Pendleton - eshop, katalog, nová kolekce | City Móda\nJaký obchod má Pendleton katalog s dámským nebo pánským oblečením, co skrývá nová kolekce Pendleton za módní trendy a který Pendleton eshop vybrané oblečení, boty nebo doplňky prodává? Online nabídka reaguje na sezónní trendy mnohem rychleji než ta v běžných kamenných prodejnách. Není tedy neobvyklé narazit na jarní/letní nebo podzimní/zimní kolekci s dostatečným předstihem. Co víc, kromě aktuální kolekce se obchody zbavují neprodaných zásob. Nákupem mimo sezónu (slevové akce a výprodej) lze takové oblečení nebo boty pořídit levně.\nRozsah značek s módou jako je Pendleton, je v online nabídce pravidelně vyšší, než v běžné prodejně. Velká nabídka značkové módy není jediným faktorem, který při nákupu rozhoduje. Přeci jen jde pořád o oblečení nebo obuv a to je zboží, které se nevybírá čistě podle parametrů. Většina internetových obchodů to řeší prodlouženými lhůtami na vrácení zboží (klidně až 90 dnů), jiné kombinují e-shop a prodejnu (výdejnu), kde lze vybrané kousky vyzkoušet a zaplatit jen za to, co vám padne nejlépe.\nVýhodu, kterou Pendleton eshop přináší, je rovněž přehlednost. Najít něco v kamenné prodejně je mnohdy utrpení, nemluvě o situaci, kdy běží slevová akce nebo sezónní výprodej a na malém prostoru se tlačí velké množství lidí. To je u online obchodu vyloučené.\nKlasický papírový katalog respektive leták už není v dnešní době obvyklou formou nabídky nebo prezentace nové kolekce. Hlavní roli drží internet a elektronická podoba katalogu. V určitém ohledu je Pendleton katalog de facto samotná nabídka internetového obchodu. Jinak ale výběrový leták přebírá lookbook, který se snaží nalákat na módní trendy nadcházející sezóny. Některé eshopy ho mohou dělat interaktivním, což jinými slovy znamená, že pokud vás nějaký módní kousek v tomto online letáku zaujme, lze ho na jedno kliknutí najít rovnou v samotném eshopu.\n2 Pendleton katalog\n3 Kolekce Pendleton\n4 Pendleton výprodej, outlet\nNávrháři plní nové kolekce originálními i retro kousky a snaží se tak určovat budoucí módní trendy. Právě online nabídka dokáže držet krok se sezónními trendy a obecně „fast fashion“. Aktuální kolekce Pendleton dámského, pánského nebo dětského oblečení a jiné módy, tak internetové obchody na rozdíl od těch kamenných, zpřístupní v mnohem kratším čase.\nNěkteré značky vydávají nové kolekce v kratších intervalech, obecně jsou největší rozdíly v hlavních sezónách. Kolekci Pendleton tedy můžete najít přibližně v této podobě:\nJaro je dobou rozkvětu a nové energie, kterou návrháři rádi zdůrazňují. V jarní kolekci Pendleton se tak mohou ukázat tenisky vhodné jak na denní nošení, tak na běhání. Co se týče přímo dámské obuvi, velmi oblíbené jsou například baleríny. Pro jaro je též typická postupná změna teplot z chladné zimy. V oblečení jsou tedy zastoupeny jak kousky pro chladnější, tak teplejší dny. Trenčkoty a bomber bundy doplňují první jarní šaty a legíny. Jelikož ještě může občas studeně zafoukat, ideální volbou jsou rovněž košile. Také doplňky procházejí obměnou. Teplé rukavice ustupují slunečním brýlím nebo novým kabelkám a batohům.\nSlunečné léto si žádá vzdušné a lehké materiály, ve kterých se budete cítit pohodlně. V letní kolekci Pendleton se tak mohou ukázat letní šaty, sukně a šortky nebo u mužů univerzální kraťasy. Léto je samozřejmě čas koupání u moře nebo klidně v bazénu, proto jsou nezbytností pořádné plavky. Pevnou obuv nahrazují otevřené boty jako sandály nebo žabky, ve kterých můžete vyrazit na pláž, ale klidně i do města. Důležitá jsou rovněž bavlněná trička, ve kterých se nebudete tolik potit a sluneční brýle na ochranu zraku před slunečními paprsky. Léto je také ve znamení cestování a výletů. Nesmí tedy chybět pořádné zavazadlo jako kufr nebo ruksak.\nTeplo ustupuje do pozadí a místo toho nastupuje chmurné podzimní počasí. V podzimní kolekci Pendleton se tak mohou ukázat sportovní mikiny, svetry nebo cardigany, kterým sekundují podzimní bundy a parky. Také otevřené boty nahradí praktičtější obuv do deštivého a blátivého počasí. Dámské kolekce obvykle nabídnou kotníkové boty, pánové narazí na polobotky. Chladné počasí není jen na obtíž. Na některé sportovní aktivity je to ideální počasí a využijete při nich různé druhy kalhot. Oblečení stejně jako tašky nebo boty se v podzimní a zimní kolekci v celku značně překrývají.\nPro někoho nejoblíbenější část roku, doplněná o Vánoční svátky a lyžování, pro jiné depresivní období, které se musí přetrpět. V zimní kolekci Pendleton se mohou objevit, na rozdíl od té podzimní, výrazně teplejší kousky. Velkou změnou prochází doplňky, ve kterých najdete rukavice, šály a kulichy, které jsou praktické jak do hor, tak do města nebo na venkov. Obuv je obvykle kožená a u žen jsou typické kozačky. Lehké podzimní bundy nahrazují teplé kabáty nebo parky. Zimní období je charakteristické i pro společenské události jako je ples. Dámy tak najdou třeba večerní šaty, lodičky a kabelky do ruky.\nPendleton výprodej, outlet\nKromě nových kolekcí mají eshopy v nabídce rovněž módní věci z předchozí sezóny. Pendleton výprodej tak představuje zajímavou příležitost k levnému nákupu. Kromě běžných slevových akcí a tohoto výprodeje po sezóně, je další možností Pendleton outlet. Opět jde o zlevněné zboží, často omezený rozsah velikostí, které se neprodalo a obchodům leží na skladě. Díky online třídění pak není problém dohledat požadované kousky.


Do Senior parku v Hrádku nad Nisou se stěhují první nájemníci | E15.cz\nDo Senior parku v Hrádku nad Nisou se stěhují první nájemníci\nDo Senior Parku v Hrádku nad Nisou na Liberecku se stěhují první nájemníci. Penzion nabízí dvě desítky bytů většinou o velikosti 1+kk nebo 2+kk. Polovina z nich už je obsazená, řekl jednatel firmy Senior Park Jaroslav Plesník. Hrádecký penzion je třetí, podobné areály má firma i v Luštěnicích na Mladoboleslavsku a v Sokolči u Poděbrad. Ty už jsou ale podle Plesníka zcela obsazené.\nStavbu zahájila firma v roce 2008. Přízemní komplex bezbariérových bytů kolem velkého vnitřního atria vyrostl na ploše 6 tisíc metrů čtverečních. Výstavba parku stála kolem 25 milionů korun, obyvatelé budou platit nájemné 7140 korun v jednopokojovém a 8180 ve dvoupokojovém bytě. „Zájemci si mohou také za 4090 korun pronajmout jeden pokoj v dvoupokojovém bytě,“ dodal Plesník. Ostatní služby se účtují zvlášť, balíček stojí 3550 korun na osobu za měsíc. Hrádek nad Nisou projekt vítá, i proto město na stavbu areálu prodalo pozemky za cenu 200 korun za metr čtvereční, dohromady 1,185 milionu korun. Parcely v okolí se prodávaly zhruba o 50 korun za metr dráž. „Podobné zařízení je jistě pro město přínosem, rozšiřuje služby pro seniory, kteří si mohou vybrat mezi městským a soukromým zařízením. Využívat ho navíc jistě budou i senioři z okolních měst či Liberce,“ řekl hrádecký starosta Martin Půta.


Interkom: U nás v Massachusetts\nNáš člověk v cizině (další) (154)\nU nás v Massachusetts\nKdyž jsem před rokem a půl opouštěl Čechy a nasedal do letadla na pravidelné lince Praha-New York, inkoust na mém doktorátu z analytické chemie teprve zasychal. Tehdy jsem si nebyl vědom, jakou ten kus papíru má vlastně cenu. O Americe jsem měl zvláštní směs představ získanou v hodinách branné výchovy, poslechem Hlasu Ameriky a sledováním sci-fi velkofilmů. No…všechno je jinak. Na rozdíl od mého souputníka, přispívajícího do Interkomu pod pseudonymem pH (chemický symbol mě fascinuje, pamatujete si ještě že pH= -log[H+] ?), bude mé vyprávění tříští postřehů z východního pobřeží Ameriky, které má trochu jiný ráz než třeba Texas či Kalifornie.\nV porovnání s ostatními dobrodruhy, které jsme v Massachusetts potkali, jsme byli na začátku v lepší situaci. V kapse mě hřála pracovní smlouva pro farmaceutickou firmu, a tak nebyl problém získat vízum i pro moji ženu. Ve dvou se to mnohem lépe táhne! Firma se nám postarala o bydlení na první měsíc, takže jsme nebyli v takové tísni jako řada našich kamarádů, kteří strávili první noci v Americe na přistýlce u známých (případně i neznámých lidí) a museli si do dvou dnů najít bydlení. To není legrace, hotely jsou drahé a pronajmout si byt chvíli trvá. Znám klasika, který přijel s manželkou a dvěma dětmi, měl v kapse pouze deset dolarů a když řeknu, že jeho angličtina nebyla moc použitelná, tak mu lichotím!\nMoje žena, Renata, brzo našla realitní kancelář, která nám nabídla první byt. Na české poměry dost velký, dost špinavý, ale na perfektním místě blízko mé práce. Protože jsme měli ještě další rozjednané návštěvy, poprosili jsme agentku, aby nám byt podržela dva dny. Bohužel, nesložili jsme zálohu, a tak nás asi nebrala vážně. Nakonec jsme si pronajali ještě horší podkrovní byt v Milfordu, malém městečku, které nemá nic společného s čajem, jak byste se mohli domnívat. Zato zde sídlí Waters, světově proslulá firma na výrobu přístrojů pro analytickou chemii. (Mimochodem, Jim Waters, zakladatel společnosti, už tam nedělá. Před rokem, poté co ztratil majoritní podíl akcií, mu rada akcionářů vyplatila jeho pár set milionů podílů a vyšoupli ho z firmy. Jim nyní nedaleko Bostonu založil malou společnost s tak zajímavým programem, že mu to může vynést další miliony. Nechápu, proč si nedá na stará kolena pokoj.)\nTak jsme získali naši první zkušenost s americkýmy domy a stojí za to se rozepsat podrobněji. Viděli jste ve westernech, jak stavějí z trámů a dřevěných fošen celá města? Ta technologie se nezměnila dodnes. Drtivá většina amerických domků je ze dřeva, ty starší bez jakékoliv izolace. To má několik výhod. Staví se rychle a levně. Opravy jsou jednoduché, stačí urvat shnilý trám a natlouci nový. Přijde tornádo či povodeň, dům je fuč, ale pojišťovna zaplatí prachy a za chvíli stojí nový. Něco mi však říká, že cihla je cihla. Měli jsme možnost se přesvědčit, že ve dřevě žijí různá zvířátka. Protože Američané jsou mírně řečeno méně pořádkumilovní než Češi (je to Rakousko-Uherské dědictví, nebo jsme to okoukali při historickém soužití-nesoužití s Němci?), etymologické sbírky jsou hojné a pokud jsou v domě psi a kočky, i bleška se proskočí. Spotřebovali jsme několik Reidů, než jsme je zpacifikovali.\nJá jsem dlouho nevěřil, že všechny domy jsou vlastně stlučeny tak, jak my stavíme rekreační chatky. Pak jsme viděli novostavby a je to pravda. Trámová konstrukce, vrstva planěk, nějaká dřevotříska a nakonec zase plaňky. Domy se každých pár let natírají, ale starý nátěr nikdo neodstraňuje, jen to přetřou. Tak to za pár týdnů oprýská a za několik let shnije. Ani potom shnilotinu neodstraní, jen ji převrství novými plaňkami. Kdo umí zatloukat hřebíky, je stavebním mistrem!\nIzolace a tepelná kapacita starých domů je mizerná. Náš byt byl podkrovní, a užili jsem si do sytosti letních veder i začátek zimy. Když zafoukal severák, zahvízdal mezi trámy a záclony vesele vlály. Věřili byste, že okna jsou jen jednoduchá? Přitom zimy v Nové Anglii jsou tvrdší a léta žhavější, než u nás doma. Finančně zruinovaní pronájmem (při podpisu smlouvy se platí první a poslední měsíční nájem a poplatek realitce je většinou polovina měsíčního nájmu, nejlevnější 1+1 je v okolí Bostonu za 650 doláčů měsíčně) jsme se snažili ušetřit za elektrické topení a dodnes nevím, jak to moje žena přežívala přes den sama doma. Papírovými kapesníčky jsem utěsňovali všechny spáry, a nakonec jsme to přece jen trochu zateplili. Po návštěvách u svých spolupracovníků a přátel v jejich bytech a domcích už mohu říci, že všichni zápasí s podobným problémem. Mají strašnou zimu, protože šetří na topení. Ještě že se Amíci doma nezouvají, dobré zimní boty se hodí místo pantoflí, doporučený oděv je alespoň svetr. Dům mého šéfa je samozřejmě honosný a trochu jiné kafe. On se však pohybuje v úplně jiné platové kategorii než je průměr!\nV létě je to zase naopak. Je vedro, mnohem více slunečných dní a nejhorší je, že kvůli blízkému oceánu je vzduch nasycený vlhkostí. Domy bez klimatizace jsou neobyvatelné a v červenci se bez klimatizace nedá usnout. S ní ovšem také ne, protože děsně hučí.\nDříve než stačila vypuknout opravdová zima, přestěhovali jsme se do Bostonu, přesněji řečeno do Medfordu, což je jedna z jeho čtvrtí. Amíci všechna města, která splynula s Bostonem, nazývají jejich jmény a za skutečný Boston považují jen malou historickou část centra města. Skoro jako kdybychom za Prahu považovali jen Malou Stranu a Vršovice byly prostě jen Vršovice. Po našich zkušenostech jsme si vybrali byt v bývalé italské čtvrti, v cihlovém domě. Měli jsme šťastnou ruku. Je tam teplo a švába jsme ještě nepotkali. Medford prý dříve bývala mafiánská čtvrť a italští přistěhovalci postavili z cihel pěkný kousek Bostonu.\nPři hledání nám pomáhalo mnoho lidí, alespoň radami. Pro nás bylo dost nepochopitelné, že některé čtvrti musíme předem vyloučit. Především ty černošské, kde je kriminalita k nepřežití. Kdo by stál o střelbu pod oknem. Někdy je to poznat na první pohled, ale jindy čtvrť působí nevinným domem a přece z ní všichni slušní lidé utíkají. Proto je tam také nejvíce volných a levných bytů. Sami jsme si vyhlédli hezké místo na pobřeží oceánu s nádherným panoramatem bostonského přístavu, ale naštěstí jsme tam nešli. Naši kamarádi nám vyprávěli, jak si pronajímali byt v černošské čtvrti pár dní poté, co přijeli do Ameriky. Byt byl moc hezký, jen jim bylo divné, že se jich černá mamá pořád vyptává, jestli to myslí vážně a opakovaně je nabádala, aby si to ještě jednou promysleli. Pak jim někdo vysvětlil, že to místo jim zaručuje krádež auta třikrát ročně, vyloupený byt alespoň dvakrát ročně a když budou vycházet po setmění, do týdne jim někdo přitiskne nůž na krk. Běloch v černošské čtvrti je příliš provokativní zjev. Nejhorší je, že hranice mezi dobrou a špatnou čtvrtí je třeba jen jedna nenápadná ulice a ještě ke všemu se hranice průběžně pohybuje. Skoro jakoby se zdálo, že svinstvo a kriminalita bují a prorůstá do všech částí města, i do těch nejluxusnějších.\nMoji spolupracovníci léta dopředu plánují stěhování do dobrých čtvrtí (s dobrou školou), aby jejich děti dostaly slušné vzdělání. Samozřejmě, když mají peníze, mohou poslat děti do kterékoliv školy i mimo čtvrť, kde bydlí. Jenže dobrá střední škola přijde na sedm tisíc dolarů za rok. Pro porovnání, studium na Harvardské universitě přijde na dvacet pět tisíc doláčů za rok a ještě musíte připočítat učebnice, bydlení atd. Na rozdíl od Čech, tady však není pochybnost, že vzdělání se vyplatí, a proto jsou studenti universit motivováni a neváhají si vzít na školu půjčku. Řada z nich také po získání bakalářského titulu či Master of Science (ekvivalent našeho Ing. či Mgr.) musí několik let pracovat, aby umořili půjčku a mohli pokračovat v doktorandském (Ph.D.) studiu. Jakékoliv stipendium je vítáno a čeští Ph.D. studenti, kteří stipendium na studium v Americe dostali, rázem ušetří několik desítek tisíc dolarů. Je pochopitelné, že po dostudování nespěchají domů, protože tady za jeden plat uživí rodinu i s malými dětmi a mají jasnou perspektivu platového růstu, o kterém si doma mohou nechat jen zdát.\nZpět k domům. Před půl rokem hořel dům sousedící s medfordskou požární zbrojnicí. Přestože reakce byla okamžitá a čtyři hadice bez ustání kropily zdánlivě malé epicentrum, dům shořel do základů a hasiči měli co dělat, aby uchránili sousední domy od podobného osudu. V domě také uhořela celá rodina i s malými dětmi. Kdysi jsem četl o takzvaných paličských náletech na Tokio a další japonská města, které podnikli Amíci ve snaze přinutit Japonsko ke kapitulaci ve druhé světové válce. Japonská velkoměsta, tehdy kompletně ze dřeva, hořela jako papír a desítky tisíc obětí nemělo před plameny v úzkých ulicích kam utéci. Kdyby dnes někdo hodil pár napalmových bomb na americká předměstí, bylo by to v podstatě stejné.\nJedno z největších překvapení, které mi Amerika přichystala, je životní úroveň. Ve svých představách jsem od nejrozvinutější země světa očekával víc. V porovnání s malebnými městečky Německa a Rakouska je Boston a okolí špinavé a neútulné hnízdo. Do práce jsem chodil uličkami staré Cambridge, což je jedna z lepších čtvrtí. Všude se válí odpadky, staré noviny odkládané do speciálních konteinerů roznáší vítr. O oprýskaných domech byla řeč. Auta nová se mísí s prorezlými historickými koráby. Silnice jsou plné děr a vystupujících kanálů. Na každém nároží najdete levné čínské restaurace se špinavými lavicemi. Vedle sebe koexistuje střední třída, domky s upravenými zahrádkami s lidmi, kteří jen tak vegetují a nestarají se ani o bordel před svým domem. Mám dojem, že řez vede napříč společností podle vzdělání. Kdo má alespoň college, a tím pádem bakalářský titul, řadí se nahoru. Zbytek, asi padesát procent populace má práci, která je uživí, nacpávají se levnými hamburgery, nakupují jen v levných obchoďácích, po práci si půjčí video a válejí se před televizí. Jediná aktivita je nedělní výlet autem do státního parku, kde si sednou poblíž parkoviště a zhltají extrémní porce barbecue či jiné krmě opékané na roštu. Rošty jsou k dispozici v každém parku, dřevo není třeba, protože si pochopitelně v obchoďáku zakoupí speciální brikety. Výsledkem je totální konzum, obézní rodiny a děti neschopné udělat kotrmelec, protože to nikdy nezkoušely. Většina z této skupiny také neumí plavat! Všechna přírodní koupaliště mají vyhraženou zónu, kde je asi metr, maximálně stopadesát čísel vody. Kdo vleze za bójky, je odpískán plavčíkem. Kde není plavčík, je koupání zakázáno! Přesto, nebo právě proto, je utonutí běžný případ. V jednom (zakázaném) lomu se během minulého léta utopilo asi pět lidí. Řešení bylo skvělé, místo aby zavedli kursy plavání, raději lom zasypali.\nNa druhé straně, padestát procent vysokoškolsky vzdělaných, činorodých lidí je vlastně úspěch. V Čechách je momentálně nálada sypat si popel na hlavu, protože máme malé procento vysokoškoláků. Já to považuju za zkreslené. Každý, kdo udělal po střední škole nástavbu, dostal vzdělání porovnatelné s americkým bakalářem. Rozdíl je, že u nás se to za VŠ nepočítá. Ze všech názorů, které zazněly (i v Interkomu) na špatnou kvalitu amerického školství, je jenom část pravdivá. Faktem je, že většina High schools kvalitou (a zejména objemem učiva) nedosahuje našeho gymnázia. Já vidím hlavní rozdíl v tempu. Amíci prostě mají volnější osnovy, na základce všechno probírají déle, aby se chytali i ti nejpomalejší. Rychlejší děti pak přeskakují třídy, nebo mají rozšířenou výuku určitých předmětů. High school skončí učivem asi na úrovni druhého ročníku našeho gymplu a jen největší paka High school nedokončí. Takže má celý národ maturitu. Vážné studium začíná až na college, kde se krok srovná s naším gymnáziem a přidají jim speciální předměty podle zaměření. Pokud máte zájem o vyšší universitní titul, musíte vyvinout výraznější úsilí a Ph.D. můžete dostat tak ve věku dvacet šest až dvacet osm let. Ph.D. tu berou vážně, což je poznat na platech. Zvláštností je, že i university mohou velmi kolísat v kvalitě. Absolventi dobrých a prestižních universit mají lepší šanci najít dobré první zaměstnání a dostat tak raketový start pro budoucí karieru. Když říkám karieru, musíte za tím slyšet cinkání peněz, to jest rychlý nástup do vyšších platových kategorií. To je tu nejdůležitější měřítko úspěchu.\nV diskusi, jestli je lepší americký nebo český systém školství, je pro mě těžké se přiklonit na kteroukoliv stranu. Vidím to asi tak: Který systém dokáže přitáhnout vynikající zapálené učitele, ten vyhraje. České učitele prosím o jedno. Chvalte ty děti víc, chvalte je, co se do nich vejde. Americký studentík je vychvalován ve dne v noci za každý sebenepatrnější výkon. Nevadí, že je průměrný, ale snaží se a dostane se mu super podpory a motivace. Děti se pak nebojí mluvit na veřejnosti, obhajovat své názory, nemají strach z autorit. Nejsou lepší, než naše, ale mají zdravou sebedůvěru. Při vzpomínce na svá školní léta, ruce za zády, a pokárání za jakoukoliv aktivitu, která byla hodnocena jako vyrušování, mi běhá mráz po zádech. Kdokoliv vyčníval, byl za podpory rodičů potřen. Učitel s červenou knížkou v kapse byl všemocný. Tady vidím příčinu, proč jsou Američané považováni ve světě za nechutné náfuky. Já už se dnes také nestydím pochválit sám sebe a tvrdit bez uzardění, jak jsem profesně vynikající. Tady člověk s přílišnou skromností těžko proráží.\nAmeričané nemají o svém školství (kromě universitního-to je prý nejlepší na světě!) velké iluze. Právě se vede celonárodní diskuse, jestli je základní školství katastrofální, nebo jen mizerné. Na rozdíl od Čech tu není mnoho hlasů, které by chválily stávající úroveň a chtěly ji zakonzervovat.\nPři mé české šťouravosti (což je ve vědě jednoznačně kladná vlastnost) mi pořád vrtalo v hlavě, proč je při výše zmíněném Amerika tak populární země. Proč všechny tak láká? Proč lidé opouštějí svou starou vlast, přicházejí o rodinné a přátelské vazby a hrnou se do nejistoty, potýkat se s jazykem, novým sociálním prostředím, kulturou a kdoví čím ještě? Někteří jsou uprchlíci a nemají na vybranou, ale přiznejme si, že těch je menšina. Americké university jsou zaplaveny čínskými studenty, někteří z nich mají dokonce tak bohaté rodiče, že jim platí školné. Příliv z Indie je také výrazný. New Jersey vypadá jak předměstí v Bombaji. V matematice a přírodních vědách se tradičně dobře uplatňují Češi a ostatní slovanské národy. O lavině Rusů se není třeba zmiňovat. Jen v Bostonu je několik ruských obchodů pro ruskou komunitu, mají i pravoslavné kostely, oblíbená rekreační střediska atd. Ať se na to dívám jak chci, je to únik mozků. Snadněji do země pronikají lidé vzdělaní, nebo vzdělání hledající. Většinou jsou úspěšní, protože kdo se dal na vojnu, musí bojovat. Motivace obstát v novém prostředí je opravdu silná, a proto imigranti pracují tvrdě, mnohem víc než domorodci.\nJeden mýtus tvrdí, že Amerika je strašně nekulturní země, ve které vzdělanec trpí. Možná nejsem vzdělanec, možná je to tím, že jsme v Bostonu, který se hodně podobá evropskému městu. Já se cítím velmi příjemně. Je pravda, že řada městeček na Středozápadě, nebo třeba v Alabamě jsou strašné díry, kde chcípl pes. Žádné nádraží, dálnice daleko, žádné kino, jen opuštěné chátrající domy. Pár polorozpadlých měst jsme měli možnost vidět ve státě New York. Boston je však kosmopolitní město se spoustou galerií, muzeí a divadel. Město má zajímavá historická zákoutí a památníků z dob Americké revoluce. Hromadná doprava je ucházející. Převládá tu anglosaský duch, který není českému zas tak vzdálený. Jakmile se člověk dostane na určitou úroveň jazyka a najde si svá oblíbená místa, duševně rozhodně nestrádá.\nTo mě přivádí k další bariéře, kterou je třeba zdolat. Moje angličtina je stále velmi slabá, ale nikdo mi to nevyčítá. Tady jsou na to zvyklí. Spousta lidí pracující v obchodech, nádražích i jako telefonisté mají angličtinu jako druhý jazyk a občas mám dojem, že jsem i lepší než oni. Amerika vždy absorbovala takové množství imigrantů, že si na zmatení jazyků zvykla. Jazyková tolerance v kterékoliv evropské zemi je mnohem nižší. I slabý přízvuk vás v obchodech zařadí do sorty zákazníků, kteří jsou podezřelí a na které platí jiný metr, než na domácí. Prostě vám to dají znát. Češi dovedli tento přístup k dokonalosti dvojími cenami pro domácí a cizince. Automatické je i okrádání cizinců v taxíku a v restauracích. Známe několik kamarádů, kteří emigrovali do Německa či Švýcarska a po několika letech se rozhodli pro další těžkou pouť do Ameriky. Teprve tady měli pocit, že si začínají budovat nový domov. Ačkoliv se necítím jako emigrant, můj pobyt „venku“ mi přinejmenším pomohl lépe porozumět Kunderovým emigrantským novelám.\nNejvětší dojem na mě udělalo, jak jsou Američané vstřícní. Už na letišti se vás zřízenec zeptá, odkud jste. A přestože o Čechách zřejmě slyšel poprvé, rozzáří se a řekne: „To je skvělý. Tak vítej v Americe!“ A myslí to vážně. Zkusme tu situaci obrátit. Na Ruzyňské letiště přiletí chlapík z nejmenované asijské země. Taxikář mu pomůže s bágly, potřese srdečně pravicí a řekne: „Vítej v Čechách. Jestli chceš, můžeš se tu usadit!“ To zní trochu absurdně, že.\nNaše zkušenosti od začátku pobytu byly kladné. Pronájem auta, jednání na úřadech, nakupování nebo třeba pracovní schůzky, vše probíhalo v příjemné atmosféře. Většina lidí s námi jednala přátelsky, s úsměvem a důvěrou. Několikrát se nám stalo, že nás v obchodě sami upozornili, že můžeme dostat dodatečnou slevu na zboží. Všechny zakoupené věci lze bez udání důvodu a bez problémů vrátit, ať už jsou to šaty či videokazeta. Nejste spokojeni s bezdrátovým telefonem? Do tří měsíců ho vezmou zpět a vrátí plnou cenu. Někteří Američané si neradi v obchodě zkoušejí šaty. Tak jich zakoupí pět a čtvery potom vrátí. Žádný problém. Koupil jsem si počítačovou hru na CD ROM. Zdála se mi blbá, napsal jsem jim a oni mi poslali šek na původní sumu. Jednou jsme přinesli k pokladně nějaké svetry a tvrdili, že na ně inzerovali 25 % slevu. Ukázalo se, že to byl omyl, ale protože jsme si zboží vybrali s tímto vědomím, přivolaný manažer nám slevu dal. Samostatná kapitola jsou restaurace. Většinou jsou dobré, a přesto levné. Číšník se vám věnuje okamžitě. Jídlo dostanete neuvěřitelně rychle, porce jsou obrovské a během stolování se obsluha přijde alespoň jednou zeptat, jestli jste spokojeni. Voda s ledem je všude zdarma, v čínských, vietnamských a thajských restauracích i tradiční čaj. Kuřácké a nekuřácké sekce jsou oddělené. V určitých hodinách lze dostat výrazné slevy. Placení kreditní kartou je bez problémů i v nejzapadlejší špeluňce. Číšník se musí snažit. Velkou část jeho platu tvoří spropitné, většinou se dává 15 % z utracené částky.\nKdysi jsem četl knihu, která rozdělovala kontakty lidí do čtyř úrovní. Na první úrovni jsou lidé, kteří si odpoví na pozdrav. Když učiníte krok vstříc a začnete si povídat o počasí a nezávazně tlachat, je to druhá úroveň. Když spolu hrajete fotbal, a pak si vypijete pivo a pokecáte, jak jde život, komunikujete na třetí úrovni. Ta čtvrtá je vyhrazena pro nejlepší kamarády, pro které nelitujete času pomoci jim při řešení problémů. V Čechách se nezdraví ani sousedé, zato máme kamarády na čtvrté úrovni. Jsou to většinou spolužáci ze střední a vysoké školy, se kterými jsme strávili těžká léta dospívání. Americký systém individuálnějšího školství způsobuje, že jsou třídní kolektivy mnohem rozdrobenější. Časté stěhování za prací potom odvede vaše kamarády tisíce mil daleko. Sotva poznáte nové spolupracovníky, odejdou na jiné místo. Američané to kompenzují svou schopností rychle se seznamovat. Automaticky začínají na druhé úrovni. Ihned přejdou do živého hovoru o všem možném. Nenechte se však přátelským vystupováním zmást. Můžete s nimi hrát bowling a lyžovat, ale neznamená to, že se stáváte sktutečně blízcí. Američané jsou vlastně velmi osamělí lidé. Společné roky sbližování nic nenahradí. Nejlepším příkladem jsou oblíbené párty. Sejde se dvacet lidí, jí se ve stoje, žvaní se, vyplní se čas, ale nemáte z toho žádný pocit. Silvestrovské párty jsou ještě otřesnější. Lidé kolují po městě a navštíví tři i čtyři párty svých známých, a přesto mohou mít dojem, že si s nikým pořádně nepopovídali.\nSečteno a podtrženo, hlavní důvod, proč jsou Státy tak populární, je podle mně všeobecná důvěra v americký sen: I vy můžete být tím, kdo bude úspěšný. Mít luxusní dům, auta, příjemný život, cestovat, jestli o to stojíte. To láká víc, než politická svoboda. Slušně si mohou žít i ti, co nemají bohaté rodiče. Ti vám nanejvýš zaplatí školy, ale pak dělejte, co umíte. Podporování dětí není americký styl. Začít život je dostupné i pro průměrné mladé lidi. Na vše lze dostat půjčku, na dům, na auto, na veškeré vybavení domácnosti. Pořád se nám zdá paradoxní, že pětadvacetiletí novomanželé mohou mít rázem všechno. Samozřejmě pak hradí hypotéku dalších patnáct let, ale utáhnou to, i když si pořídí děti. My jsme byli v Americe měsíc, když nám nějaká šílená realitka nabídla půjčku sto tisíc dolarů na dům.\nBýt Američanem má zvuk. Vojenská síla, novodobé dějiny, kosmický program, nejlepší university na světě a podpora vědy, to všechno jim přináší pořádnou dávku národní hrdosti. Každý druhý dům má vyvěšenou americkou vlajku, ani nemusí být svátek. Milují národní svátky, přehlídky a vojenské pochody. Tu hrdost jim závidím. Nepotřebují vyhrát hokejový zápas, aby ji oprášili. Mají ji napořád. Moje národní cítění prošlo klikatým vývojem. Nejdřív člověk zjistí, že se v americké konkurenci může prosadit, tak získá sebedůvěru. Pak zjistí, že česká komunita v zahraničí je všeobecně úspěšná, naši studenti a vědci nejsou vůbec špatní, právě naopak. Člověk trochu zpychne. Ta národní hrdost dostane trhliny, když si uvědomí, že většina Čechů se snaží zůstat v Americe co nejdéle a většinou se domů vůbec nevracejí.\nRozhodně ne všichni Amíci žijí spokojeně. Pokud chtějí filmaři natočit gangsterský film z hnijící městské čtvrtě, nemusí se stavět s kulisami. Naleznou jich dost v každém větším městě. Ekonomická síla Ameriky spočívá v její velikosti. Rozdíl mezi Čechami a USA se dá vyjádřit jednoduše: 250 milionů konzumentů. Jen 13 % hrubého domácího produktu USA prý pochází ze zahraničního obchodu, zbytek je domácí trh. Proto se jich relativně málo dotknou ekonomická zemětřesení Evropy a Asie. Od třicátých let se mají stále dobře. Někdy si říkám, jak dlouho jim ta stabilita vydrží. Kdy nějaký extrém nabourá jejich fungující systém a on se zboří.\nNemohu se zbavit kacířské myšlenky, že největší problém si Amíci nadrobili sami, když přivezli otroky z Afriky. Prosperovat z otrokářského systému v době, kdy v Evropě bylo již otrokářství nemyslitelné, mi z historického hlediska připadá zvláštní. Otroci byli jedním z důvodů války Severu proti Jihu, která zkosila miliony obětí. Následná okupace Jihu zdevastovala ekonomicky polovinu USA, což je v jižních státech patrné dodnes. Masa negramotných a vykořeněných černochů jim zůstala na krku celé století a dodnes nevědí, co s nimi dělat. Černošská lobby využívá pocitů viny pro získání výhod, například mají snadnější přístup na university (positive affirmative act). Představa, že nezáleží na umístění studenta při přijímacích zkouškách, ale rozhodující je naplnit kvóty pro přijímámí černošských studentů, je dost drsná i pro nás, kteří jsme si za socíku zvykli na ledacos. Pocit viny u bělochů, který tuto praxi umožňuje, není bez příčiny. Uvědomte si, že ještě na začátku války ve Vietnamu zažili černošští odvedenci neznámou zkušenost. Mohli používat stejné latríny jako běloši, což jim segregace v jižních státech USA zakazovala. Segregační zákon byl zrušen až v roce 1960. Řada černošských padesátníků si živě vzpomíná, jak je policisté doprovázeli do základní školy, aby je ochránili před rozhořčeným davem bělochů, kteří byli proti smíšeným školám. To se i po letech těžko překousne.\nJá chápu snahu bělochů pomocí rasismu naruby vychovat vrstvu černé inteligence, jako pozitivní příklad pro ostatní, a tím změnit vzorec myšlení a chování celé společnosti. Bohužel to nefunguje. Na rozdíl od černochů jiné rasy, například asiaté, žádnou pomoc od vlády nedostali a přece s nimi problémy nejsou. Asiaté jsou známí svou skromností a pracovitostí. Tradičně přikládají velkou váhu vzdělání. Je stará pravda, že pokud rodiče vedou dítě alespoň trochu ke studiu (jeden pohlavek a kontrola domácích úkolů), zlepší se jeho známky o jeden stupeň. Černé děti většinou postrádají jakékoliv vedení i motivaci. Z neutěšených početných rodin se to těžko startuje k akademickému titulu. Na rozdíl od čínských přistěhovalců, oni jsou tu doma, tak co by se snažili. Snazší způsob obživy je pobírat sociální dávky a krást auta. Rasová zášť tlumeně doutná pod povrchem. Je zajímavé pozorovat mládež, jak se spolu volně baví bílí, žlutí, černí. Rasové rozdíly se s věkem bohužel zvýrazňují, a tak se to rozvrství. Ty nejubožejší vrstvy jsou černoši a toto dělení se v posledních desetiletích příliš nezměnilo. Na vědeckých konferencích a na universitě potkávám mnoho Indů a Číňanů, ale černocha tam najdete sporadicky. To jsem se však dostal k tématu, kterému ani vševědoucí politici nerozumí a cokoliv řeknete, může být použito proti vám. Proto končím, další vyprávění až někdy jindy.


Dakar zabiják. Zkouška techniky i člověka - Euro.cz\nOndřej Stratilík, 20. 1. 2018\nUž první etapy legendární vytrvalostní rallye zastavily několik českých závodníků. Přesto je letošní ročník nebezpečného závodu pro naše posádky přelomový.\nDali jsme si sraz v kavárně v nákupním centru na okraji Prahy u D1. Tak, aby pak Aleš Loprais mohl rovnou odjet na Moravu do domovského Frenštátu pod Radhoštěm. Byl únor roku 2011, jen pár týdnů poté, co se závodník se svým týmem vrátil z Jižní Ameriky. Během rozhovoru mi popisoval, jak „nepříjemná a nechutná“ je během Dakaru kabina jeho závodního kamionu. „Za zády řvoucí tisícikoňový motor, nemáme klimatizaci, ale musíme mít oblíknuté spodní prádlo, nehořlavé podvlíkačky, kuklu. V kabině je 55 stupňů, hygiena se neřeší,“ popisoval tehdy jedenatřicetiletý závodník.\nAtmosféra nebyla nejlepší. Loprais musel se svým týmem z legendárního závodu odstoupit pouhé tři etapy před koncem, když už se dotahoval na stříbrnou pozici. Jeho tatrovka prostě monstrózní stíhací jízdu za ruskými kamiony Kamaz nevydržela. „Za sebou jsme už měli tu nejtěžší část pouště Atacama. Ale znovu – to je Rallye Dakar. Zkouška techniky i člověka,“ krčil Loprais rameny, v očích smířený výraz.\nAleš, synovec legendárního šestinásobného vítěze (původního) Dakaru Karla Lopraise, se na start nejtěžší soutěže světa postavil i letos. Opět s tatrovkou -jeho speciálu nikdo z týmu neřekne jinak než Královna 69.\nAleš Loprais patřil i letos k největším českým nadějím nedojel ale ani do cíle čtvrté etapy\nA hned v prvních dnech si zase důkladně ověřil, o jak nevyzpytatelný závod jde. Nejdřív vyhrál úvodní etapu z peruánské Limy do Pisca. „Máme samozřejmě radost, každé vítězství se na Dakaru počítá.\nZůstáváme nohama na zemi a koncentrujeme se na další dny. Dakar je extrémně náročný a hlavně dlouhý závod. Cíl je daleko a tam míříme,“ nechtěl Loprais v cíli prvního dne nic zakřiknout.\nPo menších potížích v druhé etapě si nicméně hořkosladkou bolest nejtěžšího vytrvalostního závodu na světě „vychutnal“ hned další den. Do cíle třetí etapy dorazil až na sedmnáctém místě s obrovskou ztrátou 86 minut na první místa.\nKdyž Královna 69 projížděla řečištěm, zlomila se napínací kladka, čímž odešlo dobíjení akumulátorů, z motoru navíc začal stříkat olej. Lopraisova tatrovka tak do bivaku dojela až na úplném chvostu startovního pole, a to jen díky externím bateriím, které kamion držely při životě. „Ale to je nic proti tomu, co dneska zažil Ondra Klymčiw, u nás je to jenom technika,“ vzkázal unavený Loprais minulé pondělí do televizních kamer.\nZkušený soutěžák Martin Prokop letos pořádně zatopil i profesionálním a mnohem bohatším týmům\nVe svém vyjádření se dotkl tragicky vyhlížející nehody, na niž doplatil ostřílený motocyklový závodník. Pro Klymčiwa musela přiletět helikoptéra, v bezvědomí jej převezla do nemocnice v Limě. „Během noci přišly alespoň trochu pozitivní zprávy. Ondra má zlomené dva obratle, dnes by měl jít na operaci. Původní zprávy o poranění hlavy se naštěstí nepotvrdily, hybnost by měla být zachována,“ vzkázala minulé úterý ráno všem fanouškům Klymčiwova manželka Tereza.\nDost drahý závod\nPoplatek za každého závodníka 280 500 Kč\nPoplatek za každého mechanika 229 500 Kč\nPoplatek za doprovodný kamion 114 750 Kč\nPoplatek za obytný vůz 153 000 Kč\nPneumatiky (pro kamion) 1 250 000 až 3 000 000 Kč\nNáklady na pořízení a opravy techniky několik milionů korun\nMotocyklový závodník, který letos na Dakaru startoval počtvrté, si už podobnou anabází prošel před dvěma roky. Tehdy havaroval ve vysoké rychlosti, při nebezpečném karambolu si vykloubil kyčel a poranil pánev, slezinu i hrudník.\nPryč z Afriky\nI čerstvé zážitky Aleše Lopraise a Ondřeje Klymčiwa jsou odpovědí těm, kdo tvrdí, že přesunem slavného závodu z Afriky do Jižní Ameriky jeho pověst a atmosféra utrpěla. Nic takového se nestalo. Dakar je stále synonymem pro extrémní závod, který řádně prozkouší nejen techniku, ale i schopnosti a zdraví sportovců.\nOstatně letos je to přesně deset let, co africká historie závodu skončila. Vše tehdy bylo naplánováno do nejmenšího detailu, motorky, kamiony a automobily se na svou zběsilou karavanu měly vydat 5. ledna 2008 z Lisabonu, 20. ledna pak mělo vše končit projetím cílové pásky v Dakaru.\nČeští účastníci Dakaru 2018\n• Motocykly: Ondřej Klymčiw, Milan Engel, David Pabiška, Rudolf Lhotský, Petr Vlček, Jan Veselý, Gabriela Novotná, Jan Brabec\n• Čtyřkolky: Josef Macháček, Zdeněk Tůma, Tomáš Kubiena, Olga Roučková\n• Automobily: Martin Prokop + Jan Tománek, Tomáš Ouředníček + David Křípal Boris Vaculík + Martin Plechatý\n• Kamiony: Aleš Loprais + Lukáš Janda + Ferran Marco Alcayna, Martin Kolomý + Jiří Štross + Rostislav Plný, Martin Macík + František Tomášek + Michal Mrkva, Martin Šoltys + Tomáš Šikola + Josef Kalina, Robert Randýsek + Petr Pokora + David Schovánek, Pavel Vrňák + Petr Lesák + Filip Škrobánek\nJenže jen pár dní před startem, 0 Vánocích 2007, teroristé zaútočili na francouzské turisty v Mauritánii, pět jich zabili. A 4. ledna vydali prohlášení pořadatelé dakarské rallye, že soutěž ruší. Důvodem byla nejen smrt Francouzů, ale 1 přímé hrozby, které prý ozbrojené skupiny napojené údajně na africkou odnož organizace al-Káida vyslaly směrem k organizátorům a účastníkům rallye. I když nešlo o nic nového – kvůli teroristům se v minulosti rušilo či přesouvalo několik etap – v roce 2008 byla nálada přece jen jiná a nikdo nechtěl riskovat.\nJosef Macháček je už téměř legendou, mladší závodníci se od něj učí\nV lednu 2009 potom poprvé zakotvila legendární rallye v Jižní Americe. Vedla Argentinou a Chile, v kategorii čtyřkolek tehdy zvítězil český závodník Josef Macháček. Od té chvíle už se Dakar jezdí za Atlantikem.\nAni černý kontinent však úplně neostrouhal.\nTradici novoročního závodění tam dodnes drží Africa Eco Race, kde pravidelně bodují i české týmy.\nLetošní čtyřicátý ročník Dakaru celkově a desátý na americkém kontinentu je pro českého fanouška zajímavý hned z několika důvodů. Vedle rekordní účasti – na start se postavilo 21 vozidel s českou vlajkou – zdolávají jihoamerické duny a velehory poprvé i dvě naše závodnice.\nNa čtyřkolce se do rallye vydala Olga Roučková. „Nemám plyn, nemám plyn,“ volala na své mechaniky, když dojížděla z cíle třetí etapy. Nejdřív nikdo nechápal. Až zastavila ve stanu, ukázala, co se stalo. „Asi jsem si uřízla palec, ale, hele, dojela jsem to,“ mluvila s úsměvem na tváři. Během písečné etapy se jí totiž z řídítek utrhlo lanko plynu. Aby mohla zrychlovat a zpomalovat, musela si smyčku navlíknout na prst.\nČeští vítězové Dakaru\n• Karel Loprais (kamion Tatra): 1988, 1994, 1995, 1998, 1999, 2001\n• Josef Macháček (čtyřkolka Yamaha): 2000, 2001,2003, 2007, 2009\nDruhou českou zástupkyní je Gabriela Novotná. Ta do písku, štěrku a bahna vyrazila na motorce. Svůj start zafinancovala hypotékou, již si kvůli Dakaru pořídila. I na ní bylo vidět, jak si závod užívá. A že stejně jako pro Olgu Roučkovou je pro ni hlavní to, že se vůbec na Dakar dostala a v nejslavnější soutěži světa může startovat.\nPro Gabrielu Novotnou byl start na Dakaru vysněným přáním\n„Dojet bez zadní brzdy byl dost masakr, tak jsem ráda, že jsem tu a můžu pokračovat,“ radovala se ještě zaprášená Novotná po konci čtvrté etapy. Dva dny po sobě ji potkal stejný problém – brzy spálila zadní brzdu, a zpomalovat nebo zastavit tak už mohla jen na přední kolo.\nPředvídat, kdo v sobotu 20. ledna po dojetí poslední, čtrnácté etapy dostane zlatou medaili, se zatím nedá. Na Dakaru se situace mění co chvíli a jedinou jistotou je, že příští rychlostní zkouška bude minimálně tak náročná jako ta minulá. Ať rallye dopadne jakkoli, pro český motosport je důležité, že je o něm ve světě opět slyšet a že týmy, ač jsou konkurenty, spolu v krizových situacích dokážou spolupracovat. Protože tohle neplatilo vždycky, a není třeba připomínat kdovíjak starou historii.\nStačí se vrátit do roku 2013. Tehdy se rozhádaly kamionové týmy. Tomáš Vrátný ze stáje Bonver Dakar Project v průběhu soutěže prohlásil, že Aleš Loprais podal protest na dalšího českého závodníka Martina Kolomého, protože jej měl zdržovat v jízdě. Lopraise takové věty rozzuřily, podle svých slov by nikdy protest na žádného českého jezdce nepodal.\nMartin Kolomý patří mezi české jezdce, kteří se v kategorii kamionů objevují každoročně\nStížnost komisařům sice skutečně přišla, ale podával ji nizozemský závodník Gerard de Rooy, který žádal potrestání Kolomého i Lopraise. Údajně že jej nadmíru zdržovali a brzdili.\nŽe dnes už mezi českými účastníky světoznámé rallye platí jiná pravidla, dokazuje i to, jak se všichni po nehodě zajímali o osud Ondřeje Klymčiwa.\nA právě ochota pomoct ostatním včetně soupeřů zůstává v dakarské DNA dodnes. Víc než kdekoli jinde tady platí pravidlo „jednou pomůžu já tobě, podruhé ty mně“. I z toho důvodu je Dakar stále něčím speciálním. Ani v roce 2018 nic z jeho kouzla nevyprchalo.\nPan smolař Ondřej Klymčiw\nCož si na závěr čtvrté etapy musel znovu připustit i Aleš Loprais. Do písečných dun vtrhl se svou „královnou“ bez posilovače řízení, postupně odešlo i turbo.\nTatrovka přesto většinu nástrah zvládla, ale při jednom z posledních výjezdů se obrátila na bok. Ve středu nad ránem Loprais poslal do Čech jasný vzkaz: „Crash je většinou vina pilota a já se k ní hlásím. Pohádka skončila.“


Stavební firma OHL ŽS chce zvýšit svůj vliv na TOMI-REMONT | iMaterialy\niMaterialy > Aktuality > Průmysl a obchod > Stavební firma OHL ŽS chce zvýšit svůj vliv na TOMI-REMONT\nStavební firma OHL ŽS chce zvýšit svůj vliv na TOMI-REMONT\nBrněnská stavební společnost OHL ŽS chce zvýšit svůj vliv na prostějovskou firmu TOMI-REMONT, a. s., a výlučně ji kontrolovat. Transakci posoudí Úřad pro ochranu hospodářské soutěže (ÚOHS), ČTK to zjistila z jeho webu. Dosud podle dostupných informací měla OHL ŽS ve firmě padesátiprocentní podíl. Zbytek vlastnily tři fyzické osoby.\nÚOHS bude posuzovat dopad transakce na oblast železničního stavitelství, ve které TOMI-REMONT, a. s., působí. Vede pouze zjednodušené řízení. Rozhodnout o povolení fúze má do měsíce od zahájení řízení.\nFirma TOMI-REMONT, a. s., vstoupila na stavební trh v roce 1993 jako společnost zaměřená hlavně na výstavbu a rekonstrukce železničních tratí a vleček. Kromě staveb železnic pracuje i na silnicích nebo cyklostezkách. V roce 2012 její výnosy klesly na 347 miliónů korun. Společnost byla dlouhodobě v zisku.\nOHL ŽS zaměstnává na 1400 lidí. Proti roku 2008, kdy začala hospodářská krize, je to o 300 pracovníků méně. Začátkem roku společnost uvedla, že její čistý zisk má letos překročit 100 miliónů korun. Její tržby by měly přesáhnout deset miliard korun. Firma je aktivní i v zahraničí, například v Bosně a Hercegovině postaví státní věznici pro 348 vězňů. Zakázka je za 26,5 miliónu eur (asi 729 miliónů korun). Zakázky má i ve Slovinsku nebo Moldávii.


Vanilka stokrát jinak | Vanilkový princ\nVanilka stokrát jinak\n10. února 2016 v 18:12\t| Vanilák\nI přesto, že právě teď porušuji svůj zvyk psát pouze témata týden, musím tento článek napsat. Dostal jsem chuť vm svěřit něco osobního. Dlouho jsem uvažival, co by to mohlo být. A když už jsem našel vhodné téma, musel jsem se taky donutit ho ze sebe dostat. A teď už jsem za počítačem a píšu, takže jsem uspěl.\nČlánek bude jedna o mé osobnosti. Mojem komplikovanén, nemocném a zdevastovaném já.\nKdyž si po sobě sám čtu úvod, cítím se opravdu trapně a pozérsky, toho se ale dosáhnout nesnažím, pokud máte tento pocit, omlouvám se. Záměr tohoto článku není to, abych vypadal zajímavě, ale abych se s vámi podělil o komplikovaný kus mě.\nKde začít. Asi u mého dětství. Většinu tohoto období jsem vytlačil do těch nejtmějších koutů mé paměti. Nikdy jsem nebyl oblíbené dítě a to se na formaci mě projevilo. I přesto, že jsem trpěl ADHD, nikdy jsem se na veřejnosti neprojevoval, neměl jsem za potřebí další ''bavím nebavím''. Takže z toho největšího extroverta kterého znám se stal introvert roku. Ale když už mě nikdo nemá rád bez důvodů, proč jim důvod nedát. Začal jsem krást, lhát a podvádět. I když jsem kradl věci jako Barbie, nikdy jsem se necítil nijak zvlášť špatně. Důvod jsem k tomu měl, a proto jsem cítil, že bych si přece neměl nic vyčítat. Když se tohle párkrát opakovalo, rodiče se rozhodli, že mě vezmou k psycholožce. Ta jim řekla to, co jsem celou dobu sám věděl. To, že tohle dělám abych na sebe upozornil, protože se cítím odstrčený. Takže doma najednou přišla obří péče ze všech stran. Mezi vrstevníky se mi ale pořád zapadnout nepovedlo. A když už jsem si kamaráda/ku našel, vždycky to byla pouze sázka nebo nějaký super humor. A kam sem šel, tam jsem dělal pouze trapasy. Ony ty situace asi tak trapné nebyly, ale mi to z mého dětského pohledu přišlo jako nepřekročitelné překážky. Začal jsem zajídat smutek a přibral jsem asi 20 kilo. Byl jsem odporně vyžrané dítě. Malý bůček. A s tím přišel přechod na druhý stupeň ve škole. A poprvé se projevila moje sociální fóbie. Skvělá kamarádka moji itro/extrovertní povahy. S nikým jsem nemluvil, nikam jsem nechodil, nic jsem nedělal. Neustále jsem se přejídal a ničil sám sebe, i když jsem si to odůvodňoval tak, že to není moje vina. Rok na to jsem změnil školu. Pochybuji, že jsem v životě mohl udělat větší chybu. Pokud jsem někdy zažil opravdovou šikanu, tak to bylo tam. Dostal jsem se do třídy, ve které bylo pouze 10 hokejstů. Ti měli obří potřebu si na mě vylívat svůj vztek a problémy. 3x jsem skončil v nemocnici, ale vždy jsem za to mohl já. Ono se jim to nakonec vrátilo. Já jsem totiž jedno nádherné odpoledne zjistil, že asi nejsem tak slabý a při mém první panickém záchvatu jsem po jednom z nich hodil židli. Přežil. Bohužel. Já jsem strávil 3 měsice na psychině. Když jsem se vrátil domů, rozhodlo se že se stěhujeme z města a že změním školu. Ta terapie kterou jsem prošel asi k něčemu byla, nepomohla sice nijak mému postiženému já, ale dokázala mi pomoct vytořit si roli, kterou jsem postupem času přivedl k životu. Všechno co jsem kdy nebyl. To kupodivu vyřešilo všechny problémy z minulosti (až na váhu, tu vyřešila salmonela). Stal jsem se oblíbeným v kolektivu, vždy jsem byl ten s posledním slovem, ULTRA extrovertní děvka vedoucí skupinu odporně se chovajících 14-letých kravek. Nic ideálního, ale jako přestupní stanice to stačilo. Tohle se mi povedlo udržet až do konce základky. Doma jsem se ale vždycky vrátil ke svému starému, milovanému, nemocnému já. No a teď se ho snažím posilovat. S nástupem na střední jsem postupně upustil od této role a začal jsem posilovat sám sebe. Někdy to sice není úplný ideál, ale už 3 měsíce mám vysazenou veškerou medikaci, a cítím se lépe než kdy předtím. Jsem zamilovaný, zasnoubený ale hlavně šťastný. A i když je to až po 18-ti letech života, říkám si, že je to lepší než nikdy.\nDomov? Spíš instagram.\n10 důvodů, proč milovat devadesátky\nLidé and so on...\nMIlovník knih, umění, hudby a módy.\nsleduj mě na twitteru (klikni na obrázek)


Které insekticidy na blýskáčky zaberou a které selžou? | Úroda\nInsekticidy na bázi běžných esterických pyretroidů (lambda-cyhalothrin, deltamethrin, cypermethrin, alpha-cypermethrin, zeta-cypermethrin, esfenvalerate, beta-cyfluthrin, gamma-cyhalothrin) v ochraně proti blýskáčkovi řepkovému (Brassicogethes aeneus Fabricius, 1775) zcela jistě selžou. V polních podmínkách nelze očekávat vyšší účinnost než na úrovni 20–40 %. O dvou pyretroidech se ale stále uvažuje jako o možné alternativě. Jsou to tau-fluvalinate (v Mavriku Smart) a etofenprox (např. v Trebonu OSR nebo v Magmě). Informuje o tom ve svém článku (příloha časopisu Úroda s názvem Řepka – 4/2021) Ing. Marek Seidenglanz, Ph.D., z firmy Agritec Plant Research, s. r. o., Šumperk.\nJak upřesňuje, u tau-fluvalinatu byl v roce 2020 znamenán výrazný nárůst rezistence u českých i slovenských populací blýskáčků oproti předchozím rokům. Za vhodnou alternativu tau-fluvylinát již nelze považovat. Na druhou stranu je to jeden z mála insekticidů, které lze používat do kvetoucího porostu. Nastane-li situace, že bude nutné z nějakého důvodu řešit volbu mezi běžným esterickým pyretroidem a tau-fluvalinatem (např. aplikace do kvetoucího porostu), tau-fluvalinate je stále přeci jenom lepší volbou, uvádí.\nNa rozdíl od všech ostatních pyretroidů si relativně vysokou účinnost na blýskáčky udržuje eterický pyretroid etofenprox. Ale ani zde to není zcela bezproblémové. Budou-li opravdu vysoké výskyty blýskáčků (tím míníme 30 a více dospělců/květenství), nemusí tento insekticid podle Ing. Seidenglanze poskytnout uspokojivou ochranu.\nV roce 2020 byl též zaznamenán pokles citlivosti blýskáčků k neonikotinoidům. Acetamiprid, jediný nyní v řepce použitelný neonikotinoid, aplikovaný sólo při velkém výskytu blýskáčků s velkou pravděpodobností selže na řadě míst v ČR. Na Slovensku je situace o něco lepší. Acetamiprid má svou nezastupitelnou roli v aplikaci proti bejlomorkám. Mělo by se o něm též uvažovat jako o posilovači účinku pyretroidu na stonkové krytonosce. A navíc, když se použije v kombinaci s esterickým pyretroidem, přispěje to k brždění vývoje rezistence krytonosců proti pyretroidům. Jediným skutečně plně účinným insekticidem na blýskáčka řepkového ze skupiny do řepky registrovaných přípravků je indoxacarb (Avaunt). Budou-li vysoké výskyty blýskáčků, je dobré zvolit tento insekticid, uvádí odborník.*\nInsekticidy na bázi běžných esterických pyretroidů (lambda-cyhalothrin, deltamethrin, cypermethrin, alpha-cypermethrin, zeta-cypermethrin, esfenvalerate, beta-cyfluthrin, gamma-cyhalothrin) v ochraně proti blýskáčkovi řepkovému zcela jistě selžou


Článek O důležitosti otázky: Co potřebuji? v blogu\nDominika Špačková>Blog>O důležitosti otázky: Co potřebuji?\nO důležitosti otázky: Co potřebuji?\n23. února 2012 - napsala Dominika Špačková\nštítky: Psychologie ~ Sebeléčení\nOdsouvání vlastních potřeb na druhou kolej je častou příčinou nespokojenosti u žen. Zdánlivě jednoduchá otázka - Co potřebuji - pomáhá v uvědomění si svých potřeb, jejich naplnění a samozřejmě vede k větší spokojenosti.\nKdyž pracuji se ženami na svých konzultacích či seminářích, narážíme na různá témata, která nám ženám brání v prožívání skutečného štěstí či spokojenosti. Spolu s tím, že se necítíme dost dobré, je jedním z hlavních témat odsouvání vlastních potřeb na vedlejší kolej.\nČasto si tyto ženy ani neuvědomují, že zanedbávají samy sebe, že nedbají o svoje potřeby. A například věnují obrovské množství času studiu, práci, sportu, dětem. Někdy také podvědomě cítí, že něco není v pořádku, a tak hledají u učitelů, terapeutů, v knihách, na seminářích.\nZkušenost mě naučila, že velký úspěch u těchto žen slaví jedno malé cvičení “Co potřebuji”: Jde o to, že si po jeden celý měsíc (ideálně menstruační cyklus) žena klade tuto otázku. Ne jednou denně, ale například 20 - 30 krát. Odpovědi si může zaznamenávat, ale především se pak pokouší alespoň částečně své potřeby naplnit.\nNejpozději po týdnu většina žen zjistí, že odpovědi se dotýkají prakticky neustále jednoho podstatného tématu. U některých žen se stává, že si uvědomí, jak málo o sebe dbaly, případně si také uvědomí, že svému okolí svoje potřeby vůbec nesdělují, což může mít na ně samotné a jejich vztahy katastrofální dopad.\nŽeny, které tuto výzvu celý měsíc dodrží, projdou velkou vnitřní změnou. Nejenže si uvědomí své potřeby a to, co je pro ně podstatné, ale získají také sílu, chuť i odvahu začít dělat zásadní životní změny, které vedou k jejich spokojenosti.\nDůležité je také uvědomit si, že otázka “Co potřebuji” se velmi liší od otázky “Co chci”. Ta často vede spíše k povrchním odpovědím, nedotýká se toho podstatného v nás. Navíc, jsme-li navyklé stanovovat si cíle a dosahovat jich, pak otázka "Co chci" dává odpovědi, které jsou jen další položkou na seznamu věcí, které máme udělat. Což nemusí vést k rozvíjení vlastního ženského potenciálu, ale naopak způsobuje ještě větší zatížení.\nOtázka “co potřebuji” oproti tomu vede právě do nitra, k tomu, co je v nás podstatné. Odhaluje, co je pro naši duši důležité, co naší duši dodává výživu. Uvědomíme-li si vlastní potřeby, můžeme je ve svém životě naplňovat, a tím stavět základy pro trvalé štěstí a spokojenost.\nKlikněte na odkaz a dočtete se, jak na to:


Saské ženy se většinou potýkají se stejnými problémy, jako ženy u nás. Do politiky se příliš neangažují. Existují ale výjimky, například v Chemnitz je od roku 2006 primátorkou žena – Barbara Ludwig. Z jednodenního semináře také vyplynulo, že ženy jsou hůře finančně za svoji práci ohodnoceny. Zatímco muž za svoji práci dostane například 100 euro, žena za stejně odvedenou práci dostane pouze 78 eur. I to by chtěly ženy v Sasku změnit.


Krásný materiál pro vaše posezení – ekonoma.cz\nKrásný materiál pro vaše posezení\nS terasovými prkny si vytvoříte nesmírně útulné a neobyčejně příjemné posezení, kde budete velice rádi sedávat. Užívejte si hřejivého a jedinečného kouzla dřeva a pozorujte zajímavou strukturu například modřínu, smrku či borovice. Vždyť podlaha z takového krásného materiálu je rozhodně hezčí a na dotyk příjemnější než například dlažba nebo dokonce PVC.\nPravidelné ošetřování se vám vyplatí\nTo se vyplatí vždy, pravidelná údržba totiž výrazně prodlužuje životnost a my se tak budeme moci těšit z krásné terasy ještě déle. Životnost bude delší a konstrukce odolnější vůči nejrůznějším vnějším vlivům, pokud ji budeme pravidelně natírat olejem, můžeme doporučit například olej TEOMA, který je výtečný i k ošetření zahradního nábytku.


Jen počkej, zajíci!, Reálná vyzvánění - Film & TV na mobil, zdarma ukázka v MP3 - www.vyzvaneni-na-mobil.cz\nJen počkej, zajíci!, Reálná vyzvánění - Film & TV na mobil, zdarma ukázka v MP3\nMelodie z večerníčku (coververze) (Reálná vyzvánění - Film & TV na mobil)\nJen počkej, zajíci!, ukázka v MP3\nJen počkej, zajíci!::\nJak stáhnout Jen počkej, zajíci!\nPokud není objednávka "Jen počkej, zajíci!" doručena v pořádku, pošli zprávu, do které uveď zprávu, kterou jsi posílal (GE 48296) a telefonní číslo ze kterého byla zpráva odeslána a tvůj typ mobilu do kontaktního formuláře, nebo zavolej na infolinku 776 999 199, která je v provozu v pracovní dny od 9:00 do 16:00 hod.\npro Reálná vyzvánění - Jen počkej, zajíci!\nDalší obsah k Jen počkej, zajíci!


LIVE: Kryštof, balónky, konfety aneb show jak má být | iREPORT – music&style magazine\nLIVE: Kryštof, balónky, konfety aneb show jak má být\nDalší zastávku Kryštof Inzerát Tour hostila jihomoravská metropole. Nominacemi na Žebřík i Anděly ověnčená kapela si na třetí (oficiálně druhou) zastávku opět pozvala Jarka Nohavicu, vyprskala kilogramy konfet a ukázala, že českému mainstreamu nevládne náhodou.\nCelá akce startovala už ve tři čtvrtě na osm, kdy Krajčův objev, kapela Nebe z Havířova, slušně rozproudila zaplněnou halu. Energií rozhodně nešetřili a v poslední písni jejich setu se zpěvák Petr Harazin vydal na středové molo tak nadšeně, že si povalil vlastní stojan s mikrofonem, načež ten se mu za neomalené chování odvděčil pro ucho nepříjemnou ranou. Dalším z předskokanů byl zároveň jeden z producentů alba Inzerát, Američan Ido Zmishlany, vystupující pod jménem Ido Vs. The World. Nejdříve zahrál jen sám s kytarou, aby předvedl své dovednosti v rámci různých stylů (coldplayovský pop, country nebo reggae) i několik poloh svého hlasu. Po úryvku známé písně Stánky, v němž překřtil holku na "buchtu, co nemá kam jít" následovalo několik společných chytlavých songů s muzikanty z kapely Nebe.\nPo patnácti minutách velkého stěhování a osvětlování se úderem deváté rozsvítila LED stěna pokrývající celou zadní stranu pódia a za doprovodu vkusných animací uvedla na scénu Kryštof. Na úvod zazněly novinky z posledního alba Římská a Parapet a poprvé dostaly prostor salvy efektních červenobílých konfet. Když se pak Krajčo zmínil, že kapela fandí místní Kometě, měli u diváků definitivně vyhráno.\nDechová sekce kapely se více prosadila až ve starém známém Rubikonu a také v písni Zatančím, při níž se na stěnu promítala koláž videí známých osobností a fanoušků kapely zpívajících text této písně. Roztančenou atmosféru v hale zklidnila balada V peřinách a poetický CyRáno. Podobně se atmosféra rozjela a zase utlumila po skočné orientální Čím víc vím, následovanou skladbou Ženy, kdy se kapela proměnila ve voice band (pozor, neplést s boy band!) a odzpívala ji kompletně jen s minimálním doprovodem Krajčovy kytary a zpěvem osmiapůltisícového publika.\nŘímská, Parapet, Rubikon, Zatančím, V peřinách, CyRáno, Čím víc vím, Ženy, Svědomí, Plán, Ze scénářů, Po kouscích, OstravSKA balada, Křídla z mýdla, Mám jizvu na rtu, Já chci poezii, Fotbal, Tak nějak málo tančím, Inzerát, Cosmoshop, Atentát, Obchodník s deštěm, DuDuDuu, Cesta\nHosta Jaromíra Nohavicu uvedl Krajčo v rámci písně OstravSKA nahraným telefonátem, a jelikož Jarin měl zrovna čas, poněvadž "odpočival v Krpoli na privatu" střihl si s nimi společný song Křídla z mýdla za doprovodu projekce oficiálního videoklipu. Následovalo několik písní z vlastního repertoáru. Během klasiky Fotbal migroval skautík Krajčo do dechové sekce a odehrál ji celou na trombon. Nohavica si mezitím získal publikum trefnými hudebně-sportovními glosami, jako například: "Spatřil jsem Kometu, oblohou letěla, v pátek tu Pardubky přejela".\nPerfektní tečkou za show byl Cosmoshop, při níž to vřelo úplně všude, na pódiu, v kotli i na všech tribunách. Rozjásaný dav si jako první přídavek doslova vydupal sérii starších písní - zazněl Atentát, Obchodník s deštěm, DuDuDuu a jako druhý přídavek Cesta, bohužel bez Tomáše Kluse.\nBěhem dvou hodin stihli Kryštof odprezentovat kompletně celou novou desku a zároveň odehrát všechny zásadní hity z let minulých. A povedlo se jim to znamenitě, byla to velkolepá show jak pro oko, tak ucho.


O tom, že bylo v Novém Městě mnohým měšťanům povoleno vařit pivo, ví snad každý. A mnozí z vás ví i to, že zde byl i městský pivovar, který nemálo peněz přidával do rozpočtu městečka.\nPřed mnoha lety byl vařením piva v městském pivovaru pověřen nový sládek. Jako vždy nové koště dobře metlo, ale když se sládek v Novém Městě více zabydlel, zjistil, že je zde váženou a ctěnou osobou a začal si zvykat na pohodlný život. Na to potřeboval stále více a více peněz.\nI přemýšlel, jak by k dalším penězům přišel a dostal nápad. Nejenže začal šetřit na mzdách svých podřízených, ale dokonce začal šidit pivo. A tak se časem z výborného a široko daleko vyhlášeného novoměstského piva stala nedobrá břečka, kterou nikdo nechtěl. I hospodští brblali, když měli svým hostům něco takového nalívat.\nKonšelé a primátor se sládka ptali, co že je to s jejich pivem. A on si ztěžoval jednou na to, podruhé na ono, ale nikdy nepřiznal, že pivo šidí.\nJednou pozdě večer šel primátor domů. Když procházel náměstím, nejednou kouká a proti němu se valí hořící sud. A ke všemu ještě dutým hlasem naříká: „Chmele více, sladu více! Chmele více, sladu více! Chmele více, sladu více!" Když se dokutálel až k vyděšenému primátorovi, najednou zmizel.\nPrimátor běžel domů, jakoby mu za patami hořelo. Když tam doběhl, pověděl celý udýchaný podivnou příhodu své ženě. Ta se zamyslela a povídá: „To nebude jen tak. To si určitě duch pivovaru stěžuje na vypečeného sládka, který kazí kvalitu a pověst našeho piva."\nDruhý den primátor vyprávěl o svém nočním dobrodružství a o tom, co žena řekla městským konšelům. Radili se a radili, až se nakonec domluvili, že hamižného sládka vyprovodí z městských bran. Jak řekli, tak udělali. Na jeho místo povolali sládka jiného a od těch dob se v Novém Městě zase vařilo pivo dobré a lahodné, které nemělo široko daleko konkurenci.\nPoznámka: Autorkou je Helena Zelená Křížová. Tuto pověst jsem převzal ze stránky: http://www.zdarskevrchy.cz/povesti/2557


navijáky a upínací pásy - Helmutt.cz\n> Doplňky na čtyřkolku>Navijáky a upínací pásy\nHledáte navijáky a upínací pásy pro přikurtování nákladu ? Jste tady správně - pro bezpečnost děláme maximum - navijáky a upínací pásy od Helmutta !\nNavijáky a upínací pásy Je tu celkem 25 produktů\nDoplňky na navijáky a...\n12V elektrický lanový naviják COMEUP Cub 3 s ocelovým lanem pro čtyřkolky.\nCOMEUP Cub 3 12V STD, 3000lbs, steel rope\nElektrický lanový naviják, tažná síla 3000 lbs (1361 kg), syntetické lano, centrovaný navíjecí buben, mechanická a dynamická brzda.\nCOMEUP Cub 3s 12V STD, 3000lbs, synthetic...\nElektrický lanový naviják, tažná síla 4000 lbs (1800 kg), ocelové lano, centrovaný navíjecí buben, mechanická a dynamická brzda.\nCOMEUP Cub 4 12V STD, 4000lbs, steel rope\nElektrický lanový naviják, tažná síla 4000 lbs (1800 kg), syntetické lano, centrovaný navíjecí buben, mechanická i dynamická brzda.\nCOMEUP Cub 4s 12V STD, 4000lbs, synthetic...\nElektrický lanový naviják, tažná síla 3000 lbs (1361 kg), ocelové lano, centrovaný navíjecí buben, kotoučová brzda.\nWARN RT30, WINCH-3.0 (PREMIUM)\nUpínací kurta s ráčnou, nosnost 5 t\nUpínací pás 5 tun (hák + ráčna)\nUpínací kurta s ráčnou, nosnost 5 t, délka 5 m\nUpínací pásy 5 tun/ 5m (hák + trák)\nUpínací kurta s ráčnou, nosnost 750 kg, délka 5 m\nUpínací pásy 0,75 tun/ 5m\nBezkabelové dálkové ovládání pro navijáky COMEUP.\nCome Up Wireless remote control for all...\nTlumič nárazů (doraz) pro lano elektrického navijáku.\nDoraz k navijáku Kimpex GEN 3\nRoller fairlead, 65 mm throat for Cub 2/3\nSnatch Block W/Hook, max. load 2,7t\nZobrazeno 1 až 12 z 25 položek


Výborný výkon Radotína ve druhé lize – 2. místo!!! - Atletika Radotín\nDruhá liga mužů pokračovala svým druhým kolem v Liberci. Do města pod Ještědem se sjelo 17 borců hájících černobílé barvy a dařilo se jim náramně. Domů jsme si odvezli úžasné 2. místo.\nV asi nejnabitější skupině z druhých lig jsme na 1. kole obsadili lichotivé 6. místo. Tentokrát byl ale cíl vyšší. Do soutěže jsme již vstupovali s 5 body z chůze díky našemu matadorovi Adrienu Sehnalovi. A další příděly bodů na sebe nenechaly dlouho čekat. Celkově jsme si připsali 2 individuální vítězství a 4 druhá místa. O jedno z vítězství se postaral Martin Olšanský v běhu na 1500 m, kde díky skvělému taktickému běhu jasně dominoval a vyhrál za kvalitních 4:09,29. K tomu ještě před tím přidal 2. místo na 800 m, kde podlehl o jednu jedinou tisícinu vteřiny v kvalitním čase 1:57,17. Druhé prvenství přidal Lukáš Záhrobský na 400 m. Od prvních metrů šel jasně do čela a až do cíle se před něj nikdo nedostal. Čas 52,33 byl značně poznamenán půlhodinovým čekáním kvůli dešti a i při běhu stále pršelo.\nDruhé místo v kladivu obsadil Mojmír Klíma, když své náčiní poslal na 43,68 m. Další druhé místo a 9 bodů přidal na 400 m překážek Eduard Janoušek v kvalitním čase 57,02. Ten si ještě před tím zaběl krásné osobní maximum na 800 m – 1:59,86, což je jeho první půlka pod dvě minuty, gratulujeme! Druhé místo jsme obsadili i v trojskoku, kde Tomáš Vodička dolétl na 12,21 m.\nI další výkony byly kvalitní. Dominik Soukup prolétl stovkou za 11,28 a dvoustovkou za 23,18. Na 3 km překážek srdnatě bojoval Cyril Sedláček a za 10:58,41 bral 4 body. Tomáš Vodička skočil v dálce kvalitních 6,39 m a skončil na 4. místě. Osobák si na 200 m zaběhl Lukáš Slabý – 23,54, což přineslo 4 body. Na 400 m jich pobral dokonce 7 za 4. místo! Jan Sirotek zapsal v disku 39,49 m a 6. místo. Překvapil vedoucí týmu Petr Dubský, když si připsal dva osobní rekordy, jeden na 110 m překážek – 18,82 a druhý překvapivější v trojskoku – 11,76 m. Celkem přispěl 11 body. Výborně si počínala i dlouhá štafeta ve složení Olšanský, Záhrobský, Janoušek a Slabý, když doběhla na 3. místě (takže 8 bodů) za 3:33,58.\nCelkově bodovalo 13 borců a připsali jsme si rekordních 140 bodů a již zmiňované 2. místo. Po 2 kolech nám zatím patří 4. příčka.\nZávodili i naši hostující. Ve stejné skupině za ženy závodí naše Kamča Bratošková. Té se závody podařily na výbornou. Zapsala si 3 osobáky – 100 m 13,09, dálka 531 cm a 100 m př. 16,56. Běžela i dlouhou štafetu, kde finišovala na 4. místě. Celkem přispěla 20 body a v tomto ohledu byla nejlepší z mosteckých závodnic.\nV 1. lize za Spartu nastoupil náš Martin Hrdoušek. Na 110 m překážek skončil 3. za 15,53. Pak si vyzkoušel pro něj netradiční dvoustovku, která mu moc nesedla – 23,93.\nRadka Hambergerová nastupuje také v 1. lize, kde hájí barvy Staré Boleslavi. V disku hodila 32,11 m a brala 7. místo, v oštěpu 34,81 m, což znamenalo 12. místo.


Myslivost - Superfetace – zvláštnost v rozmnožování zajíců\nÚvod > Časopis > MYSLIVOST / Stráž myslivosti > 2008 > Říjen / 2008 > Superfetace – zvláštnost v rozmnožování zajíců\nSuperfetace – zvláštnost v rozmnožování zajíců\nMyslivost 10/2008, str. 56 O. Kučera, J. Kučerová\nPřes obsáhlé studie z osmdesátých let minulého století, které byly uskutečněné v rámci Státních výzkumných úkolů (Semizorová, Kučera – 1981 - 1990) a mnohokrát různými autory knižně publikované podrobnosti tykající se způsobu rozmnožování zaječí zvěře, opětovně dochází k nesprávnému výkladu intervalu mezi dvěma za sebou následujícími vrhy u identické zaječky. Z toho důvodu jsme se rozhodli pro napsání této statě.\nPřeoplodnění - superfetace, tj. oplodnění již plné zaječky jiným nebo stejným zajícem má za následek, že tato mláďata zaječka vrhá o tolik dní později, o kolik dní po prvním honcování se uskutečnilo honcování druhé. V tom je důvod intervalů mezi dvěma za sebou jdoucími vrhy.\nČasový rozdíl mezi jednotlivými vrhy vedl k tomu, že tento jev je vysvětlován způsobem, který je zcela v rozporu z morfologií vývoje zárodku zaječí zvěře v prenatálním období. V důsledku této zvláštnosti v rozmnožování zajíců se doposud mezi laiky, ale i mezi odbornými pracovníky věří, že tento časový rozestup lze dávat do souvislosti s možností zkrácení doby březosti mezi prvním a druhým vrhem v případě druhých, později narozených zajíčat. Takový výklad je nutné jednoznačně odmítnout. A to jak z morfologického, biologického, ale i fyziologického hlediska. Protože každý zárodek pro svůj morfologický vývoj v prenatálním období potřebuje přírodními zákony přesně stanovený počet dnů, v nichž se mění ze zárodku v plod a plod následně v zajíčka, který jako novorozenec opouští mateřský organismus a stává se identickým jedincem.\nPro zajímavost několik slov o tom,jak zaječí zvěř vnímala starověká i středověká Evropa. Zaječí zvěř, která je u nás sice oblíbena, ale ve své podstatě pokládana za něco zcela všedního, obyčejného, nezasluhujícího si oproti jiným atraktivnější druhům více pozornosti, stála za pozornost učencům dávné antické Helady i středověké střední Evropy, jakými byli například velikáni ducha Xenofont, Herodot, Hippokrates, Aristoteles a další. Z jejich díla je patrné, že svou pozornost zaměřili i do oblasti způsobu rozmnožování zaječí zvěře. Zajímalo je, jak druh žije, čím se živí apod. Ve svých dílech shromáždili mnoho poznatků z této oblasti. Jejich vědomosti byly na svou dobu zajímavé a poměrně vyčerpávající. Ani jev zvaný superfetace jim ve vztahu k zaječí zvěři nebyl neznámý.\nV následujících staletích však byla tato jejich díla téměř úplně zapomenuta a lovci střední Evropy si museli jejich znalosti ve vlastním zájmu, vlastním úsilím znovu získávat. Význačným představitelem tohoto snažení byl francouz "Phoebus" hrabě Gaston III. z Foix a Bejárnu (1331 až 1391), zvaný "profesor lovectví a myslivosti", který v roce 1370 vydává učebnici pod názvem "Livre dela chasse" (uložena v Nationale Bibliothéke de France), zabývající se lovem a lovectvím. Pozornost věnoval všem v té době známým druhům zvěře a způsobu jejich mysliveckého využívání, loveckým a mysliveckým zvyklostem apod. Nemalou pozornost věnoval i zaječí zvěři, která se i ve středověku těšila značné pozornosti a oblibě. O jeho úctyhodných znalostech zajíce muže svědčit skutečnost, že byl prvním, který popsal způsob určování věku zajíce pomocí epifyzálního hrbolku na loketní kosti, v současnosti známý jako Strohovo znamení. Pro doplnění informace uvádíme upozornění Kokeše (1948), že do češtiny bylo přeloženo dílo boloňského patricije Pietra de Crescentus "Roralium commodorum libri deudecium", pocházející z počátku 13. století, ve kterém je popisováno množení zajíců, a to tak, že není pochyb o tom, že již tehdy byla podstata superfetace lidem známá. Kokeš k tomu dodává, že i naší myslivci si v minulosti povšimli tohoto jevu, při jeho hodnocení se však dopouštěli určitých nepřesností, které si následné generace osvojily.\nK soustavnému vědeckému sledování životních projevů zaječí zvěře a všeho co s tím souvisí, dochází až koncem 70. a v průběhu 80. let minulého století. Na základě uskutečněných sledování bylo již možné získat exaktní výsledky týkající se rozmnožování zajíců. Výzkum svým způsobem ulehčila skutečnost, že čeleď zajícovitých (Leporidae), původně řazena do řádu hlodavců (Rodentia), byla poté, když studium vývoje předků zajícovitých ukázalo, že znaky podobné s hlodavci nejsou dány příbuzenskými vztahy těchto dvou skupin, ale působením podobných ekologických vlivů - konvergence, byli přeřazeni do samostatného řádu zajíci - Lagomorpha. Pro zajímavost uvádíme, že studium geneze tohoto rodu přineslo poznání o tom, že nejbližšími příbuznými zajíců jsou kopytníci.\nI když je historie lovectví, chovu zvěře aj. velmi zajímavá, vracíme se do moderní doby, která již umožňovala podrobnější výzkum jednotlivých jevů ze života zajíce. Tak například při zahájení našeho šetření bylo nutné exaktním způsobem stanovit dobu prenatálního vývoje jedince od zárodku přes plod, posléze až k vypuzení plodu - vrhu mláděte. Vycházeli jsme z toho, že doba potřebná pro zdravý vývoj plodu je charakteristickou vlastností každého živočišného druhu, tudíž i zvěře zaječí, a je v podstatě "neměnná", i když lze připustit u všech druhů nepatrné odchylky\nMorfologická charakteristika zárodku zajíce polního během prenatálního vývoje\nZárodek mladší 8 dnů: Je viditelný pouhým okem. Je obloukovitě zahnutý, jednotlivé části těla ani jejich základy nelze rozeznat. Pod lupou je patrný hlavový výběžek. Průměrná tělesná hmotnost je 0,003 g a délka 4,833 mm.\nZárodek starý 9 dnů: Začínají se objevovat základy běhů a světel. Průměrná hmotnost zárodků 0,025 g a délka 19,231 mm.\nZárodek starý 13 - 14 dnů: Dobře viditelné jsou končetinové pupeny a hrbol středního mozku, kulaté, otevřené a pigmentované světlo. Vzniká ušní štěrbina a objevují se základy boltce. Průměrná hmotnost je 0,166 g a délka 33,800 mm.\nZárodek starý 15 až 16 dnů: Na končetinách se začínají objevovat jednotlivé prsty, hrbol středního mozku silně vystupuje, světlo je otevřené, vznikají ušní boltce, Objevují se základy hmatových chlupů na nosu. Průměrná hmotnost 0,357 g a délka 41,182 mm.\nZárodek starý 18 - 19 dnů: Prsty na bězích jsou oddělené, světlo elipsovité a otevřené, hrbol středního mozku vystouplý, objevuje se malý ušní boltec. Patrné jsou i základy hmatových chlupů na nosu, kolem světel teprve začínají. Průměrná hmotnost je 0,898 g a délka 52,441 mm.\nZárodky staré 21 dní: Všechny části běhů i prsty jsou oddělené, hrbol středního mozku vystupuje, hlava se zaobluje a začíná se narovnávat. Víčka víceméně překrývají světla. Dobře viditelné jsou základy hmatových chlupů kolem nosu a světel. Zárodek je holý, světlý, na břiše tmavý. Průměrná hmotnost je 1,930 g a délka 65,130 mm.\nZárodek starý 24 dní: Na prstech se objevují škrabáky oblého tvaru, na nose se objevují hmatové chlupy. Zárodek je stále holý, s temnějšími skvrnami na hlavě a po stranách těla. Průměrná hmotnost je 5,236 g a délka 82,923 mm.\nZárodek starý 27 - 28 dní: Škrabáky ztrácejí oblost. Hlava i boky zárodku jsou pigmentované. Zárodek je napřímen a roste. Jedná se o zárodky o průměrné hmotnosti 11,246 g a délce 104,846 mm.\nZárodky staré 29 dnů: Nad světly se začínají objevovat hmatové chlupy. Zárodek je holý, světle modré barvy. Objevují se základy chlupů. Zárodky mají průměrnou hmotnost 16,364 a měří 118,182 mm.\nZárodek starý 31 - 32 dní: Je modrý, na hlavě se objevuje srst. Průměrně má hmotnost 27,805 g a měří 136,400 mm.\nZárodek starý 33 dnů: Zárodek je tmavě modrý, na břišní straně růžový. Je řídce osrstěný Ušní boltce, prsty, pata a strany tlapek jsou holé. Jeho průměrná hmotnost je 39,054 g a délka 154,273 mm.\nZárodek starý 35 dní: Zárodek je mírně osrstěný. Na vrchní straně na okrajích ušních boltců jakož i na stranách tlapek vyráží srst. Prsty a pata jsou holé. Tyto zárodky mají průměrnou hmotnost 53,544 g a délku 172,111 mm.\nZárodek starý 37 dnů: Zárodek je již dobře osrstěný, pata, prsty, strany tlapek a vnitřní strana boltců jsou holé. Od této doby se vzhled zárodků již podstatně nemění. Jejich hmotnost činí v průměru 77,583 g a délka je 185,707 mm.\nPrůměrná porodní hmotnost mláďat zajíců je podle Semizorové 125 g. V chovu v zajetí 118 g konstatoval Kučera, přičemž zjistil, že vážil-li novorozenec do 90 g v převážné míře uhynul.\nDalší sledování bylo uskutečněno v litoveském výzkumném středisku v roce 1980 za účelem exaktního zjištění délky trvání březosti u samice zaječí zvěře, tj. kolik dnů musí uplynout od oplodnění do porodu po prvním honcování a jaký bude časový rozdíl mezi vrhem z prvního honcování a vrhem z následného honcování, ke kterému došlo v průběhu již probíhající březosti z prvního honcování. Tyto hodnoty jsou v literatuře různě interpretovány. Tak například je uváděno rozmezí od 30 do 35 dnů, nebo od 42 do 44 dní. Semizorová, Švarc (1987) uvádějí 45 až 48 dnů, ale vyskytují se i případy, kdy je tato hodnota udávána v rozmezí 50 až 55 dnů. Jak je patrné, je rozptyl údajů velmi široký a žádal si jednoznačné exaktní objasnění.\nV roce 1980 bylo za tímto účelem sledováno třicet v zajeti chovaných zaječek. Následně pak v roce 1981 ještě jednou s dalšími 30 zaječkami, taktéž z chovu v zajetí. Aby mohla být zaručená úplná přesnost výsledných údajů, byly tyto zaječky po dobu dvou měsíců chovány samotné v jednotlivých kotcích, tak aby bylo zaručeno, že v jejich děloze se již nenacházejí žádné zárodky mláďat. Po uplynutí 62 dnů byly ke všem zaječkám připuštění na 24 hodin zajíci. Výsledkem tohoto sledování byla možnost exaktního zjištění, že průměrná délka březosti u těchto 60 sledovaných zaječek byla 41,2 dnů.\nPři sledování množství vrhů z druhého páření - superfetace, a intervalu mezi prvním a druhým oplozením bylo postupováno stejným způsobem jako v prvním případě. Po ukončení sledování bylo možné konstatovat, že vlivem superfetace se zkrátily intervaly mezi dvěma za sebou následujícími vrhy u jednotlivých samic o 1 až 17 dnů. Novější sledování bylo provedeno v roce 2006 a 2007 - viz připojená tabulka).\nDomníváme se, že těmito zjištěními byly pověsti o zkrácené době březosti zaječek zcela odpovídajícím způsobem vysvětleny\nTab 1 (14,00 KB)\nTab 2 (13,50 KB)\nTab 3 (13,50 KB)\nTab 4 (16,00 KB)


Ve firmě OnePlus jsou velmi zaneprázdnění v tom, co jim jde nejlépe a to je nalákat zákazníky na další chytrý telefon. Již bylo odhaleno jméno nového telefonu a tím je OnePlus 5 a poběží na nejnovějším Snapdragon 835 a pravděpodobně bude ve čtyřech barevných variantách.\nMáme teď k dispozici fotografií, která je pořízená z mobilního telefonu OnePlus 5. Společnost ji nechala dát na Twiiter, kde podala otázku, jestlipak víte, která z těchto fotografií je z nového telefonu OnePlus 5?\n— OnePlus (@oneplus) 29. května 2017\nV případě, že chcete vidět fotografií ve vysokým rozlišení, tak ke stažení je zde. Mějte však na paměti, že i přesto je fotografie upravena na 1024x512px, takže je docela možné, že některé detaily nejdou vidět.\nPředpokládáme, že jste označili fotografií číslo 2 jako fotku z OnePlus 5. Bylo to naprosto jasné, protože barvy a kvalita celkové fotografie je mnohem lepší. Jenže odkud je obrázek číslo 1 z OnePlus 3T?\nOnePlus bude lákat své zákazníky, takže se dočkáme dalších informací.\nCo o OnePlus 5 víme?


Reportáže, články » Opakované vyšetření srdíčka v Německu\nsekce: Reportáže, články Zobrazeno: 1586x\nTentokráte jsem vzala na vyšetření i naši Růženku (Corleonu Lady di Brittasgang), dceru naší Brittanici. Kromě tohoto obsáhlého vyšetření srdce (jak bylo prohlášeno mojí maminkou, s takovýmto zevrubně intenzivním vyšetření se nesetkala ani u lidí) jsem využila i možnost preventivního vyšetření páteře, tzv. Wobblerového syndromu. Vyšetření srdce se účastnila i moje kamarádka Ivanka Haiderová se svojí dobrmankou Barborkou od Sopečné hory. Toto dobrmaní trio doplňovala mladá psí dáma Flér (Tweedledee Teddy).\nNa cestu jsme vyrazily již v brzkém jitru. Bohužel po celou dobu nás na dálnici doprovázela průtrž mračen a šedivá mlha. Před hranicemi jsme se zastavily na výživnou snídani a za časného dopoledne jsme již byly v centru Mnichova.\nPřivítala nás milá veterinární lékařka, se kterou jsem již delší dobu ve spojení, která se o nás po celou dobu všech vyšetření starala a průběžně mi podávala informace o vývoji vyšetření našich feneček. Po domluvení organizačních bodů jsme se rozhodly, že nejdříve absolvujeme vyšetření páteře. Jako první na řadu šla naše Růženka (Corleona Lady di Brittasgang), kterou jsem předala do rukou kvalitních odborníků, jelikož jsem měla asistovat Ivě coby překladatel u vyšetření její Barborky. Růženka se po celou dobu vyšetření, jak mi bylo později řečeno, chovala klidně a vyrovnaně. Pochopitelně nebudu zamlčovat, že jsem se při jejím vyšetření srdíčka nebyla na Růženku podívat, jako pravá psí máma, jsem měla o mojí psí holčičku pochopitelně obavy. Když jsem po shlédnutí zkonstatovala, že je vše v pořádku, vrátila jsem se k Ivance a Barborce. Z tohoto důvodu nebylo možné pořídit fotografie ze samotného vyšetření ani jedné z našich feneček, jako tomu bylo v loňském roce. Po skončení vyšetření Barborky jsem s klidným svědomím vrátila již k připravené Brittušce. Její vyšetření vedl opět Dr. Gerhard Wess, který celý průběh konstatoval slovy „ganz normal", což nás všechny velmi potěšilo.\nPo tomto náročném odpoledni jsme se vydaly do hotelu, který jsme si rezervovali přímo v centru. Vyřídily jsme několik důležitých záležitosti, které jsme měly v Mnichově v plánu. Po návratu jsme vyčerpané, i když příjemně naladěné z úspěšného vyšetření, odebraly do našich hotelových pokojů, kde jsme ještě rozvláčnou dobu debatovaly.\nDruhý den po vydatné hotelové snídani jsme se ještě vydaly na procházku do nedalekého Anglického parku, kde naše fenečky dováděly a navazovaly kontakty s německými psími kolegy. Jejich aktivní hry můžete shlédnout na fotografiích níže uvedených. Brittuška opět s přístrojem vyváděla psí kusy a Růženka se i s nasazeným přístrojem snažila objímat se svými psími kamarády. Na klinice jsme se zdrželi krátce, vlastně jenom po dobu sundavání aparátů, které měly naše dobrmanky připevněné na zádech.\nDomů jsme odjížděly s pocitem štěstí a spokojenosti, že i letos všechna tato nepovinná, ale pro nás velmi důležitá vyšetření, dopadla na výbornou. Za měsíc jsme obdržela lékařskou zprávu z 24. hodinového vyšetření srdce, kde bylo uvedeno, že je vše v pořádku a všechny feny jsou bez nálezu DCM, což nás velmi potěšilo. Lékařskou zprávu s negativními výsledky z vyšetření páteře jsem obdržela ještě na samotné klinice.\nPřejeme všem příjemné prožití adventního období v lásce, klidu a pohodě.


IT v utilitách reaguje na liberalizaci trhu | CIO Business World.cz\nIT v utilitách reaguje na liberalizaci trhu\nautor Kamil Pittner | Aktuality | 27.04.2007\nAč dynamika rozvoje IT v oblasti utilit nedosahuje rychlosti telekomunikačního segmentu, přesto zde lze rozvoj informačních technologií označit za rychlý. Hnacím motorem je v tomto případě liberalizace trhu a oddělení obchodní a distribuční části. CRM řešení jsou v utilitách samozřejmostí, stejně jako systémy pro řízení v reálném čase. Ke slovu se již pomalu začínají dostávat mobilní kanceláře a elektronická výměna dokumentů.\nJednoznačným trendem posledních let v segmentu utilit je podle Filipa Kadeřábka, Business Development Managera společnosti Soluziona, liberalizace trhu, tedy možnost výběru dodavatele elektřiny a plynu, a unbundling – oddělení obchodu s elektřinou a plynem od jejich distribuce: „V souvislosti s tím je v oblasti ICT největší zájem o řešení systémů pro řízení vztahu se zákazníky včetně fakturačních systémů.“\n„Nejčastěji pro zákazníky řešíme integraci informačních systémů s cílem poskytnout uživateli jedné organizační jednotky informace uložené a spravované jinou organizační jednotkou. Například uživatelé provozně technických informačních systémů (dříve GIS) při údržbě sítě potřebují často vědět, kteří zákazníci budou v případě odstávky dotčeni,“ přibližuje René Donát, Customer Manager pro oblast utilit ve společnosti TietoEnator. Jiným příkladem mohou být výpočty sítí při posuzování žádostí o připojení nových zákazníků: „Zde jsou informace integrovány z cca 5 systémů. Dalším problémem, který velmi často řešíme, je kvalita dat. Informace bývá často uložena v různých systémech, s různou mírou pravdivosti. To ovlivňuje rozhodování uživatelů a v případě automatické mezisystémové komunikace může být tato komunikace ztížena, eventuálně i blokována.“\nPodle Aleše Seitze, generálního ředitele společnosti Teplárna Strakonice, která je zákazníkem Soluziony, bylo pro podnik velkým oříškem nalezení správného dodavatele, který je schopen nalézt společnou řeč se zákazníkem a zároveň zajistit dostatečnou garanci dlouhodobého vztahu, zejména pro podporu a další rozvoj nasazených řešení.\nJednoznačným budoucím trendem je podle Kadeřábka zvyšování efektivity distribučních sítí, které je možné zejména zaváděním integrovaných informačních systémů pro řízení údržby a řízení distribučních sítí.\n„K největšímu pokroku za poslední rok došlo především v oblasti řízení vztahu se zákazníky, kde všichni významní dodavatelé elektřiny a plynu vybudovali moderní kontaktní centra,“ popisuje Kadeřábek.\n„Tento segment neprochází tak dynamickým vývojem jako například telekomunikace. Informační systémy implementované pro utility mohou fungovat déle v nezměněné podobě než například právě v telekomunikacích,“ říká Donát.\n„Informační technologie jsou dnes nezbytnou součástí naší firmy. Řídí vše od technologických procesů přes řízení společnosti, řízení údržby až po fakturaci zákazníkům,“ přibližuje Seitz.\n„Segment utilit se od jiných segmentů liší určitou výlučností v přístupu ke zdrojům energií, neotřesitelným regionálním monopolem v oblasti distribuce a zejména velkým množstvím zákazníků,“ konstatuje Kadeřábek.\nVyspělost segmentu utilit v ČR z hlediska IT je podle Kadeřábka velmi vysoká, vzhledem ke konkurenční situaci na trhu museli všichni významní dodavatelé implementovat nejmodernější systémy pro řízení vztahu se zákazníky i fakturační systémy.\n„Ve srovnání s ostatními obory jsou v oblasti utilit významně vyšší investice do systémů pro řízení vztahu se zákazníky včetně fakturačních systémů vzhledem k vysokému množství zákazníků a dále do systémů řízení v reálném čase vzhledem k rozsáhlosti a složitosti distribučních soustav,“ všímá si Kadeřábek.\n„IT je dnes pro nás samozřejmě nutností, nicméně zkušenosti z poslední doby ukázaly, že zavedení moderních informačních systémů nám umožní nejen zkvalitňovat služby zákazníkům, ale i zvyšovat efektivitu řízení společnosti,“ potvrzuje Seitz.\nTrendem posledních let je podle tvrzení Kadeřábka konsolidace distribučních společností do větších celků, která s sebou přináší outsourcing provozu a správy informačních a komunikačních technologií technologií do dceřiných společností.\n„Vyspělost IT v utilitách je vysoká,“ říká Donát. „Rozhodující roli zde hrají velké informační systémy světových výrobců se standardizovanými funkcemi a oborovými řešeními. Prostor pro implementaci malých řešení se zmenšuje.“\nProstor pro rozvoj vidí Donát zejména v hlubší a snazší integraci, ve zvyšování kvality dat a ve zrychlení vyhledání správné informace ve správný čas napříč všemi podnikovými systémy: „Dalšími oblastmi jsou vhodná mobilní pracoviště podporující práci lidí v terénu či end-to-end integrace, tedy elektronická výměna obchodních dokumentů mezi subjekty bez použití papíru.“\nK našim nejvýznamnějším projektům patří implementace systému PM/GIS jako centrálně provozovaného informačního systému navrženého pro podporu provozně-technických procesů transportních a distribučních plynárenských společností. Jako své dva základní programové prostředky používá software SAP R/3 modul PM společnosti SAP a software GE Smallworld GIS společnosti GE Energy s oborovým řešením Gnosis společnosti TietoEnator. Dalším významným projektem byla komplexní analýza a automatické čištění zákaznických dat v řádu milionů záznamů,“ shrnuje Donát.\nSpolečnost Soluziona se podílela na významných projektech implementace zákaznických informačních systémů a CRM ve skupinách ČEZ a RWE: „Ve Skupině ČEZ se podílíme i na budování technického informačního systému. V teplárnách Strakonice, Písek a Tábor jsme implementovali vlastní řešení pro fakturaci tepla Calor, které je postavené na bázi mySAP All-in-One.“\nFoto: Wikipedia, licence GFDL a public domain


Měníme tváře měst\nOtevíráme architektonické možnosti, které jsou v urbanistických celcích skryty. Někdy je to cesta proti proudu času, jindy výlet do budoucnosti. Pokaždé je naším úkolem vystihnout jedinečnost daného prostoru a ztvárnit ji v originálním a precizním architektonickém návrhu.\nZa dobu své existence se naše firma podílela na řadě projektů, které přispěly k proměně českého veřejného prostoru. Za návrh regenerace parteru náměstí Míru v Klatovech získala firma prestižní cenu Petra Parléře. Naším cílem nikdy není podobu města zakonzervovat, nýbrž naopak do ní vnést pohyb a život.\nProtihlukové stěny Hradec Králové


Ing. Bohumil Zavadil: Množení ovocných dřevin\nOvocné dřeviny množíme generativně (hlavně při šlechtění) a vegetativně. Při vegetativním množení dojde k zachování vlastností množeného materiálu.\nJahodník matečná rostlina vytváří v létě šlahouny, na kterých vyrůstají mladé rostliny nejprve bez kořenů a po kontaktu s půdou zakořeňují. Pro množení se berou silné dobře zakořeněné rostliny nejblíže od rostliny mateční. Ze šlahounu odebíráme 1-2 max 3 rostliny. Dceřinné rostliny můžeme také přímo na matečné rostlině zakořeňovat do květináčků. Je důležité ale udržet stále vlhkost substrátu v květináčku.\nZahrádkářská metoda. Má nízký koeficient množitelnosti a tak se nehodí pro velkovýrobu, jeden keř se rozsadí na 2-4 rostliny. Ponecháme na kořenech pouze mladé větvičky a tím zmenšíme nadzemní část. Poraněné kořeny kolmo zastřihneme. Množit tak lze keře: rybíz angrešt, muchovník apod.\nDo vyryté brázdy potápíme větvičky keře, na dno brázdy je přichytíme háčky a zahrneme. Po vyrašení a zakořenění dceřiných rostlin, které narostou z pupenů na větvičkách je na podzim odryjeme a přesadíme. Tímto způsobem množíme ostružiny (které vytváří tímto způsobem dceřiné rostliny samovolně bez pomoci), rybíz a angrešt.\nOpět nevelkovýrobní způsob množení pro nízký koeficient množitelnosti Tímto způsobem množíme špatně množitelné druhy. Na větvičce se vytvoří poranění nebo zaškrcení drátem toto místo se obalí substrátem a pro vodu nepropustným obalem z folie, plastového kelímku apod. Substrát udržujeme trvale vlhký. Růstové regulátory – rostlinné hormony - vytvářené v listech a růstových vrcholech nemohou dobře přes překážku způsobenou poraněním nebo zaškrcením drátem proudit do kořenů a hromadí se nad poraněním. Zde způsobí tvorbu kalusu a následnou diferenciaci a proliferaci kořenů. Po zakořenění větvičku odřízneme a zasadíme samostatně.\nKořenové výmladky. Rostliny vyrůstající z kořenů odryjeme i s částí kořenového systému a zasadíme. Množíme tak hlavně podnože na švestku, tj. švěstku durancie myrobalán).\nVelkovýrobní způsob množení vegetativních podnoží jádrovin, meruzalky apod. Rostliny vysazené na dno brázdy se po vytvoření nadzemní části naorají – nakopčí a mladé letorosty z báze zakoření. Na podzim se hrůbek odkryje a mladé rostliny odstřihnou. Ve velkovýrobě se sklízí vodorovně položenou okružní pilou (cirkulárkou).\nZ letorostů se stříhají 15 cm dlouhé řízky s dolním šikmým a horním kolmým řezem (ve velkovýrobě stačí dodržet polaritu a řízkují se celé svazky rozřezáním na pásové pile). Řezy jsou cca 1 cm od nejbližšího pupene. Na přes zimu se materiál uskladňuje založený ve sklepě ve vlhkém písku. Na jaře sázíme po úhlem 60° do země a zakryjeme nakopčením zeminy. Z řízku prorostou letorosty a vytvoří se pupeny, na podzim rostliny přesazujeme.\nV červnu až červenci řežeme z rostliny bylinné u některých druhů částečně zdřevnatělé řízky. U podzemní části řízku odstraníme listy u nadzemní části je redukujeme na 1/3. Po namočení do stimulátoru a oklepnutí (nadbytek stimulátoru má opačný tj inhibiční účinek na zakořeňování) pícháme do vlhkého množárenského substrátu tvořeného např. 2:1 rašelinou s pískem nebo perlitem. Po pokropení přikryjeme fólií. Při udržování vlhkého substrátu za 14 dnů až 3 týdny řízky zakoření. Pak lze hrnkovat nebo sázet do školky. Velkovýroba místo fólie používá rosení s automatikou vlhkého listu.\nNa podnož, která má optimální vlastnosti pro kořenový systém roubujeme ušlechtilou odrůdu. Řez provádíme co nejvíce šikmo a tak, aby na podnoži i odrůdě byl stejně dlouhý. Po přiložení oba konce pevně svážeme. Lze provádět i složitější řezy např anglickou jazýčkovou kopulaci, roubování do rozštěpu (obvyklé u bylinného roubování angreštu) , roubování u vinné révy na kozí nožku (při násobně silnějším podnoži než roubu) apod.\nPro množení se používá jedno očko a proto tato metoda má vyšší koeficient množitelnosti než předchozí. Na podnoži se vytvoří nečastěji T řez, kůra se odchlípne a pod ni se vsune očko na štítku kůry. Dobře se zaváže a po prorostení se podnož nad očkem zařízne buď na čípek nebo na čisto. Očkujeme na bdící očko - proroste ještě do podzimu do 15. 7. nebo na spící očko (po tomto termínu), které proroste až na jaře. Ujmutí spícího očka se pozná na podzim podle odpadnutí řapíku listu pod očkem. U neujmutých oček řapík přischne a neodpadne.


Jaký samec je nejvhodnější ? | iFauna.cz\nJaký samec je nejvhodnější ?\nDobrý den, prosím zkušené chovatele o radu. Uhynul mi dvouletý samec-kříženec a chci si pořídit nového. Jaké plemeno by bylo nejvhodnější k mým čistokrevným samicím - Novozélandská červená, Kalifornská, Český strakáč ? Od původního samce králíčata pomalu rostla, dostávali jsme se na 2,5 kila v cca pěti měsících, při krmení bez granulí - ječmen, seno, občas chleba. Děkuji za rady, Pavlína.\nDobrý den, pokud si budete chtít pořídit samce masného plemene, na statkovém krmení které popisujete lepších přírůstků nedosáhnete ani s ním. Masné plemeno je stavěné a šlechtěné na intenzivní výkrm, tedy granule jako hlavní složku dne, jako vedlejší příkrm Vaše popisované krmení.\nK Vaší samici bych pořídil kal., nebo novoz. bílého, případně fran.berana. Mohl by být i německý obrovitý strakáč. Každý Vám ale asi doporučí to své vyzkoušené křížení.\nI na ječmenu se dá udělat obstojná váha. Rozhodně víc než 2,5 kg v 5 měsících.\nMladým dávám směs ovsa a ječmene. Od cca 12 týdnu dávám jen ječmen (samozřejmě seno, tráva). A ve 4 měsících se průměrná hmotnost vrhu pohybuje kolem 3 kg (kříženci masných plemen).\nS granulemi by to samozřejmě bylo víc. Ale je na každém, jakou cestu si zvolí. Jde to i bez granulí.\nZkuste Burgunďáka, jako krycího samce ho mám vyzkoušeného a super\nDobrý den, můžu se zeptat, jaká plemena křížíte ? Krmím asi podobně, jen mladé žerou to, co samice - ječmen s ovesnými vločkami. Po odstavu ubírám vločky. Po rozděleni pohlaví mají samotný ječmen a seno, občas chleba. Seno mají stále, ječmen dosypávám buď večer, nebo už odpoledne, pokud mají vyjedenou misku od včerejška. Jak mám dosáhnou rychlejší přírůstek bez granulí ? Děkuji . P.\njá taky řeším pomaůé přírůstky, jako jediné řešení mne napadlo krmit 2x denně.\nChce to osobní oběti, ale asi to bude jediná věc, co mi pomůže, malé přírůstky mne trápí mnoho let ačkoli křížím čistokrevná plemena pořízená na výstavě\nKolik krmení dáváte a jaké?Co to jsou malé přírůstky?\nPavlíno, dovolím si vás odkázat na můj sáhodlouhý příspěvek ze dneška v tématu hyla. Tam jsem dokonale popsal jak to děláme my a nad tím, co čtu v tomto vlákně jen nevěřícně žasnu. Jasně tam vše popisuju a ne nějak odborně z pohledu genetiky a vyčtených pouček, ale z praxe a je jen na vás, zda si dáte poradit.\nNa samci záleží asi nejvíc, nepřehlédněte v mém příspěvku popis toho, jak mizerně to roste po králičím bastardovi, zrozeným ze skřížení kdoví čeho s čím. Samec je nejlepší Bu a to ke všem samicím masných plemen. Ne naopak, samice Bu a nějaký masný samec nefunguje tak, jako Bu v otcovské linii. Někdo třeba bude tvrdit, že je to jinak, a třeba to je opravdu jinak, jsou různé kombinace jaké pleno s jakým je nejlepší. Jestli nechcete mít potíže a učit se zásady genetiky a tak, prostě si kupte samce čistokrevného Bu a bude to ve většině myslitelných kombinací nejlepší. Bohužel je zrzavý a ta barva někomu vadí...\nK samicím bývá osobní vztah, jenže jestli to po některé neroste, rozlučte se s ní. Taky sledujte, jestli samice ničí krmení, vždy to naučí i mladé!!! Popisuju tam detailně v čem to ničení žrádla spočívá.\nOvesné vločky nedávejte, je to nesmyslně drahé a je to obyčejný oves. Vloni se dal koupit i za 300, letos tady u nás v sile chtějí 400, i to je pořád dobré, vločky jsou 10x dražší!!!!! Jinak je vhodný ječmen, pšenice ne.\nJesle jsou základem, ovšem ne kupované, ty jsou k ničemu, mají moc řídké mříže a králíci vytahují krmivo na zem. Musíte si sehnat svařované pletivo z drátu 1,8-2 mm s oky 40x20 mm a oka dejte NALEŽATO! Pozor, oka 20x20 být nesmí (a to se sežene snadno), z toho králíci žrát nedokážou.\nPořiďte si vnitřní plechová zásobníková krmítka na obilí či granule. A taky niplové napaječky.\nJestli krmíte trávou, stejně musíte dávat trošku sena a nebo ovesné slámy. Jinak králíci budou žrát málo a neporostou. Nevím proč je to tak, musí to ale být.\nGranule nikdy nekrmte nedikované, s kokcidiostatiky, ta snižují rychlost růstu a i 10 dní je na "vyčištění" králíka málo (má se to přestat dávat 10 dní před porážkou), budete to přece jíst a nač chemii? Králíky udržíte celoročně zdravé pomocí černobýlu, i to popisuju ve vláknu hyla. Granule bez medikace mají méně Éček než chleba, například. Nač se jich bát? A ve vláknu hyla jsem zapomněl napsat, že jsme granule jen malinko přidávali ke klasice, pouze jimi krmíme necelý měsíc. Jo ale granule bez medikace sehnat je celkem kumšt, prodejci říkají, že většina lidí chce medikované a tak mnozí výrobci to čisté ani nedělají.\nSnad jsem vám poradil. A věřte mi, máme doma knížku z r 1970 po mém tátovi o chovu brojlerových králíků a učíme se z ní stále a i z jiných zdrojů, třeba tady z Fauny. Hodně úspěchů štěstí, bez něj to nejde. Tom\nBudto novozélandský bílý, ale musí být opravdu mohutný samec velká hlava a váha aspoň 4,3kg jinak králíci neporostou a zbytečné peníze za něj nebo Moravský Modrý ty chovám již pár let jsou to obři a váhu samců v dospělosti nemám pod 5,5 kg samec přenáší růstové schopnosti na potomstvo pokud budete mít zájem o Mm zde odkaz na chovatele s registrovanými chovy http://www.moravskymodry.cz/seznam-clenu.html\nGranule jsou pro výkrm nepodstatné pokud, zde chovatelka chce čistý chov bez příměsí tak dávejte kukuřici malý klásek navíc k ječmenu ale pozor u mladých do 3 měsíců nemají tak vyvinutý trávící trakt takže jen to co sežerou během chvíle cca 2 hodiny.


O nás - ResTrial\nSpolečnost ResTrial s.r.o. provozuje zdravotnická zařízení od roku 2009. Jejím prvním pracovištěm byla diabetologická ordinace v poliklinice Mazurská na Praze 8. Postupem času společnost ResTrial rozšířila svoji činnost o další lékařské odbornosti. Poskytujeme zdravotní péči v oborech pediatrie, praktické lékařství, diabetologie, endokrinologie, gastroenterologie a interní lékařství. V současné době provozujeme ordinace v oborech diabetologie, endokrinologie, všeobecné praktické lékařství na Praze 8 Poliklinika Mazurská a praktické lékařství pro děti a dorost na Praze 7, U Průhonu 2, ale i ve Slaném, Řevnicích a Všenorech.\nKoncept zdravotních služeb v ordinacích ResTrial je založen na vysoké odbornosti a zkušenosti našich lékařů a sester, využívání moderních diagnostických a léčebných postupů a zejména na lidském přístupu k našim pacientům.\nVážíme si Vašeho času, a proto se Vás snažíme objednávat na přesný čas.\nAktuální přehled volných pozic naleznete zde.