Jak na odstranění bradavic: alternativně nebo klasicky? - Slečna.info\nJak na odstranění bradavic: alternativně nebo klasicky?\n9. 12. 2010 by Terezka\nSe slovem bradavice si většina z nás spojuje ježibaby na koštěti nebo slizké ropuchy. Faktem ale je, že bradavicemi trpí až každý desátý člověk. I já mezi nimi byla a s léčbou jsem se potýkala dlouhého půl roku. Jaké jsou možnosti léčby bradavic? Pomůže alternativní medicína, anebo je lepší svěřit se lékařům v bílých pláštích?\nBradavice nejsou výsadou jen ježibab a ropuch\nBradavice jsou kožní nezhoubné nádorky, které způsobují viry. Virem nakažená kůže se na rozdíl od zdravé kůži začne rychleji dělit a bujet, po vyčerpání dělících schopností tato “rychlokůže” ztvrdne.\nVirus, který bradavice přenáší, se nazývá Papillomavirus. Jeho příbuzná varianta způsobuje i bradavice na děložním hrdle, kde je nebezpečnější, neboť může vyvolat i rakovinu děložního hrdla. Bradavice, které se nacházejí na kůži prstů, plosek nohou, nejsou nikterak nebezpečné, spíše obtěžující.\nBradavice mají mnoho tvarů a velikostí. Léčbu je potřeba zahájit co nejdříve, protože bradavice se mohou rozrůstat a nakonec působittaké bolest. Léčba je zdlouhavá, vyžaduje odstranění celého útvaru, který je mnohdy hluboko zakořeněný.\nHlavní zásadou je neškrábat bradavice, protože tím bys mohla virus rozšířit i na jiné části svého těla. Při odstranění bradavic můžeš vyzkoušet mnoho způsobů: klasickou medicínu, ale najdou se i zastánci alternativních metod. Navíc se všude dočteš spoustu babských rad. Co z toho opravdu pomůže?\nKlasická medicína na odstranění bradavic\nPokud chceš s bradavicemi skoncovat jednou provždy a hlavně rychle, vyhledej lékařskou pomoc. Na oddělení kožních a pohlavních chorob ti lékař bradavice může poleptat tekutým dusíkem. Zdá-li se ti o tento způsob zdlouhavý, neboť jedno poleptání většinou k vyléčení nevede, požádej doktora o vyříznutí. Lokálně ti umrtví část postižené kůže a speciálním nástrojem ti bradavici vyloupne už od kořínků.\nDalší možností je zakoupení speciálních přípravků k domácímu potírání bradavic. Například Verumal s účinnou látkou fluorouracil zabrání množení RNA viru. Obsahuje i pomocnou látku kyselinu acetylsalicylovou, kterou znáš spíše pod názvem Aspirin. Má protizánětlivý a analgetický účinek. Někdy ti i přímo v lékárně mohou vyrobit mastičku na potírání bradavic, její výhodou je nízká cena.\nLéčení bradavic alternativní medicínou\nAkupunktura: Tradiční čínské léčitelství spojuje bradavice s plícemi a tlustým střevem. Proto se zde využívá stimulace meridiánu plic a střeva, ale také meridiánu sleziny, která má stimulující účinky na imunitní systém.\nHypnoterapie: V hypnóze se nemocnému vsugeruje, že jeho tělo virus bradavic opouští, výrůstky mizí a ztrácejí se.\nAromaterapie: Potíráním postižených míst olejem z cibule nebo česneku dosáhneš rychlých výsledků. Pro nepříjemný zápach si místo přelep náplastí, v případě chodidel si je můžeš zabalit i do sáčku. Jestli nemáš po ruce olej z cibule či česneku, postačí, když si na bradavice aplikuješ prolisovanou nebo nadrobno nakrájenou zeleninu. Někteří léčitelé zase doporučují potírat místo citrónovou šťávou.\nTrápí i jiná onemocnění kůže? Přečti si, jak léčit akné, opary a dermatitidu a jak na krásné a hlavně zdravé nohy.\nJak bradavice léčily báby kořenářky? Pro pobavení přikládám pár ukázek z lidového léčitelství:\nPodvaž každou bradavici chlupem z ocasu grošovaného poníka nebo z hřívy dospělého koně.\nTři každou bradavici sedmi bílými kameny.\nPotírej je kusem slaniny nebo masa. Maso pak zakopej, ale nikdo nesmí vědět kam.\nPokud jsi z venkova, zkus postiženou nohu omývat ve vodě, ve které kováři ochlazují koňské podkovy, a to každý den v týdnu.\nTaké sliny jsou léčivým zdrojem. Každý den postižené místo olízni jazykem, pokud tam nedosáhneš, můžeš použiti nasliněného ukazováčku.\nTags: bradavice, kůže, zdraví\n3. 12. 2014 (21:54)\nDoporučuju wartner http://bradaviceajakjeodstranit.cz/wartner-2-generace-na-bradavice-50-ml/ :D


Rodinný den 2019 na Výstavišti - Pražský patriot\nRodinný den 2019 na Výstavišti\n28. května 2019 09:15\nV neděli 2. června se koná Rodinný den na Výstavišti Praha. Zábavné odpoledne pro celou rodinu se spoustou atrakcí, soutěží, sportu, workshopů, divadel a dalšího doprovodného programu se vstupem zdarma.\nSoutěž pro děti Rodinný pas: sbírání razítek, které návštěvníci získají na vybraných sportovních stanovištích.\nKaždý, kdo vyplní všechny políčka získává dárek – dárkem vouchery, poukázky, sladkosti, ale i praktické věci, jako třeba krabička na svačinu.\nOsvěžit se můžete u originálního Vodního baru Veolia ve starém Citroenu.\nNeděle 2. června od 13 do 19 hodin, Výstaviště Praha, Areál Výstaviště 67, Praha 7.


Základní èást jsme zakonèili vítìzstvím |\nne 25.3.2012 |\nZákladní èást jsme zakonèili vítìzstvím\nNa horké pùdì Lovosic, které se letos marnì snaží navázat na své loòské úspìšné tažení základní èásti, jsme uspìli a nedovolil jsme tak vedoucí Dukle a druhému Zubøí, aby se nám pøed nadstavbou Tipgames Extraligy bodovì vzdálili. Navíc jsme zvýšili náskok tøetího Jièína už na sedm bodù.\nDomácí se po nepodaøených posledních zápasech chtìli rehabilitovat divákùm a dokonce ve snaze o co nejvìtší diváckou kulisu vyhlásili pro dnešek vstup zdarma. Zaèátek utkání ale patøil nám. V první minutì jsme totiž dokázali dvakrát skórovat po rychlých akcích Petrovského a Chudoby. naše aktivní vysunutá obrana nutila domácí k chybám. Ti ale v brzké dobì srovnali jak hru a poté i skóre. V šesté minutì Landa srovnával na 3:3 a druhá polovina poloèasu pak patøila spíše domácím.\nRozchytal se jim totiž Kylíšek a naší brankáøùm se spíše nedaøilo. Trenér Trtík se snažil tento vývoj zvrátit støídáním brankáøe. Do branky nastoupil na chvíli Adamík, ale ani jemu se nevedlo. Ve ètrnácté minutì, za stavu 10:5 pro domácí nemohlo pøijít nic jiného, než oddechový èas. Trenér se snažil hráèe trochu uklidnit a zastavit nápor domácích. Náskok Lovosic po oddechovém èase opravdu už nenarùstal a my zaèali pomalu stahovat. Brzo už byla naše ztráta jen dvì branky a to už se hraje jinak než s mankem pìtibrankovým.\nV poloèase jsme prohrávali o tøi branky a do druhé poloviny jsme nastoupili s odhodláním vývoj utkání otoèit v náš prospìch. K výbornému výkonu se rozchytal Kuba Lefan a jeho zákroky i aktivní obranu jsme dokázali využívat k rychlým protiútokùm. Ty se ukázaly jako nejvìtší naše zbraò. Domácí se nestíhali vracet a èasto jsme dokázali skórovat hned po obdržené brance. Tyto "snadné" branky musely pùsobit pozitivnì na rùst našeho herního sebevìdomí a naopak to Lovosické srážet. Už v 38. minutì bylo vyrovnáno (18:18) a vzápìtí se skóre pøevážilo na naši stranu. Pøevzali jsme otìže zápasu do svých rukou a domácí už ke zvratu nepustili.\nNeopakoval se tak dnes výpadek v poslední ètvrtinì utkání jako v posledních duelech a doufejme, že nás tato nepøíjemnost nebude pronásledovat už ani v nadcházejících zápasech nadstavby.\n22. kolo, nedìle 25.3.2012 od 10:30,\nSedmimetrové hody: 6/3 - 4/4\nVylouèení: 3 -6, ÈK pøímá: Kalous (HCB)\nSled branek: 0:2, 3:3, 4:5, 10:5, 12:9, 15:13, 17:16, 18:21, 20:26, 22:29, 24:30, 28:32.\nKylíšek, Jakub, Krahulík 2, Šuma, Motl 7/1, Jelínek 3/1, Chroustovský 1/1, Komárek, Landa 3, Berka 6, Škvaøil, Kolomazník 3, Horký 3, Havlát.\nLefan, Adamík, - Krahulec, Vanèo 5, Sliwka 1, Heinz 2, Chudoba 9/2, Mlotek, Kružík 1, Petrovský 7/2, Hastík 1, Požárek 3, Kalous 3, Diviš.\nReportáž ne 25.3.2012


Zkuste šílet na sněhu s Freak Out: Extreme Freeride – Doupě.cz\nZkuste šílet na sněhu s Freak Out: Extreme Freeride\nRosťa Viktorin 1. února 2007\nLetošní zima tradičním sportům tohoto období opravdu nepřeje. Chvíli se boříme až po kotníky ve sněhových závějí, abychom si v následujícím okamžiku vlezli do nafukovacích kruhů a pokusili se doplavat na zastávku (ti šťastnější ke svému autu). Všichni vyznavači sněhového adrenalinu si tak můžou spravit chuť alespoň včera vydaným demem bláznivého lyžování.\nTitul Freak Out: Extreme Freeride vzniká ve studiu Coldwood a snaží se potěšit všechny zaryté lyžaře, jimž atraktivní formou zpracovává adrenalinové odvětví jejich oblíbeného sportu - free-ride. Ten je samozřejmě i zde doplněn o kvantum krkolomných a dech beroucích skoků.\nVe včera vydaném demu nám vývojáři ve spolupráci s Jowoodem nabízí šanci vyzkoušet si jednu „trať“ (Broken Back Mountain), a to jak v singleplayeru, tak v multiplayeru, prostřednictvím starého dobrého split-screenu.\nDownload (demo; 350 MB): Doupě\nSouvisející informace (Freak Out: Extreme Freeride):\nVýrobce hry: Coldwood (http://www.coldwood.com)\nVydavatel hry: JoWood Productions (http://www.jowood.com)\nTémata článku: Free Extreme\nZa přijetí migrantů úplatek, jinak sankce pro suverénní stát. Z EU je…Česko se musí připravit na krušnou zimu, míní generál Pavel. Apeluje…Hromadná nehoda na D1 u Brna: Zemřeli dva dospělí a dítě! Hořel…\nOdvrácená strana mateřství: Monika Bagárová přiznala vyčerpání!Kauza Stoka v Brně: Vzal jsem jen jeden úplatek za kotelnu, vypověděl…ŽIVĚ: Prymula o zavíračce hospod, omezení sportu a dalších opatřeních\nNakládaný hermelín III.Teplé saláty pro zahřátí: Čočkový s pečenou dýníKuřecí prsíčka ála Lada\nV.M.T. s.r.o. - 27100588Dozrávají šípky plné vitaminů. Vyrobte si výborný čaj, marmeládu nebo…Monochromatický apartmán u řeky Visly je plný geometrických tvarů


obsah - Sex\nítám Vás u povídkového speciálku který vznikl za podpory povídkářek Terkic,\nUchiha Mono, Scuroen, Jutaki, Aya Yai a nezapomínaje moji maličkost a\nnevědomosti všech redaktorů časopisu JAM. Tento menší projet má upozornit\nna nadané povídkáře. Fantazii se totiž meze nekladou a proč tuto nádhernou lidskou\nvlastnost nechávat bez povšimnutí. Na těchto 50 stránkách naleznete několik povídek,\njež byly náhodně vybrány.\nToto berte jako moji omluvu za držení vydání 1. Čísla časopisu JAM. Také bych se\nchtěla omluvit. Nejsem vynikající češtinář, i když jsem se snažila možná někde, nebo\ntřeba také ne, se objeví překlep či nesmyslné spojení .\nVšechny povídky jsou zde uveřejněny se souhlasem jejich autora. Podléhají\nautorským právům. Seznam všech povídkářek i s www adresami jsou uveřejněny na\nNěkteré povídky jsou typu shonen-ai/yaoi (vztah mezi mužem a mužem) tato\ntématika je označena symbolem ♂♂ popřípadě shojo-ai/curi (vztah mezi dvěma\nženami) označeno symbolem ♀♀. Shojo-ai se v tomto speciálu nevyskytuje, ale kdo\nví. Třeba časem se zde povídka na toto téma objeví.\nÚvodní obrázek: http:// spoonerman.deviantart.com/\nKdyž ho miluješ, na chyby nehledíš!\nVíš, co se stalo? Chosé nepřijel!\nTěžké žití uprostřed blití\nZávěrečné poděkování, seznam autorek\nDodatek: Ano vidíte dobře. Nacházejí se zde dvě povídky se stejným názvem.\nNenechte se zmást, každá vypraví jiný příběh a je od jiného autora\nKdyž ho miluješ, na chyby\nVystoupil spolu s ostatními cestujícími ze dvířek letadla a sestoupil po přistavěných\nschodech dolů. Přehodil si ležérně svou béžovou slabší bundu přes rameno a zamířil\nsi to k východu z runwaye. Když si vyzvedl své kufry, dorazil do letištní haly a marně\nhledal svou sestru, která ho měla vyzvednout.\n"Ty jsi Gaara?" ozvalo se najednou za ním, a tak se otočil.\nStál před ním hnědovlasý kluk, s vlasy staženými do culíku a znuděným výrazem ve\n"Ano, a ty jsi?" pozdvihl tázavě obočí.\n"Mé jméno je Shikamaru, jsem přítel Temari. Tvá sestra se omlouvá, ale naléhavě\nmusela zaskočit v květinářství za nemocnou kamarádku. Poprosila mě, jestli bych tě\nnemohl vyzvednout," vysvětlil mu a Gaara si povzdychl. Jako vždy jeho sestra si našla\nnejlepší chvilky, kdy za někoho zaskakovat. Nechápal ji. Nemusela nikdy nic dělat a\nona i přesto ráda brigádničila.\n"Dobře," odvětil jen.\n"Nejste si moc podobný," usoudil Shikamaru, když seděli v jeho malé zelené Toyotě.\n"Co prosím?" nechápal Gaara.\n"Ty a Temari, na to, že jste sourozenci, si nejste moc podobní."\n"To ne, ale nijak mě to netrápí."\nDále už oba dva mlčeli, ani jeden nevěděl co říct a ani se jim moc konverzovat\nnechtělo. Oba dva byli tak trošku nevýřeční, a proto si hned na první dojem sedli.\n"Á bráško, tak moc jsi mi chyběl!" vypískla jeho blonďatá sestra, když se vrátila domů\na skočila mu radostně kolem krku.\n"Moc dlouho tu nezůstanu, pokud ze mě ihned neslezeš," zamrmlal přidušeně a jeho\nsestra ho pustila.