3. Pomalé objevování poloostrova Banks Peninsula - (z)cesty\nDomů » Pod Jižním křížem 2015-2017 » 3. Pomalé objevování poloostrova Banks Peninsula\nÚTERÝ 22.12. – 461. DEN – NEW BRIGHTON A LYTTELTON, BRÁNA NA BANKS PENINSULA\nSTŘEDA 23.12. – 462. DEN – PROCHÁZKA ZÁLIVEM ALLANDALE, AKAROA SUMMIT ROAD\nČTVRTEK 24.12. – 463. DEN – PRVNÍ STARTOVÁNÍ PŘES KABELY, TE OKA TRACK, MOŘSKÁ KOSA\nPÁTEK 25.12. – 464. DEN – VÁNOČNÍ ODDYCH\nRáno se budíme stejně, jako jsme večer usnuli, s výhledem na odlivem odhalenou písčito-bahnitou zátoku. Je před osmou a většina kempu ještě vychrupává, ale obchází tu nějaký hippie klučina a říká našemu koutku, co parkuje za závorou (protože večer už jinde nebylo místo), že včera tu obcházel kolem 8:30 nějaký hlídač a kasíroval. Aspoň nás to vykope – lehce balíme lůžkovou úpravu (spíš jenom spacáky, protože výhodou našeho auta je, že v něm může být trvale rozložená postel a my se můžeme kdykoliv natáhnout) a jedeme zkusit štěstí do fotoservisu. Nejpopulárnější místo New Brightonu, dlouhé molo, jenom míjíme autem a nijak se nezdržujem – takových ještě bude, a hezčích! A na nás čeká ten neuvěřitelný camfrňous na mapě Nového Zélandu – zvláštně členitý poloostrov jako pozůstatek sopečné činnosti, Banks Peninsula.\nServis najdeme v pohodě, i si s nimi celkem rozumíme, jenomže se dozvíme, že máme pravděpodobně nějaký problém s ostřením, což je přesně uprostřed objektivu, takže by se musel celý rozmontovat, což by prý vyšlo na cca 400 $, kdežto koupit tu nový by byla otázka asi 600 $. Jelikož to není hlavní objektiv, tak řešení této nepříjemné otázky taky odkládáme na neurčito. Zbytek dopoledne trávíme na parkovišti mezi krámy a opravnou, kde chytáme wifi, čekáme, jestli přestane pršet, že bychom se třeba prošli po okolí (nepřestává, nebo ne na dýl než pár minut), a pořižujeme aspoň autoatlas. Ten hned dává trochu lepší celkovou představu o cestách, vzdálenostech a prostoru.\nPo poledni nás to přestává bavit, a tak kopeme Ferdovi do vrtule, projíždíme velké mokřiny obydlené černými labutěmi, kam chodí Christchurchští na procházky, pak dlouhý tunel pod horami, abychom se vynořili v přístavním městě Lyttelton. Leží ve velkém zálivu a je historicky známý jako překladiště vytěženého dřeva. My se tu orientujeme hlavně podle geocachingové mapy, objíždíme několik zdejších keší, navštěvujeme i zajímavý hřbitov ve svahu. Všechny náhrobní kameny jsou tu ale popadané. Usuzujeme, že by to také mohl být následek nějakého zemětřesení. Dole u nábřeží se všechno točí kolem přístavu a překládání dřeva na koleje a kontejnerů na kamiony, nějaké hezké centrum nenajdeme – bůhví, jestli tu vůbec je, a tak pokračujeme po pobřežní silnici dál na jih.\nObjíždíme vlastně asi největší záliv, který už je součástí Banks Peninsula (kterému se pod městečka v jeho středu někdy říká také Akaroa), respektive jej vlastně tak trochu odděluje od nížiny kolem Christchurch. Poznáváme díky tomu, co jsou zélandské pobřežní silnice zač – znamenají jízdu jako na nějaké rallye, kdy člověk točí volantem zběsile z jedné strany na druhou. Někdy je to až tak náročné, že je na blití nejenom spolujezdci (o případných pasažérech vzadu ani nemluvě), ale dokonce i řidiči, jak se nám nejednou přihodí. Často ale zastavujeme – buď abychom lovili kešky, anebo se kochali v jednotlivých menších zálivech. S přicházejícím večerním odlivem se sice jejich břehy stávají bahnitými mokřinami, ale uprostřed voda stále zůstává a má krásně modrou barvu. A i ta bahniska hýří životem, který se na nich dá hodiny pozorovat (no dobře, hodiny ne, jenom do dalšího přílivu) – vyplavení šneci, mušle a brodiví ptáci jako volavky, pro které je to jako přiletět k bohatě prostřenému stolu.\nNocujeme na menším parkovišti zastrčeném mezi vysokými rostlinami “flax”, což je česky len, ale pro mě, která trpím fóbií z velkých kytek, to byl na Zélandu docela problematický druh:-) Allendale Reserve se to tu jmenuje, vede tu upravená stezka kolem břehů a opodál je potom velký, travnatý a posekaný pozemek, větší parkoviště a uprostřed trávníku krásná, červeně natřená, “kouzelná” budka. Před budkou fontánka s pitnou vodou, jako ostatně všude v téhle zemi. Oficiálně tu smí kempovat jen “self-contained” auta (ta, co mají vlastní záchod a možnost skladování odpadní vody), ale když je tu záchod, tak to bereme jako naše alibi a lehce nervózní se rozhodujeme přenocovat taky. Sousedy nám jsou pro dnešek starší pár v karavanu a sama holka v osobáku, která ale hned po příjezdu jde spát. My až později, opět s pohledem upřeným na ty neuvěřitelné miliardy hvězd nad našimi hlavami.\nRáno je nám na snídani v trávě zima, tak si ji dopřáváme v posteli – jó, všechno jde, když má člověk pojízdný domov:-D Dopoledne se pak vydáváme na procházku rezervací, podél zálivu, který se zatím ještě nenaplnil přílivem, a tak zase koukáme, jaká zvířátka moře vyplavuje a co je přiletí sežrat během dne. Většinou volavky, racci, ledňáčci, a tak. Přidáváme se k nim, když se pokoušíme odlovit jednu kešku, ale je na nás nějaká příliš sofistikovaná. Jdou kolem dvě místní pani na procházku a nechápavě sledují, jak si fotíme dřevěný sloupek pobitý zátkami od piv (což z jejich místa není pořádně vidět), načež se nás zeptají, odkud že to jsme, když máme potřebu si po ránu fotit bahno:-D\nDoplňujeme u fontánky zásobu pitné vody. To je taky na Zélandu dost dobrá věc, totiž že prakticky veškerá tekoucí voda je pitná – kohoutky, fontánky, studánky, potoky, řeky, jezera. Ve městech jsou to různá pítka. Další keška nás pak zavádí do areálu Lively Springs, který vybudovali britští manželé, kterým se tady prostě zalíbilo. Ani se jim nedivím. Dnes tu spravují kempoviště, dětské hřiště, minigolf, ad. Odsud nás silnice svede do Diamond Harbour, kam jezdí trajekt z Lytteltonu za 6 $. Do centra ale ani nezajíždíme, jen se kocháme stále úžasným pobřežím…\nProjíždíme další dvě zátoky – Port Levy a Pigeon Bay s krásným, malinkým kostelíkem. Chceme u něj zkusit kešku, a potkáváme se tu zrovna se správcem, takže z hledání pokladu sice nic není, zato nám ale kostelík odemkne a nechá nás nahlédnout i dovnitř krásné, romantické, dřevěné stavby. Další cesta nás potom vyvádí zcela mimo civilizaci – končí asfalt a najíždíme na typický štěrk. Takových štěrkových cest – gravel roads – je Zéland plný – asfaltky vlastně spojují jen hlavní oblasti, města a nížiny, ale jakmile se chce člověk dostat někam jen trochu mimo, čekají ho “gravelky”. Ta, po které se vydáváme my, je ještě docela dobrá – štěrk je uježděný, neboří se a cesta je dost široká, aby se na ní opatrně vyhnula dvě protijedoucí auta. Dlouhými serpentinami a stoupáním se dostáváme na tzv. Akaroa Summit Road, silnici vedoucí po vrcholcích kopců východně nad zálivem Akaroa, aby pak do stejnojmenného městečka zase sestoupila. Nahoře je úžasně, stavíme na kešky a fotíme jeden kýč za druhým… Jednu chvíli se necháme dokonce tak unést, že až u další kešky, o 6 km dál, si Petík všimne, že nemá foťák – zapomněl ho na minulé zastávce. Fofrem se vracíme a foťák vyzvedáváme – naštěstí to tu není nijak frekventované místo, tak na nás čeká. Delší chvíli se zdržujeme na místě označeném jako Akaroa Heritage Park. Je to taková poněkud větší zahrada ve svahu, jsou tu lavičky a parádní výhledy na okolní kopce a údolí, rostou tu typické rostliny, jen hodně uspořádaně:-) Chvíli posedíme v dřevěném altánku, což je nadmíru příjemné, protože jednak do něj svítí podvečerní nízké slunce a druhak do něj nefouká všudypříromný ledový vítr. O kus dál pak stojí dřevěná socha (nebo to spíš připomíná nějaký totem) maorského bůžka Tawhiri Matea, který má pod svou mocí právě větry, vánky a fujavice. Tajně k němu vysíláme skromnou modlitbu, nebo spíš prosbu, ať nám dopřeje klidný pobyt na Novém Zélandu, protože právě ledový antarktický vítr je něco, co tu dokáže život pořádně znepříjemnit:-)\nKolem 18 h začínáme klesat do centrálního zálivu Banks Peninsula, ještě po cestě fotíme během zlaté hodinky, ale do městečka už nezajíždíme. Pokračujeme na západní pobřeží, do free kempu, kam nás na náš první výlet vzali Petr s Katkou, ovšem od naší poslední návštěvy se to tu změnilo a přímo na břehu, kde jsme minule parkovali i stanovali, je teď zákaz. Naštěstí celá protější louka je oficiálně vyhrazená pro kemping, takže parkujeme za keřem, nedaleko záchodků. Vaříme si jenom brambory s máslem a nakrájenými rajčátky, aby nás neskolily kurděje. Dojídáme za tmy a zimy, ale když si zalezeme pod dvě deky, pustíme Simpsony a vytáhneme Whittakers čokoládu, tak je ten předvečer Štědrého dne hned veselejší:-)\nTak se nám rok s rokem sešel a máme tu další Vánoce. Ty minulé jsme slavili v ománském wádí Shab, naprosto kouzelném místě, a večeři si dali pod dálničním mostem v ústí wádí Tiwi:-) Co nás asi čeká dneska, na to jsme už zvědaví. A víme, že ryba se salátem to – zase – nebude:-)\nRáno se trochu vyvalujeme, pouštíme si rádio, dobíjíme tablet, no a tak se není co divit, že když pak chceme konečně odjet, tak auto nenastartuje. Je to na Zélandu naše poprvé, ale jinak se vybitá baterie stane celkem běžným koloritem, a to nejenom v našem autě. Jak po Zélandu všichni backpackeři jezdí v takových starých vykopávkách různé kvality, a jak dneska musí mít každý na cestách spoustu elektroniky, tak každou chvíli stojí někde nenastartovatelné auto. Naštěstí jsme v tomhle všichni jedna parta a pomáháme si, a dokonce i místní mají pochopení a rádi člověka z téhle bryndy vytáhnou. Samozřejmě mít v autě startovací kabely je tedy samozřejmost. To my máme a o prázdninách je v kempu dost dalších aut, která můžeme požádat o pomoc, takže během pár okamžiků Ferda zase přede jak spokojený kocour a můžeme vyrazit. Jo a “jumper cables” se napevno zařazuje do našeho slovníku. Takových divných slov souvisejících s provozem auta ještě přibyde dost:-)\nJak jsme včera skončili, tak dnes víceméně pokračujeme – po štěrkovce stoupáme zase na vrcholky, tentokrát ale na západ směrem od hlavního zálivu Banks Peninsula. Zase se před námi otevírají ty překrásné výhledy na obě strany a my dnes parkujeme na začátku nenápadného treku nad zátokou Te Oka, kam se hodláme vydat. Je nádherný, sluneční den, ovšem stále jsme na divokém pobřeží, takže na sebe navlékáme snad všechno, co jde, a začínáme klesat. Tenhle trek je jednoduchý, sestupuje se stále pastvinou mezi dvěma ploty (a vlastně je to tu všude rozsekané na pozemky a oplocené, kam až oko dohlédne:-(), až na místo, odkud je výhled na obě úžasně tyrkysové zátoky pod námi – Te Oka Bay vlevo a Tumbledown Bay na pravé straně. Ta barva vody je prostě neuvěřitelná a nemůžeme se na to vynadívat. Z vyhlídky sestoupáme jenom kousek směrem do Te Oka, pak se vracíme a do Tumbledown Bay už jdeme až přímo na pobřeží.\nZáliv je mnohem delší, než zeshora vypadal, takže vlnky, které po moři přijdou, jsou už u břehu úplně miniaturní. To vyhovuje začínajícím surfařům, kteří se tu pilně učí na prkně vůbec udržet. Nedaleko nich si v moři hrají dva menší lachtani a jeden se pak vyvalí na pláž a drbe si mokrou srst. Jasně, že by se na něj (z patřičné vzdálenosti) nemůžeme vynadívat a fotíme a točíme jak o život:-) Zaujmou nás taky dva legrační ptáci, takoví upovídaní, větší kosáci. Později se dozvídáme, že jde o ústřičníky (které okamžitě překřtíme na uličníky), kteří jsou na Zélandu dost hojní a většinou se dají vidět právě ve dvojicích, protože tvoří páry na celý život.\nPůvodně jsme se chtěli v zátoce napojit na štěrkovku a po opačném svahu se zase vyškrábat nahoru, ale jednak z mapy zjištujeme, že by to pak byla šílená oklika se nahoře zase dostat k autu, a navíc Petíkovi už zase něco chybí – tentokrát stativ, který zůstal na vyhlídce nad zátokami, čímž je definitivně rozhodnuto, že se nahoru vracíme stejnou cestou. Stativ si opravdu sebereme, i když jej pravděpodobně někdo odložil dál od silnice. Těžko říct, s jakým úmyslem, a tím pádem i jestli mu máme být vděční, ale každopádně jsme rádi, že jsme o něj nepřišli, to je jasný. Pomalu stoupáme zdánlivě nekonečným svahem mezi ploty a trsy vysoké, tvrdé trávy, které se tu říká tussock a která ovcím evidentně moc nejede. Trochu znepokojeně sledujeme, jak i všechny okolní kopce jsou rozparcelované ploty a spasené na několikacentimetrovou travičku. Jo, je to zelený, ale jinak to vlastně není moc pěkný pohled…\nZpátky k autu se dostáváme někdy kolem 17. hodiny a namáhavý výstup a zahálecí život z posledních měsíců jsou na nás znát:-) Ale krása Zélandu nám nedopřeje klid, a tak opouštíme poloostrov Banks Peninsula, pomalu sjíždíme do nížin, zase na trochu jinou stranu, tentokrát omrknout jezera Forsynth a Ellesmeere, po cestě posbíráme několik keší. Jezera jsou nádherná, a to zdaleka není nic oproti tomu, co nás už brzy čeká… Mezi ohromným jezerem Ellesmeere a mořem vznikla písečná úžina, po které se vydáváme zvláštní krajinou. Před autem nám pobíhají ovce a králíci, ale ne a ne žádného trefit na obohacení jídelníčku:-D Parkujeme až úplně na konci cesty, kam jen se dá zajet, a jdeme se s ubývajícím sluncem podívat na černou pláž. Na první pohled vypadá celkem mírumilovně, jenomže vlny to tu mají pevně ve své moci. Lámou se kus od břehu v metr vysokém válci, ze kterého pak už relativně klidná vlnka dojede dál na břeh, ovšem i ta malá, klidná vlnka dokáže podemlít písek pod nohama, takže nepozorného Petíka nakonec skoro spláchne i ten válec. Abychom se tedy nenudili, tak v autě sušíme boty, ponožky, kalhoty a části foťáku, které se bohužel taky vykoupaly…\nTo už toho ale dnes máme opravdu plné kecky a jedeme na nejbližší internet – ke knihovně do Lincolnu. Díky stabilnímu připojení si zvládneme zavolat s rodinami v době, kdy oni pomalu vstávají, zapínají první vánoční pohádky a snídají vánočku. Jenomže nám mezitím zavřou i všechna bistra, a tak plán na oslavu Štědrého večera prostřednictvím jediné dostupné ryby – fish & chips – padá. Bereme to tak, že v zemi zasvěcené outdooru jsme Štědrý den oslavili naším prvním pořádným, značeným trekem a ty ostatní požitky šly holt tentokrát stranou:-) Na noc se uchylujeme do kempu Chamberlains Ford Reserve, jednoho z několika free kempů v okolí.\nBoží hod se rozhodujeme věnovat klidu, dohánění restů a vstřebání zážitků posledních dní, našeho prvního objevování krajiny Nového Zélandu z pozice backpackerů na 4 kolech. Ferdu parkujeme do stínu, zatímco sami se rozvalujeme na dece na sluníčku, dopisujeme deníky, a jelikož tu není žádný internet, tak pěkně postaru, offline, s autoatlasem, plánujeme další postup.\nV kempu během dne potkáváme jednu českou dvojici, slečna už odlétá, ale klukovi přiletí nějaká jiná kamarádka a ještě tu hodlá pobýt. Ten to má hezky zařízené:-D Nedaleko nás pak kempuje rodinka s maminkou Asiatkou, tipujeme ji na Thajku a později nám to potvrdí. Táta je Kiwák, máma Thajka a dcerka prostě krásná:-) Vyjeli si na Vánoce na výlet, ale 28. už musí být zpátky v Aucklandu, tak prý 27. vyrazí odsud do Nelsonu na trajekt. Když člověk chce a potřebuje, tak on ten Zéland není zas tak velký:-) Rodinka se nám stará nakonec o vánoční rybu, když od nich dostaneme misku sticky rice a jakési lososové placičky, a vyfasujeme i balení červených brambor, protože je prý koupili omylem a nejedí je. Tomu asi moc nerozumím, ale díky, my už pro ně využití najdeme:-)\nOdpoledne si jedeme aspoň po okolí odlovit pár kešek a zkontrolovat online svět ke knihovně v Leestonu. Je vtipné, jak tu silnice vedou v placaté, zemědělské krajině vždycky zásadně rovně, skoro tu nejsou zatáčky, maximálně v pravém úhlu, když chce člověk odbočit na nějakou jinou silnici. Fajn je tu hned několik free kempů po okolí, i když tu vlastně není tursiticky nic extra zajímavého. Do Christu je to ale odsud co by kamenem, a tak se sem uchyluje hodně lidí, kteří se Zéland chystají brzy opustit. Jinak nedocenitelným pomocníkem nejenom pro hledání kempů, ale i zajímavostí nebo třeba internetu se nám stala perfektní aplikace Campermate, můžeme jedině doporučit…\nPetík, Anča a Ferda - zásoby nakoupeny a můžeme vyrazit poznávat Nový Zéland\nHřbitov v Lytteltonu\nZélandské hřbitovy bývají docela prostorné... Na tomto navíc byla většina náhrobních kamenů spadlá, možná jako důsledek zemětřesení\nPřístavní město Lyttelton\nStředobodem Lytteltonu je přístaviště a infrastruktura, která zajišťuje přepravu vytěženého dřeva a dalších komodit\nHrob otce zakladatele\nPodle textu na náhrobku byli John Grubb s rodinou jedni z vůbec prvních osadníků Lytteltonu\nPřístav v Lytteltonu\nOdsud se odváží hlavně vytěžené dřevo, a pak taky turisti na opačnou stranu zálivu.\nDřevo čekající na odvoz\nPřístav v Lytteltonu je samozřejmě propojen kolejemi s vnitrozemím\nKdesi nad zálivy Akaroy\nMít bydlení nebo aspoň víkendovou "chatu" v zálivech Banksova poloostrova, to musí být idylka...\nKopečky na poloostrově mají každý své jméno a dost často i každý svého majitele\nVyhlídka u Pony Point\nZ kopců jsou na Akaroře super výhledy\nMísto prvního samostatněho noclehu\nPobřeží zálivů na Akaroře je plné malých rezervací, někde i s pěknými parkovišti a záchody, takže tam můžeme přespávat (oficiálně ne všude, ale se záchodem má člověk aspoň čisté svědomí)\nKempování v plném proudu\nPrvní (a mnoha dalšími) večeří z naší polní kuchyně jsou těstoviny s kečupem a sýrem:-)\nKdyž je venku zima, tak se klidně jí i v posteli:-)\nKadibudka - naše alibi\nV Allandale auta, co nejsou self-contained, oficiálně nocovat nesmí, ale je tu pěkná kadibudka a fontánka s pitnou vodou, tak to risknem\nZálivy v podvečer\nVečery jsou v zálivech Banksova poloostrova takové smutnější - přijde odliv a místo tyrkysového moře jsou všude blátivé mokřiny\nVečerní odliv je ale skvělý pro lov mušlí a jiné havěti, co žije nebo uvízla v bahně\nBlátivé mořské dno je také domovem mnoha šneků, kteří dokážou přežít na suchu i ve vodě\nTaková "normální" šiška\n... i ty šišky jsou tu takové šiškovitější:-)\nBahnité břehy při odlivu přitahují brodivé ptáky - servíruje se jim večeře přímo pod nos\nKopce, pastviny a mělké zálivy, to je Akaroa\nPřímo přes Lytteltonský záliv je vidět vysílač nad Christchurchem\nTyrkysové vody Purau Bay\nSlunce, modrá obloha a voda si neskutečně hrají s odstíny barev\nJe libo si jet zarybařit? A jakou barvu loďky byste si přáli?\nNový Zéland je mimo jiné také domovem několika druhů kormoránů, věrných to společníků v mořských zátokách a pobřežních městech\nPiknikovací plácek v Purau Bay\nTy piknikovací národy, u těch se nám líbí:-)\nZátoka Purau Bay\nCo zátoka, to těžká romantika...\nVoda v zálivech má naprosto neskutečnou barvu...\nPřejezd mezi Purau Bay a Port Levy\nMezi jednotlivými zátokami je třeba překonávat kopce po klikaté silničce\nRealita pobřežních silnic\nTo aby se člověk udržoval stále ve střehu:-)\nKostelík v zálivu Port Levy\nNový Zéland, jakožto převážně anglikánská země, je poset malými, roztomilými kostelíky...\nPoslední ohlédnutí za zálivem Port Levy\nScenérie jednotlivých zálivů jsou někdy trochu podobné, ale stejně se na to člověk nemůže vynadívat...\nNad Pigeon Bay\nDalší záliv před námi, další pastva pro oči\nV zálivu Pigeon Bay\nNa zdánlivě opuštěných molech se dá krásně rozjímat, pokud tedy člověku nevadí ledový vítr\nZdravíme Akarou ze Summit Road\nNa Summit Road je to jeden akový výhled za druhým, až z toho srdce plesá\nVšudypřítomné obyvatelky pastvin...\nTuším, že tady jsme samým očarováním zapomněli foťák a uvědomili si to až o několik km dál.\nTakhle vypadá krajina mnoho a mnoho staletí po sopce:-)\nVzácná chvilka slunění se v závětří\nTawhir Matea, bůh větrů - ten na Zélandu vládne pevnou a silnou rukou...\nPrvní (ale zdaleka ne poslední) start přes kabely\nAno, "jumper cables" jsou nejnutnější výbavou NZ campervanů, hlavně když chce člověk po večerech koukat na seriály a u toho dobíjet počítač:-)\nŠtědrodenní trek do Te Oka Bay\nPřekonat pár ohradníků a vyrážíme na trek - sestup po pastvinách do zálivu Te Oka\nV šiškovém ráji\nNový Zéland není zrovna zalesněná krajina, ale když už, tak to stojí zato:-)\nVzhůru trekem dolů!\nVlevo Te Oka Bay, vpravo Tumbledown Bay\nTe Oka Bay Track\nCelý trek vede pastvinou a mezi ploty\nZélandské počasí nikdy nejde pro bouřku daleko...\nZáliv Te Oka se svou neuvěřitelnou barvou vody\nA ještě jedno selfíčko nad Te Oka Bay, aby bylo vidět, že barvy nejsou nijak upravované...\nLachtan na pláži\nSešli jsme do zálivu Tumbledown, a tam se před námi - kromě surfařů - vynořil z vln i tenhle krasavec\nTihle ptáci jsou na Zélandu k vidění celkem často, většinou na plážích. Je to endemický druh, přestože jeho příbuzný Ústřičník velký žije běžně v Evropě, dokonce se může vyskytnout i v ČR. Páry spolu zůstávají celý život.\nRacek není nikdy daleko\nRacci a podobní mořští ptáci provází člověka na celém zélandském pobřeží\nSkalní útes ohraničující zátoku Tumbledown Bay\nNa Zélandu sice pálí slunce jako blázen (a díky ozónové díře opravdu spaluje), ale ledový vítr nás často zahání do všeho oblečení, co máme\nKochačka nad Te Oka Bay\nTrack mezi ploty\nCelou dobu na treku před sebou ženeme stádo oveček\nOno se to nezdá, ale sejít až dolů do zátoky a zase se vyškrábat zpátky, je docela štreka\nNa zélandském venkově\nV osadě Little River mají dokonce kostelík, to už je vesnička středisková:-)\nKostelík v Little River\nKámen a dřevo, to jsou základní stavební prvky zdejší architektury...\nOhlédnutí za Akaroou\nZ kopečků Banksova poloostrova sjíždíme do nekonečných canterburských rovin\nExpedice na písečnou kosu\nMezi jezerem Ellesmeere a mořem se táhne jen úzký pruh pevniny - tmavého písku\nMoře zrádné, nejzrádnější\nCo se může zdát jako poklidný večer na pláži, může být celkem drama - třeba když vám vlna nečekaně podemele písek pod nohama a vy se vykoupete i s foťákem\nDalší typický výjev - gravel road\nŠtěrkové cesty jsou na Zélandu častější, než je majiteli nízkých aut (byť s pohonem 4x4) milo\nDarovaný božíhodový oběd\nMít v kempu za sousedy rodinu, kde vaří Thajka, není špatné:-)\nTotal distance: 314.06 km\nTotal time: 15:32:00\nDownload file: 16030.gpx\nAkaroa Akaroa Summit Road Banks Peninsula Ellesmeere jezero kemp Lincoln Lyttelton New Brighton Poloostrov Banks Te Oka trek záliv


