Do rána se mu ruce zahojily a pouze tam, kde byl asfalt zaryt pod kůží opravdu hluboko, byly patrné drobné jizvičky. Docela by mě zajímalo, jak si takhle poničenou vozovku budou vysvětlovat obyvatelé města a hlavně ti, kteří mají na starosti její správu.\nNa telefonu jsem měla od večera, kdy Liam donutil Colea odejít, snad padesát zpráv a zmeškaných hovorů. Nehodlala jsem poslouchat nějaké jeho výmluvy ohledně toho boje. Nezajímalo mě to a vnitřně mě to ničilo. Doufala jsem, že není zabíjením upírů, tak posedlý, ale očividně jsem se spletla. Jeho nenávist k nim byla zakořeněna tak hluboko v jeho podstatě, že jsem se víc než jenom přesvědčila, že spolu nebudeme moct zůstat.\nCole totiž žil pro boj a já bojovala, jenom abych mohla žít.\nJako bychom každý z nás tvořili jednu stranu mince. Nikdy bychom si nemohli být blíže a zároveň víc vzdálení, než tomu je právě u panny a orla a jedné minci.\nChvíli po tom, co jsem se odhodlala vylézt z postele, klepal u mých dveří táta. „Ness, otevři, musíme si promluvit.“ Jeho hlas zněl i přes ty dveře docela naléhavě, a jelikož jsem neměla důvod mu nevyhovět, tak jsem odemkla a pustila ho dovnitř.\n„To mi pověz raději ty. Včera v noci jste sem přišli s Colem v žalostném stavu. V myšlenkách si mu furt nadávala tak, že to nechci ani opakovat. A z Coleových myšlenek jsem se už vůbec nedozvěděl, co se stalo… Navíc nutno dodat, že jeho slovník je ještě u stupeň méně vybíravý, než ten tvůj,“ informoval mě táta. „To jste se tentokrát pohádali div ne do krve, nebo co se proboha stalo?“\n„Neprala jsem se s ním… Tedy jo, ale spíš jsem se mu snažila pomoct, než mu ublížit. Přestože mě svým činem naštval tak, že to nemá obdoby,“ odpověděla jsem a vybavila si chvíli, kdy jsem zjistila, co ho donutilo změnit trasu při návratu domů. „Nemám na to, abych mu pomáhala pokaždé, když ho chytne sebevražedný záchvat,“ povzdechla jsem si.\n„A ty si opravdu myslíš, že to byl novorozený?“ ujišťoval se Edward.\n„Jsem si tím víc než jistá,“ souhlasila jsem a ještě jednou mu ukázala vzpomínky na včerejší boj. Pohyby toho upíra byla tak nějak jiné. Pamatovala jsem si, když jsem sledovala mámu jakožto novorozenou, když bojovala s Emmettem. Bella se jako novorozený upír dokázala skvěle ovládat, ale ani to nepomohlo, aby nebojovala jako začátečník, který si na svou novou sílu ve skutečnosti teprve zvyká a není s ní ještě úplně sžit.\n„Máš pravdu. Vnímavému bojovníkovi to neujde. Spíš se divím, že si toho nevšiml Cole. Myslel jsem, že když je tak zběhlý bojovník, měl by ten rozdíl poznat,“ divil se táta. „Měli bychom na to upozornit Carlislea. Teď je sice v nemocnici, ale snad bude dost času mu to říct, jak se vrátí,“ zvažoval další postup.\n„Myslíš, že toho upíra, kterého jsme zničili, mohl někdo vytvořit záměrně?“\n„Pokud by byl u krmení vyrušen a následně třeba zabit, byl by ten jeho protivník nanejvýš nepozorný, že by si nevšiml měnícího se člověka. Takže bych spíš sázel na to, že to byl záměr. A měli bychom rovnou počítat i s možností, že nebyl jediný. Může být ještě jeden nebo i několik desítek lidí.“\n„Větší počet zmizení by byl hlášen v televizi. Tohle by nikomu neuniklo,“ namítla jsem.\n„Jakkoliv je už upírů jenom pomálu a nejsou tak opatrní na své tajemství, pořád jich určitě pár používá mozek. A novorození byli už v minulosti skvělými válečníky. Jejich vlastní krev v jejich těle jim dodává neobvyklou sílu. Pokud se tedy někdo rozhodl srovnat skóre s Colem a jemu podobnými, nemohl si vymyslet lepší plán,“ prohodil táta a já chtě-nechtě musela souhlasit. Je tedy fakt, že plán by mohl být lepší už jenom v tom případě, že bychom se o tom jednom novorozeném nedozvěděli, ale i tak…\n„Jsem zvědavá, co na to řekne děda,“ odpověděla jsem a jenom doufala, že tátova představa další války nesmrtelných bude jenom ten nejhorší a nikoliv nejpravděpodobnější scénář.\nCarlisle zaujímal podobný názor jako táta. A s tak se následně oba rozhodli svolat rodinnou radu, aby ji informovali o nastalé situaci. Rose požádala Alici, aby se zkusila podívat do budoucnosti, jestli náhodou neuvidí něco konkrétního, co by nám potvrdilo nebo naopak vyvrátilo naše spekulace. Ale jelikož do toho všeho byli zapleteni poloupíři, viděla Alice pouze mlhu.\n„Nemyslíš, že bychom měli zavolat Liama, aby s bratrem přišli? Možná by bylo vhodné, abychom pokračovali v naší spolupráci,“ navrhl Carlisle, aniž by svá slova směřoval k někomu konkrétnímu. Včera při mém návratu nebyl doma, takže neviděl, jak se můj výlet s Colem zvrtnul… A vlastně tak nějak nebyl úplně informován o tom, co se mezi ním a mnou děje celkově.\n„Chceš s nimi spolupracovat, Ness?“ obrátila se na mě Rose a tím na mě strhla pozornost všech členů rodiny. Byla jsem v pokušení říct, že s Colem nebudu za žádných okolností spolupracovat, ale nakonec jsem si to rozmyslela. Přece jenom se trochu vyznal.\n„Pokud Colea někdo dostane do tohohle domu, aniž by ho musel nejdřív rozčtvrtit, tak klidně,“ odpověděla jsem trochu kysela. Věděla jsem, že tohle bude určitě problém. Před mou rodinou se sice ovládal a nesnažil se všechny na místě zabít, ale možná to bylo jenom tou přesilou. Potkat v lese osamělou Alici, asi by se moc nezdráhal.\n„Zavolám tedy Liamovi… Nebo chceš dát vědět Coleovi?“ zeptal se mě Carlisle.\n„Klidně dej vědět Liamovi,“ souhlasila jsem s jeho prvním návrhem. Carlisle tedy odešel do pracovny, aby si odtud mohl vyřídit hovor a zbytek rodiny se dal do tichého rozhovoru, který mi tak bránil odposlouchávat Carlisleova slova. Všichni vzpomínali na dobu ještě před mým narozením, kdy se novorození tak nějak přemnožili v Seattlu a nakonec musela zasahovat italská garda. Tehdy se novorození dostali skoro až do Forks a garda mé rodině pomohla s jejich zničením. Arovi jsem tedy musela připsat plusové body za zásluhu. Díky špehům po celém světě měl dokonalý přehled o tom, kde se co šustne a nepotřeboval nadnárodní televizní korporace, které by ho upozorňovaly na nepokoje. On si všechno dokázal zařídit sám a pěkně v tichosti bez nějakého velkého pozdvižení.\nJeště teď si dokonale pamatovalo, jak vypadal, když ho viděla poprvé. Šel v čele své gardy. Nejprve na sněhem pokryté louce neviděla nic. Ale potom se ze tmy lesa daleko přední vynořila jakási postava… a za ní pak další a další. Muž v čele byl vůči mně vysoký, bledý jako stěna a oděný v tak čistě černém obleku a plášti, až jsem měla dojem, že ta černá září. Na zápěstích se mu leskly zlaté manžetové knoflíčky ve tvaru písmena V. Stejný znak byl vyveden na jemné výšivce jeho pláště. Bledá kůže obepínala jeho obličej tak, že by se mohlo zdát, že lícní kosti mu ji můžou v každé další sekundě roztrhnout. Dlouhé černé vlasy měl pečlivě sčesané a na týlu svázané černou stužkou.\nJeho červené oči se usmívaly, i když obličej byl stažen do přísné masky. Když se však skutečně usmál, a odhalil tak zuby, lidem pobíhal po zádech mráz. Byl to impozantní pohled na skutečného vládce obrovské říše, která se vlastně rozprostírala po celé zeměkouli.\nNež jsem se stačila vrátit ze svých vzpomínek na mé první setkání s Arem zpět do našeho obývacího pokoje, ozval se ode dveří zvonek. Jak jsem tak seděla na koberci v tureckém sedu, naklonila jsem se dozadu, abych lépe viděla do chodby. Návštěvě šel otevřít rovnou děda Carlisle. S jistotou jsem věděla, že dorazí Liam, ale tu samou jistotu jsem neměla, pokud se jednalo o Colea. Dodá si dost odvahy k tomu, aby překročil práh našeho domu?\nLiam si s Carlislem hned přátelsky potřásli rukou a když si Liam všiml, jak zvědavě nahlížím do chodby, kývl mi na pozdrav. Při pohledu na mě, měl na tváři takový trochu uličnický úsměv. Nechápala jsem, kde se tam vzal. Ano, Liam nebyl takový bručoun, jako jeho bratr, ale ani tak jsem tenhle typ úsměvu u něj nikdy neviděla.\nVstupní dveře zůstaly po Liamově vstupu dlouho otevřené. Carlisle stál bokem, aby dalšímu návštěvníkovi nebránil ve vstupu, ale ten očividně přemýšlel nad tím, jestli vejít nebo raději odejít.\nČekala jsem. Pokud vejde, možná si své mlčení ještě rozmyslím. Pokud odejde, znamená to mezi námi konec.\nCole si prohlížel dveře, jako by zvažoval, jestli to není nějaká past. Byla to snad ta nejdůkladnější prohlídka dveří, jakou jsem kdy viděla. Když zjistil, že zřejmě nezemře ve chvíli, kdy jimi projde, odtrhl od nich zrak a nachytal mě, jak na něj hledím. V sekundě se v jeho výrazu něco změnilo. Jako bych tam zahlédla odhodlání. A s tou změnou výrazu překročil práh a prošel kolem Carlisle bez jediné známky slušného vychování – což znamená, že dědu nejen, že nepozdravil, ale nepotřásl si s ním ani rukou, jako to udělal jeho bratr. Tomuhle říkám chování opravdového nevychovance.\nEsmé se na rozdíl od něj projevila jako dokonalá hostitelka. „Můžu vám něco nabídnout na pití?“ Jo, tak v tomhle domě je i zcela nevinná otázka velmi vtipná, což si Liam hned uvědomil a s úsměvem na rtech nabídku odmítl. Zato Cole se zamračil – on si snad myslel, že si doma děláme nějaké zásoby, nebo co? Jasně, tohle jsme jednou praktikovali, ale to bylo jenom kvůli mámě. Od té doby se nám v domě nezdržovala jediná kapka krve – tedy kromě té, která by nepatřila zrovna mě.\n„Dobrá, tak když už jsme tu všichni – klidně si vy dva někam sedněte,“ pobídl Carlisle návštěvu a pokračoval v proslovu, „si můžeme ujasnit postoj, který zaujmeme k situaci, která se tu včera odehrála,“ prohlásil a opřel se o křeslo s vysokou opěrkou, na kterém seděla Esmé. Táta se držel vedle mámy a stejně tak Jasper vedle Alice a Emmett vedle Rose. Jenom já jsem z celé rodiny trčela jako kůl v plotě. Když se totiž všichni takhle rozpárečkovali bylo to velmi nepříjemné a do očí bijící.\n„Informovala jsem rodinu o tom, že se jednalo o novorozeného upíra,“ sdělila jsem Coleovi úsečně.\n„A já o tom samém informoval Stevea, takže můžeme očekávat brzkou návštěvu mých přátel,“ odpověděl Cole a nepřestával na mě upírat pohled. Na krátký okamžik se mu podařilo uvěznit můj pohled v tom jeho, ale nakonec se mi to pouto podařilo přetrhnout a mohla jsem se tak podívat na jeho bratra, který měl na tváři pořád stejný lišácký úsměv.\n„Pokud jejich přítomnost považuješ za nutnou, tak dobrá,“ souhlasil táta a já k němu zvedla pohled. Copak se zbláznil? – blesklo mi hlavou a v tu chvíli jsem schytala od Edwarda velmi zamračený pohled. Promiň.\nNedokázala jsem si představit opětovnou přítomnost Stevea ve městě. Byla sice pravda, že už jsem před ním nemusela hrát divadýlko ohledně mé vlastní rodiny, ale pořád jsem netušila, jak postupovat, co se týká mě a Colea. Posledně předpokládal, že jsme pár a Cole na tom předstírání trval. Teď bychom nejspíš nic předstírat nemuseli, ale to koneckonců záleželo hlavně na klukovi, který se opíral o stěnu co nejblíže ke vchodovým dveřím.\nDneska měl na sobě černé kalhoty, které mu stejně jako ty včerejší vykreslovaly dokonalé partie zadku. Viděla jsem je sice jenom z profilu, ale i tak jsem to mohla ocenit. Lem trička měl až těsně u krku, takže řetízek s volterskými značkami byl schovaný. Ano, změnila jsem vojenské na volterské záměrně. Svým způsobem byl Cole voják, ale ono ty skutečné lidské vojenské značky mají daleko jiný význam, než ten, co měly ty Coleovy.\nObrátila jsem pohled na Liama a začala zkoumat pro změnu jeho krk. Lem trička měl trochu vykrojený, ale žádný řetízek jsem nezahlédla. Třeba na něj nebyl tak fixovaný jako jeho mladší bratr.\n„Předpokládáš, že by mohlo být po okolí daleko víc novorozených, Carlisle?“ obrátil se na dědu Liam s jasným dotazem.\n„Není to jisté, ale neměli bychom podobnou variantu zavrhovat jako nemožnou. Upíři na celém světě se vyskytují ve velmi omezených počtech, takže bych se vůbec nedivil, že se někdo rozhodl vytvořit si několik svých následovníků,“ informoval ho Carlisle.\n„Za to, kolik lidí připravili o životy, jim nic jiného než pravá smrt nezaslouží.“ Opět ten nenávistný tón. A to se chlapec diví, že si ho držím od těla, i když mi řekl, že mě miluje? Copak mohu milovat někoho, kdo je tak plný nenávisti vůči okolnímu světu? Jasně, teď jsem to nazvala dost obecně, protože Cole byl plný nenávisti pouze k upírům a lidi pro něj byli na druhou stranu méněcenní.\n„Ne všichni jsou taková zvířata, za jaké je máš,“ namítla jsem trochu příkře.\n„Vážně? Zkus mi vyjmenovat alespoň dva, kteří nejsou členy tvé rodiny,“ vyzval mě. A já se dala do vyjmenovávání. Členy Denalijského klanu jsem nebrala za rodinu, pouze za blízké přátele. Cole se sice s Tanyou seznámil už před nějakou dobou, ale to jsem nehodlala brát v potaz.\n„Dobře, a pokud vynecháš klan z Aljašky, dokážeš vyjmenovat další hodné upíry?“ trval na svém.\n„Ještě pár jich znám, jsou to rodinní přátelé i přesto, že se živí lidskou krví. Přijali svou podstatu a naučili se s tím žít. Zůstali však civilizovaní a nechovají se jako zvířata. Užívají si předností, které proměnou získali a své temné já dokázali potlačit. Když bych některého z nich požádala o pomoc, věřím, že by přišel.“\nDobře jsem si pamatovala na chvíli, kdy všichni členové mé rodiny sháněli svědky, kteří se postavili Arovi na mou obranu. Nepočítám mezi ně Stefana s Vladimirem – ti si od setkání s Arem slibovali trochu víc, než jenom přátelský pokec, chtěli boj. Ale ostatní byli nezištní.\nKdyž se to tak vezme, vděčila jsem všem, každému jednomu z nich, za svůj život. A pokud by někdy potřebovali oni mou pomoc, neváhala bych ani chvíli.\n„Myslím, Ness, že tohle není téma, které je Coleovi blízké. A přestože bych si já osobně moc přál, abys mu pomohla změnit názor na svět, nevím, jestli to bude co platné. Ta nenávist k upírům je u něj zarytá hodně hluboko,“ ukončil mou skoro-hádku s Colem Liam. Šokovaně jsem se na něj obrátila. Jeho slova mě dokonale překvapily a zastihly nepřipravenou.\n„C-cože? P-p-proč, proboha, já?“ Ano, tak takhle moc jsem byla jeho řečí šokovaná a zakoktala se.\n„Všichni živočichové mají oči, u mě to není jinak,“ prohlásil a já zaslechla, jak se Alice zachichotala, „takže mi stačilo, abych se na vás dva podíval. Ani to, že vás zrovna teď dělí celá místnost a kočkujete se tu jako malí, nedokáže popřít, že k sobě něco cítíte. A k tomu tak nějak směřovala má předchozí slova. Je to asi dost nevhodný rozhovor, vzhledem k tomu, že je tady i celá tvá rodina, ale tyhle vaše hádky musí skončit.“\nMěl pravdu. Tenhle proslov mi měl říct ve chvíli, kdy jsme si mohli promluvit z očí do očí v soukromí. Takhle mně jeho slova donutily k červenání. Většina rodiny sice věděla, jak na tom jsem ohledně Cole, ale zrovna děda se snažil zamaskovat překvapený výraz. Kvůli službám v nemocnici, kdy pracoval i několik dnů v kuse, mu spousta věcí unikala.\nÚplně jsem cítila, jak mi hoří tváře, a nevěděla jsem, jak se toho zbavit. Liam se střídavě díval chvíli na mě a potom na bratra. Když to udělal podruhé, Cole bez jediného slova vyrazil pryč. Vstupní dveře za ním jenom práskli.\n„Sleduju, že to asi nebylo zrovna nejvhodnější načasování,“ podotkl Liam.\n„Bylo to víc, než jenom špatné načasování. Měl bys jít za ním, než v tom rozčílení zdecimuje půlku místního lesa,“ upozornil ho Jasper na to, jak moc se Liamova slova jeho bratra dotkla.\n„Máš pravdu,“ souhlasil, hodil na sebe bundu a už byl skoro u vchodových dveří, když jsem ho zarazila. „Měla bych jít já,“ namítla jsem a Liam jenom pokrčil rameny a uvolnil mi dveře. Nazula jsem si vyšší boty, popadla bundu a až před domem jsem se dala do jejího oblékání.\nSledovat Colea nebyla problém – stejně jako kohokoliv jiného, kdo se vydá zasněženým lesem. Přestože jsem vyšla jenom o minutku později než on, dohnat ho mi trvalo podstatně déle. Asi nejsem jediná, kdo je při naštvání i rychlejší.\n„Můžeš, prosím tě, zpomalit?“ požádala jsem ho, když už jsem ho měla na dohled a on si to pořád štrádoval někam dál. K velkému překvapení však zůstávaly stát všechny stromy v okolí. I tak jsem ale viděla, jak ruce zatíná v pěst. Na malý okamžik mě napadlo, že jsem přece jenom měla nechat Liama, aby to s bratrem vyřídil. Třeba by se mu ulevilo, pokud by bratrovi jednu ubalil, ale… Ne, takhle jsem nesměla myslet. Nechtěla jsem, aby se Liamovi něco stalo.\n„Proč jdeš za mnou?“ zeptal se, když konečně zastavil a otočil se ke mně. Pohled jeho očí byl tvrdý a nelítostný. Už dlouho jsem se do takových očí nedívala. Nakonec jsem musela uznat, že tenhle výraz jsem u něj ještě nikdy neviděla. Vždy byl buď neohrožený, škádlící nebo naprosto otravný, ale nikdy ne tolik naštvaný.\n„Myslím, že si musíme promluvit.“\n„Není o čem. Včerejšek konec konců mluví sám za sebe. Řeklas, že pokud se nepřenesu přes nenávist k upírům, tak spolu být nemůžeme. A ještě ten den jsem zabil dalšího z nich – a jestli tě to zajímá, tak jsem v noci mohl spát naprosto klidně, netrápily mě žádné výčitky svědomí.“\n„Nečekala jsem, že by tě mohly trápit výčitky svědomí. Udělal jsi, co bylo podle tebe správné. Já bych se do toho sama nikdy nepustila. A přesto, že to byla naprostá pitomost, která tě mohla stát život, musím říct, že jsi na mě udělal docela dojem. Sice malý, vzhledem k tomu, jak stupidní to bylo, ale myslím, že i to se počítá.“ Sama jsem si slíbila, že Colea nebudu chválit a že si chlapec ještě počká, než podobná slova ode mě uslyší, ale myslím, že na malou pochvalu už čas přišel.\n„Udělal jsem na tebe dojem?“ Na tváři se mu usadil takový ten samolibý úsměv. Že by na pochvalu přece jenom bylo brzy? Chystala jsem se to tedy popřít, když mě zarazil. „Ne, ne… Ani se to nenamáhej vyslovit. Je mi jasné, že bys mi teď chtěla říct něco hrozně urážlivého, abys zahnala stud z toho, že jsi o mě řekla něco pěkné, ale já se o tuhle chvilku nehodlám ochudit.“\nJeho úsměv se změnil. Přestal být samolibý a najednou se mi i víc líbil. Byl milý, přátelský a opravdu pěkně se na něj dívalo.\n„Vrátíš se teď se mnou do domu, abychom mohli prodiskutovat možnost, že se v okolí možná vyskytuje skupinka novorozených?“ snažila jsme se odvést pozornost opět na bezpečné téma.\n„Neodbíhej od tématu.“ Nepovedlo se – blesklo mi hlavou. „Do domu se teď totiž rozhodně nehodlám vracet. A není to jenom kvůli tomu, co řekl Liam… Jeho slova mají na mém odchodu ale i tak dost značný podíl,“ dodal poté, co se na okamžik odmlčel a já se zamračila.\n„Dobře, do domu se nevrátíme, ale měli bychom si ujasnit pár věcí. Trvám na tom, že bez toho, abys akceptoval, kdo je má rodina, to mezi námi nemůže klapat, ani když se budeme sebevíc snažit.“ Tohle téma mezi námi viselo už od včerejška, kdy jsem s ním po boji o holý život, nechtěla mluvit.\nTeď ale bylo potřeba, abychom si všechno vyříkali.\n„Slyšela jsi v obývacím pokoji Liama, že? Ani jednomu tedy neuniklo, že doufá, že se ti podaří mě nějak změnit. Podle něho, samozřejmě, v někoho lepšího. Ale já jsem vcelku spokojený s tím, jaký jsem a nehodlám se jenom tak měnit,“ upozornil mě rozhodným hlasem.\n„Já se nikdy nesnažila někoho změnit, pokud si to sám nepřál. Takže se o to nebudu pokoušet ani u tebe, protože pokud to nebudeš chtít, vím, že ničeho nedosáhnu. Pouze bych byla ráda, pokud bys méně pokoušel štěstí, co se týká tvého života. Nechci se neustále strachovat o někoho, koho bych měla mít ráda,“ namítla jsem.\nStrach o blízké mě tížil většinu mého života. Již krátce po narození, když se o mně dozvěděl Aro, jsem cítila napětí v rodině a bála jsem se, že bych o ně mohla přijít. Poté nastalo krátké období, během kterého jsem mohla zažít šťastné dětství, a nakonec se strach přece jenom vrátil… A od té doby zůstal a stal se trvalým průvodcem mého života.\n„Zatím jsem si nezvykla na to, že by se o mě mohl být někdo jiný, než Liam. Vezmu to tedy potaz. Ale jenom za podmínky, že mi konečně, jednou provždy, řekneš, co ke mně cítíš. Zatím ses tomu vcelku zdařile vyhýbala, ale teď, pokud ode mě chceš podobný slib, budeš mi muset dát něco na oplátku.“\n„Vyděrači,“ zašeptala jsem si jenom tak pro sebe, ale myslím, že to Cole slyšel.\n„Ne, ne, Příšerko, žádný vyděrač. Tady jde o něco zcela jiného,“ namítl a došel pomalu až ke mně. Upřeně mě přitom pozoroval. Oči jsem měla zakleslé do jeho a připadala jsem si, jako by mě jeho pohled hypnotizoval. Nedokázala jsem se pohnout, ani když jsem si představovala, jak posouvám jednu nohu za druhou dál od Colea. Místo toho jsem se však pohnula k němu.\n„O co tady jde…?“ Tu otázku jsem vydechla, když se zastavil tak půl kroku přede mnou. Obklopila mě jeho osobitá sluneční vůně. Je možné, že to má co dočinění s tím, že se narodil v Itálii?\nNaklonil se ke mně a do ucha mi zašeptal „Jde o to, že mi něco dlužíš.“\nZmateně jsem zamrkala. Já mu něco dlužím? „O čem to mluvíš?“ zeptala jsem se zmateně. Coleovi jsem nic nedlužila, byli jsme si kvit. Zachránila jsem mu život, samozřejmě s pomocí rodiny, a on mi pomohl chránit rodinu před jeho přáteli. Byli jsme vyrovnáni. Takže jsem nechápala, co bych mu mohla dlužit.\n„O dvou slovech, které jsi zatím neřekla,“ upřesnil a mě to bylo jasné. Myslel si, že když mi sám jednou řekl, že mě miluje, tak mu to musím říct hned taky? Copak neví, že tohle slova bych měla vyslovit až ve chvíli, kdy to budu tak i cítit a ne jenom proto, že mu to podle jeho zvrácené logiky dlužím? „Příšerko,“ zašeptal, „vím, že mi to chceš říct už od chvíle, kdy jsem tě v tom supermarketu políbil.“\nZatraceně! Říct jsem to nechtěla. Ano, uvědomovala jsem si, že k němu něco cítím. Dokonce i to, že to něco by měla být láska. Ale to bylo tak všechno. Když jsem nad tím tak přemýšlela, byl by Cole první člověk, kterému bych to řekla. Samozřejmě do toho nepočítám rodinu. V minulosti jsem měla už několik vztahů, ale nikdy to nedošlo dál než k tomu, aby tomu dotyčnému řekla, že ho mám ráda. A to opravdu moc. Každý rozchod mě ničil – pokud jsme se samozřejmě stihli rozejít.\n„Nemyslím si, že bys opravdu chtěl slyšet to, co jsem měla říct v supermarketu.“ Dodala jsem si trochu odvahy a snažila se zpevnit zrosolovatělé nohy. Nesmím se v jeho přítomnosti pokaždé roztřást jako želatina.\n„Jak myslíš,“ pokrčil rameny a odstoupil na celou délku natažené paže. Mohla jsem se volně nadechnout, ale… nějak mi to vadilo. Od toho jednoho společného dne, kdy se aspoň v jedné jeho polovině choval jako dokonalý pozorný přítel, na mě měla jeho přítomnost přímo magnetické účinky. A jakkoliv jsem se vždy považovala za feministku, ve skrytu duše jsem milovalo, jak si mě vždy přitáhl do náruče a políbil mě takovým tím hrubým, až majetnickým způsobem. Ale to byla další věc, kterou bych mu v životě nepřiznala. Jeho sebevědomí by se totiž potom mohlo srazit rovnou s nebem a to by pak v jeho přítomnosti nevydržel vůbec nikdo.\nSnažila jsem se vymyslet plán, jak se k němu chovat. Říct mu, že ho mám ráda a doufat, že mi dá slib, že se nebude chovat jako nezničitelný pokaždé, když zavětří upíra? Nebo mu říct pouhé – Ahoj – a vrátit se domů, kde se probírala bezpečnost nejen mé rodiny, ale možná i celého Bemidji… A kdo ví, třeba se mě pokusí zastavit a ten slib mi dá tak jako tak. Na kterou z těch dvou možností bych jenom měla vsadit. Zrovna teď jsem měla pocit, jako by mi svým upřeným pohledem dokázal číst myšlenky a chystal se udělat přesný opak toho, co já.\n„Měla by ses vrátit do domu, než tu zmrzneš,“ porušil to ticho mezi námi.\n„Než zmrznu?“ podivila jsem se a mrkla na sebe. Bundu jsem sice na sobě měla, ale ve spěchu jsem ji ani nezapnula a tak jsem držela ruce zkřížené na hrudníku a nutila tak oba cípy držet u sebe. Vůbec jsem si toho podvědomého gesta nevšimla. Dokonce ani to, že mi opravdu začíná být zima. „Jak můžeš vědět, že je mi zima, když to nevím ani já sama?“\n„Očividně jsem si tě všímal víc, než si myslíš, Příšerko,“ prohodil takovým tím lehce škádlivým tónem, jakým spolu mluví jenom partneři. Jeho odpověď byla další z těch naprosto šokujících, co dokáží druhému vyrazit dech. Ohromeně jsem na něj zírala. Přestane mě někdy tenhle podivín překvapovat?\nMísto abych já odcházela od něj, dal se do chůze on – jenže směrem pryč ode mě. Pokračoval ve své původní trase. Tentokrát však držení jeho těla nebylo tak naštvaně sekané.\n„Počkej!“ křikla jsem za ním a takovým poloběhem jsem ho dohnala. Jeho slova mě donutily udělat něco, co jsem nikdy nečekala, že udělám. Popadla jsem Cole za límec bundy a přitáhla si ho k sobě, abych ho mohla políbit. Těsně před tím, než se naše ústa spojily, jsem měla pocit, jako by se usmíval. Ten parchant – on čekal, že přesně tohle udělám!\nAch jo. Kdyby jenom neuměl tak krásně líbat.\nChtěla jsem se od něj odtáhnout, ale Cole jenom trochu zatlačil a už se mi do zad opíral kmen nejbližšího stromu. Nepřestávali jsme se líbat a já cítila, jak mi už pomalu odumírají konečky prstů na rukou, jak stále křečovitě svírám Coleovu bundu.\nNeměla jsem jak utéct. Z jedné strany strom a z druhé Cole.\nCo na tomhle všem bylo nejpodivnější, bylo to, že jsem nikam utéct nechtěla. Coleovi polibky mě rozpalovaly a já jsem ho chtěla cítit ještě blíž u sebe. Přes všechno to oblečení to ale nebylo možné. Navíc na nás čekal dům plný upírů a jakkoliv jsme byli daleko od toho, aby slyšeli normální rozhovor, tak kdyby se tu dělo něco jiného, jistě by jim to neušlo.\n„Měla by ses vrátit domů,“ zašeptal ochraptělým hlasem Cole, když se ode mě odtáhl.\n„Nemyslím si, že by to zrovna teď byl nejvhodnější nápad,“ namítl a já se na něj nechápavě podívala. A Cole významně sklopil pohled ke svým, teď značně těsným, kalhotám.\n„I když by si tohle Emmett skutečně užil, nemyslím si, že mu chci přihrávat smeče na další vtípky,“ souhlasila jsem s tím, že se tedy domů vrátím sama. Cole mě ještě jednou krátce políbil a pokračoval v cestě někam pryč – nejspíš rovnou k němu domů, kde jinde by se chtěl v podobném stavu poflakovat? Sama jsem si upravila vlasy, které jsem měla od všeho toho muchlování střapaté, zapnula jsem si bundu, protože bez Colea mi opět začínala být zima, a vydala jsem se domů.\nKousek od domu jsem ještě kontrolovala, co se tam děje. Liam byl ještě v domě a tam probíhala tichá diskuse. Takže podle všeho nikdo nezaznamenal, co se dělo jenom několik desítek nebo stovek metrů od domu. Mohla jsem si tedy oddechnout a vejít do domu.\nI tak jsem ale měla pocit, že to na mě každý musí poznat. A hlavně potom Jasper a… Emmett. Ten jeho úsměv, který se mu rozprostíral od jednoho ucha k druhému, dával jasně najevo, co si myslí. A nebylo to nic dobrého