\n"Tak povídej, přeháněj, jak bylo v Evropě?" zajímala se ihned a Gaara protočil oči v\nsloup. Dělá to znova. Nenechá ho ani vydechnout a hned ho zahrnuje otázkami. Měl\nTem rád, ale v takovýchto chvílích měl chuť ji zaškrtit. Oba byli rozdílní nejen\nvzhledem, ale i povahami. Zatímco ona byla veselá a společenská, Gaara tak trochu\ntichý a uzavřený.\n"Povím ti to, až si hodím alespoň sprchu ano?" odvětil s povzdychem nakonec a vydal\nse do svého pokoje.\nVečer se konala v obrovské jídelně večeře a Gaara musel chtě nechtě odpovídat na\nvšetečné otázky své sestry. Horší to však ještě bylo, když se tam objevil jeho starší\nbratr Kankuro a vše musel dopodrobna zopakovat.\n"A našel sis tam alespoň nějakého hezkého chlapce?" zeptala se se zájmem Temari. O\nsvém bratrovi věděla, že je gay už dva roky a jeho milostný život jí velice fascinoval.\n"No v Anglii jsem potkal krásného aristokratického blondýna s nakrátko střiženými\nvlasy a čokoládovým tajemným pohledem, jmenoval se George. V Itálii to byl Rafael.\nSnědý, havraní vlasy po ramena, svalnatá postava a uhrančivý černý pohled. Jinak nic\nmoc, pár flirtů, ale to bylo vše," odvětil jakoby nic a zabýval se dál svou večeří.\n"A který byl lepší, George, nebo Rafael?" zeptal se Kankuro.\n"No George měl krásný zadek a Rafael zas byl moc šikovný s jazykem. George byl\nkrásně žensky útlý a Rafael mužně svalnatý. Nevím, oba měli hodně do sebe, ale\npořád to nebylo to pravé," pokrčil rameny. "No nic, měl bych jít spát, když mám jít\nzítra do nové školy," vstal od stolu, když měl dojedeno a vzal svůj prázdný talíř. Byl\nopravdu unavený a navíc se chtěl vyhnout dalším otázkám.\n"Jo, abych nezapomněla, Shikamaru tě tam odveze, je to tvůj spolužák," usmála se na\n"Alespoň tam někoho budu znát," pomyslel si Gaara, a poté co odnesl talíř do dřezu\ndo kuchyně, se vydal do svého pokoje a následně do koupelny. Když byl čistý a\npřevlečený do černých kalhot na spaní, zalehl s úsměvem do své milované postele a\nvyčerpáním z několikahodinového letu a celkově náročného dne usnul.\nAsi ve tři čtvrtě na osm už stáli se Shikamarem před školou a hnědovlásek mu říkal o\nosobách šinoucích se do obrovské budovy. Přijížděli vlastními luxusními auty, či\nlimuzínami a s mobily v ruce, nebo v zabraných debatách o nejnovější módě, autech a\nzábavě procházeli kolem nich.\nŠkola, na kterou Gaara přestoupil, a na kterou chodila i jeho sestra se Shikamarem,\nbyla nejprestižnější školou široko daleko. Nikdo, kdo nevlastnil na svém kontě miliony,\nči neměl takový majetek a akcie, neměl šanci se sem dostat. Konoha, či také Listová,\nbyla luxusní rarita mezi obyčejnými středními a soukromými internáty.\n"Ta blondýna je Yamanako Ino. Dosti populární dívka s tučným vlastním kontem. V\nreálném životě typická blondýna, ale dávej si na ní pozor, dokáže být hodně mazaná,"\nukazoval dosti pěknou dlouhovlasou blondýnku s modrýma očima. Na sobě měla\nmodré tílko na zavazování dozadu, které jí končilo nad pupíkem s modrým kamínkem\na krátkou džínovou minisukni.\n"Ta vedle ní, to je Haruno Sakura. Je to nehorázný šprt a vlezdoprdelka. Ta růžová\nbarva vlasů je záhadně přírodní. S Ino jsou nejlepší kamarádky a skvěle se doplňují.\nNebezpečná dvojka," nyní se díval na růžovovlasou dívku s netypicky velkým čelem a\nzelenýma očima, která měla na sobě červené tílko na ramínkách a bílé džínové\n"Hyuuga Hinata. Moc milá a velmi chytrá dívka. Jedna z nejbohatší a nejváženější\nrodiny. Je dosti plachá, ale moc dobrá kamarádka. Je to taková naše vrba. Pomůže ti s\nmnoha problémy a dokáže poradit," jeho další rozbor padl na černovlasou dívku se\nzvláštně bílýma očima. Oblečená byla do jednoduchých fialkových šatů na ramínka\n"Ten co jí doprovází je její bratranec Neji. Trochu nerudný, ale když ho lépe poznáš,\nzjistíš, že je fajn," ukazoval na hnědovláska s látkovou čelenkou na hlavě, oblečeného\ndo černého trička s krátkým rukávem a plátěných světlých kalhot.\nZ jejich rozhovoru je vyrušilo nastalé ticho, a tak se Shikamaru s Gaarou podívali na\nPřed branami školy zastavila dlouhá černá limuzína, z níž o chvilku později vystoupil\nřidič a jal se otevřít dveře. Z nich vylezl velice pohledný černovlasý kluk s taktéž\nčernýma očima, z nichž čišil chlad. Měl bledou pokožku a jeho oblečení tvořila černá\nmikina s kapucou a klokankou, s vyhrnutými rukávy, na rameni se znakem\nčervenobílého vějíře a kapsáčové béžové pláťáky.\n"Kdo je to?" zeptal se Gaara. Z toho kluka ho celkem zamrazilo.\n"To je Uchiha Sasuke. Místní hvězda a idol. Nejbohatší teenager, jakého svět kdy viděl.\nSebejistý, arogantní a chladný. Je nejlepší skoro ve všem co dělá."\n"Sasuke-kuun!" vyjíkly Sakura s Ino a hnaly se k mladému Uchihovi. Procpaly se\ndavem dívek, které pištěly stejně jako ony a každá zaujala místo z jedné jeho strany.\n"Raději půjdeme, nebo se potom neprocpeme do třídy. Jakmile holky spatří Sasukeho,\ntáhne se za ním dav až do třídy. A jelikož je v té samé jako my, uvízli bychom v\nzácpě," pokynul mu Shikamaru a společně zamířili ke vchodu.\nDošli až do třídy číslo osmnáct a zaujali místo v prostřední lavici u okna. V místnosti\nse již nacházelo pár lidí. Červenovlásek se po nich zvědavě podíval a jeho pohled\nupoutal kluk sedící v poslední lavici u dveří, který si něco pročítal. Úplně ho fascinoval.\nKrásné blond vlasy, spadající mu neposedně do čela, modré oči, které byly doslova\njako čistá modrá obloha a krásná, ani ne útlá, ani ne svalnatá postava, kterou\nzvýrazňovalo oranžovo černé triko s krátkým rukávem a kapucou a modré volnější\n"Tak na toho ihned zapomeň," poradil mu Shikamaru, když viděl Gaarův učarovaný\npohled. "To je Uzumaki Naruto. Jeden z nejroztomilejších a nejoblíbenějších lidí tady\nna škole. Říká se mu andílek, nebo taky beránek. Ten patří Sasukemu."\n"Patří?" zeptal se udiveně.\n"Ano," kývl Shikamaru. "Sasuke si ho koupil, a to doslova. Narutův otec, Uzumaki\nMinato, je druhý nejbohatší muž ve městě a nejlepší přítel Sasukeho otce Fugaky\nUchihy. Sasukemu se Naruto strašně líbil, a tak udělal Fugaku dohodu s Minatem o\npřenechání jedněch z nejcennějších pozemků výměnou za Narutovu náklonnost k\nSasukemu. Minatovi tímto obchodem stoupla prestiž a Naruto se stal Sasukeho\noficiálním přítelem. Nejsmutnější na tom je, že Naruto Sasukeho doopravdy miluje,"\nzakroutil nad tím hlavou.\n"Co je smutného na tom, že ho miluje?" nechápal Gaara.\n"Sasuke je jako bezcitná stvůra. Chová se k němu jako k pouhému majetku a dosti\nčasto i kusu hadru. Jakmile se o Naruta začne kdokoliv zajímat, Sasuke si to s ním\nvyřídí a ještě k tomu z toho Naruta obviní a nějak ho potrestá. Navíc je o Sasukem\nznámo, že je to velký záletník. V jejich vztahu platí seme je nadřazený a může\nvšechno a uke je podřazený a nesmí nic. Ani nechci hádat, co by se stalo, kdyby ho\nNaruto nedej bože podvedl."\nGaara se znovu podíval na toho blonďatého anděla. Jak mohl být někdo tak krutý k\nněkomu, kdo vypadá takhle? Tak lehce zranitelně, tak citlivě?\nDo dveří vstoupil těsně před zvoněním i samotný Uchiha. Poprvé za celou dobu se\nzvedly blonďáčkovy oči od sešitu a zadívaly se přímo na něj. Sasuke si to svými kroky\nzamířil ihned k němu, chytil ho za ruku a prudce ho vytáhl na nohy. Přitiskl si Naruta\nza boky blíž ke svému tělu a jeho ruce sjely na malý pevný zadeček, který silně stiskly.\nSklonil se k němu a věnoval mu dravý polibek na rty. Blonďáček se bez řečí zapojil, a\nkdyž se od sebe svými rty odtrhli, svíral ho Sasuke stále ve stejné pozici. Něco mu\nšeptal s chlípným úsměvem do ucha a Naruto se přitom roztomile červenal. Když\nzazvonilo, pustil ho Sasuke ze svého sevření, sedl si a za ruku si ho stáhl k sobě na klín.\nGaaru udivilo to, že to jejich šedovlasému senseiovi, který přišel se zvoněním do třídy,\n"Raději si zvykl, než aby se se Sasukem dohadoval," odvětil mu na nevyřčenou otázku.\n"To je snad ten Sasuke pánem světa či co?" pomyslel si nevrle rudovlásek a po očku\nSasukeho s Narutem sledoval.\nBlonďáček si zapisoval látku, kterou zrovna Hatake vykládal a Sasuke si podpíral\njednou rukou hlavu a druhou držel Naruta majetnicky okolo pasu. Najednou se však\nUchiha otočil Gaarovým směrem a jejich oči se střetly. Rudovláskovi projelo tělem\nděsivé mrazení z toho pouhého pohledu, ale vytrval a jejich oči se do sebe zamračeně\nSasuke se po chvilce odtrhl a naklonil se blíž k Narutově uchu. Opět mu něco zašeptal\na tentokrát se vpily do světle zelinkavých očí Gaary, ty Narutovy nebesky modré. V\nblonďáčkově tváři byl neurčitý smutný výraz. Gaara pohled do těch nádherných a\nzároveň tak smutných očí nevydržel a mimoděk ty své sklopil opět k sešitu, do\nkterého si zapisoval látku.\nO přestávce se ke Gaarovi seběhli skoro všichni ze třídy a začali ho zahrnovat\nspoustou otázek. Rudovlásek je vnímal tak nějak na půl a jeho pohled opět padnul na\nNaruta, který seděl sám stále ve své lavici a nepřítomně se díval na tabuli vepředu.\nPo chvilce váhání se zvedl a přešel k němu.\n"Ahoj," pozdravil ho. Druhý chlapec z toho mírně na své židli nadskočil, zřejmě se lekl,\nkdyž ho někdo tak náhle vytrhl z myšlenek. Pootočil hlavu a zadíval se na toho, jenž\n"Ahoj," odvětil jen a zvědavě si ho prohlédl.\n"Mé jméno je Sabaku no Gaara, ty jsi Naruto, že?" snažil se navázat kontakt.\nNaruto však jen mírně kývl a dál si ho nevšímal.\nGaara chtěl ještě nějak navázat konverzaci, ale to by se nesměl do třídy vrátit ten\nzatracený Uchiha a sednout si zpět vedle Naruta.\n"Ahoj, mé jméno je Sabaku no Gaara," představil se Sasukemu a podal mu ruku.\n"Uchiha Sasuke," odvětil chladně, ale ruku mu stiskl.\n"Potřebuješ ještě něco?" zeptal se "mile", když se rudovlásek neměl k odchodu.\n"Vlastně nic," pokrčil rameny a odešel si zpět sednout na své místo, kde stále\npostávali ostatní spolužáci a zvědavě je pozorovali.\n"Co ti chtěl?" zeptal se klidně Sasuke Naruta, když byl Gaara pryč.\n"Jen se mi přišel představit," odvětil Naruto.\n"Celou hodinu po tobě koukal," řekl Sasuke a díval se dopředu na tabuli, jako předtím\n"Já vím," sklopil smutně hlavu blonďáček.\n"Víš, že jsi dokonalý?" otočil se k němu a otočil si ho tváří k sobě. Pohladil ho\nukazováčkem po líci a očima zkoumal její každý rys. "Co kdybychom se na zbytek\nvyučování vykašlali a šli ke mně?"\nNaruto jen kývl. Ze školy sice chodil bez dovolení nerad, ale nechtěl Sasukemu\nodporovat. Miloval ho, ale i přesto se ho určitým způsobem bál. Věděl, že před ním\nmusí řádně volit slova, aby ho nenaštval a poslouchat ho. Věděl také, že za klidným\nsametovým hlasem, nemůže očekávat pokaždé něco dobrého. Sasukeho nálada se\nměnila jako počasí v Anglii, z minuty na minutu. Jeho láska se z minuty na minutu\nstala jakousi zvláštní nenávistí.\n"Tak se mi to líbí," pousmál se Sasuke, políbil ho, a poté se oba dva zvedli a ruku v\n"To je u nich normální," řekl Shikamaru Gaarovi, který je pozoroval.\n"Jak může být někdo jako je Naruto s někým jako je Sasuke?" stále to nechápal.\n"Jak už jsem říkal, miluje ho, i když s ním zachází tak jak zachází. Naruto se mu\nnepostaví, nechce ho ztratit a Sasuke, ten se ho z jakéhosi neznámého důvodu prostě\nza nic na světě nevzdá. Bůhví, jestli to, co ten Uchiha cítí je přehnaná láska, či si jen\nna něm dokazuje svou sobeckou nadřazenost a až ho Naruto přestane bavit, tak ho\nzahodí jako použitou hračku."\nJakmile se za nimi zavřely dveře Sasukeho domu, který byl momentálně opuštěný, až\nna služebnictvo, které již bylo zvyklé, na takovéto nečekané vpády v době školy a\nraději se vždy klidilo někam jinam, přitáhl si Sasuke Naruta těsně na své tělo a ihned\nse hladově vrhl na jeho rty. Přitom zajel rukou pod tričko a hladil ho dlaní po\nobnažené kůži. Blonďáček se mírně zachvěl a vzdychl do jeho úst.\nČernovlásek ho vyzdvihl do náruče a ihned si to zamířil po schodech nahoru a dále\ndlouhou chodbou ke svému pokoji, kde ho hodil na postel. Sundal si mikinu a tričko,\nco měl pod ní a klekl si nad něj. Chvíli si ho jen tak mlsně prohlížel, než opět dravě\npropojil jejich rty v polibek a nepřejížděl bříšky prstů kolem jeho bradavek. Naruto\nzavzdychal a pocítil Sasukeho ústa na své šíji. Odtrhl se od něj a stáhl i jemu tričko.\nPodrobil jeho tělo svému zkoumavému pohledu. Přejel svými prsty po menších\nčetných jizvičkách, a poté se k nim sklonil a začal je líbat, jakoby chtěl, aby zmizely,\naby byla jeho kůže bez poskvrnky. Ale ony tam zůstanou už navždy, stejně tak jako ty\njizvičky, které nevědomky Narutovi způsoboval na srdci.\n"Patříš jenom mě Naruto, nikdo nemá právo se na tebe dívat tak jako já, nikdo nemá\nprávo se tě dotýkat, jen já," zašeptal Sasuke a serval z blonďáčka kalhoty i s trenkami.