„Šecko míluju“ - Český dialog\nUž na základní škole jsem milovala rytmus swingu a jazzu i černošské gospely, které jsem často slýchávala z otcových gramofonových desek. Stejně jako slovní dialogy Horníčka a Wericha z jejich předscén ke hrám z pražského Divadla ABC: například tu o Hamletovi, „Příchozí Vejda“ či „Račte si řát“. Na střední škole jsem si zamilovala literaturu našich básníků a spisovatelů. Nejvíce pak tituly Saturnin a Pan Kaplan má třídu rád. Hudební perly zděděné fonotéky stále „mám ještě schovaný“ a zmíněné i mnohé další literární skvosty zaujaly čestné místo v knihovně mého srdce.\nJak souvisí tyto skutečnosti s textem – níže? Začnu od lesa, abych zdárně projela (slovy Werichovými) „močálem černým kolem bílých skal“ na pevnou půdu podstaty.\nAutor a Kaplan\nLeo (Calvin) Rosten, s emigrantskou zkušeností z první ruky, se narodil roku 1908 v polské Lodži manželům, pocházejícím z rabínských rodin a přibyl s nimi do Chicaga ve třech letech. Vyrůstal v okrajové čtvrti, kde rodiče vlastnili malý podnik. Otec dával synovi ke čtení různé tituly s tvrzením: „Každá přečtená kniha podporuje vynalézavost“. Opravdu, již za studií byl Leo talentovaným lingvistou s velkým smyslem pro humor. Byl i citlivým pozorovatelem, což literárně zúročil. S doktorským titulem ze sociologie publikoval specifické studie. Psal scénáře. Pracoval ve Washingtonu v Úřadu válečných informací. Napsal kolem čtyřiceti knih. K nejoblíbenějším se řadí The Joys of Yiddish (1968), do češtiny přeložená Otou Ornestem pod názvem Jidiš pro radost (1998) – průvodce jazykem jidiš a židovské kultury. Mnohá díla spojovala jeho zájem o jazyk a o židovskou kulturu, například Leo Rosten´s Treasury of Jewish Quotations (1977) a Hooray for Yiddish! (1982). Spisovatel zemřel v New Yorku roku 1997. V jeho literárních stopách pokračovala vnučka Carrie.\nPro mladého doktoranda na univerzitě v Chicagu bylo profesní uplatnění otazníkem. Začal proto učit angličtinu ve večerních kurzech pro emigranty v Židovském lidovém institutu.\nPráce s dospělými, snažícími se ne vždy úspěšně vyrovnat s nástrahami nového jazyka – jaká to inspirace! Ve čtyřiadvaceti napsal povídku z tohoto prostředí a nabídl redakci The New Yorker. Podepsat se pravým jménem, popsal-li ve výuce literárního prof. Parkhilla suchou výuku svých skutečných kolegů, a přijít tak o jediný finanční zdroj? Ne, podepsal se pod ní jako Leonard Q. Ross. Povídka The Rather Baffling Case of Mr. Kaplan byla zařazena jako ústřední próza čísla (pro zavedené autory bylo vyznamenáním zde tisknout, pro začínající snem). Povzbuzen, napsal Rosten za dva roky pro týž časopis čtrnáct povídek z téhož prostředí a s týmiž postavami. Již jejich první svazkové vydání mu přineslo věhlas s přísunem stovek dopisů. A nové pod názvem The Education of Hyman Kaplan (Studia Hymana Kaplana) spatřilo světlo velmi vděčného světa roku 1937. Autor se rychlostí blesku ocitl na nejvyšších příčkách oblíbenosti. Původní verzi příběhů „věčného studenta“ přepracoval do nové verze O Kaplan! My Kaplan! (1976). Do češtiny byly příběhy převedeny poprvé Pavlem Eisnerem (1946) – jaká to radost v poválečné době! pod názvem Pan Kaplan má třídu rád – dle první Rostenovy verze. Podruhé Antonínem Přidalem (1988) pod názvem Pan Kaplan má stále třídu rád – dle dvoudílné verze, před několika lety namluvené na dvě CD s Miroslavem Donutilem (Kaplan) a Ladislavem Lakomým (Parkhill) v hlavních úlohách.\nJazyk a Kaplan\nPříběhy školních škamen, do nichž večer usedají dospělí žáci, jsou vzácné. Leo Rosten narazil námětem na nový a nevyčerpatelný zdroj a dokázal z něj těžit přímo drahokamy. „Jeho“ třída je tělesem nezpůsobilým k bujným recesím, v nichž má tradice školního humoru své pevné pilíře, které vřavou hněte a staví nedospělé žactvo. Autor však stvořil pilíře nové a zásadní: Pilíř vážnosti, s jakou dospělí ke vzdělání přistupují a Pilíř faktu, že o tuto vážnost usilují svou prazvláštní mluvou. Američtí i čeští čtenáři byli a jsou slovními salty a kozelci, léčkami a šarvátkami knihy uchváceni. Příhody Kaplanovy „čídy“ se bláznivými situacemi stěhují zvnějšku do křehkých stěn studovaného jazyka. Na rozdíl od virtuózních akrobatů souvětí jejich hra slov překypuje nejistotou a neumělostí, přehmaty a sklouzáváními „začátečníku a sačátečniček“ v silných záchvěvech lana, na něž vkročí, kdykoli opustí pevnou půdu své mateřštiny. V čele s Kaplanem všichni jeho „tamyjapanove“ nebo „míli šaciašakině“ za přítomnosti „pampresóra“ deformují jazyk tak, že jsou na ně krátcí všichni jazykoví greenhorni světa. Kdo se do svého jazyka narodil a vytrval či má úskalí nového za sebou, se touto jejich neobratností krásně baví. Kaplanovo háčkované R, hrůzy souzvuku, historický svrab, osidla logiky, ztékání inzerátu či obchodního dopisu jakoby ústí do kapitol Waterloo s můrou nebo do pohrdavého Pf, neboť tento primus třídy je euforický až do konce. Sytí nás jako děti vydatně svým jménem H*y*m*a*n K*a*p*l*a*n (hvězdičky mezi písmeny značí hravost a nepostradatelnost!), svou vynalézavostí a hrou na nešiku, který i přes úpěnlivé prosby nesleví ze své pozice ni „o píďu“ a pod neposkvrněným praporem svého tábora „osopně“ vystupuje jako Milosrdný samaritán, Kryštof „Holumpis“ , Kapitán i „Júlis Sézar“ (typ písma vyjadřuje názvy či podstatu stěžejních kapitol, uvozovky pak „fízlovnost“ páně Kaplana). Díky této hravosti a vynalézavosti jazyka je osvobozující smích štěstím: ze vzájemného dorozumění a z krásné rovnováhy a harmonie.\nOd roku 1963, kdy Leo Rosten podepsal smlouvu na vydání obou kaplanovských dílů v jednom svazku, uplynulo třináct let, nežli rukopis nakladatelům odevzdal (stále ho měnil a doplňoval). Na Broadwayi byla mezitím uvedena jeho muzikálová podoba, kde Kaplan a třída zpívá i tančí. Režisér Mirek Hanuš s choreografkou Janou Hanušovou nastudovali nyní českou dramatizaci humoristického románu Pan Kaplan má třídu rád jako komedii s muzikálovými prvky. Není divu, že představení je, po premiéře 24. ledna 2009 v pražském Divadle ABC na několik měsíců dopředu zcela vyprodáno. Plně těží z českých lingvistických a slovních obratů, utvořených podle převodu Pavla Eisnera. Jeviště uzpůsobené jako třída s dvěma řadami lavic, a to pro tábor Kaplanových stoupenců a pro tábor jeho odpůrců, stoupá středem ke katedře – jako mnohdy Hyman Kaplan – a před horizontem tabule se odehrává mnohý výklad nejen prof. Parkhilla, ale i velkého žáka. Klad české dramatizace tkví v tajemství, které cítíme za celým textem: tajemství vzrušujícího domýšlení charakterů postav, jejich osudů i životů, daleko přesahujících jednu třídu a jediný školní rok. Spojených židovskou národností. Slovní projev představení umocňuje zpěv: např. v typicky podané písni Kaplana (Oldřich Vízner), v ruské dumce Olgy Tarnovské (Věra Nerušilová), v rázné slečny Mitnick (Hana Doulová), ve strohé anglické prof. Parkhilla (Jaroslav Vlach) či v typickém gospelu černošské uklízečky (Jitka Smutá). Odkrývají mentalitu postav, u jiných doplněných tancem polským, francouzským či portugalským, dotvářejí plně jejich charakteristiku, například u francouzských bratrů Wodjikových (Lubomír Lipský a Stanislav Fišer). Kromě dvou profesionálů na harmoniku a klarinet dokáží ostatní herci navíc preludovat na housle, kontrabas, bubny, tamburínu, na trombon (Lubomír Lipský po sedmdesáti letech!).\nLeo Rosten předkládá čtenáři situace, které vystupňují jazykovou neumělost tak, až ji promění v osvobozujícím uvolnění. A autoři divadelního představení nám předkládají ve spojení všech prvků opravdové umění. Komedii, při níž se upřímně a rádi bavíme. Proto měla již premiéra dvanáct opon a několik přídavků.\nForbíny M. Horníčka a J. Wericha k obnoveným hrám Osvobozeného divadla na prknech Divadla ABC, které jsem slyšela jako „šáčka“, jsou zmiňovány v lednovém Měsíčním divadelním průvodci Divadla ABC. A zrovna tady jsem mohla prožít krásné chvíle s Rostenovým Kaplanem. O vánocích jsem si v této knize četla, aniž bych registrovala, že představení bude. Představení s hrdinou, jehož v mých očích nemohl hrát nikdo jiný, nežli představitel Saturnina. Představení s černošskými gospely. Představení s hlubokou studnicí hravosti mé mateřštiny. Proto to pro mne „šecko“ souvisí a proto to tak „ja míluju“.


