu však není pravda, že tyto živiny do těla nemůžeme dostat jinak. V dnešní době totiž na trhu najdeme množství doplňků stravy, vitamínů a jiných důležitých živin v nejrůznějších formách.\nMaso má však mnoho podob. Jedna věc je koupit zmrazené maso v supermarketu a něco jiného je koupit si čerstvé chlazené maso přímo u řezníka. Stejně tak, jako při výběru kvalitních surovin myslíme na sebe, měli bychom myslet i na naše mazlíčky. Také psí maso by totiž mělo být kvalitní, takže je dobré si dát i na výběru masa pro naše čtyřnohé mazlíčky záležet.\nAť už maso jíme každý den, nebo si ho dáme jednou za čtvrt roku na grilovačce se známými, neměli bychom jeho výběr podceňovat.\nHlavní 205, Veleň 25063


Čoko lanýže best, e-shop\nČoko lanýže best\nProdáváme firemní vánoční reklamní manažerské originální luxusní dárky i balíčky, které jsou oblíbeným způsobem předvánoční a novoroční reklamy každé firmy. Jde o digitální novoročenky špičkové úrovně. Dodáváme klasická jednolistá Pfka i vánoční přání skládané. Stále větší oblibě se těší čokoládová firemní vánoční přání a reklamní manažerské originální luxusní dárky i balíčky. Protože tvoříme reklamní předměty již více než 20 let, máme dobré nápady na vánoční reklamní manažerské originální luxusní dárky i balíčky pro každou firmu. Alternantivou k běžným firemním přáním mohou být různé čokokoládové speciality jako originální dárek. Proto nabízíme úžasné bonboniéry s belgickými pralinkami. Stále oblíbenější jsou dárkové balíčky s vánočním blahopřáním. V naší nabídce najdete také firemní vína v kombinaci s pralinkami. Všechna vánoční přání a reklamní manažerské originální luxusní dárky i balíčky dodáváme v expresních termínech. Přání a čokoládové reklamní manažerské originální luxusní dárky i balíčky lze snadno objednat v našem internetovém obchodě.Prodáváme neodolatelné firemní luxusní dárky i balíčky a reklamní předměty z čokolády, máme tipy na firemní luxusní dárky i balíčky k Vánocům. Čoko lanýže best. Nápady na dárky k Vánocům, kalendáře, vánoční dárkové balíčky.\nČoko lanýže best - správná volba. Balíček z reklamní čokolády i firemní víno jsou vhodné jako best luxusní dárky i balíčky pro firmy i jako best luxusní dárky i balíčky pro klienty a je to dobrá reklama. Objednejte si potisk balíčků a dárků. Novoročenky a firemní PF je vhodné objednat včas jako novoroční přání pro firmy. Reklamní cukrovinky jsou oblíbené jako firemní dárek. Dárkové předměty Praha a reklamní agentury Praha jsou vhodným místem, kde si koupíte tak dobrou věc, jakou je luxusní bonboniéra nebo firemní čokoláda. Stále populárnější jsou best luxusní dárky i balíčky z čokolády jako tip na firemní vánoční best luxusní dárky i balíčky, musejí však mít potisk čokolády. Jako dobrá firemní propagace poslouží třeba i novoroční přání firemní tak zvaná firemní Pfka. Nezapomeňte proto včas nakoupit dárkové předměty pro Vaše zaměstnance. Vánoční přání z čokolády, bonboniéra jako tip na dárek a další originální dárkové reklamní předměty, třeba luxusní čaj pro firmu na Vánoce. Čoko lanýže best, radost pro každého. firemní Pfka, kalendář s potiskem, firemní víno, firemní diáře, to vše jako letošní vánoční best dárky pro zákazníky. Mezi originální reklamní předměty a firemní best dárky patří firemní bonboniéry. Firemní bonboniéry jsou úžasné jako propagační předměty, jako výborné nápady na vánoční best dárky. Také víno pro firmu nebo kalendáře pro firmu, to