\nNaruto jako vždy, když byl nahý, zčervenal. Bylo zvláštní nechat někoho hledět na své\nnahé tělo, i když už se to stalo tolikrát.\n"Doháníš mě k šílenství blonďáčku, jak může být někdo tak dokonalý?" přejel rukou\npo Narutově stehnu. Natáhl se přes něj ke svému nočnímu stolku a vyndal z něj pouta\nBlonďáček si jím nechal spoutat ruce, a pak zavřel oči. Slyšel svištivý zvuk a o vteřinu\npozději palčivou bolest na svém bříšku. Sasuke se k rance sehnul a přejel po ní svým\njazykem. Slízl kapičku krve, která z ní vytékala, a jen letmo se ústy dotkl blonďáčkova\npenisu. Otočil ho na bříško a přejel ukazováčkem po tetování na jeho rameni. Políbil\nho na vytetovaný znak klanu Uchiha a přejel ukazováčkem po jeho páteři až dolů k\nzadečku. Nadzdvihl ho na všechny čtyři a prstem kroužil kolem blonďáčkova otvoru,\nnež do něj pronikl. Přidal ještě jeden prst, a potom ještě jeden. Když je vytáhl,\nvysvlékl se do naha a zadíval se na lubrikant na nočním stolku. Na chvíli se zamyslel,\nale pak do Naruta prostě jen na jeden příraz pronikl. Blonďáček se prohnul a bolestně\nvykřikl. Sasuke mu nedal ani čas na vzpamatování ani na zvyk, a ihned se v něm začal\npohybovat. Z Uzumakiho očí se začaly hrnout slzy a razily si cestičku dolů po jeho\nbolestí zkřivené tváři. Už více nenaříkal, neprojevoval svou bolest nahlas, jen mlčky\ntrpěl. Bolest polevila až skoro u konce toho všeho. Sasuke naposledy přirazil a dosáhl\ntoužebného vrcholu. Vysunul se z blonďáčka, který ihned nato spadl na postel.\nMladý Uchiha mu sundal z rukou pouta a přehodil přes něj pokrývku. Naruto ležel na\nbřiše a ruce měl poležené u hlavy. Snažil se potlačit pálení svého konečníku a\nnepříjemný pocit, že mu něco stéká po noze. Sasuke se opíral o loket a hladil ho po\n"Jsi tak dokonalý Naruto. Fascinuje mě to, že ať už tě pošpiním, kolikrát jen chci,\nzůstáváš stále stejně čistý a nevinný. Jsi jako moje droga, na které jsem závislý a\nnedokázal bych bez ní žít. Patříš jenom mě a já tě nikomu nedám,"řekl zamyšleně\n"Já ani nikoho jiného nechci," odvětil tiše Naruto.\n"Tak se mi to líbí," zašeptal Sasuke a políbil ho na záda. Položil si hlavu na polštář,\npřitáhl si blonďáčka k sobě a usnul. Naruto se ještě chvíli díval před sebe, a poté také\nzavřel svá očka a poddal se náruči spánku, která ho táhla za sebou.\nUplynulo pár dní a blonďáček seděl jako každý den ve své lavici. Smutně se díval na\nSasukeho, který okatě flirtoval se spolužačkami a spolužáky a vůbec ho netížilo, že je\nve stejné místnosti i Naruto. S chlípným úsměvem šeptal něco jedné spolužačce do\nucha a druhou držel kolem pasu a tiskl si jí k sobě.\n"To si to necháš líbit?" přišel k Narutovi Gaara, už se na to prostě jen tak nemohl\n"Ano, patřím mu," pokrčil rameny Naruto, ale sklonil přitom hlavu.\n"Proč se mu nepostavíš? Není přeci středověk, existuje volnost a právo volby,\nnemusíš s ním být," zakroutil nevěřícně hlavou.\n"Do toho ti nic není," ozval se za ním ledový hlas, a tak se Gaara otočil. Stál za ním\nSasuke s kamennou maskou na tváři a propaloval ho svým pohledem.\n"Chováš se k němu hrozně. Okatě se tu nabízíš ostatním a to ještě před ním\n"Naruto, tobě to snad vadí?" otočil se na svého milence černovlásek. Naruto jen\nzakroutil se stále sklopenou hlavou v zápornou odpověď. Gaara jen překvapeně\nzamrkal a zamračil se. "Nepleť se do našich věcí, nic ti do toho není," zavrčel Sasuke,\nihned se posadil vedle blonďáčka, kolem jehož pasu si obmotal ruku a přitiskl ho k\n"Raději pojď, nepleť se do toho," objevil se u něj Shikamaru a odtáhl ho pryč.\n"No není to sladké, jak se tě zastává? Asi se mu musíš opravdu líbit," zašeptal chladně\nSasuke Narutovi do ucha. "Víš, že nemám rád, když se kolem tebe někdo ochomítá."\n"Víš, že nikoho jinýho nechci, jsem jen tvůj," zadíval se mu do očí.\n"To je jedině dobře, ale vyber si. Buďto potrestám jeho, nebo tebe," řekl s úšklebkem.\n"Co si myslíš, že děláš?" vyjel na něj Shikamaru.\n"Chtěl jsem Narutovi jen pomoct, donutit ho říct, co si doopravdy myslí," odsekl.\n"Nech toho Gaaro, neprovokuj Sasukeho, děláš to jen ještě horší. Už takhle to má\nNaruto těžký a ty mu to děláš ještě těžší."\n"Snažím se mu jen pomoct."\n"Ale stahuješ ho ještě víc ke dnu. Na Uzumakiho prostě zapomeň. Po světě běhá víc\nkluků a mnohem lepších, než je on. On si svůj osud vybral, takže se mu prostě do\nživota nepleť. Věř mi, radím ti dobře," snažil se mu Shikamaru domluvit.\nGaara sice nic nenamítal, ale nehodlal to jen tak vzdát. Naruto se mu líbil, to změnit\njen tak nemohl, ale hlavně mu ho bylo líto. Nechtěl ho nechat jen tak trpět. Bohužel\nnevěděl, že tím, že se o něj snaží, ubližuje Narutovi ještě víc.\nNásledujícího dne, když vešel Gaara do třídy, spatřil Naruta ležet zmoženého na lavici,\na když ho o hodině sensei vyvolal, blonďáček se doslova přemáhal, aby vůbec vstal a\nopravdu pomalu se došoural až ke katedře. Sasuke na to vůbec nijak nereagoval, jen\nse otáčel do zadu k Ino, zabraně s ní o něčem debatoval a přitom se smáli.\nV rudovláskovi se vařila krev. Tohle prostě muselo přestat.\nPo škole se rozhodl Naruta najít a promluvit si s ním. Hledal ho asi půl hodiny, než ho\nnašel sedět na lavičkách u školního bazénu.\n"Naruto!" zavolal na něj a blonďáček zdvihl hlavu. Zadíval se jeho směrem.\n"Co chceš?" povzdychl si a bezvýrazně ho pozoroval.\n"Není o čem mluvit," odsekl Naruto. Tenhle kluk mu začínal lézt krkem, proč se o něj\njen tolik musel zajímat? Sasuke byl včera hrubější než kdy jindy jen kvůli němu.\n"Ale je," nedal se Gaara. "Proč jsi s ním? Chová se k tobě hrozně a ty si to necháváš\njen tak líbit?" kroutil nad tím nevěřícně hlavou.\n"Ano nechám, patřím mu!"\n"Nejsi věc Naruto. Ty nemůžeš za to, že tě otec prodal za pitomé pozemky!"\n"Proč to všichni svádějí na mého otce?" uchechtl se. "Ten za nic nemůže. On mě do\ntoho nenutil. Zeptal se mě, jestli souhlasím, říkal, že nemusím. Otec respektoval a\nrespektuje má rozhodnutí a můj názor. Souhlasil jsem s tím. Nemusel jsem si to\npromýšlet. Chtěl jsem jen, aby o tom Sasuke nevěděl. Všiml jsem si už dřív, jak se na\nmě Sasuke dívá. Věděl jsem moc dobře jaký je, když jsem do toho šel. Věděl jsem, co\nmě s ním čeká a i přesto jsem s tím souhlasil. Já ho miluju víc, než cokoliv jiného a vím,\nže i on to svým způsobem cítí stejně. On se nechová vždycky tak špatně. On dokáže\nbýt i milý. Stará se o mě. Ať se ke mně chová, jak chce, ať si mě podvádí, s kolika jen\nchce, ale ať mě neopouští. Já udělám cokoliv, aby se mnou zůstal, abych mu mohl\npatřit. On si možná neuvědomuje, že mě svým chováním ničí, ale pořád je to lepší,\nnež kdybych mu byl úplně lhostejný!" vyštěkl na něj Naruto a prudce se zvedl.\nChtěl odejít, ale Gaara ho chytil za ruku a přitáhl si ho k sobě.\n"Proč netoužíš po někom, kdo by ti dal opravdovou lásku, kdo by si tě vážil a cenil si\nkaždé chvilky, kterou s tebou může strávit? Proč nechceš být s někým, kdo by k tobě\nbyl něžný a hýčkal tě?"\n"Pusť mě! Copak to nechápeš? Já ho miluju. Proto nechci být s nikým jiným! Pusť\nmě!" křičel Naruto a zmítal sebou. Gaara ho však neposlouchal a jen se k němu\nzačínal naklánět. Blonďáček se zuřivě bránil, ale byl ještě zmožený ze včerejška a moc\n"Co si myslíš, že děláš?!" uslyšel za sebou Sasukeho výhružný chladný hlas.\nRudovlásek se otočil čelem k Uchihovi.\n"Chci mu ukázat, jaké to je, když je někdo něžný a doopravdy miluje," zavrčel na něj\n"Dej od něj ty svý pracky pryč, nebo si mě nepřej!"\n"Tak do toho Sasuke, pojď mě praštit," provokoval ho výsměšně a Naruta pustil.\n"Nechte toho!" zakřičel Naruto, ale bylo to marné. Oba chlapci se do sebe pustili a\nprali se hlava nehlava. "Tak už dost!" vykřikl blonďáček a vrhl se mezi ně. Ti dva však\nbyli tak moc zabraní do rvačky, že si ho nevšimli a srazili blonďáčka do bazénu. Z jejich\nzápalu je vytrhlo až blonďáčkovo hlasité: "Pomoc!" když se mu podařilo dostat na pár\nsekund nad hladinu.\n"Do háje!" vykřikl Sasuke a sundal si bundu, kterou odhodil stranou.\n"Co se děje?" nechápal Gaara Uchihovu reakci.\n"Naruto neumí plavat," dostal ze sebe bezvýrazně a rychle skočil do bazénu Narutovi\nZa chvilku už ho táhl na břeh bazénu a podal ho rudovláskovi, který mu ho pomohl\n"Naruto, Naruto," držel ho ve své náruči a mírně ho propleskával. Blonďáček po chvíli\nvykašlal vodu a zhluboka se nadechl.\n"Naruto ty baka," vzdychl úlevně a vtáhl si ho do náruče. "Mohl jsi umřít."\n"J-já, j-já, p-promiň," vykoktal ze sebe sklesle Naruto.\n"To já bych se ti měl omluvit," zašeptal mu do ucha a přitiskl si ho blíž k sobě.\nUzumaki překvapeně zamrkal, tohle by od něj nečekal. "Bál jsem se o tebe." Tak tohle\nbyl pro Naruta opravdu šok.\nGaara je chvíli pozoroval, ale potom se rozhodl je raději nechat o samotě. Podle\nSasukeho výrazu a jeho následného chování poznal, že mu na Narutovi opravdu záleží.\nVšak oni si to mezi sebou vyříkají. Naposledy se za nimi ohlédl a zmizel pryč.\n"Ale za co se omlouváš?" nechápal blonďáček.\n"Za to jak jsem se choval," povzdychl si. "Já…"\n"Ššš…" přiložil mu ukazováček na rty Naruto a pousmál se. Moc dobře věděl, co mu\nSasuke chce říct a věděl i to, že kdyby to řekl, už by to nebyl prostě on. "Já se na tebe\nnezlobím, nic se nestalo."\n"Mohli bychom tedy začít od znova? Už ti nechci ublížit, alespoň ne úmyslně," řekl\n"Proč to děláš?" nechápal jeho změnu chování Naruto.\n"Protože jsem slyšel, co jsi Gaarovi říkal. Vím, že mi to trvalo dlouho, a že jsem se k\ntobě nikdy nechoval hezky. Já jen neumím krotit své emoce a s tebou, s tebou se to\nještě dvojnásobí. Jsi někdo, kdo mi zasáhl do života a donutil mě až abnormálně žárlit.\nVždycky mi bylo všechno jedno a s tebou, s tebou ne. Nauč mě správně cítit, správně\nmilovat," pohladil ho jemně po tváři a zadíval se do těch krásných blankytně modrých\nNaruto na to nic neřekl, jen si ho přitáhl za tričko k sobě a políbil ho. Když se od sebe\nodtrhli, vzal Sasuke svou bundu a oblékl do ní Naruta.\nA tak se jim oběma změnil život v něco lepšího, co je doprovázelo každý den.\nVíš, co se stalo? Chosé\nAutorka: Uchiha Mono\n"Diego, Diego!" Uslyšel za sebou Sakuřin hlásek. Ignoroval ho a dál kráčel k hotelové\nrestauraci. Nemohl si však nevšímat její ruky na svém zápěstí.\n"Diego!" Sakura byla vynervovaná a třásla s ním "Víš, co se stalo?" Zeptal se vzlykavě.\n"Kdo?" Vyjevil se Naruto a vykulil oči.\n"Chosé, můj snoubenec." Zhroutila se mu Sakura do náruče. "Ach, bratře, co budeme\n"Bratře?" Zajíkl se blonďák. "Sakuro, jsi OK?" Sakura k němu zvedla uslzenou tvář.\n"Sakura? Já jsem přeci Esmeralda."\n"Ty jsi se zbláznila, Sakuro."\n"Já nejsem Sakura, ale Esmeralda, pamatuj si to Diego."\n"Diego?" Teď byl Naruto fakt vyděšený.\n"Ano Diego. A teď mi jako poraď, co mám dělat, když Chosé nepřijel."\n"Kdo je Chosé?" Zeptal se inteligentně.\n"Můj snoubenec, přeci. Krásný, černovlasý, silný, černooký, něžný..." Zasnila se\nrůžovláska. Sasuke. Docvaklo Narutovi.\nNajednou se "Chosé" objevil na konci chodby. Naruto se mu očima snažil naznačit,\naby urychleně zmizel, ale bylo pozdě.\nSakura si Sasukeho všimla, setřela slzy, nasadila úsměv číslo 5 a rozběhla se k němu.\nČernovlasý mladík byl tak šoklý, že nestačil uhnout, a tak ho samozvaná Esmeralda\nsrazila k zemi.\n"Chosé, ty jsi nakonec přijel!!!"\n"Sa-Sakura, slez ze mě." Zasípal Sasuke.\n"Ale Chosé, není hezké, tahle se vítat se svou snoubenkou. Já jsem přeci Esmeralda,\nhlupáčku." Cvrlikala Sakura, spokojená, že má u sebe svého miláčka.\n"Cože? Esmeralda? Chosé? Snoubenka?" Ssukemu, zdá se, unikaly nějaké spojitosti.\n"Nemáš horečku, Sakuro?" Sáhl jí na čelo.\n"Esmeralda, drahý." Opravila ho Sakura láskyplně. Sasuke otočil svůj zděšený pohled\nna Naruta, ten ovšem jen pokrčil rameny.\n"Sakuro, tak z něj slez."\n"Diego, drahý bratř, myslím, že jsi něco špatného snědl. Chosé, miláčku, musíme se\npustiti do přípravy svatby. A máme na to jen dva měsíce!!!" Spráskla ruce. Sasuke\nzbledl ještě víc, než u něj bylo obvyklé.\n"Slez ze mě!" Doporučil jí, ale Sakura na něm dál seděla. Najednou se začala\nnebezpečně naklánět nad jeho obličej, ten ztuhl zděšením, a tak jí nic nebránilo v tom,\naby dala Sasukemu "polibek na uvítanou" Pak se spokojeně zvedla.\nVzápětí je oba zatáhla do výklenku a zacpala jim pusy. Kolem prošel-spíš se\npropotácel- opilý Rock Lee. Když si byla jistá, že je pryč, pustila je.\n"Uf, to byl don Alechandro de la Vega. Stále mě žádá o ruku, nechápe, že miluji jen\ntebe, Chosé." Přitulila se na Sasukeho, který marně přemýšlel, jak se z toho dostat.\nPodíval se na Naruta, ale ten byl na tom stejně.