Intel podmiňuje podporu Blu-Ray - iDNES.cz\n5. října 2005 10:24, aktualizováno 10:24\nPřestože minulý týden společnost Intel spolu Microsoftem deklarovala jasnou podporu formátu HD DVD, podle nejnovějších vyjádření nezavrhuje za jistých podmínek ani Blu-Ray. Intel tak bude v bitvě o příští generaci DVD zřejmě podporovat oba konkurenční formáty založené na modrém laseru.\nPodmínkou je podpora funkce manage copy. Ta umožňuje zkopírovat obsah DVD na pevný disk a zpřístupnit tak data přes síť z kterékoli místnosti vašeho domova. Oznámil to v úterý Donald McDonald, který je viceprezidentem Intelu a generálním ředitelem divize digital home group. Informoval o tom zpravodajský server Red Heering. O podpoře Intelu konkurenčního formátu HD DVD jsme psali zde.\nTémata: Aktuality, HD a 3D - Vše o vysokém rozlišení a 3D, HD DVD, Intel, Microsoft


Ferrari 458 Speciale: Scuderia verze Italie má 605 koní | auto.cz\nMichal Fokt 20. 8. 2013 • 16:46\nSeznamte se s novou ostrou verzí Ferrari s motorem uprostřed. Ze Scuderie se sice stalo Speciale, ale na funkci to rozhodně nebude mít žádný vliv.\nFerrari slíbilo, že na IAA do Frankfurtu přiveze Scuderia verzi kupé 458 Italia, ale místo toho, aby nás napínalo do posledních minut, se rozhodlo vyplnit trochu srpnovou "okurkovku" a vypustilo do světa fotografie i oficiální informace.\nAby nebylo těch diskuzí ohledně označení nejnovějších Ferrari málo, v Maranellu nezůstali věrni očekávanému označení Scuderia ani Challenge Stradale (spekulovalo se i o změně na Monte Carlo), které bylo vystřídáno lakonickým 458 Speciale.\nDo vzhledu vozu údajně mluvila ze všeho nejvíce aerodynamika, ale kromě přírodních zákonů byli prý přizváni také experti od Pininfariny, takže se vůz pyšní novým předním nárazníkem s pohyblivými klapkami, které najdete i na zádi a jejichž účelem je v závislosti na rychlosti přidávat na přítlaku a snižovat odpor vzduchu.\nNesmí chybět rychlé pruhy na karoserii a velká kola, obutá do speciálně navržených pneumatik Michelin Pilot Sport Cup 2, díky nimž zvládá 458 Speciale největší příčné zrychlení ze všech doposud vyrobených Ferrari: 1,33 g.\nU 458 Speciale se také ubíralo na váze, která se zastavila na suché hmotnosti 1290 kg a ruku v ruce s ní šlo i zvýšení výkonu. Atmosférický motor V8 4,5 l se povedlo vyladit na 605 koní (445 kW) při 9000 otáčkách a 539 N.m v 6000 min-1, což znamená litrový výkon 134 k/l. To je nejlepší hodnota v historii značky a podle Ferrari i nejlepší výsledek u silničního auta vůbec, s čímž by ale asi nesouhlasili u Mugenu, protože vyladili v Arielu Atom dvoulitrový motor Honda K20 na 270 koní...\nFerrari 458 Speciale zrychlí z nuly na 100 km/h za rovné 3 sekundy a na dvoustovku mu to trvá 9,1 s. Testovací jezdci s ním zvládli okruh Fiorano za 1 minutu a 23,5 s, tedy o 1,5 s rychleji, než to dokáže standardní 458 Italia a jen o 0,5 s pomaleji, než dvanáctiválcové Ferrari F12berlinetta s výkonem 740 koní. A něco pro euroúředníky: emise 458 Speciale činí 275 g oxidu uhličitého na kilometr.\nFerrari, to je ale dnes i vyspělá elektronika. 458 Speciale dostalo novou hračku jménem Side Slip Angle Control (SSC), která prostřednictvím systému kontroly trakce upravuje distribuci točivého momentu mezi zadními koly. Cena a technické detaily budou zveřejněny na IAA ve Frankfurtu nad Mohanem.\nNesouhlasím:SLS Black je narozdíl od standartního SLS,což je požírač pneumatik, a auto opravdu spíš na driftovací zábavu,naladěno tak aby jeho hlavním cílem bylo jet rychle i v zatáčce a ne jen pálit gumy.\nMá elektronický diiferencial,aktivní aerodynamiku,spoilery,funkční přítlačné křídlo,rychlejší řazení.\nVe všech testech na netu i TV,se shodují,SLS Black je rychlejší a přesnější než standartní model.\nParadoxně,pro někoho kdo hledá čistě driftovací zábavu je lepší základní SLS.\nTop Gear trať,což je technická a zatáčkově náročná trať, má SLS Black za 1min 19,0s. O jednu desetinu rychleji než Ferrari Italia a stejně jako Enzo nebo Murcielago SV...\nVěř mi že právě Black výkon využívá beze zbytku...:)\nHonda S2000 AP1, ktera ten Svetovy rekord ve vykonu na valec drzela az do prichodu 458 ma 179kW redline pri 9000ot/min\nSlusny, na dvoulitrovej ctyrhrnek, coz? ;)\nSestivalec v NSX-R mel redline az k 10000ot/min.\nAle to je motocyklova skola Hondy.\nKazdopadne SLS AMG Black je sice impozantni auto s prenadhernym zvukem, nicmene vyuzit jeho vykon prakticky nelze. Snad jen na rychle paleni pneumatik.\n21. 8. 2013 14:50\nNo s těma obrátkama,základní SLS má redline 7200otmin.\nPokud se nepletu tak SLS AMG Black Series ma posunutou redline na 8000ot/min(na úkor nižšího krouťáku) a to už jsou sakra otáčky na objem 6.2..\nNa to jak je to,proti Ferrari,jednodušší a staromodnější motor,tak točí neskutečně... ;-)\n21. 8. 2013 13:46\nNo jasně, já to ani Atoma neřeším, to je spíš formule do silničního provozu. M159 SLS je motor jiné konstrukce, jiná konstrukční škola... Není to vysokootáčkový V8, nýbrž vysokozdvihový, válec je přesně velký jako láhev od Rathova vína :-) Ono totiž udělat velkej objem + vysoké otáčky je extrémně náročné....\n21. 8. 2013 13:10\nRe: na mišelinech?\nTím - no co vám budu povídat - jsem myslel všechny :-)\nNo, to podstatné jsem napsal. Na sněhu fungovaly velmi dobře - Accord - 225/45 R17, měly velmi slušnou životnost, když jsem je po zimě sundával, dalo se na nich najít o dost více vzorku než na předchozích gumách. Ale naprosto plavaly na suché i mokré vozovce obzvlášť v zatáčkách, na dálnici auto nebylo v přímém směru přiliš stabilní a jelikož jezdím tak 50% kopcema a 50% zase dlouhé rychlé přesuny po dálnici, potřebuji všehoschopnou gumu a v podstatě mám protichůdné požadavky.\nNakonec jsem poslední zimu zkoušel Nokian WR D3 a musím napsat, že při stejných záběrových schopnostech jako Alpin A4 funguje i na suchu a po zimě vykazovaly téměř stejný vzorek jako Michelin. Prostě zvládl jsem na nich celou zimu a že byla dlouhá. Označil bych je za lepší než Nokian WR A3, které jsem měl zimu zpět, byly velmi dobré, ale v záběru ten asymetrický dezén asi není schopen přenést tolik, co dezén směrový a na suchu zas nebyly překvapivě už téměř o nic lepší.


Horsefeathers BLAINE CARAMEL pánská kšiltovka s rovným kšiltem / Swis-Shop.cz\nÚvod → Kšiltovky s rovným kšiltem → Pánské kšiltovky s rovným kšiltem → Horsefeathers BLAINE CARAMEL pánská kšiltovka s rovným kšiltem\nKatalogové číslo: 90298288\nHorsefeathers BLAINE CARAMEL je stylová kšiltovka s rovným kšiltem od brandu Horsefeathers. Tento model s vyšším profilem ti bude skvěle sedět na hlavě. Díky téhle kšiltovce ti už určitě nebude svítit do tváře. Velikost téhle kšiltovky můžeš nastavit pomocí snapback pásku. Zadní síťka funguje jako skvělé větrání v horkém počasí. Na čele kšiltovky najdeš velké kožené logo Horsefeathers.