je dobrá volba, chcete-li originální best dárky pro firmu. Luxusní bonboniéry jsou někdy lepší než kalendáře pro firmu. Náš e-shop Vám dobře poslouží k nákupu reklamních předmětů, firemních dárků, novoročenek, čokoládových dárků, balíčků a košů, luxusních firemních bonboniér i čokolády s firemním potiskem. Prodáváme moc dobré firemní best dárky z čokolády, máme dobré nápady na dárky k Vánocům. Firemní kalendáře jsou ale také důležitou a nepřehlédnutelnou součástí firemní prezentace. Jsou to oblíbené reklamní dárkové předměty, které pomáhají při budování vztahů s obchodními partnery, s veřejností i vlastními zaměstnanci. Kalendář je vítaným kompromisem mezi užitnou hodnotou a estetickým zážitkem, je to praktický upomínkový předmět s dlouhodobým působením. Reklamní společnost TEREZA Tempo Line, přední výrobce a distributor firemních kalendářů, vánočních dárků, balíčků i košů Vám i letos nabízí operativní spolupráci, krátké dodací lhůty a výhodné ceny. Kalendáře a dárky s různými motivy a obsahem mají lidé rádi. Proto je reklamním kalendářem a dárkem s firemním potiskem můžete potěšit a zároveň udělat dobrou reklamu své firmě. Věříme, že i Vám hezkým a dobrým dárkem uděláme radost. Čoko lanýže best - nápad a tip na firemní dárky pro klienty a zaměstnance k Vánocům.


FOTO: Hasiči na Kladensku likvidují lokální záplavy - Kladenský deník\nFOTO: Hasiči na Kladensku likvidují lokální záplavy\nKladensko - Ledy povolily, sníh roztál a z nebe co chvíli padá další vodní zálivka. Taková je bilance posledních dnů. Hasiči na Kladensku mají kvůli tomu stále plné ruce práce.\nHASIČI NAPLNO PRACOVALI na zlepšení situace | Foto: Deník/Miroslav Novák\nS nástupem vyšších teplot, kdy se začaly odplavovat i promrzlé nánosy sněhu, se totiž čím dál častěji objevuje lidem voda ve sklepích na mhoha místech.\nJen díky tomu, že v okolí Kladna a Slaného není řeka, je situace zvladatelná, ovšem potoky v okrese mají o poznání vyšší hladiny. Na některých místech se už vylily z břehů.\nNapříklad v Kamenných Žehrovicích se potok rozlil i na tamní fotbalové hřiště. „Je to velká plocha, kdyby přimrzlo, mohli bychom tu mít přírodní kluzište. Voda ve sklepě už ale taková legrace není,“ konstatoval situaci Jiří Fingerhut.\nNečekaná závlaha z tajícího sněhu komplikluje život dál na mnoha místech okresu. Podle slov mluvčí hasičů Lenky Kostkové se hasiči ještě nezastavili stejně jako čerpadla.\n„Od čtvrtka pomáhají naši lidé lidem v rodinných domech s čerpáním vody ze sklepů. Po půlnoci vyjížděli do Dolan, kde měli majitelé už 60 cm vody, která ohrožovala plynový kotel. Ráno v osm jsme se na místo vraceli znovu. O hodinu dříve jsme čerpali vodu ze sklepa také v Kačici. V pět hodin ráno jsme byli ve Švermově, kde byl rovněž zaplavený sklep,“ sdělila mluvčí Lenka Kostková.\nDen před víkendem ukázal tradičně svoji sílu potok Kačák, který se rozlil do chatové oblasti Mostecký Mlýn nedaleko Kyšic u Kladna.\nSituaci mají pod kontrolou na březích Kačáku dále hasiči také na Bratronicku. V mnoha obcích se voda naštěstí vylévá do okolních polí a luk. Tak je tomu například ve Svárově.\nPodobnou reakci vody očekávají i v Sazené, kde byla včera dopoledne hladina Bakovského potoka na 105 centimetrech, což znamená první stupeň povodňové aktivity.