\nZachránila je Tsunade.\n"Tady jsi." Přišla k Sakuře.\n"Matko, podívej, Chosé nakonec přeci jen dorazil." Usmála se zářivě. Tsunade\n"To je skvělá zpráva. A teď pojď, musíme upravit svatební šaty. Jdi napřed,\ndrahoušku." Sakura pomalu, se vší elegancí, odkráčela.\nOba dva chlapci se otočili na Tsunade.\n"Moc se koukala na telenovely. Přeskočilo jí z toho. Musela nám utéct, když jsme se\nShizune volaly na psychinu. Za chvíli tu budou." Vysvětlila. "Tak, já půjdu, aby něco\nnevyvedla." Mrkla koketně na Naruta a odešla.\nNaruto si oddechl a zamířil do pokoje, který sdílel se Sasukem, hlad ho jaksi přešel.\nČernovlásek ho dohnal a srovnal s ním krok.\n"Alespoň bude od Sakury klid, pche Esmeralda." Odfrkl si.\n"Už jsem myslel, že začnu žárlit." Řekl rádoby vážně Naruto, přitáhl si mladého\nUchihu k sobě a pohladil ho po zadečku.\n"Ty nikdy nemusíš." Usmál se Sasuke a po letmém ohlédnutí Naruta políbil.\n"Víš, Naruto, já bych chtěl..." Začal rozpačitě bledý chlapec.\n"Je mi líto prdelko, až po svatbě." Sasuke očividně posmutněl.\n"Tak já to ten týden zkusím vydržet."\n"Tak je hodnej chlapeček." Pohladil ho Naruto ve vlasech a zaplul do pokoje. Sasuke\nsi povzdechl a podíval se do svého rozkroku.\n"To bude náročnej tejden, viď kámo?"\nNaruto seděl na střeše svého domu a počítal minuty než se mu ta střecha propadne.\nSamozřejmě i s bytem! Komu by se asi podařilo dům nejdřív podpálit a pak vytopit.\nSamozřejmě se ho pokoušel vysušit rasenganem spojeným se svojí větrnou čakrou.\nCož znamenalo, že ten dům je nejen podpálený a vytopený, ale dokonce děravý jak\nsír po útoku myší armády. Protože si při tom zavolal pár svých klonů na pomoc. Jenže\nto nebylo to nejhorší v jednu chvíli ho v samým vzteku ovládl Kyuubi a svými ránami\npěstí udělal díry až do kanalizace. Takže jeho dům zažil druhou potopu, až na to, že ta\nprvní byla aspoň zdraví neškodná.\nKdyž si myslel, že to být už horší nebude tak si vzpomněl proč je vlastně schovaný na\nstřeše. Možná to bude tím, že zapomněl vzbudit Sasukeho, který se před chvíli\nvzbudil sám od sebe a rovnou zahučel do jedné z těch děr, když vylézal z postele.\nPři tom všem sledoval vstupní dveře, kterými tekly proudy špinavé vody a s sebou\nnesly všechen ramen. V tu chvíli začal s doživotním smutkem na počest jejich ztráty.\nHned jak vyplaval poslední ramen sledoval jak dveřmi proplouvá Sasuke v bezvědomí.\n"Aspoň se má smrt oddálí, dattebayo!" řekl a pozoroval svého bývalého milence jak\nopouští bezpečnou zónu a řítí se nahý do spárů otravných pijavic, které se náhodou\npřichomýtly (zapomeňme na fakt, že jsou tam 24 hodin denně) a chudáček Sasík se v\ntuhle chvíli nemůže bránit.\n"Ten prevít! Neměl mě podvádět, dattebayo!!!" zlomyslně se usmál. On to totiž\nudělal všechno schválně i když mu bude líto jeho bytečku a hlavně toho ramenu. Ale\nco! Stejnak odchází z Konohy vstříct novým dobrodružstvím.\nPředevším odchází, protože se včera dozvěděl, že stánek s jeho oblíbeným ramenem\nse přestěhoval, kvůli hospodářské krizi, která teď zasáhla Konohu (lidé dodnes neví\npřoč jenom Konohu, možná je to kvůli dluhům nejmenované hokage).\nA tak si přez rameno přehodil brašnu plnou instantního ramenu (ty co odnesla voda\nse tam holt už nevešly) a opatrně proklouzl branami své rodné vesnice.\nJenže ve chvíli kdy udělal druhý krok od brány, objevil se před ním loupežník co mu\nhrozně připomínal Kakashiho a utvrzovalo ho i to, že si četl Icha Icha (zrovna díl co\nměl jenom Kakashi, divně že?) a račal kolem sebe máchat pirátským mečíkem (pro\núplnost: ten mečík je z papíru a při druhým máchnutím se rozpadl) a začal koulet\njediné oko co Naruto viděl.\n"Ramen nebo život!" zavolal.\n"Nééééééééééé vem si život a ramen mi nech, dattebayooooooooo!" začal prosit na\nkolenou blonďáček a měl pomalu na krajíčku.\n"Naruto! Kolikrát jsem ti říkal, že život je přednější!" říkal loupežník.\n"My se od někud známe sensei?" zeptal se Naruto loupežníka.\n"Samozřejmně, že ne můj žáku a naval mi ten ramen! Potřebuju něčím podplatit\nIruku aby se mnou... tamto hezké dělal!!!" začal netrpělivě rvát blonďáčkovu brašu s\njeho milovaným papů! A protože je Kaka... teda loupežík chytřejší začal Naruta svým\n"Ááááááááááá to není fér!" fňukal Naruto, když přistál zadkem v blátě.\n"Jo to mi povídej! Vůbec tam nemáš Irukův oblíbený ramen! Čím ho teď sakra\npodplatím?" mumlal si pro sebe maskovaný loupežník a zmizel v obláčku kouře i s\nA tak náš blonďatý Uzumaki se vydal do světa oškubaný jako slepice! Chodil po světě\ndlouho (5 minut) a nejednou narazil na stánek, kde bylo napsáno: RAMEN PRO\nChvíli se na ty podezřelý chlápky v černých pláštích s červenými mraky díval, ale co!\nRamen zdarma! Narutův sem se splnil a teď můžu v klidu umřít!!! Muhahahahaha\nEpilog: A co se stalo se Sasukem? Každá holka ve vesnici si z něj vzala kousek a dělala\ns ním tajné rituály! *Muhahaha*\n"Podívej se, padá hvězda." Svítily jeho nádherné oči dětskými jiskřičkami radosti a\nukazoval na stříbrnou tečku řítící se večerní oblohou k zemi. "Měl by sis něco přát."\nOtočil se s úsměvem na svého společníka, v jehož pevném objetí se nacházel.\n"Mám tebe, nic víc nepotřebuji a ani nechci." Políbil ho do vlasů.\nČernovlasý chlapec seděl osamocen na terase svého domu a pozoroval noční oblohu.\nV ruce svíral fotku, na které byl usměvavý blonďatý chlapec s očima barvy oblohy a\nStejně tak černé oči pozorovaly oblohu posetou hvězdami se smutkem a samotou.\nZrovna padala hvězda a on tentokrát přání měl, avšak takové, které se nikdy nesplní.\nJeho láska se už nikdy nevrátí.\nS povzdychem dopil zbytek zlatavé tekutiny na dně své sklenky a vstal z lehátka, z\nkterého oblohu pozoroval. V kuchyni skleničku položil do dřezu a pomalými kroky se\nvydal do koupelny. Stanul před skříňkou se zrcadlem a zadíval se na svůj odraz. Jeho\nkrásná bělostná tvář, která byla jako vytesaná z mramoru, nejevila žádnou radost ze\nživota a odrážela se v ní jakási bolest. Opláchl si obličej, zhasnul v koupelně a zalezl\nOtočil se bokem na pravou stranu a zadíval se na prázdné místo vedle sebe. Pohladil\ndlaní osamocený polštář a ztěžka zavřel oči, v mysli stále viděl jeho tvář lemovanou\nzlatavými vlasy a průzračné studánky, které se dívaly vždy jen na něho.\n"Ale no tak Naruto, vždyť to tam není tak hrozný. Jednoho dne budeš ještě na školu\nvzpomínat s úsměvem." Povzbudivě se na něj usmál, věděl, jak moc jeho miláček\nškolu nemá rád.\n"Tobě se to mluví, když jsi u senseiů oblíbený a škola ti jde." Zkřížil si ruce na prsou a\nvydal se k té budově, kterou tolik nesnášel.\n"Ale vždycky tam budeš mít kamarády a ti zůstanou na celý život."\n"Hm." Pousmál se nakonec a zahákl se do něj.\nStál před obrovskou budovou a díval se, jak proudy studentů míří branou dovnitř.\nVzpomněl si, jak tam chodili i oni.\n"Jsi ubožák Usurantonkachi, větší pako jsem neviděl," odfrkl si arogantně.\n"Ty ještě větší Uchiho, jestli si myslíš, že si drsnej. Všichni si myslí, že jsi skvělej jen\nkvůli tomu, jak vypadáš a jak se oblíkáš. Nikdo tě nemá rád jen kvůli tobě, protože jsi\njako kostka ledu. Arogantní a bezcitný," vmetl mu beze strachu do obličeje s rukama v\nToho dne si mladý Uchiha uvědomil, že má ten blonďák pravdu, a od toho dne se\nzměnil i jeho vztah k němu. Líbila se mu jeho upřímnost a odvaha, nikdy si k němu\nnikdo nic takového nedovolil.\nSe dvěma plnými taškami s potravinami v rukou došel do nedalekého parku a posadil\nse na lavičku, ze které měl výhled na veškeré jeho dění.\n"Ahoj Uzumaki," pozdravil ho a bez dalších okolků a jediného slova si přisedl k němu.\n"Co chceš Uchiho?" Otočil se na něj a zadíval se mu zpříma do očí, vůbec nechápal, co\ntady Sasuke dělá, a co po něm vlastně chce.\n"Jen jsem se tudy tak procházel a viděl jsem tě, tak jsem si řekl, že tě pozdravím."\nPokrčil ledabyle rameny. Narutovi vyletělo obočí vysoko do čela, ten Uchiha se musel\n"Tak už jsi mě pozdravil, tak můžeš zase jít." Protočil oči v sloup.\n"Ale mě se nechce."\n"Tak tedy půjdu já," povzdychl si Naruto a vstal. Sasuke ho však chytil za ruku a\nzamezil mu tak plánovaný odchod.\n"Počkej," vyhrkl a blonďáček se k němu s tázavým pohledem otočil.\n"Nešel bys se mnou dneska ven?" Naruto myslel, že se přeslechl, Sasuke s ním chce jít\nven? Ten Uchiha Sasuke, který je samotářský typ a nadává mu stále jen do ubožáků?\n"Co prosím?" Zamrkal překvapeně.\n"Ptal jsem se, jestli bys se mnou dneska nešel ven," zopakoval mu klidně.\n"Je to snad nějaká hra?" Snažil se Naruto najít rozumný důvod Sasukeho návrhu.\nNaruto na něj ještě chvíli koukal, jako kdyby spadl z Marsu. "Tak fajn," souhlasil\nnakonec. "Ale jen proto, že jsem zvědavý, co chystáš." Pokrčil rameny. Dal mu svoje\nčíslo, aby se domluvili kdy a kde, a potom zmizel.\nZ toku jeho vzpomínek a myšlenek ho vytrhlo jakési ducání do jeho tašek. Zadíval se\njejich směrem a spatřil ohromného bílého psa s hnědými fleky na uších, jak čenichá k\n"Akamaru!" zaslechl volání a následně spatřil i onoho člověka, jenž volal. Řítil se k\nněmu hnědovlasý kluk v béžové plátěné bundě, kterou měl rozepnutou, černém\ntričku a džínách, v ruce držel modré vodítko a v jeho tváři se nacházel zamračený\n"Akamaru, kolikrát ti mám říkat, abys mi nemizel z dohledu a neobtěžoval cizí lidi,"\npokáral psa, připnul mu vodítko k obojku stejné barvy a odtáhl ho kousek dál od\n"Moc se za něj omlouvám, je to ještě štěně." Poškrábal se nervózně ve vlasech.\nSasuke se zadíval na psa. Štěně? Vždyť je velký minimálně jako poník, snad i jezdit by\nse na něm dalo.\n"To je v pohodě," pronesl jen Sasuke a vstal z lavičky.\nHnědovlásek si ho pozorně prohlížel, což Sasukemu neuniklo a to byl i jeden z důvodů,\nproč chtěl ihned odejít.\n"Mé jméno je Inuzuka Kiba," představil se a napřáhl k němu ruku.\n"Uchiha Sasuke," odvětil jen suše a ruku mu nestiskl.\n"Ten známý architekt?" Rozzářily se Kibovi oči.\n"Už dlouho se snažím o schůzku s Vámi. Stavím dům a potřebuji názor odborníka,"\n"Rád bych pomohl, ale moje inspirace zmizela. Nashledanou," rozloučil se a už ho\nKiba za ním zůstal jen zklamaně hledět. Sasuke mu imponoval, ale jak se zdálo, nejevil\nžádný zájem o navázání kontaktu s ním.\nPoložil tašky na kuchyňskou linku. "Zdálo se mi to, nebo se mě pokoušel ten kluk\nsbalit?" pomyslel si. "A i kdyby, co je mi vlastně do něj." Pustil se do vybalování tašek,\ndokud nevyndal poslední věc, která byla na dně.\n"Tak moc jsi ho měl rád," pronesl, když se zadíval na ramen v jeho rukách.\n"Nechápu, jak to pořád můžeš jíst." Zakroutil nad svým milencem hlavou, když do\nsebe soukal asi čtvrtou misku ramenu.\n"Prostě mi to chutná, můžu se po tom utlouct," zahuhlal s plnou pusou.\n"Divím se, že ještě nejsi jako koule, když toho spořádáš tolik," povzdychl si.\n"A to už bych se ti potom nelíbil?" Polkl a zvědavě se na něj zadíval.\n"Samozřejmě, že líbil. Tebe bych přeci za nikoho jiného nevyměnil." Sklonil se k němu\na slíbl kousek masa z jeho koutku rtů.\n"To doufám." Zazubil se na něj a za tričko si ho přitáhl k sobě pro polibek.\nDalší den si Sasuke opět odpoledne sedl v parku na lavičku a pozoroval dění kolem\n"Můžu si přisednout?" Uslyšel povědomí hlas, a tak vzhlédl.\n"Ale jo." Souhlasil nakonec.\n"Ještě jednou bych se Vám chtěl omluvit za svého psa, Akamaru je někdy trochu\n"Vždyť se nic nestalo. A kde je vůbec teď?"\n"Doma, dneska jsem se vydal na procházku sám."\n"Víte, včera jste zmizel tak náhle."\n"Nestihl jsem se Vás zeptat, jestli byste se mnou nezašel alespoň na kafe. Zvu Vás."\nSnažil se Kiba navázat nějaký bližší kontakt s ním.\n"Proč se o mě tolik zajímáte?" zeptal se Sasuke a Kiba se nervózně pousmál.\n"No, líbíte se mi." Poškrábal se ve vlasech.\n"Ale co když nemám zájem?"\n"V tom případě berte to pozvání alespoň jako přátelskou nabídku."\nSasuke nad tím zapřemýšlel, a nakonec kývl.\n"Tak o co ti jde Uchiho? Proč jsi mě sem vytáhl?" zkřížil si ruce na prsou a pohodlně se\nposadil na židli.\n"Chtěl jsem s tebou jít jenom ven."\n"To je všechno? Žádné urážky, žádné ponižování?"\n"Ne, prostě jen přátelská schůzka."\n"Ale my nejsme přátelé, dá se říct, že jsme spíš nepřátelé."\n"A co kdybych to chtěl změnit?"\n"Tak bych ti na to řekl, jestli nejsi padlej na hlavu." Na to se Sasuke neubránil\nmírnému úsměvu, což Naruta vykolejilo ještě víc.\n"Víš Naruto, uvědomil jsem si, že se vůči tobě chovám jako blbec…"\n"Ty sis něčeho šlehnul, že jo?" Přerušil ho Naruto a docílil tím toho, že se Sasuke\nrozesmál na celé kolo. "Já tě nechápu." Zakroutil nad ním nevěřícně hlavou.\n"Naruto? Líbí se ti kluci?"