Seznam si vyšlápl na Google. Požaduje po něm kompenzaci přes 10 miliard korun – MobilMania.cz\nčlánek Nejlepší aplikace pro tento týden: Matematika, móda pro dámy i cestování v době covidu SDÍLET NA FACEBOOKU TWEETNOUT\nČeský internetový gigant Seznam.cz loni v prosinci oznámil, že bude po Googlu požadovat devět miliard korun jako náhradu škod za to, že globální vyhledávač zneužil své dominantní postavení na trhu smartphonů s operačním systémem Android. Včera Seznam.cz pro náš web uvedl, že hodlá původní požadavek navýšit na částku přes 10 miliard korun, která bude vymáhaná soudní cestou v rámci chystané žaloby na společnosti Alphabet a Google.\nPodle Anety Kapuciánové, PR manažerky Seznam.cz, je žaloba v současné době finalizována, a zatím není jasné, zda bude mít regionální nebo celoevropskou podobu. Až bude žaloba oficiálně podána, seznámí Seznam.cz s jejími detaily širokou veřejnost.\nSeznamu se dlouhodobě nelíbí situace s Googlem jakožto defaultním vyhledávačem na Androidu. Podle jeho vyjádření nepomohly ani změny týkající se tzv. ballot screenu (jinak také Choice screen), v němž si můžete hned při spuštění Androidu vybrat přednastaveného poskytovatele vyhledávání.\nDosud Google další vyhledávače na tento seznam umisťoval podle výsledků neveřejné „aukce“. Vyhledávač Googlu tak na této obrazovce doplnily maximálně tři konkurenční služby, které americkému gigantovi nabídly nejvíce peněz. I tato praxe však brzy skončí, protože Google pod nátlakem od aukčního systému upouští a nově zobrazí až 12 vyhledávacích služeb, a to zcela zdarma.\nGoogle přijde o velké peníze. Tzv. ballot screen na Androidu čeká velká změna\nPodle Seznamu nemají nápravná opatření takový vliv na narovnání trhu, jak se původně očekávalo, což se ukázalo v průběhu loňského roku. Vyhledávání na Seznamu sice meziročně vzrostlo o 6 procent a z ballot screenu zaznamenal vyhledávač cca 140 tisíc výběrů (šestina všech instalací aplikace Seznam.cz), i přesto však úpravy Googlu, podle Seznam.cz, neotevřely trh dostatečně. Český vyhledávač je přesvědčen, že i přes existenci a nedávné úpravy ballot screenu nepřestal Google zneužívat své dominantní postavení na trhu s licencovanými operačními systémy a aplikacemi pro mobilní zařízení se systémem Android.\nA co na to Google? „Android poskytuje výrobcům telefonů i uživatelům bezprecedentní možnost volby při rozhodování o tom, které aplikace si lidé na svá zařízení nainstalují, které budou používat i které si nastaví jako výchozí. Operační systém Android zároveň umožňuje milionům vývojářů aplikací po celém světě, včetně Seznamu, úspěšně rozvíjet své podnikání," uvedla na náš dotaz ředitelka komunikace české pobočky Googlu Alžběta Houzarová. "K potenciálním ani probíhajícím soudním sporům se nevyjadřujeme.“ Naše další doplňující dotazy byly bez dalšího komentáře. I na tom je vidět, že se pro Google jedná o citlivou záležitost.\nČeský vyhledávač se snažil s Googlem komunikovat, jenže ten na požadavky nijak nereagoval, a to ani na předžalobní výzvy. Obě znesvářené strany tedy těžko společně usednou k jednacímu stolu, takže je zřejmé, že se spor rozsekne až u soudu. Ten by měl odpovědět na otázku, zda Google skutečně zneužíval své postavení na trhu, resp. zda má Seznam.cz nárok na odškodné přesahující 10 miliard korun.\nDiskuze (39) › Další článek: Nejlepší aplikace pro tento týden: Matematika, móda pro dámy i cestování v době covidu\nTémata článku: Android, Mobilní aplikace, Aplikace, Google, Seznam.cz, Vyhledávač, Soudní spory, Žaloba, Kompenzace, Operační systém, Alphabet, Postavení, Miliarda korun, Alžběta Houzarová, Seznam


Školní výlet Zadov 1.S\nŠkolní výlet začal v pondělí 10.6. 2019 prohlídkou hradu Kašperk, kde jsme se seznámili s jeho historií. Ve městě Kašperské Hory jsme se rozdělili podle zájmu - někteří si prohlédli muzeum motorek, jiní se vrátili do dětství v muzeu hraček. Další dobrodružství nás čekalo v seismologické stanici. Tam jsme se dozvěděli čím a jak se měří zemětřesení. Dostali jsme na hlavu přilbu a ve štole Markéta jsme v šeru došli k místu, kde se měří zemské otřesy. Další zastávka byla u výběhu rysů. Ty jsme neviděli, asi mají rádi klid a naše hlasité vítání se jim nelíbilo. Ubytování na Dobré chatě se nám moc líbilo. Po večeři jsme prozkoumali blízké okolí chaty - dětské hřiště s houpačkami, trampolínu a sportovní hřiště.\nÚterý začalo návštěvou meteorologické stanice. Spoustu přístrojů na měření srážek, teploty, tlaku, ... nám popisoval odborník na meteorologii. Následoval výstup na rozhlednu na skokanském můstku. Shodli jsme se, že na skok z takové výšky je potřeba velká odvaha. Odpoledne jsme si užili v lanovém parku a cukrárně.\nTřetí den výletu nás čekalo 27 km pochodu. Cestu jsme si zpestřili nákupem kofoly a nanuka v Turnerově chatě. Cesta pokračovala podél řeky Vydry. Protože bylo horko, osvěžili jsme se studenou vodou z řeky. Na Horské Kvildě jsme asi hodinu odpočívali, pak už nás čekalo posledních 7 kilometrů zpět na chatu. Občas nám docházely síly i optimismus, nohy začínaly bolet, ale nakonec jsme to všichni zvládli! Jsem na celou třídu moc pyšná!\nVe čtvrtek jsme zamířili do Prachatic na historické náměstí a do muzea loutek a cirkusu. Největší zážitek bylo loutkové představení, které nám zahrál Adam. Poslední akcí byl výšlap k místu, kde se setkává čtrnáctý poledník východní délky a rovnoběžka 49° s.š. a odtud už hurá domů.\nVýlet jsme si moc užili :)\nAutor: Soukupová Martina | 1048 přečtení | 18. 06. 2019


Malířský stojan Picasso dřevěný 41 | Kancelářské potřeby\nbez DPH 1 183,00 Kč\nDetailní popis: Malířský stojan Picasso dřevěný 41\nMalířský stojan dřevěný Picasso, který je ve výšce 164cm. Maximální výška plátna pro tento stojan je 130cm. Stojan má posun vodící tyče s podpěrným korýtkem pro plátno a zároveň je zajištěn kovovým mechanismem. Váha stojanu je 8kg. Tento stojan je jedním z neprodávanějších.\nProdukt: Malířský stojan Picasso dřevěný 41 je zařazen v těchto kategoriích\nPodobné produkty s Malířský stojan Picasso dřevěný 41\nbez DPH 618,75 Kč\nbez DPH 1 298,70 Kč\nKód produktu: 46Estyl000\nbez DPH 647,40 Kč\nbez DPH 556,25 Kč\nPříslušenství k Malířský stojan Picasso dřevěný 41\nMalířské plátno formát 50x70 cm\nMalířské plátno na rámu v rozměru 50x70 cm. Tyto rámečky s plátnem jsou vyráběny ze smrkových profilových lišt a kvalitního šepsovaného bavlněného plátna. Akrylový šeps použitý na plátně tohoto rámu je univerzální pro všechny barvy. Na tomto rámu je Malířské plátno přetažené přes hrany a je připevněné ke spodní straně rámu. Součástí každého rámu jsou 4 ks klínků na vypnutí plátna.\nKód produktu: cot50x70\nbez DPH 299,60 Kč\nMalířské plátno formát 50x50 cm\nMalířské plátno na rámu v rozměru 50x50 cm. Tyto rámečky s plátnem jsou vyráběny ze smrkových profilových lišt a kvalitního šepsovaného bavlněného plátna. Akrylový šeps použitý na plátně tohoto rámu je univerzální pro všechny barvy. Na tomto rámu je Malířské plátno přetažené přes hrany a je připevněné ke spodní straně rámu. Součástí každého rámu jsou 4 ks klínků na vypnutí plátna.\nKód produktu: cot50x50\nbez DPH 232,40 Kč\nMalířské plátno formát 60x70 cm\nMalířské plátno na rámu v rozměru 60x70 cm. Tyto rámečky s plátnem jsou vyráběny ze smrkových profilových lišt a kvalitního šepsovaného bavlněného plátna. Akrylový šeps použitý na plátně tohoto rámu je univerzální pro všechny barvy. Na tomto rámu je Malířské plátno přetažené přes hrany a je připevněné ke spodní straně rámu. Součástí každého rámu jsou 4 ks klínků na vypnutí plátna.\nKód produktu: cot60x70\nbez DPH 345,80 Kč\nMalířské plátno formát 60x60 cm\nMalířské plátno na rámu v rozměru 60x60 cm. Tyto rámečky s plátnem jsou vyráběny ze smrkových profilových lišt a kvalitního šepsovaného bavlněného plátna. Akrylový šeps použitý na plátně tohoto rámu je univerzální pro všechny barvy. Na tomto rámu je Malířské plátno přetažené přes hrany a je připevněné ke spodní straně rámu. Součástí každého rámu jsou 4 ks klínků na vypnutí plátna.\nKód produktu: cot60x60


14.1.2015 | Pravý prostor\nDenní archív: Sobota, Říjen 19, 2019\nTipsport a Chance jsou společnosti známé hlavně díky svým sázkovým kancelářím, ale není tomu tak dávno, co otevřely dveře svých online casin Tipsport Vegas a Chance Vegas pro všechny milovníky výherních automatů, rulety i blackjacku.\nMARIAN KECHLIBAR Velkou demonstrací v sobotu 6.4. začal sběr podpisů. Jde o vyvolání referenda o vyvlastnění nájemních bytů v majetku velkých soukromých společností. Milí čtenáři, před několika měsíci jsem psal o vzniku občanské iniciativy, jejímž cílem je vyvlastnit velké bytové podniky\nFRANTIŠEK MATĚJKA Dnes mi nepříčetně zvedl tlak rektor olomoucké univerzity Ladislav Miller, který si opět osobuje patent na pravdu, konkrétně tu jedinou, po bruselsku normalizovanou. Navíc ji chce vtloukat do hlavy dětem, což je morální zločin.\nPETR ŠTĚPÁNEK Je vcelku jedno, zda levičák je socan, zelený, pirát či eurobolševik. V hlavě mu to funguje stejně. A jak to funguje, když jde kupříkladu o byty?\nVLADIMÍR KŘÍŽ Před časem jsem na tomto místě přirovnal nikdy nekončící snahy evropské poslankyně paní Šojdrové k jednomu pánovi z vyprávění známého dobrého vojáka. Jak pravil Švejk, toho poněkud umanutého pána vyhodili celkem osmnáctkrát z jisté pražské hospody, ale on\nREFORMY.CZ Ruský otec se svými třemi dcerami, s nimiž uprchl ze Švédska, kde je umístili do náhradní péče do muslimské rodiny, usiluje o azyl v Polsku.\nDíky kauze Tommyho Robinsona víme, že svoboda projevu v Česku skončila\nJITKA MOODY Včera v noci jsem zažila šok. Jen pár hodin zabralo české progresivní levici, liberální demokracii a elitám, od okamžiku, kdy zjistili, že Tommy Robinson vystoupí ve Sněmovně ČR, aby ho umlčeli. Zakázali. Zrušili. Tommy Robinson byl pozván, aby\nPolicajt nebo radar?\nJANA KUNŠTEKOVÁ Dopravní policista může plnit více funkcí než jen sledování dopravních přestupků a pokutování hříšníků. Může v případě dopravní kalamity osobním zásahem rozplést složitou situaci a zabránit dalším nehodám se zraněnými a mrtvými. Spatření policejního auta vede řidiče\nSTRACH.CZ Na ministerstvu průmyslu a obchodu bylo veselo. Pan Chung-I Wang pozorně poslouchal projev paní ministryně Novákové o jejích plánech dostat Českou republiku na špici světového kosmického výzkumu a o novém Apple Storu na Křivoklátu. Pan Wang byl, stejně\nLIBOR ČÍHAL Každodenní zprávy italských novin, opakuje se to už dost dlouho, násilí, znásilňování a kriminální přečiny imigrantů. Včera hlavní sranda v Miláně, piazzale Ferrara, severoafrický imigrant vyzbrojený katanou, což je druh japonského meče, terorizoval kolemjdoucí a vyžadoval od\nREFORMY.CZ Dva němečtí rodiče povídají, jak je šokovalo, když jim ředitel školy navrhl, aby svou dceru přiměli nosit islámský šátek na hlavě, aby se tak vyřešily problémy s její šikanou.\nŽe migrace skončila ?! Tisíce migrantů pochodují do… COM/M1 Liberální politici a média nám tvrdí, že migrace pomalu… (5 078)