\n„Zanesené koryto potoka bylo i díky článku v Kladenském deníku před dvěma měsíci zprůchodněno, takže nám záplava nehrozí. Dle mého odhadu se voda vylije v nejhorším případě mírně do polí a zahrad. Po regulaci toku v šedesátých letech je situace klidná. Pamatuji ale i doby, kdy byla voda opravdu všude,“ řekl starosta Sazené Rudolf Votruba.\nNěkde voda odtéká do polí, jinde je tomu přesně naopak. Takové případy musejí zvládat lidé za pomoci hasičů například v Drnku, kde mají stejně jako jinde v obcích mokro v garážích a sklepích. Ani, jindy spíše suchému, Slanému se voda nevyhnula.\nČervený potok v lokalitě U Habeše se rozvodnil tak, že museli zakročit strážníci. „Abychom zajistili bezpečnost a lidé zbytečně nechodili a nevjížděli do míst, kde se rozlila voda, obehnali jsme ho páskou. Voda z Červeného potoka je kolem plovárny i před viaduktem U Habeše tam, kde je zahrádkářská kolonie,“ řekl vedoucí Městké policie ve Slaném Pavel Štěpánek.\nV Kladně je zatím klid. Městská policie pravidelně ve dne i noci kontroluje, jestli nestoupá hladina vodotečí. Například v městské části Kladno–Dubí hrozí vylití Dřetovického potoka.\n„Monitorujeme také vodní koryta, ve kterých by se mohly hromadit například větve stromů a jiné přírodní něčistoty,“ řekla Kladenskému deníku mluvčí kladenských městských strážníků Olga Oliveriusová.\n16.1.2011 Diskuze 3


Hanussen mecenáš29.6. 12:24Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nHolmes je "mrtev" a čtyřka se rozdělila. Příběhy jednotlivých členů jsou zajímavé a temná atmosféra by se dala krájet.\nNorri mecenáš1.12.2021 22:57Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nPořád je to skvěle vyprávěné a skvěle kreslené. Sherlock Holmes zemřel ve švýcarských vodopádech a zdá se, že spolu s ním zemře i parta jeho dětských pomocníků. Děcka z ulice, které dlouho držely spolu, se rozhádaly a ve zlém se rozešly. Každý z nich teď musí v chudinských čtvrtích Londýna čelit svým vlastním nesnázím sám. Ještě ke všemu utekl z vězení Bloody Percy a chce se každému jednomu z nich pomstít. Čtvrtý díl je opět jiný než předchozí tři díly, ale pořád je stejně napínavý. Pořád mě to hodně baví.\nfaster867.10.2021 12:27Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nSuper rozšíření světa kolem čtyřky, a ukázka že jde napsat super příběh bez Sherlockovi berličky\nDarth Raelchi mecenáš3.10.2021 18:58Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nRozhodně nejsilnější díl celé dosavadní série. Holt tam, kde není Sherlock Holmes dokáže z příběhu vykřesat maximum a tady je to víc než znát. Postavy dostávají na frak a o to víc vyniknou jejich charaktery. Je to místy docela drsné a postavy navíc dobře pracují s vlastními schopnostmi a umem, který mají. Watson tam má také dobrou pozici a líbí se mi, že do dění až tak moc nezasahuje. Prostě dobrý a temný díl.\nGood Games mecenáš7.9.2021 23:53Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nBadBoy26.6. 03:03Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nNecRoman11.6. 20:19Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nFox01 mecenáš6.6. 06:08Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nGlumal29.4. 11:49Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\ncalvin105.4. 11:03Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nKouzelnik7 mecenáš26.3. 23:00Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nfoudy1.3. 15:08Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nGéba25.1. 