\n"Cože?" Vytřeštil na něj svá modrá kukadla, ten Uchiha byl čím dál tím víc divnější.\n"Jestli se ti líbí kluci."\n"To má být zase nějaký tvůj nejapný žert?"\n"Ne o žert nejde, na rovinu se tě ptám."\n"No, možná." Přiznal nakonec.\n"Jo, líbí se mi kluci." Rezignoval, Sasuke by z něj dostal snad cokoliv, ať už teď nebo\npozději, navíc se tím netajil, tak proč lhát.\n"A líbím se ti já?" Opřel se lokty o stůl, podepřel si hlavu dlaněmi a svůdně se na něj\nNaruto málem dostal infarkt. Nejdříve ho Sasuke bez varování pozve ven, pak se ho\nvyptává na orientaci a teď se na něj svůdně usmívá? Má tohle snad být rande?\n"Protože ty, ty se mi líbíš moc." Mrkl na něj a to už se Uzumaki málem válel pod\nstolem. Je to rande!\n"Hej Sasuke, posloucháš mě vůbec?" vytrhl ho ze vzpomínek Kibův hlas. Hned poté,\nco vstoupili do kavárny, se dohodli na tykání.\n"Promiň, jen jsem si na něco vzpomněl," omluvil se Sasuke. "Už budu muset jít, je\ncelkem pozdě," řekl, když se zadíval na své hodinky. Vstal a chystal se k odchodu.\n"Počkej, mohl bych tě alespoň vyprovodit?" zeptal se s nadějí v hlase, taktéž vstal a\npoložil peníze za kafe na stoleček.\n"Ten je fakt vytrvalý," pomyslel si Sasuke a nakonec kývl na souhlas.\nBylo asi kolem šesté večer, když dorazili k Sasukeho domu.\n"Páni, tak tady bydlíš?" vyhrkl ohromeně hnědovlásek, když spatřil obrovský a\n"Nemůžu uvěřit tomu, že je skutečný," vzdychl okouzleně Naruto, když poprvé spatřil\ndům, který pro ně Sasuke navrhl. "A je tu i ta dřevěná veranda s houpací lavicí." Jeho\nočka zářila a na tváři se mu rozléval ten nejkouzelnější úsměv, jaký uměl jen on.\n"Byl jsi mou inspirací, když jsem ho navrhoval, vlastně jen díky tobě jsem se stal\narchitektem. Ten dům je náš Naruto, jenom náš," šeptal mu do ucha, když ho objal\nzezadu kolem pasu.\n"A je to také to poslední, co jsem kdy navrhl," odvětil chladně Sasuke. Když navrhl\ntenhle dům, měl z něj radost, těšil se pohledu na něj. Navrhl ho pro sebe a pro\nNaruta, ale teď, jakoby to počáteční kouzlo, které ze svého díla cítil, bylo pryč, jakoby\nKiba se chtěl ještě zeptat na to, proč to byl jeho poslední návrh, ale raději svou\notázku ihned vypustil z hlavy, když viděl, jak se černovlásek tváří.\n"Dobrou Kibo," řekl jen Sasuke, vyšel schody na terasu, vytáhl z kapsy své sportovní\nčerné bundy klíče, odemkl si a zabouchl za sebou dubové, krásně vyřezávané dveře.\n"Dobrou Sasuke," povzdychl si Kiba a s rukama v kapsách odešel se svěšenou hlavou\n"Ale no tak, je pěkná."\n"A co je na ní tak hezkýho?" zeptal se nevěřícně Sasuke a díval se na jejich blonďatou\nspolužačku, která na něj jako většina holek od nich ze školy, dělala oči.\n"Krásné dlouhé blonďaté vlasy, štíhlé dlouhé nohy, je to ideál každého kluka." Pokrčil\n"Fajn, odvolávám tedy to, že jsem o ní řekl, že je ošklivá, ale já mám stejně jenom oči\npro tebe," povzdychl si nakonec, přitáhl si ho k sobě a políbil.\n"Za to jsem rád, ale co až tu jednou nebudu? Co když se spolu rozejdeme, nebo když\nse prostě něco stane? To snad zůstaneš sám?" Povytáhl obočí.\n"Nech si ty hloupé řeči Naruto, víš, že to nemám rád." Zamračil se černovlásek. "Teď v\ntuto chvíli se rozcházet nehodlám a doufám, že ty taky ne. Jsi pro mě jediný a tečka,"\nSasuke seděl na houpací lavici na verandě před vchodovými dveřmi, v ruce opět\nsklenku se zlatavým mokem a díval se na příjezdovou cestu, po které před necelou\npůlhodinou Kiba odešel.\n"Nechtěl bych, abys byl někdy sám."\nAno tohle mu jednou Naruto řekl. Vzpomněl si na odpoledne s hnědovlásekem a\nmusel uznat, že Kiba není zrovna špatným společníkem. Měl to s ním snad zkusit?\nNaruto mu sám tehdy řekl, že by byl nerad, kdyby byl sám, on chtěl, aby si někoho\nnašel. Černovlásek si povzdychl, vůbec nevěděl, jestli je schopný si s někým něco začít.\nByl to rok, co odešel, co ho nějaký bezohledný řidič srazil na ulici, co týden bojoval v\nnemocnici, naposledy mu řekl, že ho miluje, a pak ho opustil. Po bledé tváři stekla\nosamělá slza. Kopl do sebe sklenku, otřel si oči a vešel zpět dovnitř do svého tak\n"Myslel jsem si, že už sem znovu nepřijdeš," řekl Kiba, když došel k té samé lavičce,\nna které Sasukeho poprvé viděl.\n"Ze začátku jsem si to myslel také, ale nakonec jsem si to rozmyslel," odvětil Sasuke.\n"Chtěl jsem se ti omluvit za to, jak jsem se zprvu choval a pozvat tě na nějaký drink."\nKiba na něj vytřeštil oči, tohle vážně nečekal. Že by u něj nakonec měl nějakou šanci?\nS jeho návrhem s úsměvem souhlasil.\n"Ani nevíš, jak strašně moc tě miluju," zašeptal blonďáček, když leželi se Sasukem na\nposteli a vzájemně se dívali do očí.\n"A ty nevíš, jak strašně moc tě miluju, já," odvětil s úsměvem černovlásek, naklonil se\nk němu a políbil ho. Naruto se nad něj přetočil a obkročmo si na něj sedl.\n"Tak mi pověz, jak moc," řekl, rošťácky se pousmál a sklonil se k jeho šíji, kterou začal\n"Strašně moc," zavzdychal Sasuke, když ho Naruto dráždil jazykem na jeho velmi\n"A teď mi pověz, ty nezbedo, jak moc miluješ ty mě." Tentokrát se nacházel Naruto\npod ním a Sasuke mu stahoval tričko.\n"To nejde vyčíslit," vzdychl s blaženým úsměvem na rtech blonďáček, když Sasuke vsál\njeho bradavku do svých úst a začal si s ní pohrávat, tahal za ní zuby a laskal ji jazykem.\n"Hmm," zamumlal, když černovlásek vsál i tu druhou a zasténal, když mu rukou přejel\npřes látku kalhot po rozkroku.\n"Tak to ne!" vyjekl Naruto, když mu Sasuke začal stahovat i kalhoty. Znovu se přetočil\nnad něj, rychlostí blesku z něj stáhnul tričko a přisál se svými rty znovu k jeho krku,\nkde udělal rudé znamínko, s úsměvem si své dílo prohlédl a pokračoval svými polibky\nSasuke se díval na hnědovlasého muže spícího klidným spánkem vedle něj. Byl s ním\nnecelé dva měsíce a dnes se spolu poprvé milovali. Po chvíli z postele vstal, natáhl na\nsebe trenky a sešel dolů do kuchyně, kde si nalil sklenku whisky. Trochu se napil a\njeho pohled spočinul na černém piánu, které se nacházelo na stupínku v obýváku.\nPřešel k němu, posadil se na malou židličku, pomalu ho rozevřel a zadíval se na\n"Sasuke, prosím, zahraj mi něco," škemral blonďáček.\n"A copak bys chtěl zahrát?" zeptal se s úsměvem a pohladil ho v záplavě zlatavých\nvlasů. Když na něj dělal Naruto psí očka, nešlo mu prostě odolat, nic mu odmítnout.\n"Výběr nechám na tobě, ale pozor nespleť se." Zazubil se potutelně a Sasuke se\npousmál ještě víc. Mohlo ho napadnout, že bude chtít slyšet to, co vždycky. Jeho\nPomalu a trochu nejistě se kláves dotknul. Přeci jen už dlouho nehrál, tak dlouho se\ntomuto piánu vyhýbal, ale teď potřeboval hrát, slyšet tu melodii, kterou Naruto tolik\nmiloval. Jeho prsty začaly pomalu mačkat klávesy, střídal bílé a černé tak, jak zrovna\npotřeboval a znovu slyšel smutnou melodii, ze které však vycházela jakási naděje.\n"Sníh roztéká a jaro, které přichází, sebou přináší naději, naději na teplejší a krásnější\ndny, přináší sebou lásku." Vzpomněl si Sasuke na to, co Naruto při téhle písni vždy\nříkal. On miloval Yirumovy skladby a miloval tuhle, tu se jménem Spring time.\nČernovlásek zavřel oči a nechal se unášet hudbou, která vznikala pod jeho doteky.\nNevšiml si, že ho se zatajeným dechem ode dveří pozorují dvě čokoládové oči.\n"Hraješ kouzelně," řekl okouzleně, když se odvážil promluvit. Sasuke ztuhl a hudba\nutichla. "Nepřestávej," zaprosil ihned Kiba. Tohle nechtěl, nechtěl, aby Sasuke\nI přes jeho prosbu, černovlásek piano zavřel a vstal.\n"Promiň, nechal jsem se jen trochu unést," řekl a odešel zpět do ložnice.\n"Ano?" zvedl svůj mobil. Seděl zrovna ve své kanceláři a díval se na obrazovku svého\nmonitoru, kde měl rozpracovaný další svůj návrh. Jeho oči se rozšířily, když se z\ndruhého konce ozval neznámý ženský hlas, patřící sestřičce místní nemocnice.\n"Naruto," zašeptal smutně, když seděl u jeho postele a držel ho za ruku. Jeho krásná\ntvář byla plná škrábanců a modřin a kolem hlavy měl obvaz. Na jeho hebkých\nměkkých rtech byla kyslíková maska a k rukám měl připevněno několik hadiček.\n"Miluju tě Sasuke," zašeptal o šest dnů později s mírným úsměvem slabě. Byl na\npokraji svých sil, narůžovělý nádech jeho tváří vymizel a nahradila ho bílá skoro\nmrtvolná šeď. Jeho azurová očka se zavřela a už nikdy znovu neotevřela. Z jeho úst\nvyšel poslední dech a z onyxových očí mladíka u jeho postele se začaly pozvolna řinout\n"Ne," šeptal tiše toto slůvko stále dokola a jeho hlas nabíral na intenzitě. Byl zlomený,\njeho duše i srdce se s jeho ztrátou rozpadly na milion malých kousků.\n"On stále bude stát mezi námi, že?" zeptal se jednoho dne Kiba, když našel Sasukeho\nna terase s výhledem na moře, jak sedí na jednom z lehátek, v jedné ruce sklenku s\nwhisky a v druhé Narutovu fotku.\n"Já na něj prostě nedokážu zapomenout Kibo," povzdychl si černovlásek a znovu ze\nsklenky upil. Vyprávěl Kibovi o jeho vztahu s Narutem, o tom, co se stalo. Řekl mu to,\nkdyž se ho zeptal, proč dům, ve kterém Sasuke žije, byl posledním jeho dílem.\nZpočátku ho hnědovlásek chápal, věděl, že to pro Sasukeho muselo být těžké, ale\nčernovlásek žil stále ve svých vzpomínkách a Kibovi se zdál být tak vzdálený, tak moc\n"To po tobě ani nikdo nechce Sasuke," odvětil klidně. "Jen se tě chci zeptat, má vůbec\nnáš vztah cenu?" tázal se s jakousi bolestí v hlase. Černovlásek na něj upřel svůj\npohled. Věděl, jak moc mu svým chováním a vzpomínkami ubližuje, ale on prostě\nnedokázal hodit svůj bývalý život, svou lásku za hlavu. Mlčel, nevěděl, co na to říct.\n"Aha," řekl jen Kiba, otočil se a odešel. Odešel ze Sasukeho života, bolelo ho to, věděl,\nže se do něj zamiloval, ale nemohl být s někým, kdo žije v minulosti, kdo neopětuje\nani trochu jeho city.\nSasuke zůstal navždycky sám. Vrátil se ke své práci a inspiraci hledal ve svých\nvzpomínkách. Jednoho dne, kdy i jeho život vyhasl, setkal se opět s člověkem, pro\nkterého navždy žil, kterému patřily jeho vzpomínky a celý jeho život.\n'Ryuu, opravdu nerad ruším, ale…' Ozvalo se v telefonu černovlasého mladíka.\n"Za deset minut jsem tam, jo?" Usmál se a položil telefon. Zaklapl sešit, ze kterého se\nučil na čtvrtletní písemku z chemie, na níž záležela jeho známka v pololetí, a vydal se\ndo garáže, odkud se po chvíli vyřítil na motorce k domu rodiny jeho nejlepšího přítele.\n"Tak co se stalo?" Zeptal se jemně, když vešel do Akiho malého pokojíku. Aki na něho\nupřel své červené oči.\n"Já…mamka, táta…" Zlomil se mu hlas. Ryuu ho objal a zlehka jím pohupoval.\n"Hádali se co?...Nesmíš si to tak brát, v mnoha rodinách je to normální. Podívej, naši\nuž taky nežijou spolu a není to tak hrozný." Utěšoval ho.\n"No jo…já neučil ses na něco?" Napadlo Akiho, že on se učit nemusí, neznamená, že\nfotografickou paměť mají všichni.\n"Ne…" Zalhal klidně Ryuu. Pro něho byl důležitější fialovovlasý mladík než cokoliv\nVěděl, že jeho posláním je ho chránit. Že se narodil jen kvůli tomu. Někteří lidé mají\nto štěstí a získají zvláštní strážného anděla, Aki to štěstí měl, jenže si toho nikdy\nnevšiml, a tak Ryuu jen tiše stál v pozadí. Byl rád alespoň za to.\n"Už jsem se naučil všechno." Usmál se na něho hřejivě a pročísl prsty Akiho fialové\nvlásky. "Usměj se, víš co? Zajdeme do aquaparku, zvu tě." To na Akiho zapůsobilo,\njeho tvář se celá rozzářila a chlapec vyskočil do vzduchu. Ryuu sledoval jeho šťastný\núsměv, když se balil a hluboko v duši brečel. Neviditelné slzy stékaly po jeho tvářích.\nNedokázal tomu pomoci, z Akiho štěstí byl šťastný i on, ale zároveň uvnitř krvácel.\nWhen I see your smile, Tears run down my face. I can't replace.\nKdyž byl malý, nerozuměl tomu, ale teď již chápe. Dokáže pochopit, proč v duši vidí\nledový svět, že celá jeho bytost je naplněna JÍM.\n"Tak pojď." Pobídl ho Aki s úsměvem, když se sbalil. Nasedli tedy na motorku a odjeli\ndo aqua parku, Aki byl natěšený jako malý kluk, nedočkavě se převlékl do plavek a\nhupsnul na první tobogán, který uviděl. Vesele se smál a cákal na svého o tři roky\nRyuu stále nechápal, že Akimu nepřijde zvláštní, že si devítiletý kluk klidně začal kdysi\nhrát s šestiletým capartem a vydrželo jim to doteď. Devatináctiletí kluci mívají jiné\nzájmy než utěšovat puberťáky. Pokrčil rameny a nechal se Akim táhnout na další\ntobogán, který sjeli ve vláčku. Ryuu nedokázal přimět úsměv, aby slezl z jeho tváře.\nKdyž se dostatečně vymáchali i vyřádili, vydali se zpět domů. Aki nedával pozor na\nokolí, a kdyby ho Ryuu neodstrčil, skončil by pod větví, která tam již dříve visela 'na\nvlásku'. Zato černovlasého praštila do ramene.