Nedbálek (ČS): Exces non plus ultra | ParlamentniListy.cz – politika ze všech stran\nParlamentníListy.cz » Aréna » Politici voličům » Nedbálek (ČS): Exces non plus ultra\nKonkurzní soudy ve spolupráci se správci konkurzních podstat a insolvenčními správci mohou svým konáním způsobovat třetím osobám stamilionové škody, aniž by za takové jednání nesli jakoukoliv odpovědnost. Vzniká tak skupina nepostižitelných lidí bez osobní odpovědnosti za své jednání.\nPříkladem může být jednání konkurzního soudu a konkurzní správkyně ve věci konkurzu\nna společnost BEATO - KOVEX s.r.o.\nTato společnost prodala firmě KOVEX-kovárna s.r.o., část podniku – odštěpný závod KOVEX – za cenu cca 185 000 000,- Kč. Kupní cena byla uhrazena v plné výši přímo na účet prodávající u IPB a.s.\nNásledně byl na prodávajícího prohlášen konkurz. Správkyně konkurzní podstaty prodávajícího v rámci konkurzu prohlásila účelově Smlouvu o prodeji části podniku za neplatnou z důvodu údajného rozporu s dobrými mravy a z důvodu nízké prodejní ceny podniku. Takový postup správkyni konkurzní podstaty schválil rozhodnutím Krajský soud v Brně.\nNevíme, zda se jednalo o korupci, ale z výše uvedeného je zřejmé, že jednání správkyně konkurzní podstaty a Krajského soudu v Brně odporuje dobrým mravům více, než jednání uskutečněné dle Smlouvy o prodeji části podniku.\nToto jednání není na Krajském soudě v Brně žádnou výjimkou. Stále stejní lidé působí škody nejen konkurzním dlužníkům i jejich věřitelům bez žádného náznaku osobní odpovědnosti.\nBrno , Nedbálek , Česká Suverenita