06:41Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\ntrudoš editor3.12.2021 17:01Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nBerry6696.11.2021 23:22Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nmcleek22.10.2021 16:27Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\njh66628.9.2021 18:44Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\ndisclose19.9.2021 11:04Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nValdaufinka14.9.2021 19:38Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nKazumaki mecenáš14.9.2021 19:13Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nKdG11.9.2021 21:04Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nzipiik11.9.2021 20:59Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\nZbysek241010.9.2021 18:10Čtyřka z Baker Street #04: Londýnští sirotci\n2scha, BadBoy, Berry669, calvin10, Darker, Darth Raelchi, disclose, Draco nobilis, faster86, foudy, Fox01, Géba, Georgíno J., Glumal, Good Games, Hanussen, IndyP, James, jh666, Kazumaki, KdG, Kouzelnik7, Mariohurbanek, Mercurio, Norri, pechna, RadimNemec, tacmud, trudoš, Valdaufinka, vranakx, Zbysek2410, Zdendy, zipiik\n2scha, Alfi, Azbest, BadBoy, Beng.D, Benji, Berry669, blackJag, bmc75, Bob, calvin10, Dalamar, Darker, Deckard, deefha, disclose, Draco nobilis, faster86, flipflop, Fox01, Géba, Georgíno J., Glumal, Greyman, Hanussen, IndyP, invape, James, jankie, Jay-jay, jh666, Kaluž, Karel Sec, Kazumaki, KdG, Light, listr, Lobok257, Lokusta, maara, maco, Mamut12, Mariohurbanek, mcleek, Mercurio, merhyx, Mikei, Milo_Harwey, Mitak, moiqpiom, mstefl, NecRoman, Noci, Norri, o2t2, Olesh, Paldini, pechna, RadimNemec, Ricarderon, rooty, royan, Skot, sleepless, suricattaontheway, tacmud, terrordemon, Tialster, Tony TwoDee, trudoš, Valdaufinka, valon, VanTom, vishnar, vranakx, xintax, yogi, yojimbo, Zbysek2410, Zdendy\nburzum, filosh, Final, Himlik, jiskra, monty.cl


Jakou láhev pro děti od roku na mléko? - Modrý koník\nJakou láhev pro děti od roku na mléko?\nDobrý večer maminky, prosím vás o radu, jakou láhev koupit pro dítě od roku na UM?? Nejlépe nějakou levnejsi.. Přestávám kojit a chci málem dát na večer umělé mléko kvůli vitamínům.. Jestli bude chtít, proto chci zkusit levnější láhev, díky\n@nonfood dite od jednoho roku uz zadne mleko dostavat nemusi. Radeji mu dej kvalitni jidlo.\nZkus mrknout třeba v DM, tam ta jejich babylove nebývá tak drahá, jako profláknuté značky.\n@martiniquest jo to bych potřebovala vysvětlit synovi, má 2r a bez mlíčka to večer nejde. A chce ho kolikrát i ráno.\n@nonfood taky jsem uz mleko nedavala, odstavila jsem cca ve 14 měsících, uz nebylo potreba... ale pokud na tom trvas, doporucuju nějakou sklenenou, na teple mleko mi to prijde ideal, mela jsem od aventu... Ale kdyz jsem odstavila, na flasku jsem ji uz neucila a byla to mozna i vyhoda, pac od holek slycham, ze se pak dite budi na mlicko, chce sice prso, to vi, ze nedostane, tak si vyrve aspon mliko z flasky. Moje mala misto prsa mlecnou nahradu nedostala a tudiz jsem nemela s timto problémy, nikdy to nevyzadovala ...\n@alicie_k Pokud ho vyzaduje a neni problem mu ho dat, tak proc mu ho nedat. Ale to je jina situace nez preucovani na flasku po ukonceni kojeni\n@svntvt skleněnou? Jako na jedno použití pro roční batole?! To bych nedělala 😆\n@nonfood a víš určitě že přijme láhev a UM? Moje kojené děti si se všemi silikonovým i dudlíky, pítky a hrníčky jenom hrály, UM nechtěly ani náhodou. Tak abys to nekupovala zbytečně. 