\n"Ryuu…!" Vyděsil se Aki a hned kamarádovi ohmatával rameno. Ryuu se nad jeho\nstarostlivostí pousmál, nehodlal mu říct, že ho to málem praštilo do hlavy.\n"To nic…" Protáhnul si rameno a přešel k motorce. "Tak sedej." Podal Akimu přilbu a\nnechal ho posadit se za sebe, než vyjel na silnici.\nVynaložil velké úsilí, aby se soustředil na řízení a ne na Akiho ruce kolem svého pasu.\nPřecházel den za dnem, týden za týdnem, měsíc za měsícem. Jejich vztah se skoro\nnezměnil, avšak Aki se stal uzavřenějším a odmítal černovlasému říct, co se děje. I\npřesto se dál přátelili a Aki se svěřoval se svými rodinnými problémy i vším ostatním,\nkromě "onoho" tématu.\n"Ryuu…já mám problém." Začal Aki, když byli venku v parku, chodívali si tam dělávat\n"Povídej." Odložil Ryuu učebnici.\n"Já…asi jsem se zamiloval." Zamrkal na něho svýma rudýma očima mladší chlapec. V\nRyuuovi hrklo, zamiloval se? Jeho srdce se rozpadlo na tisíce drobných střípků.\nPřinutil se k úsměvu.\n"Tak to je krásné, a kdo je ta šťastná?" Aki sklopil hlavu.\n"No, ono to není ONA…" Zamumlal.\n"Takže jsi na kluky?" Polkl těžce Ryuu, ale stále udržoval jemný nenucený tón.\n"Jo. Jak mu to mám říct?"\n"Prostě mu řekni, že ho miluješ, nebo ho polib. Můžeš to zkusit na mě." Navrhl Ryuu.\nAki zrudl. Pak velmi pomalu zvedl hlavu.\n"Miluju tě." Hlesl a přitiskl se na jeho rty ve vylekaném polibku.\n"To je hezké, určitě ti neodolá." Mrkl na něho Ryuu. Fialovovlasý se však najednou\nvymrštil na nohy a utekl, aniž by se zajímal o své věci. Jako by věděl, že je Ryuu\nTen k tomu však sbíral odvahu skoro dva dny.\nPak se nakonec sebral a šel je Akimu vrátit.\nZazvonil u dveří, otevřela mu Akiho opilá matka, kterou ignoroval, zrovna se vydal\n"Aki?" Vešel opatrně dovnitř a zarazil se, když uviděl Akiho, jak leží ubrečený na\n"Copak se stalo?" Posadil se vedle něho, ale Aki sebou cukl.\n"Co se děje? Mučí mě, když nevím, co se s tebou děje." Ozval se prosebným tónem\nRyuu. Aki se na něho otočil.\n"Opravdu to chceš vědět?" Kníkl.\n"Já…miluju tě." Políbil ho Aki a pevně se na něho přitiskl. Ryuu ho automaticky objal\nkolem pasu a polibek prohloubil.\n"Taky…tě miluju." Zašeptal pak. Aki se na něho šťastně usmál.\nZačaly jim nové časy, oběma. Trávili spolu ještě víc času než dřív a naplno si je užívali.\nProcházeli se spolu parkem ruku v ruce, líbali se na každém druhém kroku a usmívali\nse na svět.\n"Bojím se…" Začal Aki. Ryuu mu něžně zdvihl bradu a zadíval se mu do očí.\n"Čehopak?" Usmál se.\n"Že o tebe přijdu." Po Akiho tváři sjela slza. Černovlasý ji jemně slízl jazykem, než\njejich rty propojil v polibku.\nPřitiskl si Akiho víc na sebe, čímž dal rudookému pocítit své vzrušení.\n"Nikdy tě neopustím." Vjel mu rukou pod košili a jemně přejížděl po hebké bledé\npokožce. 'Nikdy tě neopustím, protože bez tebe nedokážu žít, protože ty jsi můj život.\nTak prosím, neopouštěj ty mě. Udělej si se mnou, co chceš, ale hlavně mě prosím\nneopouštěj.' Ryuu přitiskl svůj obličej na Akiho rameno a chvíli vdechoval jeho\nRáno se Aki probudil s tělem staršího chlapce přitisknutým na své vlastní. Otočil se a\nprohlížel si jeho klidnou tvář a uvědomoval si, že brýle mu stejně nejvíc sluší.\n"Byl jsem hloupý, když jsem tě neviděl, anděli." Zašeptal tiše a odešel do Ryuuovy\nkoupelny, aby se umyl, než se vydá domů. Nechal na sebe dopadat proudy horké\nvody, zatímco myšlenky volně plynuly. Když po nějaké době musel vylézt, aby se\nnerozpustil, spokojeně se usmíval.\n"Už jsem myslel, že ses spláchnul do odpadu." Usmál se na něho Ryuu, než ho políbil.\n"To bych ti neudělal, musím tě přeci dál oblažovat svou otravnou přítomností."\nZamrkal Aki a začal se oblékat.\n"Půjdu s tebou." Rozhodl se zelenooký. Po chvíli už oba kráčeli po cestě směrem k\nAkiho domu. Aki se zasněně usmíval a tulil se k černovlasému mladíkovi. Jak se oba\ncourali, nevnímali tolik okolí. Z poblouznění je probralo až kvílení brzd. Fialovovlasý\nse otočil a než se nadál, byl odhozen na stranu. Po chvíli se probral a poplašeně se\n"Ryuu!" Křikl a rozběhl se k tělu svého přítele. Ten na něho upřel své zelené oči.\n"Aki, není ti nic?" Z jeho úst stekl pramínek krve.\n"Ryuu…" Vzlykl Aki. "Zavolejte sanitku!" Křikl divoce na dav čumilů, kteří se pohotově\nsešli. Někdo opravdu volal.\n"Aki,…je pozdě." Vydechl Ryuu. Fialovovlasý divoce zavrtěl hlavou.\n"Ne, ne, ne! Ty nesmíš umřít!!!" Několik slaných kapek dopadlo na tvář černovlasého\n"Miluju tě…" Vydechl tiše, než se z jeho zelených očí vypařila jiskra života.\nI will never let you fall! I'll stand up with you forever! I'll be there for you through it\nall, Even if saving you sends me to heaven!\nall, Even if saving you sends me to heaven! (fade out)\nAki naplno propukl v pláč. Jemně si jeho hlavu položil do klína a hladil ho ve vlasech.\nNevnímal sirénu sanitky ani pokusy záchranářů o znovu oživení Ryuua. Když mu jeho\ntělo odebrali z dohledu a odvezli ho do márnice, zvedl se a pomalu se vydal do bytu\nsvého milence. Nechával své slzy volně téct, nemělo cenu je potlačovat.\nOtevřel dveře a zavřel se v pokoji patřícímu Ryuuovi. Dopadl na jeho postel a objal\npolštář, do kterého nechal vpíjet své slzy i vzlyky. Vyčerpáním usnul.\nOtevřel oči, zamžoural okolo sebe a vstal z postele. Dopotácel se k židli u psacího\nstolu a svalil se na ni. Jeho pozornost upoutal pomačkaný papír na kraji. Z náhlého\npopudu ho k sobě přitáhl a narovnal. Očima pročítal jednotlivé řádky básně, či snad\nWhen I see your smile, Tears run down my face. I can't replace. And now that I'm\nstrong, I have figured out, How this world turns cold and it breaks through my\nsoul. And I know I'll find deep inside me, I can be the one.\nI will never let you fall. (let you fall.) I'll stand up with you forever. I'll be there for you\nthrough it all. (through it all.)Even if saving you sends me to heaven.\nIt's okay. It's okay. It's okay-e-ay-e-ay.\nSeasons are changing, And waves are crashing, And stars are falling all for us. Days\ngrow longer and nights grow shorter, I can show you I'll be the one\n'Cause you're my, you're my, my-e-y-e-y, My true love, my whole heart. Please don't\nthrow that away. 'Cause I'm here... for you! Please don't walk away and, Please tell\nme you'll stay... here!\nWhoa-oh! Stay! Whoa-oh!\nUse me as you will! Pull my strings just for a thrill! And I know I'll be okay, Though my\nskies are turning gray! (gray! gray!)\nZ jeho očí vytryskly slzy, přitiskl si papír na hrudník.\n"Miluju tě, Ryuu. Ale nevím, jak bez tebe dokážu žít. Sám a opuštěný." Najednou na\ntváři pocítil letmý hřejivý dotek.\n"Nebo ne úplně opuštěný?"\nNedělní ráno, právě v tuto chvíli odbíjí desátá hodina. Nakoukněme do tajného\ndoupěte obávaného týmu Akatsuki, ale buďte tiše. Většina z nich ještě spí.\n"Who let a dogs out. Whof, whof..." pro všechny jistě známá písnička se nese z\nkoupelny. Deidara stojí ve sprše pod proudem vody. Ve své pravé ruce drží lahev\nšampónu nejmenované značky. (ElfMaya: přeci nebudu dělat Shaumě reklamu ne?)\nJak je na první pohled znát, tato hudba blonďatého mladíka zcela uchvátila. Flašku\nnejmenovaného šampónu používá jako mikrofon, přitom nezapomíná kroutit tělem\ndo rytmu hudby a též zpívá. No přiznejme si to, jeho zpěv připomíná vytí přiteplené\nhyeny. A jelikož Akatsuki při výstavbě tohoto tajného úkrytu zapomněli na Deidarovi\npěvecké orgie neudělali odhlučněnou koupelnu.\n"Deidaro! Zavři už konečně ty tvoje huby!" Rozčiluje se Hidan jehož ho to kvílení\nprobudilo. Zuřivě buší do dveří. A pak se to stane. (ElfMaya: Chvilka napjetí)\n"AAAAAAAAAAA Já si zlomil nehéééééét!" Rozbrečí se Hidan. "Já umírám." Zděšeně si\nchytne prst jako kdyby to bylo to nejvážnější zranění na světě. A jako správná\nhysterka začne poletovat po celém tajném doupěti. Právě vbíhá do kuchyně. Jenže to\nneměl dělat. Přesně tak jak tam vběhl tak se i vrací v doprovodu kameninového hrnce\no objemu přibližně patnácti litrů na obličeji. V letu skončí díky tvrdému nárazu do\nstěny naproti dveřím. Na to díky bohu Akatsuki nezapomněli. Nezapomněli tu zeď\nudělat ze železo betonu.\n"A opovaž se vrátit. Ještě mi tu tou krví zasereš podlahu." Rozčílený jako pitbul vyjde\nz kuchyně ve své růžové zástěře, Itachi. V pravé ruce drží teflonovou pánvičku. A s\nšátečkem bílé barvy na hlavě vypadá jako pravá uklízečka. Deidara, který právě vyšel\nz koupelny, propadl silnému záchvatu smíchu.\n"Jáj Itachi ty vypadáš jako uklízečka." Nepřestávajíce se smát. Hidan si pořád držel\nprst, nepřestával brečet a naříkat, že brzo zemře.\n"Přestaňte se chovat jako parta ubožáků! Hidane ty přestaň bulet! Copak jste\nzapomněli, že jste Akatsuki?!" Velký bos Pain vešel do místnosti spolu v doprovodu s\nTobim, Kisamem a Sasorim. Tobi zuřivě tahá za Painův kabát akatsuki s velkými\nslzičkami v očích.\n"Sasori běž s ním na ten záchod. Ten náraz do stromu mu pocuchal mysl." Sasorimícu\nnezbylo nic jiného než souhlasit a odvésti Tobiho na WC. Kisame vůbec neposlouchal.\nV uších měl sluchátka od mpétři přehrávače který právě přehrával diskotékové hity\nEvy a Vaška (ElfMaya: Doufám, že jstepochopili, že je o ironii). Nezapomíná si při tom\n"Kisame zavři klapačku nebo bude k večeři grilovnej losos." Zahrozí Itachi kisamemu.\nRybí muž jako na povel zmlkne, vypne mptrojku a schová do té nejhlubší kapsi,\nkterou jenom u kabátu má.\n"Tak fajn. Kdo tam vtrhne jako první? já bych si rád dočetl svoji novou knihu."\nPronese Kakashi. Ostatní ninjové se na něj nepříjemně podívají.\n"Tak já pudu." Prohlásí s hrdostí Naruto. Sasuke a Sakura jeho týmový hráčí jenom\nzakroutí hlavou a nadále nědalí že tu nejsou.\n"Do BARUUU!!" Zakičí Sasuke. Ostatní ninjové se zarazí. "No co? Mám dneska\nnarozeniny." Informuje ostatní Sasuke. Dále se na nic nečekalo. Všichni ninjové vtrhli\ndo tajného úkrytu Akatsuki. Jenom Naruto, Sakura, Sasuke a Kakashi měli tu čest a\npřistihli všechny již zmíněné Akatsuki při činu.\n"Ty vole Itachi co to máš na sobě? A ještě něco mi vesvětli. Proč máte tajný úkryt ve\nPohled na zavřené okno o kterém ví, že skrývá oblohu...\nSasuke pomalu zvedné své tělo aby se očistil od bolestivých myšlenek...\n(Až do svítání)\nOtevře okno a věnuje malou pozornost chladnému podzimnímu vzduchu...\nNechává vychladnout své horké tělo...\nSasuke je uvolněný a v klidu vdechuje vzduch...\nTahle noc je jiná než ostatní...\nOd teď nebude žít jen pro pomstu...\n"Co jsem to udělal?"...\nTeplo, které člověk při tom cítí je pro něj neznámé...\nNerad ztrácí kontrolu a ten pocit při tom je mu tak neznámý...\n"Jsem co jsem..."\nDůvěřoval mu, líbal ho na rty a Itachi ho hladil po tváři...\n"Zajímalo by mě kolik času už uběhlo..."\nSasukeho tělo se začalo chvět díky studenému vzduchu...\nKdyž na něj pohlédl znovu propadl kouzlu jeho temných očí...\nJejich oči se do sebe navzájem vpíjejí...\n"Sasuke..." pošeptá Itachi...\nDívlal se do jeho očí a přitom se nemohl ani pohnout...\nSasuke pootevřel své rty a začal mělce a zrychleně dýchat...\nItachi natáhl své prsty směrek k Sasukemu, ale zastavily se bez dotyku...\nJako by chtěl rozbýt ty neviditelné stěny co ho oddělují od Sasukeho...\nSasuke se vydal k němu...\nA jejich srdce by se pak spojili v jedno...\nOba slyšely své údary srdcí...\nMladší Uchiha jemně přivřel oči...\nA Itachi propletl své prsty jeho havranímy vlasy...\n"... Odpusť mi Sasuke"\nV tu chvíli Sasuke pochopil všechno...\nTeď už může být s Itachim...\nMezi nima žádný konec nenastane...\nStojím tu na okraji skalního útesu, hledím do dálky na západ slunce, hledím jak si\nslunce podřezává žíly a svou krev nechává odtékat do moře. Stejně jako jsi to udělal\nty. Ne nemohu ti to dávat za vinu, ta tíha života byla pro tebe zničující.\nPo tváři mi stéká osamocená slza, slza bolesti, ale už nepláču. Snažím se myslet na\nnaše společné chvíle plné radosti a smíchu. Třeba na mé narozeniny, to jsme dort\nnechtěně vyváleli v trávě.\nVzpomínám si na každý detail tvé tváře, na každý tón hlasu, každý střeštěný nápad.\nVzpomínám a ukládám do nejtemnějších koutů mysli, ne že bych se jich chtěla zbavit,\nale proto, abych si je co nejdéle uchovala.\nSedám si do sametové trávy, nohy si přehodím přes okraj srázu. Přesně takto jsme tu\nsedávali téměř každý večer, sledovali jsme končící pouť slunce. Zašátrám ve svém\nbatohu, vytáhnu staré už trochu potrhané album. Obrázkové vzpomínky našeho\nVzpomínky to je to jediné co mi po tobě zbylo, už tě nikdy nebudu moci obejmout,\nhledat v tvém hlase podporu nebo jenom líbnout na tvář či čelo. Jak si tak prohlížím\nalbum, fotku po fotce opět mé nitro zaplavuje opět stesk, bolest a úzkost.