Sikaflex®-406 KC | Podlévání a zalévání | Sika CZ\nPolyuretanový samonivelační vysoce výkonný tmel\nSikaflex®-406 KC je 1-komponentní samonivelační urychlovaný elastický těsnicí tmel s vysokou mechanickou a chemickou odolností. Rychlého a homogenního vytvrzení v celém objemu tmelu je dosaženo přidáním Sikaflex®-406 KC Booster. Sikaflex®-406 KC je speciálně navržen pro elastické utěsnění spár mezi kolejnicemi, přilehlými povrchy a výrobky Icosit KC.\nNízké namáhání okrajů spáry\nVelmi vysoká mechanická a chemická odolnost, např. na naftu a tryskové palivo\nZapuštěné a prosypané spáry lze vystavit provozu po 3 hodinách\nSpáry mezi ocelí, definovanými typy asfaltu, betonem, žulou, kolejnicemi v traťovém svršku, v silnicích a podlahách.\nDilatační spáry v chodnících, v silnicích a na letištích, v oblastech pro chodce a dopravu a v jiných situacích, kde je vyžadováno rychlé vystavení provozním podmínkám.\n150 ml monoporce\n45 monoporcí v krabici\nCE značení a prohlášení o vlastnostech podle EN 15651-4 - Tmel pro nekonstrukční spáry v podlahách.\nCE značení a prohlášení o vlastnostech podle EN 14188-2 - Zálivky a vložky do spar – Zálivky aplikované za studena. Použití pro aplikace na mostech, parkovacích domech, silnicích.\nZkoušky podle EN 15651-4:2012-09, Sikaflex®-406 KC, SKZ, Test report č. 131282/18-ll\nZkoušky podle EN 14188-2:2005-03, Sikaflex®-406 KC, SKZ, Test report č. 131282/18-l\ni-Cure® Technology polyuretan urychlený Sika® Booster-Technology\nProdukt musí být skladován v originálním, neotevřeném a nepoškozeném utěsněném obalu v suchu při teplotách od +5 °C do +25 °C. Vždy se řiďte informacemi na obalu.\n~28 (po 28 dnech) se Sikaflex®-406 KC Booster\n~16 (po 8 hodinách) se Sikaflex®-406 KC Booster\n~0,45 N/mm2 při 100 % protažení (23 °C)\nse Sikaflex®-406 KC Booster\n~90 % se Sikaflex®-406 KC Booster\n~8,0 N/mm2 se Sikaflex®-406 KC Booster\n±25 % se Sikaflex®-406 KC Booster\n±35 % se Sikaflex®-406 KC Booster\nOdolný vůči vodě, mořské vodě, zředěným zásadám, cementové kaši a ve vodě rozpuštěným čisticím prostředkům a dočasně odolný vůči naftě, oleji a tryskovému palivu (EN 14187-6, viz zkušební protokol EN 14188-2 od SKZ)\nSikaflex®-406 KC není odolný vůči alkoholům, organickým kyselinám, koncentrovaným zásadám a koncentrovaným kyselinám, jakož i uhlovodíkům kromě výše uvedeného. Další informace vám poskytne technické oddělení Sika.\nDilatační spáry v podlahách a chodnících viz metodická příručka: Tmelení podlahových a speciálních spár\nSpáry kolejnic viz metodická příručka: Tmelení kolejí a tramvajových tratí\nSikaflex®-406 KC : Sikaflex®-406 KC Booster 100 : 1,5 % objemově\nSpáry kolejnic viz metodická příručka: Tmelení kolejnic v traťovém svršku\n~20 min (23 °C / 50 % r.v.) s Sikaflex®-406 KC Booster\n~ 24 hodin k dosažení plných mechanických vlastností s Sikaflex®-406 KC Booster.\nPokud je povrch prosypán křemičitým pískem, mohou být zapuštěné spoje provozuschopné po cca. 2 hodinách (+23 °C / 50% r.v.).\nNelepivý po cca. 3,5 hodinách (+23 °C / 50% r.v.) při použití Sikaflex®-406 KC Booster.\nDilatační spáry v podlahách a chodnících viz metodická příručka: Tmelení podlahových a speciálních spojů a metodické příručka: Silnice a chodníky.\nPodklad musí být čistý, suchý (beton: vlhký / mokrý / suchý), soudržný a zbavený olejů, mastnoty, prachu, cementu a volných nebo drobivých částic.\nVeškerý prach, uvolněný a drobivý materiál musí být před aplikací aktivátorů, primerů nebo tmelu zcela odstraněn ze všech povrchů.\nPro optimální přilnavost a kritické a vysoce výkonné aplikace, jako jsou spáry spojů kolejnic, vysoce namáhané spoje, extrémně vystavené povětrnostním vlivům nebo ponoření do vody, je třeba dodržovat následující postupy pro penetraci a předpřípravu:\nBeton, ocel, nerezová ocel a asfalt (dle EN 13108-1 a EN 13108-6)\nČerstvě řezaný asfalt musí mít kontaktní povrch s minimálně 50% odkrytým kamenivem a musí být opatřen základním nátěrem Sika® Primer-115 nebo Sika® Primer-3 N. Další podrobnosti, jako je doba nanášení a doba vzplanutí, najdete v platném produktovém listu příslušného produktu pro předúpravu.\nVlhký nebo čerstvý beton\nMusí být opatřen základním nátěrem Sikadur®-32 Normal, viz příslušný produktový list. Podrobnější informace, zejména před použitím Sikaflex®-406 KC na asfalt, pryž nebo EPDM, získáte od technického oddělení Sika.\nPoznámka: Základní nátěry a aktivátory podporují přilnavost a nejsou alternativou ke zlepšení špatné přípravy / čištění povrchu spáry. Primery také zlepšují dlouhodobou přilnavost tmelené spáry.\nViz také následujcí dokumenty:\nMetodická příručka: Tmelení spár kolejnic v kolejových svršcích pomocí Sikaflex®-406 KC\nMetodická příručka: Tmelení spár v silnicích a chodnících pomocí Sikaflex®-406 KC\nPro míchání je nutné použít elektrické míchadlo s míchací metlou ve tvaru U (~ 600 ot / min). Před přidáním Sikaflex®-406 KC Booster by měl být materiál předmíchán asi 60–90 sekund v závislosti na teplotě materiálu. Přidejte Sikaflex®-406 KC Booster do Sikaflex®-406 KC a míchejte nepřetržitě po dobu 2 až 3 minut, dokud nebude dosaženo rovnoměrně zbarvené směsi. Je třeba zabránit nadměrnému míchání, aby se minimalizovalo vnášení vzduchu.\nIhned po použití očistěte všechny nástroje a aplikační vybavení přípravkem Sika® Remover-208. Vytvrzený materiál lze odstranit pouze mechanicky. K čištění pokožky použijte Sika® Cleaning Wipes-100.\nSystém rychlého vytvrzení spár\nLeták PDF - 594 KB (cs)\nTmelení spár kolejnic v kolejových svršcích pomocí Sikaflex-460 KC\nMetodická příručka PDF - 346 KB (cs)\nProhlášení o vlastnostech PDF - 192 KB (cs)


Na Epilog dorazí více než padesát jezdců. Masarykův okruh nalákal i Engeho - Brněnský deník\nNa Epilog dorazí více než padesát jezdců. Masarykův okruh nalákal i Engeho\nBrno – Šest hodin bylo málo, tak si porci závodění zdvojnásobili. Právě prodloužení doby automobilového závodu je největší změna tradičního Epilogu na Masarykově okruhu. Brno je totiž nově součást mezinárodní 24H Series, která na jihu Moravy vyvrcholí.\nZávodní okruhovou sezonu na brněnské trati uzavírá tradičně Epilog. | Foto: DENÍK/ Drahomír Stulír\nDíky tomu má dorazit přes padesát jezdců. „Opět budeme mít startovní rošt s trochou nadsázky až za zatáčku," usmívá se výkonná ředitelka Automotodromu Brno Ivana Ulmanová.\nPodnik startuje v sobotu v přesné poledne, o hodinu dřív začíná formování na startovní rošt. „Na něj se mohou za symbolickou stokorunu podívat i běžní fanoušci," zve manažerka závodu Jana Božková.\n11.00 otevření boxů – startovní rošt\n12.00 start Epilogu\n24.00 konec Epilogu\nV době závodů je pro diváky připravený bohatý venkovní i vnitřní doprovodný program.\n8.40 – 19.00 finále Czech Drift Series – mistrovství v jízdě přetáčivým smykem\nVstupné: 150 korun na den, na startovní rošt 100 korun\nEpilog láká vedle špičkových zahraničních jezdců i na jedno velké domácí jméno. V barvách brněnského týmu RTR a novým vozem KTM X-BOW GT4 si odbude premiéru dosud stále jediný český zástupce ve Formuli 1 Tomáš Enge. „V Brně jsem nejel snad pět let. Už se na okruh moc těším," vyhlíží Enge Epilog.\nPořadatelé si pro návštěvníky přichystali i bohatý doprovodný program. Část aktivit, mezi nimiž jsou třeba různé simulátory nebo atrakce pro děti, bude vevnitř a část ve vnitřních prostorech. „Předpokládáme, že na závod půjdou rodiny, pro ženy jsme tak připravili i kosmetický koutek s odborným poradenstvím," povídá manažerka.\nZajímavá náplň čeká na fanoušky i v neděli. Na Masarykově okruhu totiž vyvrcholí Czech Drift Series, což je šampionát v jízdě přetáčivým smykem.\nV sobotu bude v provozu mimořádná autobusová linka 400 z Mendlova náměstí. „Podvečerní spoje pojedou z okruhu do osmi hodin večer. Pro zaryté fanoušky, kteří zůstanou až do závěru, vypravíme ještě jeden autobus o půl jedné ráno," doplňuje Božková.


Prodej bytu 4+1, Brno - Staré Brno\nCENTURY 21 Doma nabízí Prodej: Byt (Byt 4+1) Brno - Staré Brno Brno - Brno - Staré Brno, Křížkovského\nZakázku vyřizujePetr HübnerZobrazit kontakt prodejceNemovitost nabízí\tCENTURY 21 DomaKontakt|Kompletní nabídka RK\tCENTURY 21 Doma\tVídeňská 153/119b\tBrno\t61900\ttelefon: 734 799 399\temail: doma@century21.cz\twww:http://doma.century21.cz/\tCena: 7.990.000 KčPoslat dotaz Spočítejte si výši hypotéky\tID nemovitosti:099-101-302769Vlastnictví:V soukromém vlastnictvíStav bytu:BezvadnýCelková plocha:120 m2Užitná plocha:120 m2Plocha balkonu:6 m2Patro: 4Výtah:anoDatum vložení:22. listopadu 2016Poslední úprava:22. listopadu 2016\tEnergetická náročnost budovyG - mimořádně nehospodárná (?)Roční spotřeba energie999 kWh/m2\tPopis\nPopis nemovitostiVlastníte rádi něco mimořádného? Nyní máte příležitost získat do vlastnictví byt s potenciálem. Představujeme Vám mezonetový byt v dispozici 4+1 o ploše 120 m2. Současnému interiéru, pocházejícímu z dílny architekta Emila Dufka, dominuje krb a mimořádná knihovna. Majitel nechal vypracovat také studii na případnou úpravu bytu, kdy lze mimo vnitřních redispozic místností navíc přistavět 30m střešní terasu s výhledem (viz fotografie). K bytu náleží sklep a práva na užívání garáže ve dvorním traktu domu. Uvedenou nemovitost Vám rádi představíme osobně. Neváhejte kontaktovat makléře. Popis nemovitostiVlastníte rádi něco mimořádného? Nyní máte příležitost získat do vlastnictví byt s potenciálem. Představujeme Vám mezonetový byt v dispozici 4+1 o ploše 120 m2. Současnému interiéru, pocházejícímu z dílny architekta Emila Dufka, dominuje krb a mimořádná knihovna. Majitel nechal vypracovat také studii na případnou úpravu bytu, kdy lze mimo vnitřních redispozic místností navíc přistavět 30m střešní terasu s výhledem (viz fotografie). K bytu náleží sklep a práva na užívání garáže ve dvorním traktu domu. Uvedenou nemovitost Vám rádi představíme osobně. Neváhejte kontaktovat makléře.Zakázku vyřizujePetr HübnerKontaktovat makléře602 311 983Do telefonu uveďte KÓD nemovitostiČESKÉREALITY 099-101-302769Nemovitost nabízí\tCENTURY 21 Doma\tVídeňská 153/119b\tBrno\t61900\ttelefon: 734 799 399Kontakt|Kompletní nabídka RK\nByt, Byt 3+1Brno - Černá PoleNa prodej600.000 Kč