Úvod Divadlo Už chystám studené obklady pro pana Hilského, říká dramaturgyně krvavého Macbetha Klára Špičková\n3.2.2014\tMartin Jiroušek\tDivadlo\tRozhovor\nDramaturgyně Klára Špičková připravuje pro Národní divadlo moravskoslezské svou poslední inscenaci Macbeth. Z Ostravy odchází do Plzně, po jedenácti letech. Macbeth bude podle ní něco nového, co ještě ostravské publikum nezažilo. Deník Ostravan.cz přináší s Klárou Špičkovou rozhovor.\nDramaturgyně NDM Klára Špičková opouští Ostravu a loučí se inscenací Macbetha.\nFoto: Archiv Kláry Špičková\nPozorujete nějaký rozdíl mezi Ostravou vašeho příchodu a Ostravou dnešní?\nKonečně v centru vyrostly kavárny, cukrárny, a dokonce i potraviny. Jinak je to tady samá hospoda, kde se nemůžete ani pořádně najíst.\nTakže jste nakonec ráda, že odcházíte?\nCo se týká gastronomie, to ano, ale zase nemáme v divadle v Plzni jídelnu, která vám šetří čas a kde se prodává dotované jídlo za 26 korun.\nProč jste v divadle vybrali tak náročnou hru, jako je právě krvavá tragédie Macbeth?\nPro režiséra inscenace Rastislava Balleka to zdaleka není tak náročná hra. Kdybych mluvila jeho slovy, má i celkem banální fabuli. Náročné je převést jakýkoliv text do fungujícího představení. My jsme už několik let pomýšleli na Richarda III. Došlo ke změně šéfů a byl z toho Macbeth, ale udrželi jsme základní vizi, aby v titulní roli vystoupil Vladimír Polák.\nHerci říkají, že je pro ně Macbeth poměrně náročný z hlediska hereckého vypjetí na krátké ploše. Na jevišti se vlastně všechno odehraje během „pár dnů“, v historické skutečnosti je to ale sedmnáct let. Reálný čas se míjí s divadelním časem, tím pádem získává hra dynamickou hutnost, a jak by řekl pan profesor Hilský, je to přímo boj s časem. Je to také nejmetaforičtější Shakespeare co se týká promluv hlavního tragického antihrdiny. Hra samotná je přitom nejkratší shakespearovská tragédie, pro Martina Hilského je důležitá každá slabika. Pro Rasťu Balleka to tak ale zdaleka není.\nJak na vás působilo setkání s překladatelem Martinem Hilským, který se účastnil čtené zkoušky Macbetha?\nKaždé setkání s panem Hilským je inspirující, vítáme ho pravidelně na čtených zkouškách. Říká nám i řadu dobových zajímavostí, je skutečným mistrem překladu a znalcem alžbětinského světa. To ale nemá s naší inscenaci mnoho společného. Nasazujeme Shakespeara proto, že některé jeho hry jsou politické. A chaotický boj o moc řekne něco i dnešnímu divákovi. Macbeth je také hra o vraždě, o svědomí, o psychedelii v člověku.\nMám tomu rozumět tak, že setkání inscenačního týmu s panem Hilským se až tak neprojeví na výsledku inscenace?\nMyslím si, že ne. Jeho překlad jsme zvolili z jiného důvodu. Nádherně přeložil ironii, protimluvy, je dvojznačný. Na tom staví napětí a není zplošťující, jednoznačný. Nicméně Rastislav Ballek více než jako hru se slovy a se slovními metaforami pojímá Macbetha jako hru inscenačního rytmu. Tento rytmus je režijní, obrazový a nestojí tolik na verši. Jsem velmi zvědavá na reakci pana Hilského. Už chystám studené obklady, až přijede na generálku. Překvapivá je také úprava textu a zdvojení či ztrojení postav. Říká se, že Shakespeare je nezničitelný, tak uvidíme. Macbeth byl viděn už tolikrát, proč tedy nejít nějakou úplně novou cestou?\nKdyž hovoříme o nezničitelnosti, jak Vás napadlo „zničit“ touto dramatickou rolí jednoho z nejtalentovanějších ostravských komiků Vladimíra Poláka? Navíc v Ostravě velmi dobře známého spoluorganizátora Shakespearovských slavností?\nČlověk by neměl mít jeden šuplík, kterým deset, patnáct nebo dvacet let vyhovuje ostravskému publiku. Soubor by měl růst s jednotlivými úkoly. Vláďa před deseti lety exceloval jako tragická postava Ženicha v Krvavé svatbě, stejně tak exceluje jako Hitler v inscenaci Mein Kampf. Aby nám nesklouznul jenom do bavičů v komediích, kde opravdu září, tak jsme se mu rozhodli dopřát velkou tragickou postavu, u které ale vůbec nevadí, že se objeví i komika. Je to výzva, po které touží každý herec. Nemáme v souboru jen jediného adepta na Macbetha, ale ti ostatní se s tragickou postavou setkali častěji.\nVelká radost. Dověděl se to o něco dříve, takže mě chytl a chtěl se četbou další literatury připravovat. Já jej zase varovala, ať si počká, protože výklad půjde třeba jinou cestou, než by si možná představoval. Nehrajeme totiž žádnou rytírnu. Režijní metoda Rastislava Balleka je pro nás nová. A nová bude i pro publikum, něco takového jsme tady ještě neměli.\nV tom že Rasťa inscenaci pojímá především jako herní princip „hry ve hře“, nezajímá ho psychologie postav, jsou pro něj důležité i vedlejší postavy, stejně jako ty hlavní. Není pro něj důležitá Stanislavského metoda. Je pro něj důležité, jak postavy reagují na třecí hrací ploše a nabízí nespočet variant reakcí, hodně znejišťuje diváka. A chce tak pojmenovat chaos dnešního světa. Koneckonců Shakespeare oplývá „chaosem“, spojuje nespojitelné, vedle tragické události máte najednou komický výstup, vedle tragické „árie“ položí dětskou říkanku. Vulgární spojí se vznešeným. Zobrazuje kaleidoskop i našeho světa. Dnes už moc nejsme schopni velkého vnitřního prožitku, reklama se stává uměním a od umění požadujeme klipovité postupy. Neříkám, že mě to těší. Myslím, že je potřeba v sobě znovu objevit duchovnost a tím i skutečnou lidskost.\nTo vypadá, že jste na závěr své kariéry v Ostravě vypustila razantní pumu…\nJsem ráda za tuhle poslední zkušenost, umožnil mi ji Peter Gábor. Možná budeme mít velký úspěch na festivalech na rozdíl od herecky klasických režií, které jsou pro kritiku někdy obtížně stravitelné. Diváci nám naopak už několik let projevují stoupající přízeň. Pokud budou zaskočeni, tak proto že budou čekat klasickou hru v historických kostýmech vyprávěnou lineárně logickým způsobem. To rozhodně nikdo nečekejte!\nV Ostravě jste v roce 2002 začínala spoluprací na Krvavé svatbě, teď končíte ostravskou éru krvavým Macbethem, čím to?\nVždycky mě zajímaly velké příběhy, víc bych se ještě do budoucna chtěla věnovat antice, ale to je spojené s dramaturgií „velkých prostorů“. Zvlášť Divadlo Jiřího Myrona potřebuje zobrazit theatrum mundi. Vyžaduje často monumentální téma, nevynikne v něm „komornost“ současných her, vždyť je to širokoúhlé kino. A v tom je to těžké. Máme malý soubor, málo peněz, málo dobrých režisérů, málo současných velkých příběhů. Ty se dnes moc nepíšou a ty historické jsou tam celkem „vytřískané“. Je to spojené s rozpadem našeho světa a nemožností, neumětelstvím či nechutí napsat současnou velkou tragédii. Posledními, kdo to dokázal, byli ve dvacátém století Lorca a Camus.