\nOpět si vzpomenu na tvá slova. A jak tak nad nimi přemýšlím, musím uznat, že jsou\npravdivé, člověk by se neměl utápět v smutku a bolesti na věky věků.\nV rukou držím tvůj dopis, dopis od tebe pro mě, dokola si pročítám ty slova zármutku\na lítosti, pořád si pročítám, jak mi vysvětluješ, proč byl ukončen tvůj život, a proč\nzrovna ostřím žiletky.\nNadechnu se, zatlačím poslední zbloudilou slzu. Roztrhám tvůj dopis na milióny\nkousků, ne proto, že tě nenávidím, ale proto že tím jako ukončím svůj smutek. Zavane\nvítr, já natáhnu dlaně a nechám ty kousky odvát do dáli.\n,,Máte nádherný hlas sestro... umíte dobře německy. Já se jinou řeč neučil. Všichni\njsme uměli německy. A ještě před pár dny mi připadalo, že jsem nikdy nemluvil\nSeděl bez hnutí na dřevěné stoličce, obrácený ke stěně. Byla to podivná ironie... nad\nním bylo malé okno, ale bylo příliž vysoko, než aby jste mohli vidět ven. Vlasy měl na\nkrátko ostříhané a bílé nemocniční šaty na něm jen visely. Přes oči měl bílý obvaz.\nKdyž mu ho doktor poprvé sundal, obličej měl plný znechucení. Nataša Petrovna,\noslovovaná jako sestra Vasilievna, řádová a zároveň zdravotní sestra, kterou poslali\naby pomáhala vězňům z Osvětimi, jeho oči- ani to, co znich zbylo- neviděla. Nechtěla\nto vidět... Seděl pořád bez hnutí, ve stejné póze, jak ho tam posadili. Už víc, jak dvě\nhodiny. Nemohlo mu být víc jak dvacet let. Všimla si dvou vyražených předních zubů.\nObličej měl zvrásněný a do úrovně nosu pokrytý tvrdou hnědou kůží. Nedokázala si\npředstavit, jak vypadal předtím, ani jak by vypadal dnes, aby ho nepotkal tak krutý\nosud. ,,Jak vám chutnalo jídlo?"\n,,Dobré..." řekl a odmlčel se. ,,Ta sestra, co ho přinesla, byla unavená. Asi měla\n,,Sestra Marie se stará o spoustu pacientů..." odpověděla.\nTiše si povzdechl. ,,Byla rychlá. U každého sousta říkala- Otevřít... Je to takové\nheslovité. Neosobní... Pamatuju si, jak nás rozdělovali ve škole, na závody v běhu...\nPrvý-druhý, prvý-druhý, prvý-druhý..." Zase se na chvíli odmlčel. ,,I když jsme přijeli\ndo tábora. Rychle jsme museli vyskočit z vlaku a rychle nás rozdělovali... Mladí, staří,\nděti. Rychle. Jakoby to bylo nějak důležité, jakou rychlostí se všichni seřadíme."\n,,Je mi moc líto, co se stalo..." Jemně se dotkla jeho ramene a vstala k odchodu.\nChytil ji za ruku a zastavil. ,,Ne. Prosím sestro, nechoďte pryč..." Chtěla namítnout, že\nse musí vrátit k ostatním pacientům. Místo toho ale nic neřekla, jenom se posadila\nzpátky. ,,Teď večer je tu ticho. V nemocnici bylo taky ticho... ale jinde ne. Byla tam\nspousta lidí, člověk by ani nevěřil, že je to možné, aby bylo na jednom místě tolik lidí.\nPak jsme šli na práci. Ale nedostali jsme se tam... tedy, já a můj bratr. Jmenoval se\nSamuel. Šli jsme vedle sebe. Pak za námi přišel jeden voják, v uniformě SS... Jste\ndvojčata? zeptal se. Chtěli jsme říct, že ne. Samuel byl mladší, než já... ale byli jsme si\nhodně podobní. Jenomže tam byl nějaký muž, vězeň. Začal říkat, ano, jsou dvojčata.\nNěkdo, kdo stál za mnou- neviděl jsem ho, stáli jsem tak těsně u sebe, že jsem se\nnemohl otočit- mi řekl, že dvojčata přežijí. Já doopravdy nevím, co si o tom mysleli\nostatní, ani co si myslel Samuel. Ale ani nemělo cenu nic namítat. Tak nás vzali sem...\nuž nevím přesně, jak dlouho trvala cesta- asi dva dny." Natáhl ruku a dokl se stěny\npřed sebou. ,,Jak daleko odtud to je?"\nPokrčila rameny. ,,Moc daleko ne..."\n,,Když jsme přijeli, odvedli nás do bloku deset. Bylo to jako v nemocnici. Když jsem\nviděl, jak to vypadá v táboře, jak žijí ti, co tam mají pracovat... připadal jsem si nějak\ndůležitě. Dali nám čisté šaty a čistou postel. Byl jsem zmatený. Samuel měl strach.\nNikdy jsem ho neviděl tak vystrašeného. Začal se dívat kolem a než ho odvedli jinam,\nptal se mě, jestli utečeme... Sám věděl, že je to nemožné. Viděli jsme tu spoustu\nostnatého drátu a bylo nám jasné, že je to proto, aby nikdo neutekl."\n,,Sestro Vasilievno!" Sestra Marie na sobě měla bílou zástěru s několika rudými fleky.\nVězni teď nebyli pro postupující rudou armádu tolik důležití, jako zranění vojáci.\nKdyž se vrátila, byla již hluboká noc. A on pořád seděl na stejném místě. Nebyl nikdo,\nkdo by ho zavedl k posteli. ,,Pojďte spát." řekla.\nPosadil se na postel, rukou pohladil prostěradlo. ,,Nejsem unavený..." odpověděl,\npřesto si lehl. ,,V táboře jste nemohla dělat nic- jen ležet. Ale většina nemohla ani to.\nViděl jsem jednoho kluka. Příšerně ječel. Nevím, co mu bylo, ale ječel. Myslel jsem, že\nho někam odvedou, nebo něco udělají, ale jim to bylo jedno. Uprostřed noci mě\nodvedli pryč. Zajímalo je, proč má Samuel modré oči a já jedno modré a jedno zelené.\nPoznal jsem tam toho doktora... říkali, že si bere hlavně dvojčata. Jmenoval se Josef\nMengele... Poprvé mi oči jenom prohlíželi. Pak mi doktor dal nějaké kapky- jenom na\nlevé, zelené. Modré nechal být. Když jsem se vrátil, ten kluk už nekřičel. Bylo skoro\nráno, jenom tam ležel a potichu vzdychal. Bylo to ještě horší, než ten křik... všechny\nnás to děsilo. Ráno a ho odvedli a už jsem ho nikdy neviděl."\n,,A váš bratr?"\nNasucho polkl. ,,Vrátil se za pár dní. Nepoznával jsem ho... Nemohl mluvit a celý se\nchvěl. Vypadal jako křehká lidská troska." Zvedl ruku a hrábl jí nad sebe, jako by se\nsnažil něco neviditelného zachytit. ,,Máte sourozence, sestro?"\n,,Měla jsem. Sestru a bratra..."\n,,Kde jsou teď?"\n,,Bratr zemřel, když mu byl rok. Byla tuhá zima, hodně dětí zemřelo. O sestře ani její\nrodině, nic nevím. Prý je odvedli na práci do Německa, ale..." povzdechla si. ,,Bojím se\nDal si ruku pod hlavu. ,,V nemocnici byli laskavý... doktor na nikoho nekřičel, nikoho\nnebili. Nejdřív jsme z toho byli rádi, ale hodně brzo jsem si uvědomil, že můžu vždy\nzemřít. Strašně zemřít. Samuela zase vzali někam jinam. Nevěděl jsem, jestli mám být\nrád, že už se na to nemusím dívat... Jedno oko jsem měl pořád převázané obvazem,\nuž měsíc. Za tu dobu jsem zhubl. Říkali tomu dieta. Mohl jsem vstávat jenom občas a\nnakonec se mi ani nechtělo. Dávali nám jenom vodu. Pak už jsme většinu času\nprospali... Když mě zase odvedli na to jejich vyšetření, klidně mě nechali, ať se dívám,\nco dělají s ostatními. V jedné ordinaci bylo torzo těla- mělo to ruce a žebra s kůží, ale\nbylo to bez hlavy a prázdné... pozorovali to jako nějaký hmyz. Pamatuju si, že jsem\nspadl na zem a bylo mi špatně, ale nemohl jsem zvracet. Někdo mě za to uhodil a pak\nmě odvedli pryč. Když mi sundali obvaz, neviděl jsem nic." Přestal mluvit.\nChvíli ho pozorovala, pak vstala. ,,Zkuste se vyspat..."\n,,Nezbývá mi moc času, viďte?" zeptal se.\nChtěla říct něco, co říkají všem takovým, kteří nemají velkou nebo žádnou naději. Ale\npak si uvědomila, že to k ničemu nevede. ,,Jak to víte?"\n,,Slyšel jsem doktora... Tady i tam- předtím. Dali mi něco I do druhého oka. O pár\nměsíců později jsem přestával vnímat okolí. Snažil jsem se naučit rozeznávat zvuky,\njako se to učí slepí. Ale už to nešlo. Všechny se rozplývali v jeden nesnesitelný šum,\nco nikdy neustával... To jenom ležíte a připadá vám, že kolem vás je tma... že jste\nsama a bezmocná." Zase ztichl, ale ona tam zůstala stát, protože tušila, že neskončí\ndřív než u konce... ,,Jednou jsem usnul a probudil se jinde. Byl jsem nahý a byla mi\nzima. Když jsem se zkusil posadit, někdo mi chytil ruce a nohy. A taky hlavu. Slyšel\njsem, jak někdo říká- skalpel. Trochu to bolelo, ale... oči i víčka mi připadaly, jako\nhouba. Skoro nic jsem na nich necítil. Jenom na tvářích a na čele, to bolelo. Přál jsem\nsi, aby to všechno bylo proto, že mě chtějí uzdravit, že budu zase vidět. Ale pak jsem\nsi pomyslel- já už nikdy nebudu vidět, oni mě přece nechtějí léčit... Teď si říkám- co to\nbylo za doktora, který neléčí? Jak mohl děšlat něco takového s lidmi, jak na nich mohl\nzkoušet něco, o čem každý rozumný člověk věděl, že nebude fungovat!?" Rukou si\njemně pohladil obvaz. ,,Je tam všude infekce, že?"\n,,Vy dobře víte, že o tomhle bych vám neměla říkat..."\n,,Ano, vím. Slyšel jsem... někdo vedle spáchal sebevraždu. Měl bolesti?"\n,,Velké. A přišel o rodinu..."\n,,Nebojte se. Já se zabít nemůžu..." Podrbal se na tváři, na tom hnědém a zjizveném,\npřipomínajícím zvířecí kůži. ,,Ani nevím, jestli bych se měl počítat mezi živé."\n,,Jste jeden ze šťastnějších. Spousta zemřela, když jsme je vezli sem."\nOtočil se na bok a schoulil se. ,,Dobrou noc, sestro."\nKdyž o několik týdnů později pomáhala sestra Vasilievna zraněným vojákům, které\nposílali do jiné nemocnice, a bývalým vězňům, kteří byli schopní odejít, zastavila se u\nněj. Ti zdravější vedli pryč ty slabé a nemocné, jednou nebo dvakrát se i stalo, že se\nnašli příbuzní, přátelé nebo známí... ale on neměl nikoho. Jeho bratr Samuel i ostatní\nz jeho rodiny, se stali pouze neznámým číslem, při součtu mrtvých... Ona měla odejít\ndo jiné nemocnice a starat se jiné zraněné, kteří přicházeli jako na běžícím pásu. ,,Jak\nse máte?" zeptala se.\n,,Dobře." odpověděl krátce. ,,Taky odcházíte?"\n,,Ano. Musím jít pomáhat potřebným."\n,,Zůstane tady někdo?"\n,,Z lékařů asi těžko... je jich nedostatek."\n,,Nás Židů je teď přece taky nedostatek." zasmál se. S tímto humorem, ačkoliv\npocházel od samotné oběti, sestra Vasilievna nesouhlasila.\n,,Chtěl by jste jít domů?"\n,,Tam dlouho bydlel někdo jiný a teď tam určitě bydlí někdo další... ne, tam se vrátit\nnechci. Ale chtěl bych zase jít na jedno místo, co je poblíž. Je tam pole- touhle dobou\nobilí uzrává... Jako kluci jsme se Samuelem běhali mezi klasy... byli jsme tak malí, že\nnás tam nebylo vidět. Bylo velký dobrodružství, schovávat se před rozzuřeným\nsedlákem... Ale jednou chytil Samuela a bylo zle! Od té doby jsme tam nechodili. Ale\npoblíž byl strom, dalo se na něj snadno vyšplhat. Rádi jsme tam chodili. Ale když jsme\nse o pár let později vraceli zpátky domů, zase jsme potkali toho sedláka... Nevěděli\njsme, proč nás honí tentokrát, ale místo- zatracení kluci, křičel- zatracení Židi."\nSestra Vasilievna se vždy řídila podle příkazů, které uznala za dobré a důležité. Pomoc\nzraněným pokládala za velmi dobrou věc. Ani sama nevěděla, proč to dělá, že\nspolečně s ním jede tak daleko, aby místo něho viděla něco, co by chtěl vidět sám.\nSpousta tamnějších domů se nevyhla bombardování a většina pole, o kterém mluvil,\nbyla zničená. Ten strom tam ale pořád stál. Ohmatal jeho kmen, pohladil nízké větve.\nČekala, že to bude trvat dlouho, ale jemu to symbolické loučení netrvalo ani čtvrt\nhodiny. Vrátili se vlakem zpátky a sestra Vasilievna nastoupila do jednoho z\nposledních aut, co odjížděly pryč.\nPak už ho nikdy neviděla ani se nikdy nedozvěděla, co se s ním stalo\nAutorka: Aya Yai\nSasuke se posměšně ušklíbl na Naruta sedící naproti němu. Seděli v celku prostorné\nmístnosti jejíž střed zabíral podlouhlý bílý stůl obklopen ocelovými židlemi. Přesně na\njedné takové mladý Uchiha seděl. Znuděně si začal natáčet jeden dlouhý pramen\nčerných vlasů na ukazovák a znuděným leč pátravým pohledem si prohlédl všechny\nPo jeho levici seděla Juugo, Karin, napravo od něj usrkával dlouhým brčkem nějaké\nprapodivné pití Suigetsu.\nNaproti nim si nervózně s ukazováčky pohrával blonďáček Naruto, Sakura, která se do\nněj vpíjela pohledem a Sai.\nZa obrovským sklem, jež bylo v místnosti místo jedné ze stěn pobíhal roztřesený štáb.\n„Za chvíli se točí! Všichni na svá místa!“ ozývalo se ze všech stran.\nKonečně padla klapka. „Začínáme!“\nSui přestal hlasitě srkat a místností se rozneslo tísnivé ticho. Všechny pohledy se\nstočily na dva 16tileté chlapce sedící naproti sobě. Tahle bonus episoda vlastně byla\nproto, aby si mezi sebou vyřídili to, co během episod nestačili říct. Jak jinak.\n„Koukám, že sis za mně rychle našel náhradu...“ nadhodil černovlásek a chladným\npohledem ostrým jak dýka probodával Saie.\n„Ty sis taky našel jiné partnery... a hned tolik...“ blonďáček kývl hlavou k osazenstvu\nsedící na opačné straně stolu.\nRudovlasá dívka překvapeně vytřeštila oči. ‚Náhrada? Partner?‘\n„Suigetsu, ani Juugo nejsou zas tak špatní... oproti tobě jsou dokonce lepší...“ ušklíbl\nse mladý Uchiha uštěpačně.\n„Sasuke-kuuu-“ na Sakuřiných ústech přistála blonďákova ruka.\n„Pšššt, Sakuro-chan. Tohle je jen mezi mnou a jím. Nic pro dívky,“ naštvaně se otočil\nna nukenina sedícího naproti němu. „Sai je velmi zručný, musím říct, že se ti může\nskvěle rovnat... ne dokonce tě předčívá! Bohužel neměl jak získat ten zázračný um\ndědící se ve vaší rodině, ale i tam je dost dobrej... Dattebayo!