Březen 2011 « Archiv | Večery pod lampou\nBlog.cz\t» Večery pod lampou\t» Archiv\t» Březen 2011\nVe spíži nemusí být jenom zavařeniny\n29. března 2011 v 21:04 | Pejsci a jiná zvířátka\nNaše rodina je naprosto normální, miluje skoro všechna zvířata. Píši schválně skoro všechna, protože různou havěť zrovna doma mít nemusím. Jeden z mých příbuzných se ovšem vymykal normálu. Nejen, že miloval jakoukoliv havěť, měl doma několik terárií, kde choval gekony a jiné potvůrky, jako pakobylky a podobnou havěť, na schůzce se slečnou jí vykládal o pitvání žab a žížal a pak si přišel stěžovat, že ho žádná nechce. Tato vášeň mu vydržela celý život, dokonce vystudoval nějaký podobný obor a stal se vyhlášenou kapacitou.\nJednou k němu přijel na návštěvu jeho tatínek s úmyslem u něho strávit několik dní. Na vášeň svého syna pro veškerou zvláštní havěť si už zvykl, takže ho ani moc nepřekvapilo, že v truhlíku místo květin synáček pěstuje žížaly, určené k výzkumu. Z dřívější doby dokonce nezapomněl ani na to, jak se krmí rybičky, že gekoni se nesmí potulovat po bytě, ale musí být v teráriu a to, co vypadá jako uschlé lístky, se nevyhazuje jako smetí, ale jsou to opravdu pakobylky. Kočky, psi a další větší zvířata tuto domácnost neobývali, proto jeho dovolená u syna probíhala celkem bez problémů. Bez problémů do té doby, než dostal chuť na chleba s máslem a marmeládou. Syn se snachou byli právě v práci, musel se tedy obsloužit sám. Správně předpokládal, že marmeláda bude ve spíži, tak, jak to bývá v každé domácnosti. Otevřel spíž, zařval hrůzou a spíž znovu zavřel. Na chleba s máslem a marmeládou v ten moment zapomněl. Asi si vzal něco jiného. S nedočkavostí vyhlížel syna.\nKdyž přišel syn z práce, přivítal ho doma tatínek slovy: "Co to máš ve spíži?" "A cos tam hledal?" zeptal se syn. "Marmeládu", odpověděl tatínek, "ale marmeláda tam nebyla, bylo tam něco jiného, škaredého a bylo tam toho moc. Syn zůstal naprosto klidný. "Tati, ty jsi nikdy v životě neviděl netopýry?" "Tak to jsem neviděl a navíc, nepředpokládal jsem, že někdo má ve spíži netopýry místo zavařenin." "Tak to máš těžké, my máme místo zavařenin netopýry, protože ty chudinky někde přezimovat musely, navíc jich tam není moc, jenom čtyřicet. Doufám pevně, žes je nevzbudil. Jo a zavařeninu najdeš jinde, spíž raději už neotevírej, ať je nevyrušíš, potřebují klid," pokračoval syn. "Doufám pevně, že ty potvory alespoň nebudu muset krmit", prohlásil jeho tatínek.\nDalší dny dovolené probíhaly už naprosto normálně. Když se vrátil zpátky, přišel si k nám postěžovat, jaké překvapení ho čekalo u syna ve spíži. Myslíte si, že ho někdo politoval? Ani náhodou, ale když si představím, že bych se v takové situaci ocitla já, tak mě odvezou do nemocnice s infarktem.\n27. března 2011 v 18:59 | Pejsci a jiná zvířátka\nTen den jsem přišla do práce velmi brzy, bylo třeba dát do pořádku i terasu, protože den předtím tam byla velká oslava. S provozním jsme se pustili do úklidu terasy, on dělal takové ty velmi důležité práce, jako je rovnání stolů (byly moc těžké), roztahování deštníků (to bych nedokázala vůbec) a já jsem dělala takové ty hodně podřadné práce, jako je umývání stolů, luxování venkovního koberce, zametání odpadků a podobně. Do krásného slunečného rána bylo daleko, bylo šero a sluníčko ještě někde dospávalo poslední veršík. Se silným vysavačem šla práce hezky od ruky, pouze u jedné hromádky smetí se zasekl a ne a ne tu hromádku vysát. Naklonila jsem se blíž, abych se podívala, co to tam je, natáhla jsem ruku, že to smetí seberu rukou (měla jsem rukavice) a najednou jsem rukou cukla. "Fuj, které pra......", nedořekla jsem, protože jsem se musela vyjadřovat slušně. "Stalo se něco?" obrátil se na mne provozní. "Stalo, některý host tady měl psa a ten udělal hromádku přímo na koberec uprostřed terasy". "A to si neumíte poradit?" zeptal se. "Tak vezmu smetáček a lopatku, hromádku smetu a vyhodím." To je pravda, vzala jsem smetáček, lopatku, přiblížila jsem se k hromádce a najednou na mne tato "hromádka" zasyčela. Odskočila jsem. "Co se zase děje?" zeptal se už dost nevrle provozní. "Když ono to na mne syčí", řekla jsem. "Ježíšmarjá, ženská, jak může hromádka exkrementů syčet?" Provozní přišel blíž k hromádce, naklonil se a začal ji zkoumat. Musel to být asi velice zajímavý pohled, provozní a já, normální uklizečka, sklonění nad "hromádkou exkrementů", která syčí. Provozní natáhl ruku a - hromádka zasyčela. Ucukl rukou, obešel hromádku, zase natáhl ruku a - hromádka nejen, že zasyčela, ale vycenila na nás i zuby. "Tak to nebude hromádka", prohlásil, "to bude asi malý netopýr. Vy jste ještě neviděla netopýra?" zeptal se mě. Přiznala jsem se, že netopýra vidím poprvé v životě. "Tady je hodně netopýrů, na to si časem zvyknete", řekl, "vezměte ho normálně do ruky, protože jinak ho z toho koberce nedostanete a hoďte ho z terasy dolů, on odletí." Tak to ani náhodou, syčící netopýr a navíc cenící zuby, to není zrovna něco, co bych brala do ruky. "A nechcete to vzít do ruky vy? Já se toho bojím", přiznala jsem se. Provozní obrátil oči v sloup. "Co s vámi mám dělat, dejte mi rukavice", prohlásil nakonec, vzal opatrně netopýra, posadil ho na zábradlí a za chvíli byl netopýr pryč.\nPůvodně jsem si myslela, že tato historka zůstane pouze mezi námi, ale to jsem špatně odhadla provozního šprýmaře. Do několika hodin věděli všichni pracovníci hotelu, jakou mají novou uklízečku. Nejen, že se bojí netopýrů, takových maličkých, ale navíc si splete netopýra s hromádkou exkrementů. Ostudy kopec, dlouho si ze mne dělali legraci.\nA máme tady letní čas\n27. března 2011 v 12:48 | Ze dne na den\nTak tady máme zase letní čas. Za celou tu dlouhou dobu jsem ovšem nepochopila, proč. Proč máme letní čas, když teprve začalo astronomické jaro a proč máme letní čas podle něčeho, když to vůbec nepotřebujeme. Ale máme, nikdo se nás nikdy neptal, jestli s tím souhlasíme a my jsme se podřídili. Daneček byl ráno tak zmatený, že místo, aby si tu hodinku přispal a vstával až o půl deváté, místo o půl osmé, tak se rozhodl vstát ještě o hodinu dřív, takže místo o půl osmé - po staru o půl sedmé, vstal o půl sedmé - po staru o půl šesté. Vypadá to dost zajímavě, ve skutečnosti nesmírný guláš. Odmítl snídat, protože se mu to opravdu zdálo být moc brzy a snídani si vzal až v poledne, (podle mne zase dost pozdě, podle něho tak akorát). Po obědě-snídani se rozhodl dospat ty chybějící dvě ranní hodiny a zaujal pozici ležícího střelce. Já zatím odolávám.\nTyto časové posuny na můj organismus působí naprosto zhoubně. V poledne nemám chuť na oběd, protože ještě poledne není, takže si asi oběd vezmu na svačinu, večer budu hodně ospalá a unavená a navíc bude zase brzy tma, v podstatě mi bude trvat skoro celý letní čas, než se s tím smířím a pak budu zase posouvat hodinky o hodinu dozadu. A navíc - nikdy si nepamatuji, kam ty hodinky mám posunout, obyčejně si je posunu opačně a pak se nestačím divit. Kolik roků vlastně už ten čas měníme? Dvacet? Třicet? Nepamatuji si, ale je to už hodně dlouho. A já jsem se s tím pořád ještě nesrovnala.\nKdyž jsem jednou cestovala do Anglie, tak jsem po příjezdu na místo určení posouvala hodinové ručičky někam, já si myslím, že asi zpátky. Tak mě napadá, kdybych teď vyjela do Anglie, posouvala bych je taky, nebo máme stejný čas tady jako tam? Ale Angličané snad také mají letní čas, nebo ne? (To jsou starosti, že?) Tak vám všem alespoň přeji, abyste se s tím letním časem vypořádali rychleji jako já.\nVelký uvítací výbor\n26. března 2011 v 9:05 | Pejsci a jiná zvířátka\nU hotelu, kde jsem pracovala, žilo jedenáct koček. V létě spaly pod přístřeškem, v zimě se schovávaly do dílny k údržbářům. V kuchyni pro ně bylo vždycky zbytků dost a i hoteloví hosté jim podstrojovali. Na hotel nesměly, věděly to moc dobře, ale díky tomu, že se potulovaly kolem hotelu, nikdy jsme uvnitř nenašli žádnou myš. Cvrčky - to ano, ti nám cvrlikali celý den, ale myš nám pod nohama nikdy neproběhla. Štěstí pro mne.\nJednou, bylo to v sobotu, celý hotel byl přichystaný a vyzdobený na velkou svatbu nějakého prominenta, byl nachystaný talíř na rozbití, smetáček a lopatka, všechna zrcadla vyleštěná, nikde ani smítko, pracující personál poschovávaný po všech koutech, jenom jsme vykukovali a čekali na svatebčany, když někdo z nás se podíval před vchod hotelu a vypukl v obrovský smích. "Pojďte se rychle podívat, to stojí za to!" začal nás svolávat. Nenechali jsme se dlouho pobízet, přiběhli jsme ke dveřím a v ten moment se celý hotel otřásal smíchem. Před hotelem, krásně vyrovnané v řadě, seděly kočky, tvářily se naprosto vážně, ani se nepohnuly a asi také čekaly na svatebčany. Napočítala jsem jich sedm. "Co se tady děje? Běžte se rychle schovat, za chvíli přijedou auta", vyběhl z kanceláře provozní. I on se podíval před hotel. "Co co co to má znamenat? Kdo tam ty kočky postavil? Ježíšmarjá, rychle je vyžeňte, to bude ostuda!" Vyběhl z hotelu, že kočky odežene sám, ale už to nestihl, protože přijíždělo první auto se svatebčany. Kočky seděly nehnutě jako vojáci a čekaly. Za prvním autem se přihrnulo další a potom další, vystoupili svatební hosté, ženich s nevěstou, fotograf a jeden, který to natáčel. Provozní se k nim hrnul, přiběhli s talířem, smetáčkem a lopatkou, když najednou si svatebčané všimli kočičího uvítacího výboru. Obrovské veselí zavládlo i mezi svatebčany. "Tak už nás vítal kde kdo, ale kočky ještě ne", smál se otec svatby. Všechny fotoaparáty i kamery zamířily na kočky. Čert vezmi hosty, toto je zajímavější, hosté se nahrnuli kolem koček a ty byly v ten moment nejfotografovanějšími celebritami. Také si to náležitě užívaly, pózovaly do fotoaparátů a opravdu seděly jak sochy. Když ještě před ně postavili talíř se dobrotami, jejich štěstí dostoupilo vrcholu. Vylízaly talíř, napily se vody a usoudily, že jejich úloha byla s úspěchem splněna. Důstojně odpochodovaly za svou prací - chytáním myší, i když si myslím, že spíš si šly odpočinout po tak dobrém jídle.\nProvoznímu se konečně vrátila přirozená barva do obličeje a svatební veselí mohlo pokračovat podle plánu. O velkém kočičím uvítacím výboru se ale dlouho na hotelu mluvilo a i hosté na toto představení rádi vzpomínali.\n25. března 2011 v 17:42 | Pejsci a jiná zvířátka\nTen den jsme přišli k mamince a Daneček, jako obyčejně, okamžitě chtěl na svoje oblíbené místo, to je do okna. Lehl si, pozoroval jedoucí auta, občas štěkl na některého z lidí, kteří se zastavili u plotu a mávali na něho a najednou spustil zuřivý štěkot. Řádil jak pominutý, až jsem měla strach, že spadne. Rychle jsem vyskočila z pohovky, běžela k oknu a pátrala po původu jeho zběsilého štěkotu. Našla jsem ho hned. Na zahrádce zmateně pobíhalo krásné maličké mourovaté kotě. "Máš na zahrádce kotě", obrátila jsem se k mamince. "A kde se tam vzalo?" zeptala se udiveně maminka. "To tedy nevím, ale jdu to prověřit, nebo Daneček zešílí." Vyběhla jsem na zahrádku, ke kotěti, vzala jsem ho do dlaní, bylo takové malinkaté a krásné, jenže co s ním? Daneček za oknem řádil jak pominutý a mně bylo hned jasné, že řádí kvůli tomu, že držím kotě. "Co s tebou, drobečku?", zeptala jsem se ho. Kotě mi vylezlo na ramena, potom na hlavu a začalo mi packami cuchat vlasy s úmyslem se mě už nikdy nepustit. Po chvíli se mi podařilo kotě sundat, maminka zatím za oknem uklidňovala Danečka a já jsem začala pobíhat po sousedech, jestli náhodou někomu toto stvořeníčko nechybí. Nikdo nebyl doma a když jsem kotě strčila na jinou zahrádku, tak se okamžitě odtamtud chtělo dostat pryč, začalo strkat hlavičku do plotu, až jsem dostala strach, že se oběsí nebo si jinak ublíží. Tak jsem ho vždycky zase vytáhla a s kotětem v náručí jsem pochodovala dál. "Já bych si tě tak ráda nechala, drobečku krásný, ale Daneček by to nedovolil, ten žárlivec by zbláznil. Měl bys u mne doma učiněné peklo", mluvila jsem pořád na kotě. V tom okamžiku šla kolem mne jedna mladá slečna. "Jé, to je krásné koťátko", vydechla. "Mohu si ho pohladit?" Vzala kotě a začala se s ním mazlit. "A nechtěla byste ho?" zeptala jsem se v naději, že snad bude mít kotě konečně domov. "Proč ne? Vy byste mi ho dala?" zeptala se slečna. "Nám kocour nedávno uhynul a je nám teď smutno." Zajásala jsem. "Jestli chcete, můžete si ho vzít, já pro něho právě hledám novou rodinu", prohlásila jsem. Slečna vzala kotě, držela ho v náručí, pořád se s ním mazlila a odcházela. "Děkuji moc", zavolala ještě.\nVrátila jsem se do domu k Danečkovi. Ten se už uklidnil, nebezpečí pominulo, kotě je pryč, panička u něho, všechno je v pořádku. Na druhý den jsme šli znovu k mamince a na jednom stromě u zastávky trolejbusu byla přilepená veliká cedule: "Ztratilo se maličké mourované kotě. Prosíme nálezce, aby nám ho vrátil. Moc nám chybí." Nechybělo ani číslo telefonu. Co teď? Cedule tu dřív nevisela a koťátko je už dávno pryč. Tady už opravdu nic nenadělám. Bohužel, majitelé přišli o krásné koťátko a to našlo novou rodinu.\nKocour Bedřich a boxerka Elsa\n23. března 2011 v 18:26 | Pejsci a jiná zvířátka\nSlíbila jsem ještě jedno povídání o boxerce Else, tady je. Podklady pro tento článeček jsem získala od své sestry a rovněž jsem od ní dostala povolení, že je mohu uveřejnit.\nElsa nebyla první zvířátko v domácnosti mé sestry, když si přivezla Elsu, měla už doma půlročního kocourka Bedřicha, po mamince siamský kocour, po tatínkovi pravý český mourek. Tělíčko měl bílé, ale na rozdíl od siamského kocoura měl hlavu a ocásek mourovatý. Oči měl modré po mamince. Povahově poněkud divočejší, než obyčejná česká kočka, spíš tedy po své siamské mamince. Bedřich byl přesvědčený o tom, že on je pánem domácnosti a všechno se musí točit kolem něho. Když do domácnosti přibyla boxerka Elsa, považoval ji za vetřelce a také tak se k ní choval. Elsa dostala žrádlo a když nebyla dost rychlá, Bedřich jí ho sebral a sežral sám. Obzvlášť miloval ovesnou kaši, Elsa ji měla ráda také, takže v tomto případě šlo opravdu o to, kdo bude rychlejší. Ze začátku jednoznačně vítězil kocour Bedřich, ale jak Elsa rostla, začala vyhrávat ona.\nProtože tehdy bydleli v domečku se zahradou, většina her se odehrávala na zahradě. S jedním rozdílem - Bedřich běhal po stromech a Elsa po zemi. Na zahradě byl po bývalých majitelích starý hluboký kočárek, ve kterém se Bedřich před Elsou velmi rád schovával. Samozřejmě, že ho Elsa vždycky našla, opřela se do kočárku tlapkami a tlačila kočárek před sebou, Bedřich vykloněný z kočárku ji tloukl po hlavě tlapkami, Elsa vrčela a tlačila kočárek, pouze však do té doby, než ji to přestalo bavit. Pak znovu pokračovala hra na honěnou.\nDomeček byl starý, byla to spíš taková celoročně obývatelná chata, se suchým záchodem a septikem, neboli "žumpou", která se musela čas od času vyvážet. Jednou při divoké honičce to Bedřich vzal přes otevřenou "žumpu" a než se kdokoliv vzpamatoval, spadl do ní. Elsa, velký zachránce, se okamžitě vrhla Bedřicha zachraňovat a chtěla ho vytáhnout. Jinak to nemohlo dopadnout, než že spadla do žumpy také. V tomto případě musela nastoupit jako zachránce sestra a obě dvě zvířata po chvíli vytáhnout ven. Zápach, který se z nich linul, se rozlévat po širokém okolí. Nezbylo nic jiného, než Elsu okamžitě vykoupat ve starých dřevěných "neckách". Po koupeli také nějakým způsobem septikový zápach přerazit a sestru v tomto případě nenapadlo nic jiného, než Elsu postříkat ruskou voňavkou, značky Šeřík. Kdo si pamatuje ruské voňavky, tak ví, o čem mluvím. Elsa sice už nepáchla po výkalech, ale voňavkový šeříkový zápach si s tím moc nezadal. Pak nastala druhá fáze, do očistné koupele se ponořil i kocour Bedřich, kterému se to sice moc nelíbilo, ale nedalo se nic jiného dělat. I v tomto případě po koupeli použila sestra stejnou voňavku. Sestra se mi ovšem nepřiznala, jestli očistnou koupel musela absolvovat i ona sama, ale když si představím, jak loví zvířata z výkalů, tak si myslím, že určitě ano. Ale o tomto taktně pomlčela.\nKaždopádně se Bedřich s Elsou nádherně doplňovali a to nejen v lumpárnách, ale i v hlídání domečku. Taková návštěva kominíka, spojená s kontrolou a vymetením komínu, se v tomto případě změnila v dost zajímavou situaci. Kominík na žebříku, snaží se vylézt na střechu, nad ním kocour Bedřich, který prská a snaží se ho zastrašit, nahoru to tedy nepůjde, dole na zemi Elsa s vyceněnými zuby se snaží dostat na kominíkovy kalhoty s úmyslem mu je roztrhat, dolů to tedy také nepůjde, co teď? Ještě štěstí, že se sestra nad ustrašeným kominíkem slitovala, odvolala rozzuřená zvířata a kominík mohl svou práci s úspěchem dokončit.\nJestli už tehdy měla Elsa sklony ke krádežím, to nevím, jenom si pamatuji, že před Elsou málokdy zachránili maso k obědu, to Elsa ukradla skoro vždycky, dokonce si myslím, že v těchtou krádežích jí s úspěchem pomáhal i Bedřich, každopádně když přišla k nám, tam už Bedřich nebyl.\nKam zmizel Bedřich, když se stěhovali? Neznámo kam, vyskočil z auta a utekl někam do polí.\nCita a Elsa\n21. března 2011 v 9:26 | Pejsci a jiná zvířátka\nSoučasně s Elsou byl v našem domě další pes, byla to tetina fenka anglického kokršpaněla, Cita. Cita bývala doma, jenom v době, kdy byla teta v práci, nebo na několik hodin mimo dům, dávala Citu na vyhrazenou část zahrady, kde měla i svou boudu. Je pravdou, že toho někdy teta zneužívala a když chtěla mít od City na chvíli pokoj, tak pod záminkou, že jde do práce, Citu strčila na zahradu. Když se vracela domů, tak se vždycky opatrně plížila, aby ji náhodou Cita nezahlédla, protože by spustila nářek a chtěla by jít za paničkou.\nJednou se takto plíživě teta vracela z práce a protože její okno v poschodí vedlo přímo na zahradu, nenápadně se chtěla podívat, co Cita dělá. Cita ji vidět nemohla, ale boxerka Elsa okamžitě zaregistrovala nepatrný pohyb záclony v okně. Otočila se k Citě a začala jí něco velice důležitého povídat. Cita chvíli poslouchala a pak se ze zahrady ozvalo "auuuuuu, auuuuuu, auuuuu!" Cita začala výt a naříkat.\nTeta vyběhla ven a jak šla kolem Elsy, tak na ni spustila: "Ty drbno jedna ukecaná, to jsi musela hned Citě vyžvanit, že jsem už doma? Jsi ukecanější, jak nějaká ženská!" Elsa ležela v kotci na koberečku, hlavu na packách, oči zavřené a tvářila se stylem "já nic, já muzikant". "No jo, teď se tváříš jak neviňátko a před chvílí jsi žvanila jak na trhu", pokračovala teta, "a ty už taky přestaň ječet, už jdu pro tebe," obořila se na Citu. Cita opravdu zmlkla a když ji teta vysvobodila ze zahrady, vesele poskakovala.\nKdyž později teta tatínkovi vykládala, jakého má ukecaného psa, ten se jenom smál. "Co chceš, vždyť je to ženská", prohlásil a Elsu pochválil, že pěkně hlídá a dává pozor.\n20. března 2011 v 9:11 | Pejsci a jiná zvířátka\nBoxerka Elsa se u nás objevila až v dospělosti. Byla to sestřina fenka, ale když se sestra z domku stěhovala do malého panelákového bytu, naprosto správně usoudila, že toto není to pravé prostředí pro psa, který byl do té doby zvyklý běhat volně na zahradě a po domluvě s tatínkem přesunula Elsu k nám. Elsa, fenka německého boxera, s duší hravého štěněte do vysokého věku, rozdávala okamžitě svoji lásku po celé rodině. Nejvíc si pochopitelně zamilovala tatínka. Dostala krásnou boudu, kotec, v boudě měla kobereček, ale když byl tatínek na zahradě, Elsa volně pobíhala a pomáhala mu pracovat. Elsa totiž velice ráda "pracovala". Tatínek nikdy německého boxera neměl, vždy se kolem něho točili pouze němečtí ovčáci, ale v rodině byla i jiná plemena, takže si na Elsu velmi brzy zvykl. A navíc, Elsa byla velmi hodná, milá a přítulná.\nZmínila jsem, že Elsa měla v boudě kobereček. Když se ráno rozednilo, Elsa vykoukla z boudy, podívala se na oblohu, bylo krásně jasno, vzala do zubů kobereček, vytáhla ho ven před boudu a lehla si. Jakmile ovšem první kapka přistála na jejím čumáku, okamžitě kobereček zatáhla zpátky do boudy. Při proměnlivém počasí tento úkon zvládla i několikrát denně.\nJak jsem také výše napsala, Elsa velmi ráda pomáhala někomu pracovat, nejvíc tatínkovi. Jak? Tatínek např. ležel pod autem, něco opravoval, Elsa seděla opodál a tatínka pozorovala. Najednou zjistila, že si tatínek odložil brýle. Tak to bylo to pravé. Elsa se pomalu připlížila, brýle opatrně vzala do své obrovské tlamy a položila je o kus dál tak, aby na ně tatínek nedosáhl. Reakce na sebe dlouho nenechala čekat. "Kde mám brýle?" zeptal se tatínek, když je nenašel na svém místě. Vylezl z pod auta a rozhlédl se. Brýle samozřejmě uviděl, ale o kus dál. Natáhl ruku, Elsa zase vzala brýle a odsunula je o další kus od tatínka. Tímto způsobem mu neuklízela jenom brýle, ale kladívko, kleště, cokoliv si odložil, Elsa odnesla pryč. Dokonce mu tímto způsobem odnášela i hůl, protože tatínek v té době už chodil o holi a Elsa snad ve své hlavičce velmi rychle pochopila, že bez hole se tatínek pohybovat nemůže, tak mu ji vždycky ukradla a odnesla ji z jeho dosahu. Potom jenom seděla a "smála" se, samozřejmě velmi škodolibě. Úplně to na ní bylo vidět.\nO Else bych mohla povídat velmi dlouho, ty její kousky opravdu stály za to. Takže si to nechám ještě na další povídání. Elsinu fotku bohužel nemám, obrázek s německým boxerem je pouze demonstrativní. Ale tak nějak Elsa vypadala s tím rozdílem, že tehdy ještě bylo možné upravovat uši a Elsa měla uši kupírované.\nBasenží slečna Evička\n12. března 2011 v 19:11 | Pejsci a jiná zvířátka\nS basenží slečnou Evičkou jsem se blíž seznámila před Lídlem. Pobíhala zmateně kolem vchodu a snažila se dostat dovnitř. Překousané vodítko viselo uvázané na zábradlí. Východ z Lídlu se otevřel, basenží slečna využila příležitosti a vklouzla dovnitř. Podařilo se mi na poslední chvíli vklouznout za ní. "Co tady děláš? Do Lídlu pejsci nesmějí", začala jsem jí domlouvat a opatrně jsem ji vedla zpátky k východu. Mám štěstí, že vím, že tito pejsci jsou mírumilovní, vůbec neštěkají, jenom vydávají různé zvuky - jódlují, syčí, smějí se. Tato slečna ale ani nezasyčela. Vyšla jsem s ní ven, na poslední chvíli, protože se k nám už hnala ochranka a pán na mne volal, jestli náhodou neumím číst, že psi do Lídlu nesmí. "Já vím", odpověděla jsem, "to není můj pes a chytila jsem ho, abych ho vyvedla ven." Za dobrotu na žebrotu, říká se, pán mě začal poučovat, že když to není můj pes, tak proč jsem mu dovolila vklouznout do marketu a že se to nesmí a pořád mlel dokolečka jedno a totéž. Zbytek jeho proslovu jsem ale už neslyšela, protože dveře se za námi zavřely a obě dvě jsme byly venku. "Počkáš tady hezky na paničku, já musím do obchodu", řekla jsem ještě psí slečně, vzala jsem vozík a šla jsem ke vchodu. Dveře se otevřely, vešla jsem dovnitř a za mnou s naprostou samozřejmostí vešla i psí slečna, rozběhla se a zmizela mezi regály. Nic nevím, nic nevidím, pomyslela jsem si, zahrála jsem si na mrtvého brouka a vybírala jsem zboží. Jenom jsem se nenápadně dívala kolem sebe, jestli fenku neuvidím. Neviděla jsem ji, tak jsem si oddechla, nakoupila, co jsem potřebovala a zamířila k pokladně. Najednou - současně se mnou, ale z jiného směru zamířila k pokladně mladá paní, před sebou tlačila jednou rukou vozík a druhou rukou přidržovala psa, který na ní visel jako pytel brambor, packami ji objímal kolem krku a tvářil se blaženě. Vida ji, holku šikovnou, našla paničku, vyskočila jí do náruče a už se nepustila. Opodál stál člen ochranky s otevřenými ústy a jenom se nevěřícně díval.\nObě dvě jsme vyšly ven a já, ženská zvědavá, jsem se s mladou paní dala do řeči. Lépe řečeno, ani ne tak s ní, jak se psí slečnou, která se jí pustila až venku před Lídlem. "To máte tak," odpověděla samozřejmě panička, "já jsem byla týden v lázních a naše Evička se teď bojí, abych jí zase někam neodjela. Už jsem byla v Albertovi, tam neměli vodítka, tak jsem se stavila tady, abych koupila nové vodítko, protože to první částečně narušila už před Albertem. Haló, vy tam, nechte to vodítko na pokoji!" zavolala na jednoho pána, kterému se pravděpodobně překousané vodítko na něco hodilo a snažil se je odvázat. Pak dala fence nové vodítko, staré schovala do tašky a jelikož jsme měly kus cesty společný, vydaly jsme se všechny tři k domovu.\nCestou jsem se dověděla, že basenží slečna se jmenuje Eva, říká se jí Evička a když jsem ji pochválila, že je krásná, kroutila se a předváděla přesně tak, jak to dělává Daneček, když ho někdo pochválí. Jenom tak, z legrace, jsem se zeptala, kde Evička spí. "No, kde by spala", divila se panička mé otázce, "přece s paničkou, někdy s pánečkem a někdy mezi námi. Vás pejsek spí sám?" Ujistila jsem ji, že ne, že i můj pejsek spí se mnou, lépe řečeno, má svůj pelíšek za mojí hlavou. "Tak vidíte", usmála se mladá paní, ale protože jsme už byly v místech, kde se naše cesty rozdělovaly, rozloučily jsme se, Evička mi způsobně dala pac (na příkaz paničky) a dokonce mi předvedla, že umí také pozdravit - mírně na mne zasyčela.\nBasenži (basenji) je krásný pes, velmi elegantní, postrádá jakýkoliv psí pach a dokonce je prý vhodný i pro alergiky. Pochází z Afriky. Nejsem tak chytrá, kdysi jsem si pohrávala s myšlenkou, že by basenži byl taky vhodný kandidát na pejska do mé domácnosti, proto jsem si o tomto pejskovi zjistila veškeré informace. Nakonec vyhrála čivava a já nelituji. Podle mého názoru jsou ale všichni pejsci krásní, nebo skoro všichni.\n11. března 2011 v 18:06 | Pejsci a jiná zvířátka\nU hospody na hřišti někdo přivázal krásnou německou modrou dogu. V sobotu dopoledne. Doga způsobně ležela v trávě, jenom občas pohlédla směrem ke dveřím hospody, jestli náhodou už její pán nejde. Nešel. Doga na hřišti zůstala celé odpoledne a večer začala naříkat. S menšími přestávkami pronaříkala celou noc. Ten nářek mi znemožnil spát. Pořád jsem ji slyšela, i přes zavřené okno. K ránu nářek ustal. "Sláva, pán se konečně rozhodl jít domů a dogu odvázal", pomyslela jsem si a klidně jsem usnula. Jaké bylo moje překvapení na druhý den, to je v neděli, to bych nepřála nikomu. Když jsem se podívala směrem ke hřišti, doga tam pořád ležela, už ani nenaříkala, jenom se smutně dívala. Bez vody, bez žrádla. Dodala jsem si odvahy, vzala jsem misku, naplnila ji čistou vodou a šla jsem za dogou. "Malá, hodná, nesu ti vodičku", snažila jsem se vystresovaného psa uklidnit. Netvrdím, že bych se bála psů, ale toto byl neznámý pes, navíc větší jak konferenční stolek a opravdu velmi vystresovaný. Asi ale pochopila, že to s ní myslím dobře a navíc měla obrovskou žízeň, protože mi dovolila, abych přisunula misku s vodou skoro až k ní a začala hltavě pít. "Který prevít tě tady nechal, to si říká milující páneček? Co teď s tebou?" rozčílila jsem se. Nakonec jsem se rozhodla a zavolala na policii, nahlásila uvázaného psa, řekla jsem jim rasu a pak jsem jenom čekala. Přijeli neuvěřitelně brzy. Také se trochu báli k psovi přiblížit, potom použili odchytovou síť. Pes se ani nebránil, za okamžik byl v autě a odjel pravděpodobně do útulku.\nV neděli večer jsem slyšela u hospody obrovský rámus. "Který darebák (dotyčný použil daleko horšího výrazu) mi ukradl psa? Komu vadilo, že tady pár hodin ležel a čekal na mne?" To si majitel psa vzpomněl, že ho zapomněl u hospody. Z hospody vyběhl číšník: "Neřvi tady jak pavián, psa ti odvezli dopoledne policisté do útulku, protože jsi ho tady nechal dva dny." "No a co? Co je komu po tom, že tady psisko leželo dva dny? Je to můj pes a já si s ním mohu dělat co chci", řval dotyčný. Je pravdou, že jsem se nepřiznala, že jsem policisty zavolala já, asi bych i nějakou schytala, jenom mi bylo líto té německé dogy, která měla takového pána. Jak jsem se později dověděla, dotyčný odešel v podnapilém stavu domů a vůbec si nevzpomněl, že má na hřišti psa. Postrádat ho začal až druhý den večer, kdy chtěl znovu vyrazit se psem "na procházku", tedy do hospody.\nBarevné ráno a svátek žen\n8. března 2011 v 8:34 | Ze dne na den\nSluníčko velice nesměle nakukovalo do mé ložnice a jedním prstíčkem ťukalo na sklo. "Vstávejte, lenoši, zbarvilo jsem oblohu do červena!" Vstávat se mi nechtělo, ale barevná rána mám moc ráda. Vstala jsem a rychle spěchala k východnímu oknu. Opravdu, obloha nádherně barevná, žlutá, oranžová, rudá a k tomu tmavé ohraničení. Rychle utíkat pro foťák, třeba to stihnu, toto přírodní divadlo trvá nepatrnou chvilku. Stihla jsem. Pár snímků jsem udělala a dokonce se i podařily. Za chvilku bylo po divadle.\nKdyž jsou rudá rána, tak je prý celý den velký vítr. Je to pravda. Včerejší den byl velice větrný a navíc byl vítr studený, na procházkách nic příjemného. Pro mého čivaváčka obzvlášť, vítr hrnul listí a smetí přímo proti němu a chvilkami byl tak silný, že ho to i zastavilo. Ale je to statečný pejsek, své dvě procházky absolvoval bez protestu.\nDuhová nálada vydržela celý den. Kdybych uměla zpívat, možná bych si zanotovala i nějakou jarní písničku, ale nechtěla jsem svého pejska stresovat, myslel by si, že tady někde vyjí vlci.\nKdyby tak se tato nálada mohla rozdávat! A kdyby se opakovala každý den, to by bylo dobře. Proto jsem byla také zvědavá, jaké ráno bude dnes, obzvlášť proto, že je svátek žen. Sluníčko a příroda nezklamala, znovu mi nadělila krásné barevné ráno, to asi místo kytičky.\nTak vám všem přeji krásná duhová rána, dobrou barevnou náladu po celý den a všem ženám všechno nejlepší k svátku.\nStále se nepřestávám divit\n5. března 2011 v 19:31 | Daneček\nMyslela jsem si, že za čtyři a třičtvrtě roku mě Daneček už nemůže ničím překvapit, že ho mám naprosto přečteného a znám ho. Hluboce jsem se mýlila. To, co mi předvedl v posledních dnech, to mě znovu udivilo. Před několika dny jsme šli na procházku. Protože bylo chladno, dostal Daneček svetřík, pustila jsem ho ven na zahrádku, vzala jsem vodítko, zamkla jsem a šla k brance. "Dany, jdeme na procházku," zavolala jsem. Na tento povel Daneček vždycky přiběhl ke mně, nechal si připnout vodítko a vyrazili jsme. Tentokrát ale ne, Danek se obrátil a vrátil se domů. Zpřísnila jsem hlas: "Dane, k noze, jdeme na procházku!" Dan mu říkám málokdy a on už ví, že když na něho takto zavolám, tak to opravdu myslím vážně. Tentokrát ale neposlechl a tvrdošíjně stál dál u dveří. Vrátila jsem se tedy zpátky, chystala jsem se mu připnout vodítko a - zjistila jsem, že nemám k čemu. Zapomněla jsem mu totiž dát postrojek. Takže jsem znovu odemkla dveře, Danek vběhl do bytu, do kuchyně a zastavil se u židle, přes kterou měl postrojek přichystaný. Dala jsem mu postrojek, Danek vyběhl a než jsem zamkla, stál už připravený u branky. Bez problémů jsem mu připnula vodítko a mohli jsme jít. Inu, je chytřejší, než já, pomyslela jsem si.\nTo, co ale předvedl včera večer a dnes, tak to mě naprosto vyvedlo z míry a pobavilo to nejen mne, ale i maminku. Mám s maminkou takovou dohodu, že jí každý večer v určenou hodinu zavolám. Tak jsem to udělala i včera večer. Daneček seděl vedle mne a jakmile jsem začala telefonovat, začal na telefon vyskakovat. "Počkej, mami, já ti dám k telefonu Danečka, chce si s tebou povídat", řekla jsem mamince a přitiskla jsem telefon Danečkovi k uchu. Chvíli poslouchal, občas olízl telefon, packou se snažil z telefonu vyškrábnout maminku, potom seskočil dolů a odběhl. Za chvilinku se vrátil a v zubech držel svoji novou oblíbenou hračku, malého plyšového pejska, kterého dostal k narozeninám. Znovu vyskočil na pohovku a začal strkat pejska k telefonu. Začala jsem se smát. "Podává ti svoji novou hračku, chce ti ukázat pejska", řekla jsem mamince a přesně jsem jí popsala, co Danek dělá.\nDnes jsme zase šli na procházku a k mamince a já jsem s sebou vzala i plyšového pejska, aby ho tedy Daneček mamince ukázal. U maminky jsem vytáhla pejska, dala ho Danečkovi, který s ním hned začal vyvádět a hrát si. Maminka se zapojila do hry, pejska mu vzala a velice se bavila tím, jak Daneček na zadních prosil, aby mu ho vrátila. Rychle jsem vytáhla fotoaparát, že Danečka při této hře vyfotím, bylo to opravdu moc pěkné. Jakmile ale Danek uviděl foťák, sedl si způsobně na pohovku, přestalo dovádění, na pejska zapomněl a začal pózovat. Natáčel se na všechny strany a paničko, ty foť. Abych mu udělala radost, několik fotek jsem s ním udělala, bohužel, zachytit Danka při hře se mi nepodařilo. Maminka se nestačila divit. "Manekýn jeden, sotva uvidí foťák, hned zaujme pozici a i hra ho přestane bavit", smála se.\nTo jsem zvědavá, čím ještě ten můj čivaváček překvapí, ale jsem přesvědčena o tom, že si rozhodně zase něco vymyslí.\n2. března 2011 v 8:35 | Daneček\nDnes máme opravdu slavný den. Daneček oslavuje své páté narozeniny. A já mohu jenom děkovat tomuto maličkému tvorečkovi za všechnu tu lásku, kterou mi po psím projevuje, za všechny ty lumpárny, kterými mě obveseluje a jsem moc ráda, že je zdravý, veselý a spokojený pejsek. Nedávno mi řekl jeden člověk, že zůstanu na světě sama a budu mít jenom to svoje psisko. Hodně se mě to dotklo. Slovo "psisko" nepoužívám a myslím, že žádný majitel jakéhokoliv plemene toto slovo nikdy nepoužil. A kdybych měla opravdu kolem sebe jenom svého Danečka, tak nejsem sama. Kdo mě ráno vítá a večer dává dobrou noc? Pejsek. Kdo mi dělá společnost na procházkách, na které bych se sama nikdy nevydala? Pejsek. Když mám smutnou náladu a chce se mi brečet, kdo se na mne vrhne, začne mi olizovat slzy, začne mi nosit hračky a nutí mě ke hraní, abych na všechno zapomněla? Pejsek. Nenadává mí, nehádá se se mnou, jenom někdy protestuje, ale na to má právo, nechce mě měnit k obrazu svému, má mě rád takovou, jaká jsem. A já jsem moc ráda, že ho mám, nedovedla bych si svůj život bez něho představit. Takže, Danečku, přeji ti všechno nejlepší k narozeninám a slibuji, že udělám všechno pro to, abys byl se mnou tak šťastný a spokojený, jak jsem já s tebou.