6. listopadu vychází reprezentativní 3CD kolekce Petra Hapky, kterou budete už brzy moci získat na Rádiu BLANÍK. Necelý rok od odchodu skladatele a zpěváka do muzikantského nebe (25. 11. 2014) vychází ucelený výběr celkem 59 písní i filmových melodií…\nBěhem studií začal mladý hudebník působit jako klavírista v malých pražských divadlech (Proton, Divadlo dnešního dne, Paravan) a v Paravanu na sebe vůbec poprvé upozornil jako skladatel - a to v textappealech humoristy J. R. Picka. Hana Hegerová natočila v roce 1966 na své první album jednu ze stěžejních Hapkových písní z tohoto období, dodnes platný, protože nadčasový Obraz Doriana Graye. Od té doby se stal Petr Hapka pro původní zpěvník Hany Hegerové autorem zcela nepostradatelným.\nV letech 1964–1965 působil Petr Hapka ve skupině Tornádo. V období let 1967 až 1970 byl dirigentem dnes již legendárního - a hned zkraje normalizace zakázaného - pražského Divadla Za branou režiséra Otomara Krejči, pro které složil a nastudoval hudbu k inscenacím Provaz o jednom konci, Hodina lásky, Zelený papoušek (vše 1967) a Lorenzaccio (1969). S tímto divadelním souborem stačil v době jeho nedlouhé existence ještě absolvovat několik atraktivních uměleckých zájezdů do zahraničí.\nMladší posluchačská generace objevila pražského rodáka, skladatele, pianistu, dirigenta a charismatického interpreta Petra Hapku především díky vzájemně inspirativní - a dá se říci kongeniální - spolupráci s textařem a libretistou Michalem Horáčkem, která započala ve druhé polovině osmdesátých let minulého století.\nNicméně od začátku sedmdesátých let se začal Petr Hapka výrazně prosazovat rovněž jako autor filmové hudby. Na jeho "filmovém kontě" najdeme hudební doprovod k bezmála stovce (!) celovečerních filmů. Z televizních seriálů, na kterých Petr Hapka jako skladatel spolupracoval, jmenujme alespoň následujících pár: Náměstíčko, Náves, Bylo nás pět, My všichni školou povinní a Prima sezóna…\nAlbum autorské dvojice Petr Hapka - Michal Horáček nazvané Potměšilý host (1987) získalo Platinovou desku a následující kolekce V penziónu Svět (1988) pak představila výjimečný koncept, který se stal pro další tvorbu dvojice Hapka + Horáček typický. Namísto jediného pěveckého protagonisty se totiž na nahrávkách podílelo hned několik výrazných interpretačních osobností. V tomto případě třeba Michael Kocáb či slovenský interpret Richard Müller, vůbec poprvé si tu sólově zazpíval také autor hudby Petr Hapka. Na tomto albu se objevily písně jako S cizí ženou v cizím pokoji, Štěstí je krásná věc, Rozeznávám nebo Buřty, pivo nenávist.


„Bude-li někdo pracovat tolik jako já, dosáhne téhož.“ Setkání s nepřekonaným velikánem J. S. Bachem | Vltava\nPřed 270 lety, 28. července 1750, zemřel v Lipsku na následky oční operace J. S. Bach. To datum je důležité i proto, že ho považujeme za konec barokní epochy. Ta klasicistní se přitom v hudbě zrodila pod stejnou střechou, na pracovních stolech Bachových synů.\nJohann Sebastian by se jistě divil, že jeho jubilea oslavujeme po 270 letech. Odcházel jako renomovaný varhaník, poměrně úspěšný podnikatel v oboru klávesových nástrojů, ale jako skladatele ho uznával málokdo. Slušelo by se napsat, že tím nijak netrpěl a pokorně snášel svůj úděl. To by ale nebyla pravda. V jednom dokumentu BBC dokládají, že Bach měl tendenci stále si stěžovat na dané podmínky, podezíral své okolí, že mu háže klacky pod nohy a hledal chyby zásadně u jiných, ne u sebe. Jistě je mu již odpuštěno.\nBach a my. Setkání s jubilujícím velikánem\nS Bachovými skladbami – a nejen jeho – se setkáme v sedmi Poledních koncertech na stanici Vltava. Vybraná hudba se vztahuje k tématům Bach a my, v čem Bach uspěl a v čem ne, koho inspiroval a kým byl inspirován. Budou tedy znít i skladby Zelenkovy, Buxtehudeho, Händela, Mozarta, Liszta i Weberna.\nVíce o Johannu Sebastianu Bachovi\n„Bude-li někdo pracovat tolik jako já, dosáhne téhož.“ I v tom se kantor Bach mýlil. Pracovitých hudebníků prošlo světem za 270 let nepočítaně. Ale dokonalosti Bachova kompozičního umění, v jeho složitosti a zároveň srozumitelnosti, symbolické hloubce a pulzující rytmičnosti, nedosáhl ani jeden.\nVšechny bachovské Polední koncerty si můžete poslechnout v Celodenních záznamech po dobu jednoho týdne.\nZdigitalizovaný komplet nahrávek, který v roce 1984 pořídil Saša Večtomov (1930–1989). Poslechněte si recenzi Petra Vebera.\nNová nahrávka americké violoncellistky Alisy Weilerstein. Poslechněte si recenzi Jozefa Červenky.\nJohann Sebastian Bach: Dobře temperovaný klavír I.\nNová nahrávka legendární hudební osobnosti, cembalisty a dirigenta Trevora Pinnocka. Poslechněte si recenzi Dity Hradecké.


Korupce v Kosovu podkopává naděje na překonání minulosti | Plus\nKorupce v Kosovu podkopává naděje na překonání minulosti\nPro Kosovo je stále tématem číslo jedna mezinárodní uznání. Nezávislost ovšem není všechno. Mladí hromadně odjíždí na Bělehrad. Těžko hledají práci. Zklamáním byl i nedávný korupční skandál v evropské justiční misi Eulex. Připravil Martin Ježek.\nPro současné Kosovo je stále tématem číslo jedna mezinárodní uznání ze strany členských zemí OSN. Nezávislost ale zdaleka není všechno. Současné Kosovo má plno problémů. Mladí lidé tam nemají perspektivu a snaží se z nejmladší země Evropy dostat pryč. Kosovo také bylo půl roku bez vlády a funkčních institucí. Velkou deziluzi lidem přináší i nejnovější korupční aféra v evropské justiční misi Eulex. Pro mnohé je to náznak, že se nepodaří všudypřítomnou korupci ze současného Kosova vymýtit.\nNedávno se konal v Prištině přátelské utkání mezi posádkami mise KFOR. Na tom se dají vidět jak pozitivní, tak negativní věci. Na jedné straně to, že bezpečnostní situace v Kosovu je už tak dobrá, že příslušníci mírových sil se můžou obléci do dresů a v klidu si jít zahrát fotbal. Ovšem na druhou stranu i to, že tu Severoatlantická aliance dál vojáky musí mít. Napětí mezi Srby a Albánci je ještě veliké a k incidentu nikdy není daleko.\nDůvěrou obyvatel Kosova v to, že bude líp, otřásl jeden skandál v evropské justiční a policejní misi Eulex. Mimo jiné česká žalobkyně Jaroslava Novotná je obviněná z toho, že v Eulexu za peníze zastavila vyšetřování některých důležitých a politicky citlivých případů. Její vyjádření se získat nepodařilo.\nMluvčí Eulexu Daragana Salomon Nikolič ovšem situaci komentovala takto: „Pokud jde o reputaci mise, tak je důležité, aby se všechno vyšetřilo na právním základě. Pro nás není jednoduché s těmito obviněními zacházet, když jsou jenom v novinách. Jakmile se vše řádně vyšetří, tak se nám jistě podaří opět získat důvěru. Nově jmenovaný šéf mise uvedl, že vůči korupci bude mít nulovou toleranci a na tom se nic nemění," uvedla mluvčí Eulexu v rozhovoru pro západní novináře.\nŠéfredaktor deníku Koha Ditore, což je velmi seriozní deník, však uvádí něco trochu jiného. Zdroj sice neodkrývá, ale tvrdí, že novinářovi, který aféru zpracovával, v Eulexu vyhrožovali.\n„To je aféra, které přikládáme velký význam. Protože jednak říká něco o největší evropské misi v zahraničí jakožto mezinárodní misi. Na druhou stranu Eulex je zároveň i lokální institucí, která má za úkol starat se o justiční systém Kosova a její činnost tak má přímý dopad na životy jeho obyvatel,“ uvedl šéfredaktor Agron Bajrami.\nMezitím bruselští vyšetřovatelé zjistili, že důležitý dokument, který měl dokazovat korupční jednání žalobců Eulexu, záhadně zmizel. To dál otřásá důvěru obyvatel Kosova v evropskou misi.\nEmily O'Reillyová, kterou vyšetřením případu pověřil Evropský parlament, ve své zprávě uvádí, že ani Eulex, ani Evropská služba pro vnější činnost EU nemají kopii dokumentu, v němž bývalá evropská prokurátorka v Kosovu Marie Bamiehová o podezření z korupce píše.\nZprávu ombudsmanky zveřejnil právě deník Koha Ditore. Marie Bamiehová tvrdí, že pojala podezření na možnou korupci uvnitř Eulex po vyslechnutí telefonických odposlechů v případech, které vyšetřovala. Mise EU ale podle ní její podezření, o nichž informovala ve vnitřní zprávě v roce 2012, nevyšetřila.\n"Není jasné, co se s tím stalo," napsala nyní O'Reillyová podle prištinského deníku ve své zprávě. "Skutečnost, že tuto zprávu (Bamiehové) z roku 2012 o nepravostech v Eulex nelze nalézt, je sama o sobě zjevně důvodem k velkému znepokojení," dodala.\nGraffiti proti misi Eulex v Mitrovici|foto: Wikimedia Commons, Adam Jones, Ph.D.\nBamiehová v říjnu obvinila svého kolegu v kosovské misi EU, italského soudce Franceska Florita, že vzal úplatek 300.000 eur za propuštění muže viněného z vraždy. Podezření z možné korupce Novotné podle ní plyne z toho, že zablokovala vyšetřování Florita, přestože prý měla dostatek materiálů a důkazů. Novotná i Florit se proti těmto nařčením ohradili.\nI přes kauzu mise Eulex a kulturní a etnické napětí je však stále tématem číslo jedna v Kosovu hlavně nezávislost a mezinárodní uznání země. Jejich pozornost se zaměřuje hlavně na pět členských zemí Evropské unie, které Kosovo nadále neuznávají – tzv. non-recoginazersa. Neuznavači.\nPriština a Bělehrad se také budou muset dohodnout na mnoha technických tématech, např. o kulturní dědictví, o poměry vlastnictví, o akademické uznání, o energetiku, telekomunikace a mnohé další věci. Ovšem problém je hlubší. U jednacího stolu se leccos dá na papír, ale prosazení v terénu, to je druhá věc.


Hansgrohe Metropol - Páková umyvadlová baterie 230 s odtokovou soupravou Push-Open, chrom 74511000 recenze a podrobnosti o zboží\nToto hodnocené zboží Hansgrohe Metropol - Páková umyvadlová baterie 230 s odtokovou soupravou Push-Open, chrom 74511000 se prodává běžně v online e-shopech za cenu 7 Kč. Podívejte se do obchodu na podrobnější a přesnější informace o nabízeném artiklu, často je zde tento produkt ze sekce Koupelnové baterie Hansgrohe v akci.\nRecenze Hansgrohe Metropol - Páková umyvadlová baterie 230 s odtokovou soupravou Push-Open, chrom 74511000\nPrávě se díváte na podrobnosti o Hansgrohe Metropol - Páková umyvadlová baterie 230 s odtokovou soupravou Push-Open, chrom 74511000 Hansgrohe. Toto zboží má od zákazníků udělené výborné hodnocení 4. Celkem mu udělili 69 hlasů, což je výborné hodnocení produktu.\n- označneí výrobku EAN 4011097813066\nE-shop recenze Hansgrohe Metropol - Páková umyvadlová baterie 230 s odtokovou soupravou Push-Open, chrom 74511000\nNa portále si můžete i přehledně najít Hansgrohe Metropol - Páková umyvadlová baterie 230 s odtokovou soupravou Push-Open, chrom 74511000 srovnat a vyfiltrovat. Můžete si vybrat místo vyzvednutí.\nSpokojenost s Hansgrohe Metropol - Páková umyvadlová baterie 230 s odtokovou soupravou Push-Open, chrom 74511000


Sen o Tour de France bikerů ukradl koronavirus | We Love Cycling - Česká republika\nBolest ve všech podobách zažil při cyklistice. Po drsném karambolu v Izraeli skončil na jednotce intenzivní péče. Na kolo se ale […]\nAutor: Radek Malina 07. 04. 2020 v 15:30 6 minut čtení\nBolest ve všech podobách zažil při cyklistice. Po drsném karambolu v Izraeli skončil na jednotce intenzivní péče. Na kolo se ale dokázal vrátit. Připravil se na Cape Epic, mezi bikery legendární etapovou bitvu. Rodinu okrádal o společný čas, stovky hodin prožil přípravou, a když už byl v Kapském Městě, závod byl kvůli epidemii koronaviru zrušen. David Trávníček tak zažívá bolest spíše duševní. „Asi mi to není souzeno,“ krčí rameny.\nLetošní epická bitva v divočině Jihoafrické republiky měla být pro více než nadšeného hobby cyklistu pomyslnou tečkou za dřinou v sedle kola. „Chtěl jsem si splnit určitý sen, prodat kola a jezdit už jen s rodinou. A závody maximálně doma za komínem,“ vysvětluje.\nJenže epidemie koronaviru všechny plány Davida Trávníčka rozcupovala. Alespoň z hlediska závodního. „Organizátoři slíbili, že do konce března se vyjádří k otázce startovného. Ke dnešnímu dni nic nevím a spíš očekávám, že se startovné vracet nebude,“ krčí rameny. Řeč je o položce 135 tisíc korun jen za startovné.\nPřed maratonem v New Yorku 13 tisíc kilometrů v sedle\nCesta na neuskutečněný start epického závodu zahrnuje deset let sportovní dřiny. „Trpěl jsem nadváhou a začal běhat. A díky kamarádovi zkusil nejprve půlmaraton. A udělal jsem všechny chyby, které si člověk představí. Několik let jsem se pak chystal na maraton. Když jsem v Berlíně absolvoval první, na šestatřicátém kilometru jsem se rozbrečel, protože jsem věděl, že to zvládnu. Ale v cíli mi hlavou běžela jen jediná myšlenka: Tohle je vše? A tak jsem si dal cíl zkusit čas pod tři hodiny,“ vypravuje.\nDavid Trávníček (vlevo) s Martinem Zeithammerem po příletu do Jihoafrické republiky před Cape Epic.\nPro druhé absolvování tratě přesahující dvaačtyřicet kilometrů si zvolil New York. „Najel jsem ten rok třináct tisíc kilometrů na kole. Běželo se v listopadu, takže jsem si měsíc vyčlenil na rozběhání. Šlo o neuvěřitelný zážitek. Trasa byla od startu do cíle obsypána lidmi. Běžel jsem rychleji, než jsem čekal. Ale v cíli jsem si uvědomil, že tři hodiny nejsou splnitelný čas.“\nVeškerou energii směřovanou k aktivnímu sportu tak věnoval kolu. Pravidelně se účastnil seriálu Kolo pro život, jemuž z pozice ředitele projektu šéfuje, postupně přešel k etapovým závodům. „Už v roce 2014 jsem se vsadil, že nejpozději do tří let Cape Epic pojedu. Tehdy na realizaci nedošlo,“ vzpomíná.\nV Izraeli měl štěstí, že přežil\nNicméně na podzim 2018 vyrazil na Epic Izrael. V jednom ze sjezdů se zle potloukl. „Byl jsem rád, že jsem zůstal živý,“ vrací se Trávníček k děsivému pádu. Měl zlomených několik žeber, utrpěl zlomeninu klíční kosti a lopatky, přetrhané vazy a šlachy v malíčku levé ruky. Nespočet tržných ran. „Nejsem ten typ, který si řekne červená, zpomal,“ krčí rameny. S pohybovými aktivitami po vyléčení začínal od nuly. Ale o dvanáct měsíců později byl na startu znovu.\nDavid Trávníček měl na Cape Epic i doplňky z kolekce We Love Cycling.\n„Aby měl člověk na takovém závodě dobrý pocit, potřebuje v nohách roky přípravy. A štěstí v konkrétní sezoně, že vydrží bez zranění. Všechno se sešlo. A já v cíli neměl pocit, že mám v nohách čtyři etapy. Nabral jsem sebedůvěru,“ vypravuje.\nHned po dojezdu řešil s blízkými, že chce udělat ještě jeden krůček. „Zažít Cape Epic. Tour de France na horském kole. Protože jsem chtěl okusit etapák, při němž vydám skutečně všechno.“\nPříprava na Cape Epic jako mentální cvičení\nPodařilo se mu sehnat startovní číslo. „Obětoval jsem celou zimu a na dovolenou jezdil s kolem. Pakárna.“ Najel dvacet tisíc kilometrů. „Už to nemělo nic společného se zábavou ze sportu. Po práci jsem si sedl na trenažér. Při intervalových trénincích se mi dělalo blbě. Bolest jako prase. Stavy, kdy jsem málem padal z kola. Třikrát jsem jel na soustředění. Celá příprava byla i obrovským mentálním cvičením, co je schopný člověk vydržet,“ směje se.\nKdyž vstřebal všechnu fyzickou bolest, celý nadšený vyrazil s parťákem Martinem Zeithammerem do Jihoafrické republiky. „Chtěl jsem poznat jiný rozměr závodění než v Česku. Tématem pro mě nebyl výsledek, ale časový limit. Užít si sport. Žádná ambice jako doma, kde chce každý porážet souseda,“ vysvětluje Trávníček.\nNěkolik dnů ladil formu přímo v dějiště, než jej domů poslal verdikt organizátorů o zrušení závodu kvůli epidemii koronaviru. „Jsem sice cyklistický magor, ale umím si spočítat, kolik financí mě stál Cape Epic včetně přípravy. A co za to může mít rodina,“ říká Trávníček.\n„Jsem zklamaný, že se můj sen nenaplnil, ale věšet se nebudu. Nejvíc frustrující je zjištění, kolik času jsem obětoval. U nejstarší dcery si uvědomuji, o co všechno jsem přišel. Mám další tři děti. Nechci jejich vývoj promarnit. Pokud bych se pustil do celé operace Cape Epic znovu, stejně bych žil v nejistotě, že veškeré náklady i úsilí přijde vniveč. Kolo pro mě teď už bude jen ve spojení s rodinou,“ plánuje Trávníček.\n„Budeme objíždět jednotlivé závody seriálu Kolo pro život. Je jich patnáct a všechny jsou krásné. Podařilo se nám s kolegy udělat za poslední roky spousty práce. Jdeme s dobou, moderními trendy. Myslím, že si u nás všichni přijdou na své. Já jsem náročný cyklista, takže jsem náročný i na podřízené, a myslím, že držíme velmi vysoký standard. To teď bude takový můj český Epic,“ uzavírá Trávníček s úsměvem kapitolu afrického dobrodružství.\nCape Epic Trénink


Ve středozemním moři, asi 170 kilometrů od jižních břehů Francie a jen 80 kilometrů od západního pobřeží Itálie, se nachází překrásný ostrov Korsika patřící k Francii.\nDíky své rozloze, 8 778 km2, je Korsika čtvrtým největším ostrovem ve Středozemním moři. Rovněž se jedná o nejhornatější ostrov ležící v tomto moři. Zajímavý je i tvar ostrova, který připomíná sevřenou dlaň se vztyčeným ukazováčkem. Hlavním městem tohoto překrásného ostrova je Ajaccio, v němž se nachází mimo jiné mnoho soch zdejšího rodáka, Napoleona Bonaparte.\nKorsika je skutečným rájem pro všechny, co milují přírodu. Zdejší krajina si totiž, i přes velké množství turistů, kteří tento ostrov navštíví, uchovává svůj původní ráz a část z ní je dokonce civilizací nedotčená. I proto dostala Korsika přezdívku „Perla Středozemí“.\nAsi nejznámější osobností, která se na Korsice narodila, je slavný francouzský vojevůdce Napoleon Bonaparte. Není ale jediným významným rodákem. S historií Korsiky je úzce spjat i známý mořeplavec a objevitel Ameriky, Kryštof Kolumbus. Pro obyvatele tohoto ostrova jsou významnými osobnostmi také Theodor von Neuhoff, poslední korsický král a Pasquale Paoli, kterému se zde přezdívá „otec korsického národa“.\nKorsika je skvělým místem pro trávení letní dovolené. Opalovat se budete na plážích s jemným zlatým pískem a koupat v azurově zbarveném moři. Najdete zde i kouzelné zátoky s rybářskými vesničkami. „Hora v moři“, tento přívlastek získala Korsika díky žulovému pohoří, které dosahuje výšky 2 170 metrů. Korsika je také ideálním místem pro aktivní dovolenou. Zdejší řeky můžete sjíždět na kajaku, výlety po okolí si můžete užívat pěšky, na kole nebo na koni. Panují zde skvělé podmínky i pro rogalisty, zdejší vrcholky hor zas přitahují horolezce z celého světa.\nNa Korsiku se dostanete jak letecky, tak autobusem. Z Francie vás pak na ostrov převeze trajekt. U cestovních kanceláří se ve většině případů setkáte se zájezdy na Korsiku zprostředkovanými buď autobusovou dopravou nebo vlastním automobilem. S leteckými zájezdy se téměř vůbec nesetkáte. Velké hotelové komplexy na Korsice nehledejte. Tento ostrov totiž není příliš vyhledávaný, proto zde najdete spíš menší hotýlky. Těch větších je tu opravdu velmi málo. Ubytovat se můžete také v penzionech, hostelech, na farmě nebo v prázdninovém domě.\nK nejoblíbenějším letoviskům na ostrově patří hlavní město Ajaccio, dále druhé nejvýznamnější město Bastia nebo překrásné Borgo, v jehož blízkosti se nachází dvě největší jezera na ostrově. Zamířit můžete také do letoviska Belgodere, kde se budete opalovat na známé pláži Lozari nebo do oblíbené vinařské oblasti Porto Vecchio. K nejvyhledávanějším místům na Korsice patří například Filitosa. Jedná se o naleziště, které najdete blízko městečka Propriana. Všechna tato letoviska nabízí svým návštěvníkům i mnohé historické památky, především dochované pevnosti.\nDoprava a ubytování na Korsice\nNa Korsiku se lze dostat dvěma možnými způsoby, jednak letecky, jednak kombinací silniční dopravy, tedy autobusem nebo vlastním automobilem, s využitím trajektu.\nBohužel, v současné době neexistuje na tento kouzelný ostrov přímý let z České republiky. Přímým letem se sem dostanete například z Vídně, Mnichova nebo Berlína. Z ČR pořádají bez přestupové lety jen cestovní kanceláře, i těch je ale velmi málo. Na Korsice se nachází dvě letiště. To první najdete u hlavního města Ajaccio a to druhé u města Bastia. Pokud tedy zvolíte dopravu letadlem, počítejte s přestupem v některém francouzském městě, jako je Marseille, Paříž nebo Lyon. Stejně jako silniční dopravu, i tu leteckou můžete zkombinovat s trajektem.\nČastěji, než s leteckou dopravou, se setkáte s autobusovou přepravou. Z Francie či Itálie se pak na Korsiku dostanete pomocí trajektu. Ten vyplouvá z přístavů Savona, Janov, Livorno a Piombina z Itálie, a z Nice, Marseille a Toulonu z Francie. Trajektempojedete i v případě, že pojedete vlastním autem. Ten se vám jistě bude hodit i na samotném ostrově.\nVzhledem k tomu, že Korsika nepatří k hojně navštěvovaným destinacím, nenachází se zde žádné obrovské hotelové komplexy. Větší koncentraci hotelů najdete v turistických městečkách u východního pobřeží. Nachází se zde spíše menší hotely a hotýlky, ve kterých si můžete pronajmout pokoj.\nVýběr hotelu úzce souvisí s výběr letního střediska, ve kterém budete trávit svoji dovolenou. Největší výběr ubytovacích zařízení je samozřejmě v hlavním městě Korsiky, v Ajaccionu. Kromě hotelů se zde můžete ubytovat také v hostelu nebo penzionu. K dispozici jsou také ubytovny typu bed & breakfasts. Pokud toužíte po ubytování v soukromí, můžete si na dobu vaší dovolené na Korsice pronajmout chatku nebo prázdninový dům. Ubytovat se můžete také na farmě, což vám dává možnost nejlépe poznat místní lidi a jejich kulturu.\nLetoviska na Korsice\nPřestože Korsiku nenavštěvuje tak velké množství turistů, jako jiné destinace, najdete zde několik známých a oblíbených turistických letovisek.\nK těm nejoblíbenějším patří zajisté LÎle Rousse, přístav, který založil v roce 1758 Paqual Paoli, jehož sochu najdete v centru města. Během hlavní sezóny je město v obležení turistů, které sem lákají převážně zdejší překrásné pláže. Velmi oblíbené je rovněž hlavní město celého tohoto tajuplného ostrova, Ajaccio, kde se kromě muzea a památníku nachází také rodný dům francouzského vojevůdce Napoleona Bonaparte.\nDruhým významným městem na Korsice je Bastia, u kterého se nachází druhé nejvýznamnější letiště na ostrově. Najdete ho na severovýchodním pobřeží. Jeho největším lákadlem je zdejší pevnost. K dalším známým letoviskům patří i Soleranza, kterou naleznete na jihu ostrova na tzv. „Perlovém pobřeží“. Je to ideální místo pro rodiny s dětmi, kteří si zde kromě polehávání na pláži a koupání v moři mohou užít také různé výlety a procházky po okolí. Oblíbeným střediskem a zároveň významnou vinařskou oblastí je město Porto Vecchio. Z místních památek stojí za zmínku zdejší zachovalá pevnost a menší síť starobylých uliček.\nKrásnou dovolenou si užijete i v letovisku rozkládajícím se u městečka Belgodere, kde můžete lenošit na dlouhé, písčité pláži Lozari. Nádherné turistické letovisko najdete v jihovýchodní části ostrova. Jedná se o město Propriano a původně se jednalo o rybářskou vesničku.\nNedaleko města Bastie se nachází oblíbené letovisko Borgo, které je z jedné strany lemováno mořem s překrásnou širokou pláží, z té druhé největšími jezery na ostrově. Toto místo je ideální jak pro procházky po okolní krajině, tak pro náruživé sportovce, kteří se zde mohou věnovat různým vodním sportům. Turistických letovisek se samozřejmě na Korsice nachází daleko víc, toto byl jen malý výčet některých z nich.\nHlavním městem Korsiky je Ajaccio, překrásné korsické město a rodiště slavného vojevůdce Napoleona Bonaparte, které naleznete na západním pobřeží ostrova.\nAjaccio je, stejně jako mnoho dalším hlavních měst, nejvýznamnějším kulturním i historickým centrem celé Korsiky a zároveň i důležitým dopravním uzlem. Nachází se zde nejvytíženější letiště na ostrově i důležitý přístav.\nMěsto Ajaccio založili v roce 564 př. n. l. Řekové jako významný přístav. Bohužel bylo v 10. století zničeno Saracény a nově vybudováno až po roce 1452. Ajaccio bylo vlastně jen menší, nevýznamné město, které se proslavilo až jako rodné místo Napoleona Bonaparte. Ve 20. století se z něj stalo hlavní centrum separatistického odboje na Korsice.\nJak už bylo řečeno, jedná se o rodné město slavného vojevůdce Napoleona Bonaparte. Ve městě ho připomíná například pomník s jeho sochou nebo rodný dům, na který se můžete zajít podívat na náměstí Letizia. Jednu z jeho nejslavnějších soch naleznete na náměstí Place General de Gaulle. Nejstarší sochu, Napoleona obklopeného čtyřmi lvy, naleznete na náměstí Place du Palmier. V Hotel de Ville si můžete prohlédnout obrazy a busty jeho rodiny, a také Napoleonovu posmrtnou masku, část rakve a model lodě, která jeho mrtvé tělo přepravila z ostrova Sv. Heleny.\nVynechat nesmíte ani návštěvu zdejšího muzea, Musée Capitellu, kde si můžete prohlédnout řadu zajímavých obrazů, bust, ale především rukopis biskupa Agostino Giustinianiho a zákoník Code Corse. Naproti muzeu se nachází nově opravená citadela, z jejíchž hradeb je překrásný výhled na zdejší pláž St. Francois. Významnou památkou je také pevnost, která je bohužel pro turisty většinou uzavřena. Za vzácnými památkami můžete vyrazit do muzea Muzeum Fesch, na jehož nádvoří se nachází hrobka Chapelle Impériale, která patří rodu Bonapartů. Za odpočinkem můžete zamířit na náměstí Place Foch, které je lemované velkým množstvím kaváren a restaurací.\nPamátky a zajímavosti na Korsice\nKorsika je nádherný ostrov, který se díky menšímu počtu turistů můžete pochlubit nedotčenou přírodou, překrásnými dlouhými oblázkovými i písčitými plážemi, ale také množstvím letovisek, ve kterých si můžete prohlédnout také řadu zajímavých historických památek.\nV hlavním městě Ajaccio se nachází řada soch a památníků připomínající nejslavnějšího korsického rodáka, Napoleona Bonaparte. Prohlédnout si zde můžete také jeho rodný dům nebo rodinnou hrobku. Nachází se zde také několik zajímavých muzeí. Z církevních památek si nezapomeňte prohlédnout katedrálu Notre-Dame-de-l’Assomption d’Ajaccio. Druhým největším městem na Korsice je Bastie, kde se nachází překrásný kostel Saint Jean-Baptiste. Důležitým historickým městem je Bonifacio na jihu ostrova, které je známé svým historickým centrem, ve kterém si můžete prohlédnout například citadelu a další významné dochované stavby.\nK nejnavštěvovanějším městům na ostrově patří například přístavní město Porto Vecchio nebo například Calvi, o kterém se tvrdí, že je to rodiště slavného mořeplavce Kryštofa Kolumba. Městu Corte, které se mělo stát hlavním městem v případě, že by se Korsika osamostatnila, dominuje hrad, ve kterém se nachází muzeum, ze kterého je překrásný výhled na okolní krajinu.\nPokud toužíte během dovolené poznat zdejší nedotčenou přírodu, zamiřte do vnitrozemí, které je křižováno množstvím turistických tras, které jsou rozlišeny podle stupně náročnosti. Ty nejtěžší vedou přes horská jezera až k vrcholkům zdejších hor.Z přírodních zajímavostí stojí za zmínku i Agriatská poušť.\nNejvětším lákadlem Korsiky jsou samozřejmě místní nádherné pláže, kterých se na ostrově nachází přes 200. Opalovat se můžete jak na oblázkových, tak písčitých plážích. Vybírat můžete mezi velkými a rušnými letovisky i menšími středisky, kde si užijete většího klidu. Dopřát si můžete také různé aktivity, například vodní sporty jako jsou šnorchlování, potápění nebo surfování.


JenProŽeny » Nejlepší dárky k svátku zamilovaných\nOblíbený a zároveň nenávidění svátek s názvem Valentýn. Pokud patříte k těm, kteří si rádi udělají navzájem radost právě 14. února, máme pro vás skvělé tipy na dárky.\nSnad každá žena miluje šperky a výběr je opravdu pestrý od náramků, přes náhrdelník až po prstýnky a další.\nNejemotivnější valentýnskou kolekci tento rok uvedl Swarovski. Decentní modely plné ženskosti i výrazné šperky, s nimiž budete nepřehlédnutelná.\nPokud sháníte luxusní šperk, který ohromí spíše ženu než dívku, valentýnský šperk ALO diamonds je opravdovým vyznáním lásky na celý život. Šperky ve tvaru srdce, zdobené nádherně zelenými smaragdy, vášnivě rudými rubíny, zářivě žlutým diamantem anebo bílými diamanty, ženám navždy připomenou, kdo je jejich pravá životní láska.\nDárkem pro muže může být krásné spodní prádlo, které si samozřejmě obléknete vy. Odvažte se a oblékněte rudé či červené odstíny, které nabízí Marks&Spencer. Romantické květinové potisky, zvířecí motivy spolu s krajkou seženete v Intimissimi. Váš muž jistě ocení tento typ dárku.\nSladké dárečky jsou vhodné jak pro muže, tak i pro ženu, a nic nezkazíte lahodnou čokoládou. Kvalitní čokoládové lahůdky v krásných dárkových baleních seženete například v BILLE.\nPřijde vám, že čokoláda už je okoukaná? Co takhle roztomilá dortová lízátka od HAPPY POPS? Vymazlené provedení je jako stvořené pro dárek, v balení je vždy také kartička pro připsání vlastního zamilovaného vzkazu.\nNejste na sladké, ale rádi si něčím připijete? Pak nejlépe limitovanou edicí Rosé Impérial „Living Ties“ od Moët & Chandon. Nádherný romantický design plný intenzivní vůně ovoce spolu s okouzlující chutí. Mňam!\nJestli má váš partner smysl pro humor a zároveň sleduje módní trendy, pak mu neuniklo, že obyčejné černé ponožky jsou dávno pasé. Móda totiž momentálně diktuje pravý opak. Čím barevnější ponožky dnes totiž obléknete, tím víc budete cool. A nezáleží na tom, jestli vaše drahá polovička pracuje jako vysoce postavený manažer nebo ještě studuje vysokou školu. Dárkovou krabičku Happy Socks Valentine se třemi páry ponožek z limitované edice pořídíte na www.urbanlux.cz za 699 Kč.\nMilujete romantické wellness víkendy a nejvíc ze všeho toužíte v nejbližších dnech změnit prostředí a zajet si někam odpočinout? Vydejte se s partnerem do oceňované moravské Villy Memories. Tento komorní hotýlek leží uprostřed Hostýnských vrchů a je zde až neskutečně božsky! Wellness & Spa Boutique Hotel Villa Memories si minulý rok v Londýně dokonce vysloužil cenu za nejlepší rodinný butikový hotel v Evropě a celosvětově se ve své kategorii umístil v první čtyřce.\nAutor: Lea Gürtlerová (Žena a život)Foto: Archiv\nNaliju si dvojku vína. Je to problém, nebo naprosto v...\nTaké si večer ráda dáte skleničku prosecca nebo dvojku červeného?...


Jméno Oskar Jozef Naše jména Aktuální databáze křestních jmen a příjmení, jejich četnost, význam a původ , svátek\nJméno Oskar Jozef má 1 člověk, je na 17610. místě a věkový průměr je 10 let.\nJméno Oskar Jozef je složeno z více jmen. Jméno Oskar nosí 1357 obyvatel ČR, svátek slaví 1.8., má význam: Boží kopí a původ anglosaský. Jméno Jozef nosí 8526 obyvatel ČR, svátek slaví 19.3., má význam: Bůh ti přidá a původ hebrejský.\nDiskuze na téma: Jméno Oskar Jozef Ostatní diskuze:


Prodej bytu 2+kk v ulici Jaromírova, Praha 2, po rekonstrukci, okna do dvora, MHD 1min - Reality.iDNES.cz\nPoznámka: cena včetně advokátního servisu a provize RK, daň z převodu nemovité věci hradí kupující\nProdej bytu 2+kk v ulici Jaromírova, Praha 2, po rekonstrukci, okna do dvora, MHD 1min\nExklusivně Vám nabízíme prodej bytu 2+kk v ulici Jaromírova, Praha 2 - Nusle. Osobní vlastnictví, celková podlahová plocha bytu 49 m². Secesní cihlový dům s novým výtahem, byt v 3. patře, původní dvojitá okna do klidného dvora. Byt po rekonstrukci - nové rozvody a obklady, podlahová krytina - plovoucí a dlažba, topení el. akumulační kamna (možné předělat na kombinovaný plynový kotel). Dispozice bytu - ložnice, obývací pokoj, koupelna s rohovou vanou a WC, předsíň s kuch. linkou a komora. Vybavení - nová kuchyňská linka, sporák s troubou, přípojka na pračku, bez nábytku. V místě dobrá občanská vybavenost, 2 parky - Vyšehrad a Folimanka, tramvajová zastávka Ostrčilovo náměstí 1min chůzí od domu, stanice metra B-Karlovo náměstí 5min tramvají. Doporučuji Vám osobní prohlídku. Cena bytu včetně advokátního servisu, advokátní úschovy kupní ceny a provize realitní kanceláři. Daň z převodu nemovité věci hradí dle zákona kupující. Na byt je možné čerpat hypoteční úvěr, který Vám rádi vyřídíme (s roční úrokovou sazbou již od 1,69 %). KN7J\nČíslo zakázky: IDNES-M7T\nDobrý den, mám zájem o bližší informace k vámi inzerované nemovitosti: 'Prodej bytu 2+kk v ulici Jaromírova, Praha 2, po rekonstrukci, okna do dvora, MHD 1min' (IDNES-M7T), kterou inzerujete na Reality.iDNES.cz. Prosím kontaktujte mne. Děkuji.


Dragon Age - Memento mori | To read, you must believe...\n23. března 2010 v 18:33\t| Mash!nkaB00M\t| Něco, co považuji za nezbytné v mém životě\nPozoroval každý jeho pohyb. Ten zmatek, když se k němu přiblížil, ten žal, když uviděl svého starého přítele, bojujícího o zachování své bdělosti. Ten šok v jeho očích, když ho zabil, když jím byl přinucen. Ten stydlivý pohled, když se jej poprvé dotkl, ten smutek v jeho krásných modrých očích, když někdo připomněl záležitost u Ostagaru. Zevran nevěděl, co si o tom má myslet. Byl zvyklý, že se každý brzy vzpamatoval z jakkoli příšerné zkušenosti. Musel. Ale Illidian ne. Illidian cítil vinu, myslel si, že to zavinil on. Že zradil svého přítele tím, že ho nechal dotknout se zrdcadla, že zavinil to, co se odehrálo u Ostagaru. A pocit viny za přítelovu proměnu zesílila i návštěva urny. Illidian možná vypadal jako silný a nebojácný muž, uvnitř ale skrýval nekonečný žal a křehkou duši.\nZevran si neuměl vysvětlit ten pocit vedoucí k šílenství, jako by mu někdo lil kyselinu přímo do srdce, když Illidian mluvil s Alistairem a smáli se jako nejlepší přátelé. Neuměl si ani představit tu naběhlou husí kůži, když těsně kolem něj proletěl jeho šíp a zachránil ho od téměř jisté smrti. Ani ten čirý strach, když ho Cauthrien odvedla společně s Alistairem do pevnosti Drakon. Nic takového nikdy předtím necítil. A to ho mátlo.\nPozoroval, jak jako v divokém tanci Illidian zabíjí své protivníky s neuvěřitelnou přesností a rychlostí. Jak se uměl rozmáchnout oběmi zbraněmi najednou. A tak moc se divil, když chtěl, aby ho Zevran doprovodil do jeho stanu.\nTa bílá lesknoucí se pleť, když se zpotil. Ty skelné modré oči od vyčerpání. Ty pnoucí se svaly, když se prohýbal. Ty havraní černé vlasy. Ty naoko tvrdé rysy. Ty vystouplé lícní kosti. To byly věci, ze kterých se Zevranovi svíral žaludek ještě dlouho poté. Vždy, když si na něco takového vzpomněl nebo zahlédl, musel odvrátit pohled nebo se rychle soustředit na něco jiného. Ze všeho nejhorší ale bylo, když se ho Illidian omylem dotkl nebo ho chytil za rameno. Zevranem každý takový dotek otřásl tak moc, až ho mátly vlastní myšlenky.\nZároveň si ale všiml, jak ho sleduje Wynne. Neznal důvod, ale vždy, když zahlédl její pohled, jako by mu zmrazilo srdce. Když koukal na Illidiana, hořelo. Nebyl si to ale schopný přiznat před někým jiným. Rozhodl se, že si o tom s Illidianem promluví.\n,,Illidiane," promluvil na něj jednoho dne v táboře. Illidian se na něj otočil a Zevran se lehce zachvěl.\n,,Co se děje, Zevrane?"\n,,Já... chtěl jsem ti jen říct, že..." Náhle si nebyl jistý, jestli je to ten nejlepší nápad. Zarazil se.\n,,Co? Co jsi mi chtěl říct?" Zevran zvedl oči a znovu uviděl ten smutek hluboko v jeho očích, který ale nyní překrývala zvědavost. Na okamžik přetrumfla ten skrytý žal.\n,,Myslím, že k tobě cítím něco víc. Že nás pojí něco víc než jen postel, jestli mi rozumíš." Poslední slova skoro špitl. Vyschlo mu v krku.\n,,Rozumím." Illidian uhnul očima a Zevran poznal, že na tu samou věc myslel už od začátku. Je možné, pomyslel si, že by mě miloval? Celou tu dobu?\nZevran se k němu přiblížil. Chytil ho za paži a okamžitě pocítil, jak se Illidian napjal. Přiblížil se k němu ještě víc a tentokrát už cítil, jak se celý chvěje. Zevran od něj odstoupil a nechal ho být. Nechtěl ho příliš rozrušit.\nLežel vedle něj a vzpomínal. Vzpomněl si na Rinnu, jak se s tím Illidianovi svěřil, jak se mu ulevilo. Vzpomínka na ni už tak moc nebolela.\nZavrtěl se. Otočil k němu hlavu a sledoval, jak se šedý strážce probírá. Nejdřív zjevně nevěděl, co se děje a kde je, pak ale uzřel Zevrana a do hrůzy v jedo očích se vlila úleva. Posadil se a Zevran také. Lehce ho objal kolem pasu a sledoval, co na to Illidian. Jen mu trochu ztvrdly svaly na břiše, jinak nic. Zevran sjel trochu níže a pozoroval přitom Illidianův obličej. Illidian se kousl do spodního rtu a pak se zvedl a přešel k jeho věcem. Začal se oblékat.\n,,Děje se něco?" Zevrana to trochu vyvedlo z míry.\n,,Ne. Ne, neděje se vůbec nic. Máme jen mnoho práce, než bude tomu všemu konec." odpověděl výmluvně Illidian. Zevran poznal, že si vzpomněl na Tamlena.\n,,Je mi to moc líto. Vím, že to pro tebe muselo být velmi těžké, vidět takto někoho, koho jsi znal už odmala." Illidian ztuhl. Zevran zalitoval, že s tím vůbec začal.\nPak se Illidian znovu svalil na zem a lítostivě se na něj podíval. Do očí se mu hrnuly slzy, i když jen maličko. Zevran se k němu přisunul a obkročmo na něj sedl.\n,,C-co to děláš?" Neodpověděl. Slzy hned zmizely a nahradila je po nějaké chvíli slast.\nA nyní tu stál a mohl jen mlčet. Nemohl se s tím nikomu svěřit, nikdo by mu nepomohl, ani ho nepochopil. Řešil až příliš podivnou záležitost.\nA tak stál a díval se na vrchol pevnosti Drakon, kde ten, který ho miluje, obětuje svůj život proti Nákaze. Jenom ta myšlenka ho dováděla k šílenství. Vzpomněl si na poslední slova, která si řekli a obraz se mu mlžil před očima.\n,,Ať se stane cokoliv, Zevrane... Miluji tě."\n,,Krutá tvář až do konce." Litoval těch slov, která zvolil, aby nemusel říct to, co doopravdy cítil.\n,,Já tebe taky." zašeptal do větru a sledoval, jak se z nejvyšší věže objevila vlna něčeho. Zahnalo to zplozence. Ta vlna dobra, která zničila Nákazu. Od té chvíle si Zevran nepamatoval téměř nic.\nZevran ležel na lůžku. Rychle se posadil.\n,,Kde to jsem?" zeptal se okamžitě, co uviděl živou duši.\n,,Jsi na ošetřovně. Budeš tu muset ještě asi den -"\n,,Den?! Hou hou, tak to ne. Musím se ujistit, že... Že..." Že přežil? Že zemřel? Zevran nevěděl. Ztuhl tak, jak se posadil. Pak se ale vzpamatoval a začal si oblékat oblečení, které tam měl připravené. Vyšel pryč z pokoje, aniž by na sebe nechal sáhnout.\n,,Kde je šedý strážce?" ptal se kohokoliv, koho potkal. Všichni ukazovali jedním směrem. Čím blíže Zevran byl, tím více si byl jistý, že ho vedou k hrobce, ale pokračoval dál. Stanul před velkými dveřmi, celý udýchaný. Olízl si rty a zatlačil do nich. Byly těžké. Zevran neviděl do světla, které polilo rozšiřující sloupec, jak otevíral dveře, pak si ale zvykl. Jako první uviděl na zemi koberec. Zvedal oči se očima stoupal po schodech. Zahlédl něčí spodní část zbroje. Zevranovi se zrychlil tep.\nPak zvedl oči úplně. Ohromeně zůstal stát na místě. Tam, ve zbroji ze silveritu, obličejem stejně ztrápeným jako šťastným, lesknoucím se mečem a zářivýma očima,... stál Illidian.\nDveře se za Zevranem zavřely. Poprvé ve svém dosavadním životě byl rád, že nezemřel, ačkoliv na to myslel. Ztuhlý na místě Zevran začal vnímat vřavu kolem sebe. Kdosi mu vtiskl do ruky pohár s vínem, někdo jiný ho táhl stranou. V té osobě poznal podnapilou ženu. Vytrhl se jí, pohár odložil a zůstal stát na okraji koberce, čekaje, až k němu Illidian přijde. Jestli přijde, pomyslel si a tentokrát už pevně věděl, co mu řekne, jestli bude mít tu příležitost.\n1 BassDIANN21 | E-mail | Web | 19. listopadu 2011 v 21:17 | Reagovat\nDon't you know that it is correct time to get the personal loans, which will help you.


Česká škola: Oldřich Suchoradský: Školní soutěže - ano, či ne?\nOldřich Suchoradský: Školní soutěže - ano, či ne?\npátek 9. února 2001 ·\nŠkoly jsou denně zaplavovány nabídkami nejrůznějších soutěží pro žáky. Často je jejich hlavním smyslem prezentovat činnost organizací, firem nebo i konkrétní výrobky. Nejen vítězům, ale i prostým účastníkům je pořadateli hodně slibováno, zkušenosti však ukazují, že to bývají jen plané sliby. Naštěstí to neplatí o všech akcích.\nJak se v nepřehledné nabídce vyznat a podle jakých kritérii volit, aby vynaložená snaha dětí i učitelů přinesla očekávaný výsledek a nebyla jen mrháním časem? Dobrá volba je teoreticky možná díky soupisu soutěží doporučených ministerstvem školství, který počátkem každého školního roku uvádějí jako přílohu Organizační směrnice k novému školnímu roku. Zde je především vodítkem kategorizace soutěží podle důležitosti. Ale ani to nemusí být dostatečné a přímá zkušenost kolegů je stále nenahraditelná.\nKaždý, kdo si s žáky některou ze soutěží vybral a absolvoval alespoň nižší kolo, mi dá za pravdu, že účast a především úspěch vyžaduje žáky dobře připravené, kteří mají ve zvoleném oboru nadprůměrné nadání, vytrvalost a také dobrou domácí podporu. Učitel by měl umět odhadnout, jestli příprava nebude pro něj i pro žáka jenom ztrátou času.\nProto je třeba vědět co nejvíce o nárocích soutěže. Jejím obsahu, organizaci a požadavcích ve vyšších kolech. Užitečné je také znát zadání soutěžních úkolů z minulých let a ty s žákem postupně a soustavě probrat. Teprve když se ukáže, že je schopen konkurence ve vyšších kolech, má smysl ho do soutěže přihlásit. Případný neúspěch může v konečném výsledku přinést žákovi jen zbytečné trauma.\nVyplatí se nejdříve zorganizovat školní kolo soutěže. V něm dáme příležitost všem zájemcům ve třídě nebo celé škole. Dětem přiblížíme obsah soutěže, seznámíme je s okruhem znalostí, které vyžaduje. V jednom čase pak zadáme všem zájemcům přiměřené úkoly, které nenaplňují nároky celé soutěže a dovolí všem dětem ověřit si své možnosti. Učitel z účastníků školního kola vybere menší skupinu úspěšných a nejaktivnějších zájemců jako potenciální reprezentanty školy ve vyšším kole soutěže. S těmito žáky dál pracuje individuálně. Těsně před termínem přihlášek, po dohodě s žáky a se souhlasem jejich rodičů, odešle přihlášku k soutěži. Ve zbývajícím čase před vlastní soutěží nezapomene ani na psychologickou přípravu svých reprezentantů.\nJe dobré, když se učitel vyššího kola účastní se svým žákem osobně, byť by to byl jediný žák, se kterým na soutěž odjel. Doprovod učitele na místo konání a povzbuzení těsně před soutěží mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit celkový výsledek. Také po skončení soutěže s ním učitel může bezprostředně probrat soutěžní otázky a odpovědi, a tím přispět k dobrému vyznění dlouhodobé snahy žáka - případně mu pomůže překonat pocity zklamání.\nÚspěch není jedinou motivací\nVynaložená práce a snaha dítěte by měla být korunována úspěchem. Ale ani tehdy, když v soutěži neuspěje a nepostoupí do vyšších kol, je pro žáka nesporným vkladem všechno, co si k danému tématu nastudoval a uložil v paměti. Určitě někdy v budoucnu získané poznatky využije a uplatní.\nPryč jsou doby, kdy byly podle počtu zúčastněných žáků a úspěchů sestavovány žebříčky aktivních škol a učitelů. Přesto jsou soutěže stále populární a mnoho učitelů nelituje svůj čas a energii pro přípravu žáků na soutěže. Vědí, že je to činnost užitečná pro nadané aktivní žáky. Soutěže ale pomáhají i samotným učitelům být na úrovni posledních poznatků ve své odbornosti. Nutí je spolu se žákem shánět literaturu, hledat v časopisech nebo na internetu aktuální poznatky. V každém případě je úspěch žáka pro učitele velkým zadostiučiněním a nenahraditelnou odměnou. Je odrazem jeho odborných i pedagogických schopností a vytváří jeho pověst ve sboru i u rodičů. Je argumentem pro ředitele při ohodnocení jeho nadstandardní práce, kterou nelze přehlédnout.\nZe všech těchto důvodů by měl každý učitel účast v soutěži alespoň vyzkoušet. Možná že právě v nich najde nový a nečekaný rozměr své pedagogické práce.


Kola ve sklepech paneláků jsou častým cílem zlodějů - Pelhřimovský deník\nKola ve sklepech paneláků jsou častým cílem zlodějů\nPelhřimov – Pelhřimovští policisté vyšetřují krádež jízdního kola, které se před několika týdny ztratilo ze sklepa jednoho z panelových domů na pelhřimovském sídlišti. A není to ojedinělý případ.\n„Majitel sklepa to zjistil, když jsme měnili zámek u dveří vedoucích ke sklepům. Předtím nějakou dobu ve sklepě nebyl, a neví proto přesně, kdy bylo ukradeno," popsal předseda společenství vlastníků jednotek Pavel Kopecký, za jakých okolností se na krádež přišlo.\nJe třeba zamykat\nNa obyvatele domu se nyní snaží apelovat, aby alespoň na noc zamykali vchodové dveře a dávali si pozor, aby nepouštěli do vchodu cizí lidi. „Není to první případ krádeže v našich sklepech. Naposledy tu zloděj řádil, když dům procházel rekonstrukcí. Pachatel zřejmě zaznamenal, že je tu přes den pohyb a snadno se do domu dostane," doplnil Kopecký.\nNedávno okradený obyvatel domu, kterému se bicykl ze sklepa ztratil někdy v době od desátého března do třetího dubna, se svěřil, v jakém stavu svůj sklep našel. „Zámek z něj byl uštípnutý a uvnitř chybělo kolo přítelkyně a nějaké kempingové vybavení. Aby se ke sklepům dostal, dveře k nim zloděj zřejmě vypáčil, což nebylo těžké, protože nebyly zamčené, ale jenom zabouchnuté. Nejenom vchodové dveře, ale zvláště ty ke sklepům bychom neměli nechávat odemčené," vysvětlil s tím, že podle policistů, kterým krádež hlásil, se takových věcí děje víc.\nPotvrdila to i mluvčí policie Monika Pátková. „Krádeže jízdních kol jsou poměrně častou trestnou činností, Pel᠆hřimov nevyjímaje. V zimním období se kola nejčastěji ztrácejí ze sklepů a kočárkáren, v dalších obdobích roku jsou terčem zlodějů také venku, například u obchodů či restaurací. V letošním roce jsme prověřovali celkem čtyři krádeže kol ze sklepních kójí panelových domů. K těm došlo na třech místech, dvakrát v Táborské ulici, po jednom případu to bylo v ulicích Pražské a U Rendlíku. Nedá se obecně říct, že by zloději kol upřednostňovali jednu konkrétní lokalitu," konstatovalamluvčí.\nObjasňování těchto případů je podle jejích slov složité. Dopadení pachatelů znesnadňuje skutečnost, že mnoho poškozených přijde na vloupání do sklepní kóje až po delší době. Odcizená kola většinou končí tak, že je pachatelé dál prodávají, třeba v bazarech.\n„V případě, že pachatel odcizí jízdní kolo tím způsobem, že se vloupá do sklepa, jedná se vždy o trestný čin krádeže a hrozí mu až dva roky vězení. Pokud kolo odcizí bez užití násilí – venku, případně z neuzamčené místnosti a podobně –, záleží na hodnotě kola. Je-li vyšší než pět tisíc korun, jedná se také o trestný čin krádeže a hrozí mu stejný trest jako výše. Pokud je menší než pět tisíc, jedná se o přestupek proti majetku a pachateli hrozí pokuta až do patnácti tisíc korun," informovala Monika Pátková.\nS vloupáním do sklepních kójí se policisté nesetkávají zřídka. „Pachatelé využívají skutečnosti, že se ve sklepních prostorách domů pohybuje velmi malé množství lidí a to prakticky po celý den. Je zde malá pravděpodobnost, že by byli pachatelé přistiženi svědky nebo že by je při krádeži někdo slyšel. Pachatelům také nahrává jistota snadného výdělku, neboť ve sklepních kójích má téměř každý majitel uložené věci, které se dají snadno zpeněžit nebo zkonzumovat. Jedná se o jízdní kola, sportovní vybavení, elektroniku, nářadí, potraviny a alkohol," říkají policisté.\nKe krádežím ve sklepních kójích podle jejich zkušeností nedochází jen v noci, jako je to typické pro vloupání do jiných objektů, ale prakticky kdykoli. Je důležité neumožňovat pachatelům snadný přístup do domů. Dále je třeba, aby v případě, že majitel zjistí vloupání do sklepní kóje, okamžitě přivolal policisty a nevstupoval do míst, kde se pachatel pohyboval, a tím neničil stopy, které po sobě mohl zanechat.


Do nového roku s novým výkonným pracovištěm pro hybridní práci? | AUTOCONT\nHome > Aktuality > Do nového roku s novým výkonným pracovištěm pro hybridní práci?\nApple iPad Pro s revolučním procesorem M1, klávesnicí Magic Keyboard a možností 5G konektivity přináší do firem nové pohledy na to, jak může vypadat firemní počítačové pracoviště s plnou mobilitou a nepřekonatelným výkonem.\nApple iPad Pro s čipy M1\nRychlý procesor, grafika, WI-FI i 5G\nModerní pracoviště s iPad Pro potřebuje Magic Keyboard\nKontakt pro obchodní poptávku\niPad Pro je díky čipu M1 nejrychlejší mobilní zařízení svého druhu. Je navržený tak, aby naplno využíval vyšší výkon nové technologie revolučního procesoru, včetně vyspělého obrazového signálového procesoru a jednotné paměťové architektury. A protože je čip M1 ohromně tenký, lehký a úsporný, iPad Pro vydrží na baterii celý den. iPad Pro je vybaven i fantastickým XDR displejem. K dispozici jsou dvě modelové řady těchto zařízení:\n11" iPad Pro s Liquid Retina displejem - jde o Multi‑Touch displej s LED podsvícením a technologií IPS a rozlišením 2388 × 1668 při 264 pixelech na palec,\n12,9" iPad Pro s Liquid Retina XDR displejem - jde o Multi‑Touch displej s mini-LED podsvícením a technologií IPS a rozlišením 2732 × 2048 při 264 pixelech na palec.\n8jádrové CPU čipu M1 je až o 50 procent výkonnější. Navíc má M1 i 8jádrové GPU, které představuje třídu samo o sobě. Díky němu iPad Pro dosahuje až o 40 % vyššího grafického výkonu. Na Liquid Retina XDR displeji s kontrastním poměrem 1 000 000 : 1 jsou všechny detaily obrazu jako živé a poslouží i k dobrému čtení pracovních podkladů, za jakýcholiv světelných podmínek v místnosti i v terénu.\nSuperychlé bezdrátové připojení je dnes nepostradatelné. Rozhraní Wi-Fi 6, kterým disponují nové modely iPad Pro garantuje dnes nejrychlejší dostupný komunikační standard. Bezdrátové připojení 5G, které je dostupné u verzí M1 iPad Pro Wi-Fi + Cellular, umožňuje se připojovat i k těm nejrychlejším mobilním sítím a tedy spolupracovat s kolegy nebo posílat data doslova za pochodu. Navíc iPad Pro umí nejvíc pásem 5G ze všech zařízení svého druhu, takže se k sítím 5G připojí na více místech.\nNejnovější modely iPad Pro ihned k dodání\nMagic Keyboard je dokonalý doplněk iPadu Pro. Výborně se na něm píše, má trackpad s novými možnostmi ovládání iPadOS a taky USB‑C port na nabíjení iPadu. Chrání ho z přední i zadní strany. iPad se k plovoucí konzolové konstrukci Magic Keyboardu přichycuje magneticky, takže ho hladce nastavíte přesně do takového úhlu, ve kterém se na něj dívá nejlíp.\nApple Magic Keyboard a jednotlivé typy a ceny\nCeny uváděné u jednotlivých produktů na odkazech v eKatalogu jsou jednotkové doporučené ceny, pro firemní nákupy si vždy u Apple požádejte o individuální projektovou cenu a platební podmínky..\n11 důvodů, proč pracovat na Macu. Proč ho používat i ve vaší firmě?


Když jdou dolů tržby, musí i náklady? – Efektivita telekomunikačních operátorů v regionu - Patria.cz\nKdyž jdou dolů tržby, musí i náklady? – Efektivita telekomunikačních operátorů v regionu\nPoté, co jsme se podívali na růstový profil operátorů v regionu a jejich operační efektivnost měřenou EBITDA marží (u Českého Telecomu na rozdíl od TP SA v Polsku a Matavu v Maďarsku znatelný pokles tržeb, trend marže mírně rostoucí, fluktuace výrazná, její úroveň ovšem výrazně nad těmito operátory) se podívejme detailněji na tento druhý bod - operační efektivnost. Konkrétně půjde o velikost jejich hlavních nákladových skupin, která odráží to, kolik jsou tyto společnosti schopny generovat zisků z koruny tržeb.\nNásledující grafy u všech tří operátorů ukazují podíl jednotlivých hlavních nákladových skupin (osobní náklady, platby ostatním operátorům a ostatní náklady) a zisku EBITDA (chápejme ho jako residuum) na jejich tržbách:\nZdroj: Operátoři, Patria Finance\nTP SA s nižší operační (EBITDA) marží (grafy jsou počítány z kumulativních dat) než Matav a Český Telecom má relativně nejvyšší osobní náklady (16% na tržbách v HI 2003), což je v souladu s jeho nejhorším poměrem počtu zaměstnanců na jednu linku a indikuje největší potenciál pro další restrukturalizaci. Matav i Český Telecom jsou na úrovni 14-15%, i zde je ale zřejmě ještě prostor pro zvýšení produktivity práce, což je v souladu s deklarovaným záměrem Českého Telecomu dále propouštět.\nNaopak platby ostatním operátorům u TP SA dosahují pouze 10%, u Matavu a Českého Telecomu tomu je na úrovni 14% a 13%. Velikost těchto plateb je dána úrovní propojovacích tarifů, rozvojem mobilního trhu (jeho relativní velikostí k trhu pevných linek) a významem alternativních operátorů.\nOstatní náklady jsou ale u TP SA opět vyšší na 31% vs. 29% u Matavu. Český Telecom zde dosahuje výborných 23% - zde je tedy jeden z hlavních důvodů jeho relativně dobré operační výkonnosti ve srovnání se zbylými operátory. V rámci těchto nákladů jde zejména o energie, materiál, opravy a údržba apod. Míra optimalizace těchto nákladů (slovo optimalizace je důležité, protože jejich snižování může vést až za optimální hranici – tj. tam, kde je např. již poškozena požadovaná kvalita služeb dané společnosti; podobné může být konstatováno o investičních výdajích) je přitom odrazem deklarované strategie (optimalizace opex – operačních nákladů a capex – investičních výdajů je téměř bez výjimky parciální strategií uplatňovanou operátory v Evropě – tj. na stagnujících trzích s velkým tlakem na tržby od alternativních a mobilních operátorů), ale stejně tolik i toho, jak dobře je tato implementována.\nJak bylo podotknuto, v odvětví telekomunikací v oblasti pevných linek je většinou dobře vidět vrcholná, popř. pozdní fáze odvětvového cyklu. Stagnují, či klesají tržby, což je doprovázeno strategií upřenou na maximální zvýšení efektivnosti společností a to jak na straně nákladové, tak na straně investičních výdajů (zpřísňování kritérií pro nové investiční projekty ve smyslu jejich požadované návratnosti, payback period apod., maximální omezení udržovacích investic apod.). Souběžně jsou managementem vyhledávány alternativní zdroje příjmů – tedy buď nové, rostoucí odvětví, nebo alespoň rostoucí segment odvětví starého. S postupem cyklu odvětví souvisí i vývoj rentability kapitálu do společnosti vloženého, na tento se podíváme v některém z následujících článků.\nPředchozí díly o situaci v regionu:\nRůst a operační efektivita: jak je na tom Český Telecom v regionálním kontextu?\nRůstový profil Českého Telecomu není v regionálním kontextu zrovna povzbudivý\nSouvisející srovnání mobilního trhu a pevných linek:\nMobilní vs. pevné telekomunikace (II) - po tržbách zisky\nMobilní vs. pevné linky - kde se u nás v telekomunikacích daří?\nSouvisející seriál o mobilním trhu v ČR:\nMobilní trh v České Republice (V): Místo, kde chtějí společnosti být\nMobilní trh v České Republice (IV): Kdo je tedy vítěz?\nMobilní trh v České Republice (III): Proč má jeden víc?\nMobilní trh v České Republice (II): Kdo má víc?\nMobilní trh v České Republice (I): Rozděl a …\nmám několik známých, co pracují v Telecomu, a podle nich je to stále polo-socialistická firma, a že propouštět se tam dá určiě hodně\nHongkong zvýšil daň z obchodování s akciemi a vyvolal výprodeje (1394x)\nUBS: Další globální akciová rotace na obzoru? (1114x)\nVláda požádá o delší nouzový stav. Babiš: Protiepidemická opatření se musejí zpřísnit (1043x)\nMakroMixér Jana Bureše a Roberta Břešťana II: Zvedne ČNB první ve vyspělém světě sazby? Hostem viceguvernér Marek Mora (964x)\nRopná rally nabírá na obrátkách (950x)\nZáznam webináře: TRHY versus REALITA. Kam pro ZISKY v covidové době? (8531x)\nJan Cepák: Je nabídková cena za Monetu fér? (4890x)


Moderní způsob vytápění interiérů? Jednoznačně konvektory! | Bydlení\nÚvodní strana / Dům / Moderní způsob vytápění interiérů? Jednoznačně konvektory!\nModerní způsob vytápění interiérů? Jednoznačně konvektory!\nMožností a způsobů, jak v současné době vytápět interiéry je hned několik a rozdíly jsou velké jak v oblasti výkonu, tak v eleganci a efektivitě. Pokud se podíváte, jaké způsoby nejčastěji využívají developeři při stavbě novostaveb bytových domů i architekti při stavbě nových rodinných domů, jsou to především konvektory. Proč právě konvektory?\nPropojení efektivity s elegancí\nPrávě konvektory nabízí teplovzdušné vytápění ve velmi elegantním provedení a navíc jsou velmi efektivní. Do daného prostoru totiž neprodukují teplo pomocí sálání, jako například klasické radiátory, ale prouděním vzduchu. Vzduch je nasáván do konstrukce konvektoru, zde se ohřeje a proudí dále do místnosti. Díky tomuto způsobu jsou v celé místnosti jen minimální teplotní rozdíly. Navíc design těchto výrobků dokonale splňuje moderní architektonické a designové trendy v interiéru.\nI naši výrobci dosahují maximálních kvalit\nI v oblasti otopných těles najdeme na našem trhu českého výrobce. Dokonce výrobce, který v této oblasti dosahuje takových kvalit, že své produkty distribuuje do třiceti světových zemí. Jedná se o společnost Minib, která je výrobcem konvektorů od roku 1999 a hlavním cílem je neustálá inovace produktů. Do oblasti inovace a vývoje investují nemalou část zisků. Díky tomu si udržují na našem i světovém trhu stále vysokou pozici. V nabídce Minib můžete najít samostojné konvektory, podlahové, na stěnu, designové i atypické konvektory.\nNejoblíbenější druh pro novostavby? Jednoznačně podlahové!\nPokud se zaměříme převážně na novostavby a druh konvektorů, který je při stavbě nových domů nejčastěji využíván, jedná se jednoznačně o podlahové konvektory. Celá jejich konstrukce je totiž ukryta pod profilem podlahy. Rovnoměrně s podlahovou krytinou je usazena pouze mřížka konvektoru. Takové otopné těleso nijak nekazí vzhled interiéru.\nDetailní nabídku konvektorů najdete na www.minib.cz\n← Předchozí příspěvky Úsporné bydlení za pomoci tepelného čerpadla\nDalší příspěvek → Jaké spotřebiče nesmí chybět v žádné kuchyni?


Porod do vody - Brno, jak je na tom kvalita služeb?\nAhojte, nevíte jak na tom je aktuálně kvalita služeb u porodu do vody v Brně (OBILŇÁK)? zvažuji tuto variantu porodu. Slyšela jsem, že je to snesitelnější než na koze.... Prosím o příspěvky se zkušenostmi, ráda bych o tom celkově věděla víc. Jak to probíhá a tak. A taky se určitě za to něco platí, nebo ne? předem díky.\nZdravím, brněnské porodnice porod do vody neumožňují, na samotné tlačení musíš vylézt.\n@speedygon to je divné. Mě jedna známá říkala, že právě před pár lety rodila na obilňáku do vody. Tak jsem jen chtěla vědět, jak to tam je teď. Žeby to zrušili?\nněco to stojí, musíš si zaplatit nadstandart a hlavně doufat, že v době příjezdu bude volný, jinak máš smůlu. ale jak se píše v příspěvku nade mnou tak v brně ani obilňák ani v bohunicích, tě nenechají přímo porodit do vody. jakmile začneš tlačit hned tě z vany vytáhnou.\n@baffiny a k čemu je to tedy dobré být do tlačení ve vodě? má to nějaké výhody? Nedokážu si představit, že v největších bolestech v největším porodu lezu z vany....\npresne tak, navic to pak muze jit docela rychle a nemusi se stihnout z vany vylezt ne? Mam za sebou dva porody a treti me ceka, nevim , ale rodit do vany bych nechtela ani nahodou :-| Ale je to jen muj pocit 😉\n@hanivasi @terkaz já netuším, já ještě nerodila, jen jsem do vody taky chtěla rodit ale dočetla jsem se, že v brně se to hold praktikuje takhle... oni ti naslibují, že to jde, ale když tam seš tak už tě porodit do vody vůbec nenechají... a pak už to samozřejmě žádný výhody nemá 😃\ntak to jsou teda vtipní....no jo, sliby, chyby. Asi se musím zeptat přímo v porodnici, jak to probíhá, co tím vlastně myslí, tou nabídkou. To jsem zvědavá, co mi řeknou.\ndíky za info, holky 😉\n@hanivasi záleží jestli se tam najde doktor, co vlastně celý porod nechá úplně na tobě... protože u porodu do vody to doktor nemá plně pod dohledem ... ale taky záleží jak to všechno půjde.... sestřenka na slovnensku taky chtěla rodit do vody a její porod byl tak rychlej, že jí ani nestihli napustit vanu\nJa take netusim, priznam se, ze jsem to ani nezjistovala. Ja jsem byla rada, ze jsem se predklonila rozdychala, ta predstava ze bych se skrabala do vany a z vany to me ani nenapadlo 😃\nMozna driv ta moznost byla a pak zjistili, ze to ma i nevyhody tak to zrusili, nevim. Ono asi v pripade nejakych komplikaci, kdy jde treba o cas, je to zdrzeni navic, nez se dostanou k rodicce, nez ji vubec vytahnou ven a nekam nalozi a tak... 😉\nJa do vody rodila (v zahranici)- jake to ma vyhody? Kdyz vase telo pozitivne reaguje, tak to urychluje otevirani a a usnadnuje prijimani stahu- samozrejme je to bez jakekoliv medikace. Pozitivni vliv to ma i na dite samotne, ktere vlastne z bricha vyklouzne do stejne teple vody a podobneho prostredi. 😉\nNevýhodou porodu(a nejspíš proto to i nepraktikují většinou) je, že když nastanou komplikace, není přístup k rodičce-musí Tě nejdřív vytáhnout....\ndruhé dítě jsem rodila ve vodě.\nvýhodou pobytu ve vodě je, že teplá voda zmírňuje bolesti, napomáhá uvolnění svalů při kontrakcích a mezi nimi. umožňuje nadlehčit vás i dítě a lépe se připravit na druhou dobu porodní.\nněkomu to při porodu nesedne - potřebuje jinou polohu a pomoc gravitace, někomu to naopak sedne a právě to nadnášení odlehčí tlaku a umožní lepší první dobu porodní.\nja taky rodila do vody v zahranici.. a uplne super.. teda nechapu proc v cr ti dovoli lezet v ty vane ale porodit do ni nemuzes.. to mi pripadne jako na palici... mela sem dve PA pac se jedna o porod do vody musi mit pritomny dve osoby.. ja tam mela pak jeste manzela a mamku.. takze 4 a ja.. 😃 😃 uplne super.. tepla vodicka.. nikde me nic nebolelo.. krasne sem se uvolnila..\ndruhy porod budu chtit opet do vody.. uzasny.. pravidelne kontroluji srdicko miminka... ja mela na dne zrcatko ke konci tak sem vse videla.. bylo to bozi.. nechapu co je to v cr za nadstandart rodit do vody...\nje fakt ze ani tady v uk sem si to nemohla zamluvit.. kdyby tam byla rodicka predemnou co je ve vane.. mam smulu.. diky bohu tam v ten den skoro nikdo nerodil takze vana volna.. po porodu mi muz rikal ze doma necham vetsi svincich kdyz se koupu atd nez po porodu 😃 😃


ZONES.SK | Študentská práca ~ Havířská balada - Marie Majerová\nPříběh je volným pokračováním románu Siréna. Vypráví o osudu Rudly, jednohoze synů staré Hudcovky. Odehrává se od velké hornické stávky roku 1900 až po světovou hospodářskou krizi roku 1929 -1933. Když se Rudla dostává na černou listinu, odchází tajně do Německa. Dostává se do Elsnice, kde se ubytoval v hostinci u manželů Jelínkových. Připadá si tam jako v ráji. Přišla za ním jeho milá Milka a byl šťasten. Rudla Hudec tu žije pod cizím jménem Jan Zvonař. Po narození syna se však vše začíná hroutit. Chtěli ho oddělit od Milfara, ale ten se vzbouřil a byli oba vyhnáni ze šachty.\nNašli si práci na povrchu, ale za měsíc byl Zvonař zase v dole. Když měl Zvonař už čtyři děti a Milfar psal, že se dá ve Westfálsku vydělat více peněz. Ve Westfálsku dlouho nepobyli a začala mobilizace. Zvonař musel narukovat mezi prvními. Utekl jim, ale zase ho chytili a poslali na frontu. Horníci ale mohli zpět do dolu. Najstaršímu chlapci, kterému říkali Kluk bylo 14 let a nastoupil do dolu. Na dole došlo k neštěstí a mezi 600 mrtvými byl i Kluk.