🤷 Pít chtěly jen vodu z netekoucího vršku co má Rajec nebo z láhve s brčkem (třeba to DM), žádný silikon neprošel 🙄\n@nonfood Raději mu kup kvalitní potraviny, než syntetický "vitamíny".\nDostala jsem skleněnou v balíčku v porodnici. Pak mám i obyč umělou, kterou jsem kupovala pro jistotu, ta byla od narození. V DM jsem jen koupila to gumové pítko, které je od jednoho roku. Kup nějakou obyč, já dceru na UM učila cca 3 měsíce, od půl roku, třeba ho už vůbec nebude chtít. A v DM mají i fajn stetku na mytí lahví.\nDobre láhve jsou MaM\n@martiniquest já mám doma malého nejedlíka,byť je od narození na UM,tak jej dostává už jen večer,nechci mu to zatím rušit,na co,jsou tam alespoň trochu vitamíny.Jí klasické jídlo,sice málo,ale alespoň něco než nic,tak i tak mu dávám večer UM.\n@korneliusa kvalitní potraviny jsou které?ty španělské,polské? kupuji kvalitní české maso,ovoce,zeleninu.Vařím doma,jí málo,tak dostává UM,pro jistotu.Těch 400Kč na měsíc už mě nezabije\n@prejeta_zaba no na zkousku je to mozna zbytecne drahe, ale kdyz jsem ji potrebovala dat mm z flasky, prisly mi ty plastove zrovna na napoj typu teple mleko dost na prd. Dcera z te sklenene normalne pila, nevidim v tom problem. Pokud myslis skrz penize tak jo, existuji levnejsi varianty na zkoušku, ale tak jako tip mi neprislo blbe to jen tak z pleziru navrhnout...\n@veronikav31 podle me je prave spis problem v tom, ze nejak podvedome verime tomu, ze umele namíchané synteticke vitaminy jsou lepsi, nez vitaminy v přirozené strave, coz si nemyslim. Ja ji um treba nedavala prave kvuli tomu slozeni, ne kvuli tomu, ze usetrim 4 stovky za mesic ... Ale pokud na tom dite trva a je to pro neho i psychicky dulezite, nabizi se samozřejmě otazka, zda jedenkrat denne dat um je zas tak skodlive, coz myslím, ze neni, takze why not. Tady spis jde o dite, ktere zatím zadne um nevyžaduje a ani tudiz nepotrebuje, to tim chci rict ja...\nJá kojila skoro do jednoho roku teď kojím jen při uspavani. A flašku jsem používala od malička na čaj a vodu tak nebyl problém a nasazení flašky i na um. A dudlík odmítá od malička s tím si jen hraje.\nDceru jsem odstavila v 15m. Přešla na um a um pije dodnes, a to jí je 3 a půl roku. Mlíko vyžaduje před spaním a nemáme s tím nikdo problém. Po X pokusech přijala láhev nuk. Je to prostě individuální. Chce to prostě vyzkoušet. Nějaké dítě vezme první láhev a dobrý, nějaké vyzkouší třeba sto značek a stejně žádná nebude dost dobrá 🙂 mimochodem... Třeba při nemoci, po očkování... Mlíko mi bylo dobrý. Nic jiného jsem do ní dostat nemohla, ale mlíko vždy 🙂 při horečkách jsem za mlíko a za to, že ho vyžaduje, byla vděčná 🙂\nV roce nepije ještě z normálního hrnku/sklenice? Na mlíko nejjednodušší, ať už pije jakýkoli. Jakože není důvod dávat UM.\n@veronikav31 Dávej si co chceš, mě to vykládat nemusíš. Zakladatelka chce dát UM kvůli vitamínům, což je nesmysl a peníze řeší. Tudíž PRO NI píšu, že nejlepší je doma uvařené a čerstvé jídlo z kvalitních surovin. A ne syntetické vitamíny s pochybnou stravitelností.\nDěkuji moc všem za odpověďi.. Mimi mi jí krásně všechno a jí hodně, myslela jsem, že do dvou let se mléko má dávat když ne mateřské, tak umělé. Promiňte a dík! 🙂\n@nonfood nemusí,pokud ji pestrou stravu. Mám 13 měsíčního, zatím kojím,ale když vydržím ještě nějakou dobu ( jakože asi jo) tak um na pití dávat nebudu. Dávala jsem dvěma starším, a u mladšího pak hodně těžko rušila.\nJaké umělé mléko - normální nebo HA?14