Čtyři funkce z Laboratoře Gmailu, které dozajista oceníte - 1.díl - PCWorld.cz\nPCWorld » Internet » Čtyři funkce z Laboratoře Gmailu, které dozajista oceníte - 1.díl\nČtyři funkce z Laboratoře Gmailu, které dozajista oceníte - 1.díl\nPokud vám slovní spojení Laboratoř Gmailu nic neříká, pak vězte, že se jedná o jakousi testovací základnu experimentálních funkcí pro Gmail. Přitom platí, že ty, které se osvědčí, se stanou standardními funkcemi Gmailu – ta například nyní velmi oblíbené tlačítko pro odeslání a archivaci bylo také kdysi jednou z pokusných funkcí v Laboratoři Gmailu. Dokud ale je nějaká taková nová funkce v Laboratoři Gmailu, vždy existuje možnost, že se nikdy nedostane na veřejnost a že se buď neosvědčí, nebo se změní, popřípadě zmizí.\nPokud budete chtít povolit nějakou funkci z Laboratoře Gmail, pak klepněte na ikonku ozubeného kolečka, které se nachází v pravé horní části okna Gmailu. Z nabídky vyberte položku Nastavení > Laboratoř. Poté se přesuňte na funkci, která vás zajímá, a stiskněte přepínač Aktivovat. Nakonec v okně úplně dole stiskněte tlačítko Uložit změny. Pokud byste se při používání kteréhokoliv rozšíření dostali do problémů s vaší poštovní schránkou, pak se v tomto nouzovém případě vždy dostanete do této poštovní schránky přes tento odkaz: https://mail.google.com/mail/u/0/?labs=0, který tyto funkce zakáže a umožní vám tak přístup do poštovní schránky.\nPokud vám tedy nevadí, že se tak trochu stanete pokusným králíkem Gmailu, pak vám nabízíme čtyři funkce z Laboratoře Gmail, které byste si rozhodně měli vyzkoušet.\nIkona pro ověření důvěryhodných odesílatelů\nVzhledem k tomu, jak na Internetu stále řádí dost otrapů, kteří se snaží za využití elektronické pošty hledat stále nové a nové možnosti, jak podvodným způsobem od uživatelů vylákat peníze a osobní informace, určitě neuškodí, pokud si zabezpečíte svoji poštovní schránku třeba právě pomocí funkce z Laboratoře Gmail s názvem Ikona pro ověření důvěryhodných odesílatelů.\nPokud tuto funkci povolíte, pak zjistíte, že se vám vedle důvěryhodných odesílatelů, jako je například PayPal nebo Peněženka Google, zobrazí ikonka klíče. Google považuje odesílatele za důvěryhodné, pokud odesílají hodně zpráv, které však uživatelé Gmailu neoznačují jako spam, a pokud používají politiku DMARC reject policy, která říká, že tito odesílatelé posílají pouze ověřené e-mailové zprávy a že jakýkoliv neověřený e-mail odeslaný z této domény by tedy měl být odmítnut.\nJednotka pro obnovení ve W10: je třeba ji upgradovat? A kdy?\nČtyři funkce z Laboratoře Gmailu, které dozajista oceníte - 2.díl


Xiaomi Mi Notebook Air 13,3" - XS Store CZ\nDomů / Noteboky\nNotebook Xiaomi Mi Air 13,3“ cílí na zákazníky hledající designově čistý notebook s vysokým výkonem a dlouhou výdrží baterie. Kovové tělo a kvalitní konstrukce zajistí dlouhou životnost. Přitom váží jen 1,3 kg. S procesorem Intel Core i5-7200U Dual Core 3.1GHz v kombinaci s 8GB DDR4, 2133MHz RAM nemusíte mít obavy, že by notebook nestíhal vaše nasazení. K dispozici máte dále displej s Full HD rozlišením, který zvládne i 4K videa a to nejlepší – výdrž baterie 9,5h s podporou rychlo nabíjení. V praxi to znamená, že za cca půl hodiny doplníte 50% energie. Notebook je dodávaný s předinstalovaným systémem WINDOWS 10 HOME.\nKatalogové číslo: XMMIBOOK13256 Kategorie: Noteboky\nProdlužovací kabel Xiaomi Mi Power Strip 499 Kč\nAdaptér Xiaomi Mi USB-C VGA a Gigabit Ethernet 990 Kč\nXiaomi Mi WiFi Repeater 2 390 Kč\nXiaomi bezdrátová myš 449 Kč\nXiaomi Mi Wifi Router 3 799 Kč\nNotebook s vysokým výkonem a nádherným designem!\nProč zrovna Xiaomi Mi Notebook Air?\nXiaomi se může pochlubit dalším produktem, který je „nadupaný“ jak technologicky, tak designově. Tento Xiaomi notebook má kovovou konstrukci, přitom je však neuvěřitelně lehký a tenký. Až ho budete mít v ruce, budete nadšení!\nRozměry: 309,6 × 210,9 × 14,8 mm\nVelikost obrazovky: 13,3 palce (16:9)\nVelikost displeje: 293,76 × 165,24 mm\nFlame: 5,59 mm\nRozlišení obrazovky: 1920 × 1080 (166 ppi)\nTechnologie displeje: Full HD\nOperační systém: WINDOWS 10 HOME (CZ) je součástí\nCPU: Intel Core i5-7200U, Dual Core 3.1GHz\nTřístupňový cache: 4 MB\nIntegrovaná grafická karta: Intel® HD Graphics 620\nROM: 256GB PCIe × 4 NVMe SSD\nExterní paměť: slot pro SSD kartu pro rozšíření pevného disku\nWiFi připojení: Intel 2 × 2 duální antény, podpora 2,4 GHz a 5 GHz, 802,11 ac, kompatibilní s 802.11 b / g / n, rychlost až 867Mbps\nBluetooth V4.1, OTG, HDMI\nFotoaparát: přední 1.0MP (1280 × 720)\nvideo výstup, 4K video, podpora 2 externí 4K zařízení s HD displejem, kdy tři obrazovky můžou zobrazovat různé obrazy\nAudio formát: MP3 / WMA / WAV / APE / AAC / FLAC / OGG\nE-book formát: UMD / TXT / PDF / HTML / RTF / FB2\nSpeaker / MIC: Vestavěný AKG reproduktor / Mikrofon\nRozhraní: 1 × USB-C slot, 2 × USB 3.0 sloty, 1 × HDMI slot, 1 × 3,5 mm pro sluchátka\nPlnohodnotná klávesnice, 3nit jasu, glass touch panel\nTyp baterie: 4cell Li-ion Polymer, 40Wh\nVýkon zařízení: AC adaptér, 100–240\nNabíjecí napětí: 1C QC\nJaké jsou výhody Xiaomi Mi Notebook Air?\nKromě ultra tenké a lehké kovové konstrukce a krásnému designu je to možnost identifikace otisků prstů. Můžete tedy svůj notebook uchránit tímto jednoduchým způsobem.\nCo musíme dále zmínit – pyšní se 13,3 palcovým Full HD displejem s 1920 × 1080 rozlišením. Sledování videí nebo prohlížení webu se tak stane vaší oblíbenou činností, protože obraz je opravdu velmi kvalitní.\nJe vybaven procesorem Intel Core i5-7200U Dual Core 3.1GHz, který zajišťuje vysoký výkon a 256GB kapacity pevného disku zaručuje plynulý chod notebooku. V případě potřeby máte k dispozici technologii Intel Turbo Boost.\nSurfovat můžete pomocí dvoupásmové vysokorychlostní Wi-Fi (2.4GHz / 5.0GHz).\nPro koho je Xiaomi Mi Notebook Air určen?\nMi Notebook Air se hodí pro každého uživatele, který chce vlastnit kvalitní, rychlý a lehký notebook. Je jako stvořený pro studenty nebo ty z vás, kteří potřebují každodenně pracovat s počítačem a často se přemisťují z místa na místo. Díky kvalitní grafické výbavě se perfektně hodí taky pro grafiky nebo hráče počítačových her.\nČím vás Xiaomi Mi Notebook Air dostane?\nEditujte fotky nebo videa, prohlížejte je, poslouchejte hudbu, hrajte hry jako „draci“, instalujte, sledujte filmy, mějte otevřené všechny záložky prohlížeč najednou, otevřete klidně všechny programy, které v notebooku máte. 🙂 Díky 8GB DDR4 RAM se nemusíte bát, že se Mi Air bude „sekat“, vše bude fungovat velmi hladce.\nMáte obavu z toho, že nebudete mít v notebooku dostatek místa? Tento strach přenechejte jiným. 256GB úložné kapacity je dostatečný prostor pro vaše soubory nebo programy.\nFull HD displej umožňuje přehrávání 4K obrazu videa a není problém, aby 3 obrazovky zobrazovaly každá různý obsah. Pomocí HDMI kabelu můžete připojit televizi, monitor či projektor.\n1.0MP přední kamera umožňuje zachytit nezapomenutelné okamžiky nebo chatovat s přáteli, podporuje 720p živé video-chatování.\nMimochodem, co nás fascinuje opravdu hodně, je výdrž baterie. Ta vydrží až 9,5 hodiny a navíc notebook podporuje rychlo-nabíjení, kdy se za půl hodiny nabije až o 50 %!\nA co říkají jeho uživatelé?\n„Ze začátku jsem byl trošku skeptický – přece jenom je to první notebook od Xiaomi. Ale s jinými produkty od Xiaomi jsem byl vždycky spokojený, tak jsem ho vyzkoušel. Pecka“ Adam, Brno


Jan Badalec ⇒ Obchodní rejstřík | Peníze.cz\nJan Badalec ⇒ Obchodní rejstřík\nAKAVA - export s.r.o. 24237442 Beroun, Centrum, Husovo nám., PSČ 266 01 Společníci s vkladem společník s vkladem\nAKAVA - export s.r.o. 24237442 Beroun, Centrum, Husovo nám., PSČ 266 01 Statutární orgán jednatel\nAKAVA - export s.r.o. v likvidaci 24237442 Beroun, Centrum, Husovo nám., PSČ 266 01 Společníci s vkladem společník s vkladem\nAKAVA - export s.r.o. v likvidaci 24237442 Beroun, Centrum, Husovo nám., PSČ 266 01 Statutární orgán jednatel