“ pokračoval dál a snažil\nse při tom co nejvíc vychválit nového člena týmu 7.\n„Dobrej?“ Sasuke zhnuseně nakrčil obočí. „Pochybuju... ty dobře víš, že někoho\nlepšího než jsem byl já v životě nepotkáš!“\nKarin se zatvářila dost zděšeně. ‚T- to je milenecká hádka?!‘\n„Tím chceš říct, že se ti nevyrovnám ani já?“\n„Ani ty... Nebudu se opakovat, ale proti mně si jen malé dítě z ninjíh jeslí,“\nUzumaki div nebublal vzteky. „Jo? Tak si to můžem hned teď rozdat venku a já ti\nukážu kdo je tady dobrej!“ zařval na černookého.\nTen se na něj usmál. „Fajn, ale venku je dost lidí, preferoval bych spíš nějaké místo v\n„To je pravda, nerad bych někomu způsobil psychickou újmu, až uviděj jak tě\nrozmrdám!!!“ uchechtl se modroočko nad tou představou.\n„Ts‘ spíš já rozmrdám tebe. Nezapomínej že jsem pořád o úroveň nad tebou.“\nKarin zběsile přejížděla pohledem z jednoho na druhého. Čelist jí přitom nevěřícně\nvysela ve vzduchu. ‚Tak proto mě Sasuke nechtěl...?!‘\nNaruto rudnul vzteky. Prudce se postavil, až se židle na které doposud seděl\npřeklopila a s hlasitým otřesem zůstala ležet na zemi. „Já, už nejsem žádný zajíček\njako tehdá! Za tu dobu jsem získal, už spoustu zkušeností, tebayo!!!“ řval div mu\nnepraskly hlasivky a stále víc se nakláněl k obličeji bývalého parťáka, div se nedotýkali\nnosy. Mladý Uchiha, ani nemrkl.\nNajednou se odnikud (z místa vedle) objevil Sai a se slovíčky uklidnění donutil\nmodrookého jinchuurikyho posadit se znovu na svou židli, kterou během Uzumakiho\nhlasového výjevu postavil někdo ze štábu.\nKoutkem oka sjel na černovláska, který se mu s drzým úsměvem vpíjel přímo do očí.\nSice měl zakázáno cokoliv říkat, ale prostě se už neovládl. „Vsadím se, že máš větší\npenis než Naruto~“ usmál se na něj mile.\nMístností se opět rozhostilo trapné ticho. Které rušilo jen blonďákovo tiché vrčení,\nkteré se stávalo čím dál tím víc hlasitější. „Saii...“ ozvalo se pohřebním hlasem.\nJediná záchrana černovlasého chlapce bez znalosti lidských citů a tím pádem i trapasů\nbyla červenovlasá dívka s brýlemi, která se pomalu postavila na rozklepané nohy.\n„Vy...“ ozvala, čímž zastavila Narutovu snahu zabít svého usměvavého kamaráda a\nsvedla tím na sebe i pozornost všech ostatní. Vždyť za celou dobu nikdo z týmu Taka\n„Vy...“ začala znovu a roztřesenou rukou ukázala na Juuga. „ty... a ty...“ přejela na\nSasukeho a následně na Suigetsua. Dále na Saie a Naruta, který se ‚nenápadně‘ snažil\nčernovláska opět uškrtit. „...jste všichni TEPLÝ! Proč mi to nikdo neřekl? PROČ?\nSasuke, měl jsi mi rovnou říct proč tě nepřitahujuuuu...!!! “ hlasitě se rozeštkala a\nsvojí řeč dokončila hlasitým vysmrkáním do kapesníčku, který jí se starostlivým\npohledem podala pomocnice režiséra.\nVšichni se na ní dívali jak na naprostého debila.\nNakonec se slova ujala růžovlasá dívka, jelikož ona jediná byla schopna slova. Ostatní\nbyli, až moc ohromeni z náhlého obvinění. „Ehm... Karin-san... řekl ti někdo, že téma\ndnešního bonusového dílu je Ninjutsu, noví týmoví partneři a životní zkušenosti?“\n,,Pane, kolikrát vám mám opakovat, že máte zůstat v posteli!!" rozkřičel se Tseng, při\npohledu na Rufuse, který si opět nějak našel bezpečnou únikovou cestičku a ocitl se\n,,Ale Tsengu! Já musím pracovat!" pránil se Rufus.\n,,Ani náhodou!" Tsengovi došla trpělivost, tak svého bosse popadl kolem pasu a táhl\n,,Venku je zima a prší a tady zuří chřipková epidemie! Ještě se nachladíte!"\nRufus se však dál dravě držel dubové desky svého psacího stolu. ,,Já nikam nejdu! A\nnavíc do mýho zápalu plic ti nic není!" Tseng nedbal Rufusovi protesty, přehodil si\nprostestujícího šéfa přes rameno a odnesl ho do postele.\n,,A je pokoj!" oddechl si, když bezpečně zamkl dveře Rufusovi ložnice.\n,,Oh, Cloude!" Reno se zarudlým nosem právě vytíral podlahu, na které se leskla\nlouže hlenů a napůl strávených kusů potravy, které přijaly nechutně žlutý odstín. Za\nlouží klečel Cloud, držel se za přicho a jeho odstín byl jen o pár tónů světlejší než jeho\nzvratky. ,,To je ta Rudeho slavná večeře!" popotál Reno a zuřivě se oháněl mopem, až\nCloudovi zaprasil kalhoty. Cloudovi to bylo jedno, hlavně že ty nepříjemné věci už\nopustili jeho žaludek. Teď mu žačala týct z nosu pořádná nudle.\n,,Fůj!" ohodnotil tu spoušť Vincent, který se vracel z toalet.\n,,Fuj? Jaký fuj?" obrátil se na něj naštvaný Reno a zase popotáhl. ,,Sice mám rýmu, ale\nten puch ze záchoda cítím až sem!"\nVincent chtěl něco odpovědět, ale to už se dostavil Tseng. ,,Nechte toho a pojďte mi s\nCloudem pomoct!" Tseng se vyzbrojil rouškou přes půlku obličeje a masivním\nrejžákem. Společně s Vincentem, kterému se z útrop ozývali dost prapodivné zvuky,\nnebohého Clouda zvedli a odváděli do koupelny. Reno je s mopem následoval a\nvytíral Cloudovi stále kapající sliny, hleny a zbytky trávících šťáv, které mu kapaly z\nbledých úst a dopadaly buď na samotného Clouda, nebo na podlahu. V koupelně\nTseng zabušil na dveře. ,,Sephu! Vylez už! Potřebujeme umýt Clouda!"\nSephi zvedl hlavu od záchodové mísy. ,,Moment!" zakřičel a vrhl poslední zbytky\nzelených zvratků, do útrob porcelánu. Zatímco Cloudovy oči zezelenaly a zvratky byli\nžluté, u Sepha to bylo přesně opačně- oči mu zežloutly a jeho zvratky byli stále v\nbarvě maka. Jinak na Sepha nemoc žádný jiný vliv neměla. Sephi konečně vylezl ven a\nodklusal do ložnice, kde měl strávit zbytek dne v posteli.\nTseng, jeden z nejzdravějších jedinců v Shinře a možná i v celém Midgaru, vyslékl\nClouda a naložil ho do vany. Vedle mu přichystal mísu, kdyby to Clouda zase chytlo a\naby si nenazvracel do vlastní koupele. Pak vyčistil záchod od Sephiho příspěvku a\nnechal Clouda s Vincentem, který mu rejžákem drhl blonďatou kštici a vyčesával z ní\npáchnoucí objekty... Čistý záchod byl potřeba, protože když to Vincenta popadlo,\nmusel všeho nechat a měl k dispozici asi jenom pět kroků, než se to v něm spustilotakhle bude moc opečovávat Clouda (nejnemocnějšího jedince v Shinře a možná i v\ncelém Midgaru) a zároveň má po ruce záchod. Tseng vešel do ložnice, kde se všichni\nnemocní shromáždili a dívali se na televizi. ,,Zacku, co tady zase děláš!?" vyjekl Tseng\na vytáhl Zacka zpod Sephovy peřiny.\n,,Já jsem taky nemocnej!" dušoval se Zack. Sice byl během zimy ze všech nejaktivnější\na nejvíc vystavovaný dešti a mrazu, ale nemoc se mu pořád nějak vyhýbala (a dobře\n,,Okamžitě vypadni, než se nakazíš!" rozkázal Tseng a vyhodil ho ven.\n,,Tsengu! Otevři!" ozývalo se bušení na dveře Rufusovi ložnice. Rufus byl nemocný\npouze po výbuchu ShinRi, což bylo dohromady několik šrámů, zlomená noha, otřes\nmozku a pár zlámených žeber, ale chřipka ho zatím nedostala. Tseng se ale musel\n,,Je to pro vaše dobro, pane!" Tseng odemkl, strčil rozzuřenému Rufusovi čaj a zase\nzamkl. Když se vrátil do ložnice nemocných, Zack už tam byl znova a tentokrát dělal,\njak úpělnlivě smrká. ,,Už toho mám dost!" naštval se velitel Turks, svázal ječícího\nSoldiera do kozelce a odnesl ho k Rufusovi, načež opět zamkl. Dobře věděl, že\nnemocní a zdraví se od sebe mají oddělovat! Pak navštívil koupelnu, nechal Vincenta\nna toaletě, oblékl Clouda to čisté nemocniční košile a odvedl ho do postele. Pak po\nněm vyčistil vrchovatě naplněnou mísu a šel všem rozdat léky. Různými druhy přášků\nbyla Shin-Ra naštěstí dostatečně zásobována. Všude páchla dezinfekce a Tseng si v\njednom kuse utíral pot z čela. Reno doumýval podlahu po Cloudově nadílce a šel si\ngecnout k ostatním. Tentokrát už nikdo ani neměl sílu prát se o ovladač k televizi,\ntakže si klidně mohl zapnout svého oblíbeného 'krále šamanů', což Cloud nesnášel,\nale teď nějak neměl sílu prostestovat, natož uržet oči na obrazovce. Tseng se\npřesvědčil, že Vincent opravdu spolykal všechno černé uhlí a šel pomoct Rudemu,\nkterý vyvázl jen s občasnými bolestmi hlavy, s večeří.\n,,Já chci ven!" křičel neúnavně Rufus, ale Tseng se oblomit nenechal, i když musel\nRufusův odpor potlačovat varovnými výstřely z pistole, když jemu a Zackovi přinesl\nPozději uklidil všechno nádobí, nechal Rudeho natáhnout se s ledovým obkladem na\npostel, a začal drhnout talíře a hrnky v dezinfekci. Teď už viděl bacili úplně všude, lezli\nmu po rukou snažili se mu dostat do nosu a ostatních tělesných dutin! Poháněn tímto\npřeludem, ještě přitlačil,a by bylo nádobí co nejčistčí. O to pak panoval větší údiv, že\nto většina hrnků nevydržela a talíře se ztenčili. Nakonec si Tseng lehl na postel a\npokoušel se usnout. Náhle otevřel oči a došlo mu to!\n,,Néé!!" zaúpěl a šel smrkat. A protože věděl, že se nemocní a zdraví musí oddělovat,\npopadl polštář a deku a šel spát k ostatním nemocným do ložnice. Tam ho po zbytek\nnoci budili zvuky smrkání, zvracení, kašlání, blouznění a občasné hlasy postaviček z\n'krále šamanů' na které se Reno díval celou noc.\nTěmito pár řádky bych ráda vyjádřila své díky povídkářkám za dovolení uveřejnit svá\ndíla. Bez jejich pomoci by tento speciál ani nevznikl. Mockrát Vám všem děkuji a doufám, že\nopět, za nějaký ten čas, přispějete dalšími svými díly.\nVzniknutí příštího speciálku záleží už jenom na vás čtenářích (i redaktorů, ale to je vedlejší).\nRozhodnou právě vaše kladné či záporné ohlasy.\nJednoduše. Stačí zaslat na e-mail: jamzasshi＠email.cz buť vaši povídku\nnebo doporučení povídky, která se vám líbila. Do předmětu napište povídka.\nNazdar, Přeji všechno nejlepší ke Dni evropských jazyků\nNazdar, Přeji všechno nejlepší ke Dni evropských jazyků. Moje jméno je Michaela. Moje nejoblíbenější činnost je koukání na japonské anime. Moje nejoblíbenější anime je Fairy tail nebo Naruto. Kromě...\nod Beardmand c. Asymetrický nunatakový hřeben z. od Beardmand c. Asymetrický nunatakový hřeben z. od beardmand c. Asymetrický nunatakový hřeben z. od Beardmand c. Asymetrický nunatakový hřeben z. o...\npřestavovali, se od korejského modelu odchýlili a komplex předělali k obrazu svému.\nna mostě, spojujícím prvkem je samozřejmě déšť, který je hlavní myšlenkou hry. Možná se ptáte proč zrovna Japonsko? Odpověď je velmi prostá. Z nějakého nepochopitelného důvodu jsem objevila svou my...\nVyvrženci - Animefest\nSaving Draco Malfoy Originální název: Saving Draco


Stolní tenisté FK Kolín nevyužili dva mečboly - Kolínský deník\nStolní tenisté FK Kolín nevyužili dva mečboly\nKolín – Stolní tenisté FK Kolín si druhou ligu nezahrají. Ve slibně rozjeté finálové sérii se jim postupový druhý bod udělat nepodařilo.\nPo výhře v Chocni v prvním zápase už mnozí cítili Kolín jako favorita. To se ale nepotvrdilo. Choceň přijela do Kolína nabuzená a vytvořila si rychle náskok 4:1. Zvláště prohra jedničky týmu Hořejšího se Zajíčkem byla nečekaná.\nA když pak ve druhé sérii nestačil Zaplatílek na Šimonka a Pilner prohrál se Zajíčkem, hosté si vytvořili náskok 8:2. Domácí sice od tohoto stavu začali dotahovat, devátý bod hostů ale nakonec udělal stoprocentní Merta. Kolín prohrál 5:9.\nBody: Pilner 1:2, Dolejší 2:1, Zaplatílek 0:3, Hořejší 2:2 – Merta 4:0, Šimonek 1:2, Bezdíček 1:2, Zajíček 2:1, čtyřhry 0:1.\nProhra na domácích stolech znamenala rozhodující třetí zápas hned druhý den v Chocni.\nKolínští trochu pozměnili sestavu a doufali, že se jim povede lépe než předcházející den. Od začátku však dominovali domácí a nedali hostům šanci. Nakonec vyhráli 9:1, čímž vzali Kolínu naději na druhou ligu.\nBody: Merta 2:0, Zajíček 1:1, Bezdíček 3:0, Šimonek 2:0 – Dolejší 0:3, Hořejší 1:1, Pilner 0:2, Jindra 0:1, Zaplatílek 0:1, čtyřhry 1:0.\nCéčko zachránil Karel Šembera\nZatímco áčku se nedařilo, kolínské céčko se zachránilo v krajské soutěži 2. třídy, skupiny B, když v odvetném zápase proti Nymburku B podal výborný výkon kapitán mužstva Karel Šembera.\nFK Kolín C – TJ Lokomotiva Nymburk B 10:3 (Holman 3:0, Brant 2:0, K. Šembera 2:1, D. Šembera 2:1 – Kokojan 1:2, Mucha 0:3, Rufer 1:2, Vejtruba 0:2, čtyřhry 1:1).\nTJ Lokomotiva Nymburk B – FK Kolín C 6:9 (Mucha 0:3, Kokojan 0:3, Kloz 2:1, Eliška 3:1 – K. Šembera 4:0, D. Šembera 1:2, Holman 1:2, Brant 2:1, čtyřhry 1:1).


Jméno Kristian David Naše jména Aktuální databáze křestních jmen a příjmení, jejich četnost, význam a původ , svátek\nJméno Kristian David má 1 člověk, je na 17610. místě a věkový průměr je 4 roky.\nJméno Kristian David je složeno z více jmen. Jméno Kristian nosí 830 obyvatel ČR, svátek slaví 5.8., má význam: křesťan a původ řecký. Jméno David nosí 101311 obyvatel ČR, svátek slaví 30.12., má význam: náčelník, miláček, strýček a původ hebrejský.\nDiskuze na téma: Jméno Kristian David Ostatní diskuze: