Ministr Havlíček: Česko řeší následky silného větru | ParlamentniListy.cz – politika ze všech stran\nParlamentníListy.cz » Politika » Politici voličům » Ministr Havlíček: Česko řeší následky silného větru\nPolámané větvě, spadané stromy, zpožděné vlaky, zastavené silnice a dálnice. Na šedesát tisíc domácností k dnešnímu ránu bez proudu. Bilance orkánu Sabine, který v noci na pondělí zasáhl Českou republiku. Na Sněžce silný vítr dosáhl rychlosti 180 km/h. Foukat má i dnes, už výrazně méně. Aktuální výstraha Českého hydrometeorologického ústavu zní: nízký stupeň nebezpečí.\nPřed cestou vlakem sledujte aktuální situaci a informujte se u dopravců. Polohu vlaků a omezení provozu najdete ZDE a na webu Správy železnic (ZDE).\nAktuální situací na dálnicích lze zjistit ZDE nebo můžete zavolat na infolinku 800 280 281.\nS informacemi o situaci na Letišti Václava Havla v Praze se můžete seznámit ZDE.\nSituace s odběrnými místy je k dispozici ZDE.\nPřed cestou vlakem sledujte aktuální situaci a informujte se u dopravců. Polohu vlaků a omezení provozu najdete ZDE a na webu Správy železnic ZDE.\n227 Telč - Třešť 197 Prachatice - Volary\n250 Přibyslav - Sázava u Žďáru - jízda po jedné koleji, může docházet k zpoždění\n212 Ledeč nad Sázavou - Zruč nad Sázavou\n162 Zavidov - Čistá\n170 Chlumčany u D. - Přeštice - pád stromu\n178 Chodová Planá - Mariánské Lázně - pád stromu\n202 Malšice - Sudoměřice u B. - pád stromu\n201 Záhoří - Písek - pád stromu\n173 Nučice - Loděnice - pád stromu\n197 Volary - Nové Údolí 198 Vimperk - Volary\nNa letišti je silný vítr, provoz však probíhá bez omezení.Pro vzlety a přistání se aktuálně využívá hlavní dráha.\nSituace se může pochopitelně měnit, proto doporučujeme, aby cestující sledovali aktuální informace u své letecké společnosti nebo na webových stránkách letiště ZDE.\nČEZ vyhlásil kalamitní stav v Karlovarském, Plzeňském a Středočeském kraji.\nAktuální informace jsou k nalezení také na Twitteru (ZDE) a Facebooku (ZDE) Skupiny ČEZ.\nDalší informace o situaci po jednotlivých krajích jsou na webu ZDE.\nČEZ aktuálně řeší 88 poruch na vysokém napětí. Bez elektřiny je 43 tis. odběrných míst.\nDalší informace jsou k nalezení na webu ministerstva průmyslu a obchodu (ZDE). A také na sociálních sítích obou resortů včetně Twitteru (ZDE) a Facebooku (ZDE) vicepremiéra a ministra Karla Havlíčka.\nHavlíček , MD , počasí , orkán


Aktuální nabídka dražby bytů Holubov denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si dražby bytů Holubov než Vás někdo předběhne.\nKategorie dražby bytů Holubov se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele dražby bytů Holubov neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je dražby bytů Holubov právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné dražby bytů Holubov\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii dražby bytů Holubov, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující byty Holubov, a to byty na prodej Holubov, pronájem bytu Holubov, dražby bytů Holubov.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii dražba bytu Holubov nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích byty Holubov, byty na prodej Holubov, pronájem bytu Holubov, dražby bytů Holubov.\ndražba garsoniery Holubov\ndražba bytu 1+1 Holubov\ndražba bytu 1+kk Holubov\ndražba bytu 2+1 Holubov\ndražba bytu 2+kk Holubov\ndražba bytu 3+1 Holubov\ndražba bytu 3+kk Holubov\ndražba bytu 4+1 Holubov\ndražba bytu 4+kk Holubov\ndražba bytu 5+1 Holubov\ndražba bytu 5+kk Holubov\ndražba pokoje Holubov\nAčkoliv se nacházíte a hledáte svoji nemovitost v dražby bytů Holubov, je možné že bez omezení druhu prodeje (prodej, pronájem, dražba) toho naleznete daleko více. Pokud nejste rozhodnuti pro byty Holubov, zkuste si rozšířit hledání vhodné nové nemovitosti právě zde :\nNehledáte dražby bytů Holubov ?\nPokud jste v této kategorii dražby bytů Holubov omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí dražby bytů Holubov\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii dražby bytů Holubov, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr dražby bytů Holubov. Určitě lépe naleznete dražby bytů Holubov, který hledáte.


historie Archives - Strana 4 z 4 - PROLEDCE!\nPublikováno 4 prosince, 2017 6 května, 2019\nBílý Újezd aka Šternberské lázně\nNa našich stránkách jste se již mohli dozvědět něco o původu jména lázních Šternberk. Nyní vám třeba dále rozšíříme znalosti. Ještě dříve než zde vůbec lázně vznikly, nacházela se zde osada… Pokračovat ve čtení „Bílý Újezd aka Šternberské lázně“\nPublikováno 1 října, 2017 18 září, 2017\nHistorie stručně rybníku Zikaňák\nMezi Ledcemi a Šternberkem je rybník, který se dříve nazýval Zdunkovský, ale od té doby, co se o něj můj strýc p. Zikán, manžel tety Růženky (roz. Krčkové), začal starat, se mu neřekne jinak než Zikaňák.\nPokračovat ve čtení „Historie stručně rybníku Zikaňák“\nAKTUÁLNĚ: V aleji k prameni vandal poničil veškeré břízy 17 října, 2020\nAKCE: Podzimní orientační pochod 21 září, 2020\n17. září 2020: ze zasedání zastupitelstva 18 září, 2020\nBudoucnost lipové aleje ze Šternberka do Smečna? 28 srpna, 2020\nNovinky od pramene, mise další brigády splněna 24 srpna, 2020\nSpolek & Aktivity (31)


Popis Jimmy Choo - EDP - NajduZboží.cz\nDámský skládací vystřelovací deštník,\nNajduZboží.cz » Jimmy Choo - EDP\nJimmy Choo je chyprově-ovocná vůně pro ženy a dívky, která se otevírá svěžími tóny mandarinky a hrušky v kombinaci se zelenými tóny. V srdci vůně se ukrývá opojná orchidej a v závěru vůni fixuje pačuli a karamel.Na trh byla uvedena v roce 2011.typ…\nCena od: 1 089 - 1 147 Kč 5 obchodů\nJimmy Choo je chyprově-ovocná vůně pro ženy a dívky, která se otevírá svěžími tóny mandarinky a hrušky v kombinaci se zelenými tóny. V srdci vůně se ukrývá opojná orchidej a v závěru vůni fixuje pačuli a karamel.Na trh byla uvedena v roce 2011.typ produktu: Parfémová vodaHlavní vůně: ChyprováVedlejší vůně: OvocnáObjem: 100 ml\nPopis, fotografie a parametry produktu Jimmy Choo - EDP jsou získány z jednotlivých nabídek internetových obchodů. Před zakoupením produktu doporučujeme tyto informace (v konkrétním internetovém obchodě) překontrolovat.\nJimmy Choo - Jimmy Choo Man 100ml Toaletní voda M\n3 obchody od 857,- Kč\n2 obchody od 933,- Kč


Hořký samet: Přes železnou oponu (17. díl) | Outsider Media\nDominika Dery 16.08.2020\tHořký samet\nKapitola čtvrtá, díl 1-3, Hořký Samet\nKapitola čtvrtá (část čtvrtá)\nNAVZDORY ŠOKUJÍCÍM odhalením mého otce o realitě lidského světa jsem se těšila na Vánoce stejně jako za časů, kdy jsem ještě věřila na Ježíška. Měli jsme to na papíře. Oficiální a orazítkované. Mohli jsme se chystat na Západ!\n„Škoda, že jste to neviděly, když ta škodolibá babizna za okýnkem pasovky konzultovala po telefonu moji žádost o pas se svými nadřízenými na STB.“ Otec následujícího pondělí rozverně přikvačil domů s čerstvou zelenou knížečkou v náprsní kapse. „Tentokrát se ovšem neusmívala, potom co položila sluchátko.“ Chlubil se, zatímco si naléval pivo v kuchyni na oslavu vítězství. „Vypadala jako když vražedná vdova při pohřbu otrávenýho manžela spatří nebožtíka povstat z rakve.“ Napodobil nepříjemně překvapený výraz zmíněné soudružky. „Její tři brady se úplně roztřásly a v obličeji natolik zbělala, že splynula se zdí!“\n„Hurá! Rumburakovo kouzlo je konečně zlomeno!“ Vrhla jsem se mu kolem krku. „Takže to znamená, že se příští týden uvidíme s Martou?“\n„Co jsem slíbil, splním.“ Otec mě pohladil těžkou rukou po hlavě. „Doručíme Martě vánoční dárky osobně.“\nMáti si snažila zachovat trochu realističtější pohled na věc. „Neříkejte hop, dokud jsme nepřeskočili železnou oponu.“ Držela se lidové moudrosti. „Zbývá nám ještě spousta kroků a při každém z nich bychom mohli snadno zakopnout.“ Varovala nás. „Musíme si požádat o výjezdní doložku, německé a rakouské průjezdní vízum, italské cestovní vízum a v neposledním taky devizový příslib.“\nZa normalizace si obyčejní občané nemohli libovolně směňovat domácí koruny v bance za tvrdou měnu. Oficiální trh s valutami se podřizoval přísným omezením, která se vztahovala na každého, kdo nebyl členem Politbyra nebo umělecké elity. Pokud se někomu podařilo získat povolení vycestovat do kapitalistické ciziny, mohl si požádat o směnu státem určené částky, znásobené počtem dní pobytu a rodinných příslušníků doprovázejících příslušného žadatele na cestě. Tato částka ale většinou nestačila k pokrytí základních výdajů.\nPokud si český turista v cestovní kanceláři dopředu v korunách draze nezaplatil ubytování a stravu a neměl na západě příbuzné, kteří by ho během výletu sponzorovali, musel se smířit s pozicí žebráka. Zbývající možnost byla koupit si US dolary nebo západoněmecké marky na černém trhu od veksláků a propašovat je s sebou přes hranice. Veksláci byli k nalezení na chodníku v blízkosti prodejen TUZEXU, protože se kromě výměny valut také zabývali prodejem nedostatkových tuzexových bonů.\nOtec mi vysvětlil, že černý trh s penězi fungoval jenom díky těsné spolupráci s StB. Kontrarozvědka prý veksláky na konci osmdesátých let pásla stejně jako taxikáře a prostitutky. Veksláci tehdy na černém trhu vydělávali astronomické částky. Vykupovali tvrdé valuty od západních turistů za dvakrát tolik, než kolik by jim zaplatila banka, a prodávali je domácím zájemcům se stoprocentním ziskem. V prostředí hluboké morální korupce jim řemeslo kvetlo. Z normalizačního podsvětí tak díky jim vyrostla nová třída zbohatlíků.\nOtci trvalo dva týdny, než se mu podařilo dát dohromady všechny potřebné papíry pro plánovanou cestu. Jediné, co nestihl vyřídit, byla žádost o devizový příslib. Neměli jsme tudíž povolení k výměně peněz na benzín.\n„Dneska se mi ve Vodičkový podařilo koupit sto marek.“ Informoval nás večer u stolu. „Dal jsem za ní dva litry.“ Ukázal nám drahocennou modrou bankovku ve světle lampy. Byl na ní vymalován klavír a Klára Schumannová.\nNakoupit dolary nebo marky na pražském chodníku bylo kupodivu snadné, ale zevrubná kontrola na hraničním přechodu se západními sousedy pro černého kupce představovala reálné nebezpečí. Pašování valut ze socialistické republiky byl trestný čin. Kdyby u nás celníci slavnou německou pianistku našli, riskovali jsme přinejlepším zákaz výjezdu a přinejhorším mohl otci hrozit i trest tvrdého vězení.\n„Florencie je odsud zhruba tisíc dvě stě kilometrů.“ Otec rozložil mastnou mapu Evropy po jídlením stole a pustil se do přípravy cestovního itineráře pomocí pravítka. „Jestli se nepletu v kalkulaci,“ škrábal se v hustých šedivých vlasech špičkou ořezané tužky, „sto litrů benzínu by nám mělo vystačit až k Martě. Když si doma natankujem plnou nádrž a povezem k tomu čtyři kanystry za sedadlama, nemusíme utrácet za palivo. Jídlo a pití si taky povezeme svoje, takže bychom si mohli ušetřit skromnou rezervu.“\nMáti se nezdála nadšená z otcovy riskantní strategie.\n„Za co si koupíme benzín na cestu domů?“ Okousávala si nehty. „Nemohl jsi těch marek vyměnit víc?“\n„Marta mi slíbila půjčit všechny peníze, co si vydělala v továrně na sušenky.“ Otec se chopil tužky v snaze odhadnout cenu nákladů na týdenní pobyt v Toskáně a palivo na zpáteční cestu. „Mělo by nám to klapnout.“ Mnul si spokojeně zarostlou bradu. „Když jsem s ní včera mluvil po telefonu, říkala něco o tom, že by nám prej mohl Gianni nějaký liry vyměnit z třináctýho platu, kterej má teď dostat na konci roku.“\n„Není ti trochu hanba přijímat peníze od chudýho novomanželskýho páru?“ Máti lomila rukama. „Připadá mi dost absurdní, že nám socialistickej bankovní systém nedovoluje směnu poctivě vydělaných úspor za peníze země, do který cestujeme.“\n„Co s tím naděláš?“ Pokrčil rameny otec. „Celej systém je nastavenej tak, aby nahrával vekslákům a jejich estébáckým páníčkům. O roli černýho trhu v socialistický ekonomice můžeš napsat akademický pojednání, miláčku. Ale i kdybys za něj dostala Nobelovku, stejně by to na situaci nic nezměnilo.“ Rezignovaně složil mapu a objal rozčarovanou máti kolem svěšených ramen. „Nemusíš si přece nic vyčítat, Alice.“ Utěšoval ji jako malé dítě. „Děláme prostě to, co můžeme.“\n„Máš asi pravdu, Jirko.“ Bylo vidět, že má na krajíčku. „Ale stejně mě to ponižuje.“\n„Prosím tě. Nejedeme přece do Itálie s prázdnou. Vezeme Martě nákladný svatební dárky.“ Obhajoval naši pozici otec. „Pamatuju si, že starýmu Pappazzanimu v Praze chutnal uherák. Koupíme mu dvě štangle a k tomu pražskou šunkou. Gianniho matce by se zase mohl líbit broušenej křišťál a nějakej ten ručně vyšívanej ubrus. Když k tomu navíc přihodíme basu plzeňskýho, pár flašek domácího džinu a krabici vánočního pečiva, tak to už by mohlo pomalu stačit, nemyslíš?“\n„Kam to chceš všechno, prosím tě, dát?“ Ustaraná máti si utírala zvlhlé oči. „Vždyť se to ani nevejde do auta!“\n„Ále, nestarej se.“ Otec jí šťavňatým polibkem dodal odvahu. „Uvidíš, že už to spolu nějak zvládnem.“\nDEN PŘED Štědrým večerem jsme vytlačili naši Škodovku dovnitř garáže, abychom ji tu nepozorovaně naložili zavazadly. V prevenci další případné ekologické katastrofy otec vypnul Aparaturu a dal Ríšovi Hábovi přes Vánoce volno. Namísto zdobení stromečku jsme se celé odpoledne zabývali tím, že jsme se snažili přijít na to, jak nacpat všechny naše kufry a krabice s dárky dovnitř malého auta, společně s taškami plnými jídla a kanystry obsahujícími dostatek benzínu na to, abychom podpálili italský parlament.\n„Uvědomuješ si, doufám, že si během celé cesty uvnitř auta nemůžeš zapálit?“ Máti nasála do nosu hořlavé výpary. Byla z naší cesty hodně nervózní. „Už jsi se rozhodl, kam schováme ty marky?“\n„Ještě ne.“ Zamyšleně se na ní podíval. „Budeš si zejtra brát klobouk?“\n„Houby!“ Vykřikla. „Se mnou nepočítej. Víš, že neumím lhát.“\n„A co Miranda?“ Mrknul na mě otec. „Když je taková klavíristka. Mohli bychom jí tu Kláru Schumannovou zaplést do copu.“\n„Zbláznil jsi se?“ Máti si poklepala ukazováčkem na čelo. „Jako vyučenej špión by ses mohl vytasit s nějakým inteligentním napadem, ne?“\nNakonec se ukázalo, že otec žertoval. Prozradil nám, že se mu prozíravě podařilo nechat bankovku zapečetit do dřevěného futrálu s křišťálovým zrcadlem, které jsme vezli Martě jako svatební dar. Metr a půl dlouhý placatý obal držel pohromadě pomocí hřebíků a nesl na sobě panenskou pečeť pražské celnice, která potvrzovala, že celníci obsah futrálu zkontrolovali aniž v něm utajenou Kláru Schumannovou objevili, a že otec zaplatil vysoké clo za vývoz daru do zahraničí.\n„Do týhle bedny se žádnej celník na hranicích dobejvat nebude.“ Ujišťoval nás, zatímco přidělával zrcadlo k nosičům na střeše Škodovky gumovými šňůrami. „Jedinej oficiální štempl leckdy vydá za víc, než tucet bezpečnostních zámků.“ Tvrdil sebevědomě.\n„Hele tati. Kam mám dát tohle?“ Zvedla jsem ze země dárek, který jsem sestře koupila za všechny peníze, co jsem si jako malá baletka vydělala účinkováním v dětských rolích na scéně Národního divadla. V kartónové krabici se ukrývala kouzelná stolní lampa z modrého skla a porcelánu, zdobená zlatými ornamenty a drobnými emailovými květy. Ve výloze obchodu na Národní tříde byla oceněna na bezmála 2500 korun.\n„Ukaž mi to, Trumpetko.“ Otec hbitě seskočil na zem. „Křehký předměty dáme za zadní okýnko.“ Vlezl dovnitř narvané Škodovky, aby vyklidil prostor pro můj vzácný dar. „Máme to v celním prohlášení?“ Zkontroloval několikastránkový dokument a odškrtl další deklarovanou položku. „Mimochodem. Napsali jsme tam s mámou, že tě to stálo 987 korun, kdyby by se tě náhodou někdo ptal. Jasný?“\nPokud se člověk chtěl vyhnout placení vysokého cla, mohl do ciziny převážet pouze takové předměty, jejichž kupní cena nepřesahovala 1000 korun. S výjimkou broušeného zrcadla, jehož vysokou hodnotu nebylo dost dobře možné zalhat, otec suverénně deklaroval všechny dary hluboce pod cenou.\n„Tak to bychom měli.“ Podařilo se mu vpáčit drahocennou lampu za krabici s matčinými klobouky. „Zejtra ráno budem vypadat jako vánoční stromeček na kolech.“ Mnul si spokojeně ruce.\nNaše Škodovka seděla nízko u země, naložená dary od podlahy až ke stropu. Když se nám podařilo všechno vecpat dovnitř, nezbylo na zadním sedadle žádné místo, kam bych se mohla posadit. Chystali jsme se právě všechna zavazadla znovu vytáhnout a přeorganizovat skladovací systém, když někdo nečekaně zazvonil u vstupních dveří. Máti odběhla otevřít. Ozval se bodrý hlahol. Skrze prosklenou výplň jsem spatřila otcova starého známého, Lukáše, který se k nám vecpal s láhví Bohemia Sektu.\n„Nazdar lidičky. Veselý Vánoce přeju vespolek.“ Tmavovlasý chlapík se hrnul do garáže a zvědavě se kolem sebe rozhlížel jako fretka. „Kampak, kampak? Snad se nechystáte na hory?“ Podivoval se při pohledu na dřevěný futrál na střeše auta. „Vždyť tam není dost sněhu ani na uplácání sněhuláka.“\n„No jo. Věčná škoda, že přišla minulej tejden obleva.“ Otec odvětil a vyfoukl přitom oblak kouře. „Řekl jsem si, že když už během svátků nemůžeme lyžovat, pojedeme se místo toho vykoupat k Tyrénskýmu moři. Zejtra ráno vyrážíme do teplých krajů.“\n„Ty jsi teda vtipálek.“ Lukáš mu vrazil do ruky vychlazené šampaňské. „Podívej, co jsem ti přinesl darem, kamaráde. Nedáme si spolu?“\n„Sem s tím.“ Otec vystřelil špunt a rozlil bublinky do velkých zkumavek, které se vždycky povalovaly na ponku poblíž aparatury. „Tak teda na zdraví, kamaráde, a na můj zbrusu novej cestovní pas.“ Pozvednul číši k přiťuknutí.\n„Na tvůj co?“ Lukáš překvapeně otevřel ústa. „Takže to není jenom vtip? Jedete vážně za Martou?“\nRodiče s židovským intelektuálem pěstovali rezervovaný přátelský vztah už od studií. Když Lukáš ztratil domov následkem trpkého rozvodu, našel u nás na nějaký čas bezpečné útočiště. Dokázal se však rychle znovu postavit na nohy. Brzy se podruhé oženil s o patnáct let mladší sekretářkou. Jeho nová manželka byla jednoduchá, ale úžasně praktická. Podařilo se jí Lukáše přesvědčit k vstupu do strany, což mu zajistilo strmý kariérní postup. Ambiciózní pár si před nedávnem koupil vilku v naší čtvrti a zbrusu nové Daewoo v Tuzexu.\n„Hele, Jirko.“ Lukáš si otřel vinnou pěnu z černého plnovousu. „Snažíš se mi naznačit, že ti estébáci z ničeho nic najednou dovolili vycestovat?“ Jeho hnědé oči se naplnily špatně skrytou závistí. „Nepodepsal jsi jim náhodou něco?“\n„No dovol, kamaráde. Za co mě máš? Takovej fujtabl.“ Otec si uraženě odplivl na podlahu kousek od Lukášovy boty. „Něco takovýho bych já neudělal.“\nVousatý chlapík s sebou nervózně trhl, jako by ho píchla vosa.\n„Ty ne a já snad jo?“ Rozrušeně přešlápnul, až málem rozlil šumivé víno. „Nesnaž se mě moralizovat.“ Nadul hrudní koš, aby dal najevo sebevědomý postoj, ale bylo znát, že se otec dotkl bolestivého zoubku. „Podepsat vstup do strany je přece něco jinýho, než se upsat k spolupráci.“\nLukášova subtilní ramena se viditelně nahrbila a v hlase se mu ozýval provinilý tón.\n„Spolupráci říkáš?“ Otec pozvedl naježené obočí. „Je to od tebe vážně moc hezký, že jsi se namáhal takovou cestu do kopce, abys mi tohle sdělil.“ Zavrčel. „Bude asi lepší, když v našem rozhovoru budeme pokračovat v soukromí jídelny. Naši sousedi totiž mívaj ve zvyku hrabat spadaný listí před garáží.“\nO dvě hodiny později můj relativně střízlivý otec doprovodil svého kompletně ožralého kamaráda ke dveřím.\n„Jseš si jistej, že v tomhle stavu dokážeš bez nehody dorazit domů?“ Podpíral vrávorajícího Lukáše na nohou, zatímco ten lovil v kapsách klíček od auta.\n„Nedělej si o mě starrrosti kamarrráde.“ Huhlal vousatý chlapík. Nějakým zázrakem se mu podařilo odemknout stříbrné Daewoo a trefit se klíčkem do zapalování. „Mám to jenom párrr stovek metrrrů cesty z kopce.“ Hrčení motoru polklo jeho poslední slova.\n„Hlavně na tý cestě zůstaň. Nikam neuhýbej!“ Volal za ním otec.\nS obavami jsem naslouchala bručení motoru dokud v dálce neutichl. Ulevilo se mi, když se setmělým městečkem nerozlehly žádné zvuky indikující kolizi kovové kastle s jiným tvrdým materiálem.\n„Překvapuje mě, že jsi se s Lukášem vůbec bavil, když ho podezříváš ze spolupráce.“ Máti posléze otce zkritizovala, když se vrátil do garáže. „Co když má za úkol zjistit, jak jsme daleko s přípravama na cestu a zejtra tě estébáci zatknou na hranicích?“\n„Ale houby. Jestli pro ně dělá, tak určitě ne pro kontru.“\n„Když mohl dělat pro tebe, tak může klidně dělat pro samotný peklo.“ Neubránila se ostře podotknout máti.\nAsi mi po její poznámce spadla čelist, protože otec při pohledu na můj obličej cítil potřebu vysvětlit pozadí předchozí diskuse.\n„Lukáš původně pracoval jako můj agent, než jsme se spolu spřátelili.“ Upřesnil svůj vztah k vousatému intelektuálovi. „To víš. Je hodně chytrej. Protřelej. Mluví plynule asi šesti jazyky. Takovou štiku žádná tajná služba nenechá jen tak plavat. Sice jsem s Lukášem těsně po invazi spolupráci rozvázal a zrušil jeho složku, ale je pravděpodobný, že ho normalizační rozvědka nepustila k vodě.“ Dívala jsem se, jak se otec znovu pustil do přeorganizování auta. „Lukáš pochopitelně zná moji profesionální minulost. Ptal se mě, jestli se nebojím jet přes západní Německo. Prej by si se mnou hoši z Bundesnachrichtendienst mohli chtít popovídat.“\nSrdce mi ztěžklo obavami, když jsem si spočítala všechna potenciální nebezpečí, která nám hrozila po cestě na západ. Už jsem si nebyla jistá, jestli můj strach z cizích tajných služeb nepřevyšuje mé nadšení z plánované návštěvy světa za železnou oponou.\n„Co budeme dělat, když nás Němci na hranicích zastaví?“ Bylo mi do breku.\n„Uvidíš, že všechno dobře dopadne.“ Optimismus zářil v otcových žlutých očích jako světlo majáku. „Nebojte se holky. Nikdy jsem proti nim aktivně nepracoval. Nemaj se mě na co ptát.“ Položil si ruku na srdce. „Lukáš prostě jenom blbě žvaní. Proto mu pokaždý naservíruju víc alkoholu než užitečných informací. Má teď z toho hlavu jako škopek. Zejtra před polednem se z postele zaručeně nevyhrabe. Na to dám krk.“ Otec si vyhrnul rukáv flanelové košile, aby na náramkových hodinkách zkontroloval přesný čas. „Všechno jde jako po drátkách.“ Liboval si. „Teď je půl desátý. Do tý doby už budeme dávno venku z klece.“\nO PÁR HODIN později, dlouho před svítáním, jsme potichu vyjeli z garáže se ztlumenými světly. Vyklouzli jsme nikým nepozorováni ven z městečka skrze alternativní cestu vedoucí zalesněným údolím. Nízký podvozek těžce naložené Škodovky každou chvíli škrtl o asfalt, pokaždé když jsme předním kolem najeli do vymleté díry. Schoulila jsem se za sedadlem spolujezdce, zmáčknutá mezi pyramidou krabic a dveřmi auta. Pod nohami mi ležely dva plné kanystry.\n„Tati. Já to tady asi nevydržím. Mám hroznou klaustrofobii.“ Nemohla jsem si zvyknout na ostrý pach benzínu.\n„Vydrž, Trumpetko. Hned jak se dostaneme přes hranice, udělám ti trochu víc místa.“ Otec překřikoval burácející motor. „Snaž se trochu přemoct a hlavně, až přijedem na celnici, zůstaň zticha jako pěna. Kdyby se tě náhodou někdo na něco ptal, nic jsi nikdy neviděla a neslyšela. Rozumíš? Delej, že jsi hluchá, slepá i němá.“\n„A taky úplně blbá.“ Neodpustila si netypicky zavtipkovat máti, nejspíš aby ulevila svojí nervozitě.\n„No jasně.“ Polkla jsem dávicí reflex. „Jsem prostě jenom malé hloupé dítě. Úplně hloupé a naprosto malé.“ Opakovala jsem svou novou mantru, zatímco narvané auto poskakovalo po hrbolaté plzeňské. Pokaždé, když jsme nadskočili, praštila jsem hlavou do zamlženého okýnka. „Auvajs.“\nZa námi mizely v dáli siluety továren a zemědělských sil. Pomalu jsme projížděli spícími vesnicemi směrem k temné horské hradbě na západě české kotliny, připomínající zkamenělou tsunami. Netrvalo dlouho a spatřila jsem kuželce světel křižující zatažený obzor, jako kdyby se schylovalo k bouřce. Vypadalo to, že cestujeme zpátky v čase. Ponurá scenérie navozovala atmosféru nacistických koncentráků. Kolem silnice se náhle vyrojili betonoví ježci a ze země vyrostlo ostnaté oplocení pod vysokým napětím. Z hlídkových věží maskovaných khaki sítí vyčuhovaly hlavně samopalů jako bodliny z těla pouštních kaktusů. Západní hranici navíc patrolovala stráž s německými ovčáky vycvičenými k zabíjení uprchlíků.\n„Pasová kontrola.“ Uniformovaný stín se samopalem přistoupil k našemu autu. „Vypněte si motor, soudruhu řidiči, a vystupte všichni z vozidla.“ Poďobaný voják každému z nás namířil rozsvícenou baterku do obličeje.\nŠtěkot psů se nesl ranní mlhou a vyvolával ve mně pocit, že jsem králík uprostřed lovecké sezóny. Skrčila jsem se za matčiným sedadlem a sledovala ženu v šedivé uniformě, jež rázně vypochodovala z oprýskané budovy celnice. Z kyselého výrazu na odulé tváři blondýny jsem vyčetla, že je po noční šichtě společensky unavená a značně naštvaná, že se musí o svátcích otravovat s potencionálními pašeráky. Byli jsme očividně první, kdo se na Štědrý den chystali překročit západní hranice.\n„Všechno ven z auta.“ Výhrůžně na nás vycenila koňský chrup.\nHřmotná úřednice vyrvala otci z ruky naše cestovní doklady a opět zmizela zpátky v teplé kanceláři, zatímco jsme chtě nechtě vytahovali z auta všechna zavazadla a kladli je jedno vedle druhého na asfalt pod dohledem uniformované pohraniční stráže. Skrz rozsvícené okno celnice jsem viděla dovnitř kanceláře. Místo aby blondýna studovala naše celní prohlášení, postávala v koutě u hořících kamen a hřála si nad nimi ruce. Celou dobu přitom flirtovala s postarším kolegou. Když se rozhodla, že nadešel čas, aby se s námi znovu pracovně zabývala, pečlivě si uhladila zmačkanou sukni a nasadila si nasupenou masku.\n„Soudruhu … Urbane.“ Výhružně na studeném vzduchu přečetla otcovo jméno z pasu. „Nemyslete si, že když jste si to k nám přihasil takhle brzo ráno, že se tu snad setkáte s méně přísnou kontrolou.“ S výrazem krutého pobavení mu před očima roztrhala vyplněné celní prohlášení, jako by konala nacvičený náboženský rituál.\n„Na inženýra nejste zrovna moc chytrej.“ Pohrdlivě si ho přeměřila, pevná v kramflecích. Surově zmuchlala stránky formuláře a hodila je do koše. „Neumíte číst? Podepsal jste mi to na opačný straně.“ Zařehtala jako kobyla. „Hezky mi to tady znovu vyplníte, ale nejdřív se chci přesvědčit, co si doopravdy vezete.“ Sledovala jsem, jak rázuje k dveřím celnice, aby přivolala staršího kolegu. „Pojď prosím tě ven, Tondo. Můžeš mi skouknout ten dřevěnej futrál, co tady vezou na střeše?“\nOplešalý chlapík v uniformě si neochotně nasadil na hlavu placatou čepici a vykročil z teplé kanceláře vstříct ranní námraze. Mezi suchými rty mu dýmala hořící startka a jeho krok se zdál nebezpečně vratký. Očividně si během noční směny přihnul. Zkameněla jsem hrůzou, když se nahnul nad naše kanystry s benzínem.\n„Co tam máte?“ Jal se tahat za elastickou šňůru na střeše Škodovky a ze zválených kalhot mu přitom vylezl podolek košile.\n„Zrcadlo z broušeného křišťálu, soudruhu.“ Otec si chladnokrevně zachoval klid, zatímco celník podezřívavě přejížděl prstem po hraně dřevěného obalu. „Jak sám vidíte, už nám to na centrální celnici v Praze prohlédli. Chcete od toho vidět stvrzenku?“\nBlonďatá úřednice nám mezitím prohledávala všechny kufry rukou jako zkušená zlodějka. Tvářila se ovšem, jako bychom to byli my, a ne ona, kdo se choval jako zločinec.\n„My rozhodujeme o tom, co je zapotřebí zkontrolovat a co ne. Pražská celnice nám do toho nebude kecat.“ Vyštěkla na otce.\nJejí kolega se rozkašlal. Chvíli lapal po dechu a pak si odchrchlal hlen a vyplivl ho na cestu kousek před máti, která třesoucíma rukama neúspěšně bojovala se zipem prohrabaného kufru. Jitřenka zablikala na nebi a hladoví psi začali výt.\n„Panebože na nebi. Prosím tě, prosím. Ať už nás ta strašidla v uniformě nechaj na pokoji.“ Doufala jsem, že nás za úsvitu zachrání kohoutí zakokrhání.\n„A tohle má bejt co?“ Razantní úřednice odklopila víko jedné z krabic a ukázala prstem na zkroucenou mosaznou trubku pokrytou zelenými a modrými hrozny ze skla.\nPoznala jsem kýčový lustr, který Helga darovala sestře k svatbě. Navrch přitom schválně do krabice položila účet, aby Marta viděla, jaký balík peněz na svojí oblíbenou vnučku babička obětovala.\n„Tady je napsáno, že jste za to zaplatili 2133 korun.“ Brunátná úřednice vítězoslavně mávala kusem papíru otci před obličejem. „To je dvakrát tolik, než je dovoleno.“\n„To není moje. Já bych za něco takovýho nedal ani halíř.“ Otec zvedl holé ruce, aby se distancoval od babiččina daru. „Moje stará matka to posílá dceři, která se vdala do Itálie.“ Vysvětloval. „Musela udělat chybu.“\nIronií osudu nás babiččina hloupost zachránila.\nVýchodní nebe zrůžovělo a pokrylo se červánky. Pracovníci celnice rázem ztratili zájem o křišťálové zrcadlo a vrhli se místo toho na skleněný lustr. Dívala jsem se, jak trhají na kousky kartónovou krabici jako hladoví supi čerstvou zdechlinu.\n„Buď nám to tady hezky necháte a nebo si to odvezte zpátky domů.“ Plešatý celník vyfoukl cigaretový kouř otci do obličeje a nechal ho podepsat nějaký papír.\nJakmile jsme se vzdali majetkového práva na nevkusné svítidlo, blonďatá úřednice viditelně dosáhla vrcholu. Byla jí nejspíš zima. Podívala se na hodinky a potlačila zívnutí. Blížil se čas na teplou snídani.\nZvuk pochodujících bot hlásil výměnu stráží.\nO chvilku později se z kanceláře ozvalo bouchání razítka. Rychle jsme napcali všechny tašky zpátky do auta, než si celníci mohli své rozhodnutí rozmyslet. Otec natočil motor a rozjel se směrem k pruhovanému tankovému dělu, které sloužilo jako závora mezi východní a západní Evropou.\n„Teď a nebo nikdy.“ Procedil mezi zuby.\nZatajila jsem dech a sepnula ruce v úpěnlivé modlitbě. Červenobílé pruhy těžké závory se obloukem přesunuly na kraj cesty. Za našimi zády slunce vystoupalo nad koruny stromů a polilo cestu na západ rozpuštěným zlatem.\nJako by někdo mávl kouzelným proutkem. Děravý povrch silnice se rázem proměnil v hladkou vozovku. Obrys krajiny před námi zázračně změnil barvu. Všechny kopce a pole se společně s uniformami celníků převlekly z tmavě šedivé na světle zelenou.\n„Grüß Gott.“ Přátelský chlapík v zelené bundě nás halasně pozdravil bavorským akcentem. Přibližně minutu si listoval našimi pasy a pak nás blahosklonně odmávnul přes hraniční čáru. „Wilkommen in Deutschland. Frohe Weihnachten.“ Usmíval se za námi.\n„Danke!“ Vykřikla jsem z otevřeného okénka a spolu s rodiči se rozesmála blaženou úlevou. „Děkuju ti panebože. Dokázali jsme to!“\nZhluboka jsem se nadechla prvního doušku svobodného vzduchu. Chutnal tak libě, ačkoli malinko voněl po kravincích. Cítila jsem v něm ale příslib dobrodružství a další nedefinované pozitivní kvality, které vzduch v komunismu rozhodně neměl. Radostný pocit mi naplnil plíce. Všechno, včetně trávy, modrého nebe, domů a stromů, se v Německu zdálo daleko krásnější a čistší, než u nás doma. Mraky se zdály pečlivě naškrobené, hladina řeky vycíděná. Ranní slunce zářilo čím dál tím víc zlatem na své pouti na západ. Každé městečko, kterým jsme toho rána projížděli, se honosilo bohatou vánoční dekorací. V každé zahradě, na dřevěných balkónech i v oknech domů blikala barevná světélka. Nevěděla jsem, kam se mám dřív podívat. Když jsme v Regensburgu dorazili na dálnici, provoz kolem nás zhoustl. Nemohla jsem se vynadívat na procesí nablýskaných vozů rozličných značek, které nás bleskově předjížděly.\n„Viděl jsi toho Mercedesa kabrioleta, tati? Ten byl, co?“ Poznávala jsem vysněné symboly výrobních značek na barevných čmouhách, které kolem nás kmitaly v levém pruhu jako dělové koule. „Hele, Renault Fuego. Opel Astra. Honda Accord. Toyota Celica.“ Všechny jmenované modely jsem dosud viděla jenom na obrázcích encyklopedie moderních aut, darované otci při poslední návštěvě Gianniho v Čechách.\nNaše nová Škodovka se ukázala spolehlivá, ale zoufale líná. Při jízdě do kopce se pokaždé roztřásla a vydávala zvuky jako opotřebovaná rozbrušovačka. Naštěstí na německých dálnicích neplatil rychlostní limit, protože jinak bychom riskovali pokutu za pomalou jízdu. Otec, který v domácím prostředí na dálnicích bezkonkurenčně dominoval, se v západním Německu dožil neslýchaného ponížení. Musel se pokorně zařadit do pruhu rezervovaného pro náklaďáky a karavany, ale i tady jsme nadále blokovali provoz. Němci se k nám většinou chovali slušně a málokdo na nás zatroubil. Někteří hodní lidé na nás dokonce i soucitně mávali, ale většina bavorských řidičů na nás nevěřícně vejrala, jako bychom pro ně byli mimozemšťani cestující v kosmické lodi sovětské výroby.\nSlunce stálo vysoko na obloze, když jsme kousek za Mnichovem zastavili na dálničním parkovišti. Připadala jsem si jako na matějské pouti. Po celém prostranství se rozsvěcovaly a zhasínaly vysoko zavěšené sněhové vločky, komety a hvězdy navzdor jasnému dennímu světlu. Zatímco ostatní řidiči mířili k benzínové pumpě, my jsme diskrétně zaparkovali za budovou gasthausu, kde měl otec v úmyslu natankovat z kanystrů. Sotva se mu podařilo vpravit plechový trychtýř do nádrže naší Škodovky, odběhly jsme s máti hledat veřejné toalety. Po cestě přes parkoviště jsme se staly svědky nevídaných kouzel. Řidič s růžovými tvářemi namířil klíč na sportovní kupé a stříbrné auto v něm rázem poznalo svého pána. Zablikalo světly a radostně zapípalo. Dveře auta se přitom samy od sebe zázračně odemkly.\nŽivot na západě vypadal jako televizní Arabela, která se stala skutečností.\nNěmecké záchody samy věděly, kdy mají spláchnout. Voda začínala téct z nablýštěných kohoutků, sotva se člověk naklonil nad umyvadlo. O sušičce rukou ani nemluvě. Zaujala jsem podezření, že mi čte myšlenky. Stačilo, abych k ní zvedla ruce, a už z ní foukal teplý vzduch. Nemusela jsem zmáčknout jediný knoflík. Ale úplně nejvíc ze všeho mě fascinovala čistota veřejných toalet na druhé straně železné opony, které ve srovnání s komunistickými záchodky vypadaly jako taneční sál.\nMálem mi vyhrkly slzy do očí, když jsem otci vyprávěla o našem zážitku.\n„Je to doopravdy úžasný. Musíš to taky zkusit.“ Popisovala jsem mu fenomén automatického rozprašování přírodních vůní uvnitř toaletní kabiny. „I kdyby člověk prděl, nikdo ho neslyší.“ Nadšeně jsem mu referovala, že se z beden na stropě line hudební kulisa přehlušující všechny vulgární zvuky.\nByli jsme jediní, kdo měl odvahu usadit se k piknikovým stolům, abychom si na studeném vzduchu snědli podomácku připravený oběd. Žvýkala jsem housku se sýrem a soustředěně pozorovala hosty v samoobslužné restauraci. Klepala jsem se zimou a snila o tom, jak by bylo krásné, kdybychom si mohli dovolit poobědvat v útulném motorestu jako ostatní zápaďáci. Obličeje strávníků za velkým oknem zářily spokojeností. Pozorovala jsem pupkaté Němce s prsatými Němkami, jak si nakládají rozličné lákavé pokrmy na plastikové tácy. Spořádaně postupovali v krátké frontě a dobromyslně přitom laškovali s usmívajícími se prodavačkami za pultem. Ženy se zdály důstojné a uvolněné a chování mužů prozrazovalo vnitřní sebejistotu. S nonšalantní bezstarostností vytahovali z kožených peněženek bankovky a nechávali štědré spropitné buclaté krásce v bavorském kostýmu, která obsluhovala kasu. Nikdy v životě jsem předtím neviděla tolik spokojených lidí v jedné místnosti. Nikdo se podezřívavě nedíval přes rameno ani kritickým pohledem nezkoumal osazenstvo sousedních stolů. Snad jen naše malá skupinka venku na parkovišti vzbuzovala pozornost některých klientů. Neuniklo mi, že po nás bavorští strýcové nedůvěřivě pokukují, aby se přesvědčili jestli náhodou nejsme toulaví cikáni chystající se odcizit jejich drahé auto.\n„Co kdybychom se podívali, kde to vlastně jsme?“ Otec si zapálil Spartu a nasál do plic hustý kouř s výrazem člověka, jemuž se nedostává kyslíku. Rozložil na stole potrhanou mapu a prstem znovu projel celou cestu z domova až do Mnichova, jako by se chtěl přesvědčit, že se mu to všechno jenom nezdá.\n„Hele, tati. Ty jsi ještě nikdy v západním Německu nebyl?“ Napadlo mě zeptat se. „Jak to? Pracoval jsi přece jako špión v německý divizi?“\n„Pššt. Dávej si pozor na jazyk, Trumpetko.“ Máti se kolem sebe nervózně rozhlédla. „Tohle slovo už na veřejnosti vůbec nikdy nevyslovuj. Je to mezinárodní výraz.“ Spražila mě, když se ujistila, že nás nikdo neposlouchá. „Chceš nás dostat do maléru?“\nNezdálo se ale, že by otce moje nejapná poznámka vyvedla z rovnováhy. Sundal si z nosu hřmotné brýle a jal se čistit skla cípem flanelové košile.\n„Za mých časů jsme v západním Německu ani neměli ambasádu.“ Prozradil mi. „Byl jsem několikrát pracovně v Berlíně, ale kromě mých dvou cest do Sofie jsem nikdy neměl příležitost sbírat zpravodajskej materiál v zahraničí. To je ostatně důvod, proč se nebojím německý tajné služby. Mám čistý svědomí.“\n„Takže dneska jsi se poprvé v životě dostal na Západ?“ Připadalo mi divné, že je v něčem podobně nezkušený jako já.\n„Jo. Na dnešní den jsem čekal celých pětačtyřicet let.“ Vydechl kouř a přimhouřil oči proti zimnímu slunci.\nNajednou mi otec ve srovnání s hosty uvnitř motorestu připadal uboze ošuntělý a nejistý. Západní Němci byli pohodlně oblečeni do nových šatů, měli na nohou vyblýskané boty a řídili nadupaná auta s koženými sedadly.\n„Není ti líto, že jsi neemigroval?“ Litovala jsem ho. „Kdybys byl v Americe, nejspíš by ses dneska vozil v Cadillacu.“\n„Dost možná.“ Poškrábal se zamyšleně na hlavě. „Vrátil jsem se z Bulharska čtrnáct dní před invazí. Měli jsme s mámou akorát čas sbalit si nejdůležitější věci do Trabanta.“ Těžce si povzdechl. „Taky ti to připadá jako včera, Alice?“ Natáhl k máti ruku a pohnutě jí stiskl rameno. Rodiče mi potom vyprávěli, jak s čtyřletou Martou na zadním sedadle auta zamířili k hranicím. „Postavili jsme si stan v lese kousek od Železné Rudy, abychom si emigraci dobře rozmysleli a zvážili všechny možnosti, které se před námi otevíraly.“ Dodal otec.\n„Byla jsem to já, kdo tátu přesvědčil k návratu.“ Sekundovala mu máti. „Cítila jsem, že bylo správné zůstat loajální k našim přátelům a kolegům a pomoci našemu národu bránit napadenou vlast navzdory nebezpečí, že přitom přijdeme o život.“ Zvedla se od stolu, aby sklidila zbytky skromné hostiny.\n„Ale proč?“ Vykřikla jsem naštvaně. „Nikdo vám za to přece nikdy nepoděkoval. Tátovi kolegové ho později zradili. Všichni kamarádi se na vás vykašlali, když jste na tom byli špatně. Nikdo se nenamáhal, aby vám pomohl.“ Chtělo se mi brečet. „Kdybyste utekli, mohla jsem se narodit v USA. Všechno by bylo o tolik lepší! Obědvali bychom dneska uvnitř motorestu jako normální lidi.“\n„Nemůžeš vůbec vědět, co by se s námi stalo.“ Matčina oduševnělá tvář nejevila ani náznak lítosti. „Život je tak dobrej, jako jsme my sami.“ Smetla drobky ze stolu a uložila zbylé jídlo do košíku. „Není až tak důležitý, kde ho žiješ.“\nZpátky na dálnici jsem si zlepšila náladu při pohledu na zasněžené štíty v dálce před námi. Provoz kolem nás postupně zhoustl. Silniční zácpa v Předalpí následně přinutila rychlé vozy zpomalit. Sunuli jsme se dopředu šnečím tempem bok po boku s nablýskanými limuzínami a nadupanými kabriolety.\nKonečně jsme si se západními Němci byli rovní.\n„Koukej tati. Támhle jede americkej džíp!“ Stáhla jsem dolů okýnko, abych pozdravila konvoj transportérů americké armády. Doprovázaly obrovský náklaďák vezoucí raketu zahalenou do maskovací sítě. „Škoda, že nemáme foťák, abychom si je vyfotili.“ Mávala jsem na vojáky. „Ahoooj.“\n„To by nám ještě to tak scházelo.“ Zamračil se otec. „Kdyby nás Amíci viděli, že je fotíme, nejspíš by se na nás vrhli. Dovedu si představit, že ten nosič jaderný hlavice, co převážej na náklaďáku, podléhá vojenskýmu tajemství.“\nŽádný z Němců se nezdál nadšený ze skutečnosti, že si americká armáda dovoluje blokovat provoz na jejich dálnici. Byla jsem široko daleko jediná, v kom pohled na pruhovanou vlajku s hvězdičkami vzbuzoval upřímné nadšení. Sotva se nám podařilo americký konvoj úspěšně předjet, otci se vrátilo ztracené sebevědomí. Byl asi rád, že přece jen neřídí úplně nejpomalejší vozidlo na německé dálnici. Po několika kilometrech se auta jedoucí naším směrem zařadila do jediného pruhu v přípravě na překročení rakouského hraničního přechodu.\n„Nejdůležitější rozdíl mezi východní a západní částí Evropy je podle mě v tom, že se demokratické vlády nesnaží kontrolovat pohyb svých občanů.“ Prohlásila máti.\nDívala jsem se s otevřenou pusou, jak řidiči vystrkují zelené knížečky z otevřených oken jedoucích aut. Rakouská pohraniční stráž se vůbec nenamáhala pasy studovat. Znudění muži v uniformě monotónně kývali hlavou a každé auto se západní poznávací značkou odmávli přes hranici.\n„Tomu říkám svoboda!“ Otec vytáhl zbrusu nový pas z náprsní kapsy. „Nikdo tady nikomu nestrká nos do života.“ Obdivně se vyjádřil. „Policajti tě na západě neotravujou kvůli tvýmu přesvědčení nebo rasovýmu původu.“\nRakušáci na sobě měli vyžehlené šedivé uniformy a na jejich pečlivě oholených tvářích seděl strnulý výraz, vyzařující benigní autoritu. Sotva ale spatřili československou poznávací značku, rázem zaujali nepřátelský postoj. Jejich velící důstojník vyběhl ven z budovy celnice a zuřivě gestikuloval na otce, aby ihned zastavil u strany silnice, zatímco ostatní vozidla se západními značkami kolem nás dál plynule přejížděla do Rakouska. Oficír něco vyštěkl v němčině a dva pohraničníci s puškami v rukou se výhružně rozkročili kousek před naším nárazníkem.\n„Tschechoslowakei?“ Rakušákův obličej se zdál vysochaný z bílého mramoru. „Kdo jste? A kampak jedete?“ Soustředěně listoval stránkami pasů mých rodičů, než nám přikázal vyndat zavazadla z auta. Ignoroval přitom všechny otcovy pokusy o zapředení přátelské konverzace v němčině. „Und was is das?“ S nedůvěrou si prohlížel dřevěný futrál na střeše naší Škodovky. „Sundejte to laskavě dolů.“\nVýraz v pohraničníkově tváři naznačoval, že ví něco, co kromě něj nikdo na světě nevěděl. Začala jsem se bát, že důvod, pro který se nás rakouští celníci rozhodli prohledat, má něco společného s otcovou profesionální minulostí.\nVšechny hlavy se otáčely naším směrem, když otec rozvazoval gumová lana na zrcadle a s matčinou pomocí sundaval těžký futrál ze střechy. Žádný ze zápaďáků na nás nehleděl se sympatiemi. Vypadalo to, jako by nás podezřívali z terorismu. Nejspíš si mysleli, že na střešních nosičích pašujeme samopaly značky kalašnikov, místo abychom uvnitř futrálu vezli lyže jako spořádaní občané. Skutečnost, že naše oblečení vypadalo obnošeně a čpělo benzínem, špatný dojem navíc prohlubovala.\n„Otevřete to, bitte!“ Rakouský celník ukázal prstem na obal zrcadla, hluchý k otcovým námitkám, že jej československé autority opatřily celní pečetí. Nakonec se otec musel ozbrojit kladivem a dlátem, aby z futrálu sundal přitlučené víko. Zatímco usilovně páčil dřevěnou desku, nesmlouvavý Rakušák opatrně udělal dva kroky dozadu, jakoby se obával, že obsah futrálu vybuchne. Když uvnitř spatřil blýštivé křišťálové zrcadlo, vyvalil oči z ďůlků a chvíli očividně nevěděl, co má říct.\n„Das ist ein Spiegel.“ Konstatoval překvapeně a zamával pažemi jako křídly, jako by se chtěl přesvědčit, že uvnitř futrálu nepašujeme rakouského celníka.\n„Ein Spiegel. Ja.“ Otec si pobaveně odfrknul a dodal plynulou němčinou. „Český křišťál je odjakživa světoznámý tím, že hází nejlepší odrazy.“\n„Obávám se, že vám nerozumím.“ Muž v uniformě na něj vrhl uražený pohled, z kterého vyplývalo najevo, že rakušáci neoceňují český humor. „Sind sie Kommunist?“\n„Pardon?“ Teď byla řada na otci, aby nevěřícně vytřeštil zraky. „To tedy určitě ne. Absolut nein.“\nCELOU CESTU k Brennerskému průsmyku jsme potom v šoku kroutili hlavou a snažili se vzpamatovat z veřejného zostuzení na hranicích.\n„Nechápu, jak ten trouba došel k závěru, že jsme komunisti, jenom proto, že cestujeme z komunistický země?“ Máti se cítila dotčená. „Měl jsi se ho zeptat, jestli to, že se Adolf Hitler narodil v Rakousku, automaticky dělá ze všech Rakušáku nacisty.“\n„To bych tomu dal.“ Smál se otec. „Nejspíš by nás poslal zpátky domů. Rakušáci nemaj pochopení pro český vtipy.“\n„Že se nestyděj. Tři sta let zotročovali náš národ.“ Vzpomněla jsem si. „Usekli hlavy českým pánům a zakázali nám dokonce mluvit rodným jazykem. Podle mě si Rakušáci vůbec nezaslouží, aby byli součástí západního bloku.“\nNaštěstí se nám podařilo dorazit k italským hranicím bez dalších nepříjemných incidentů. Pohledný mladý důstojník ve vysokých kožených botách a upnutých kalhotách upřel zálibný pohled na rozpačitou máti, když dlouze porovnával fotku v jejím pasu s její reálnou podobou. Pobavený úsměv mu pohrával na rtech, mezitímco teatrálně obcházel naši Škodovku, aby si poznamenal státní poznávací značku.\n„Bella macchina.“ Výsměšně mrknul na své kolegy, postávající kolem závory celnice jako na publikum komického představení. „Va veloce? Je rychlá?“\nNepochybně žertoval, když otci kladl na srdce, aby dodržoval rychlostní limit na italských dálnicích. Museli bychom padat z příkrého kopce, aby ze sebe naše Škodovka vymáčkla 130 kilometrů za hodinu.\n„Ježiši marja. Kam se vlastně podělo těch sto marek, který jsi nechal zapečetit do futrálu se zrcadlem, Jirko?“ Zděsila se máti, když jsme přejeli na italskou půdu a zastavili na parkovišti za celnicí. „Úplně jsem na ně z čirýho rozčilení zapomněla!“\nK naší nesmírné úlevě otec zatočil rukou jako profesionální kouzelník a vytáhnul složenou modrou bankovku ze sevřené dlaně. „Na mě se přece můžeš spolehnout, Aličko.“ Zubil se rošťácky. „Dřív než jsem ten futrál znovu zatloukl a naložil na střechu, strčil jsem si Kláru Schumannovou do kapsy.“\nV zadní části budovy italské celnice se krčila směnárna. Otec západoněmecké marky zanesl dovnitř a za chvíli se vrátil ven s plnou hrstí lir.\n„Je to dohromady asi sto padesát tisíc.“ Počítal šustící papírky po cestě do vedlejšího baru. „Život v Itálii je vskutku sladkej.“\nPostavila jsem se s ním k pultu do fronty a sledovala baristu, jak zkušeně mačká páčky na nerezové mašině, z které tekla voňavá káva. Rozverný chlapík našlehal mléko horkou parou a posypal bílou pěnu kakaem. Máti se posadila ke kulatému stolku u okna a zasněně čekala, až jí přineseme cappuccino.\n„Můžeš mi koupit zmrzlinu, tati?“ Upřela jsem pohled na reklamní plakát Algidy.\n„Vyber si, co chceš.“ Otec benevolentně svolil.\n„Kterou si ale mám vzít?“ Nebyla jsem zvyklá na tak rozmanitou nabídku. Studovala jsem obrázky dvou tuctů mražených výrobků a nevěděla si rady. Nikdy předtím mě nenapadlo, jaké dilema přináší příliš široký výběr. Doma v samoobsluze člověk málokdy našel víc než dva druhy nanuků.\nNakonec jsem si v dobré víře vybrala nejdražší z nabízených výrobků.\nÚsta se mi zalila slinami, když jsem rozbalovala křupavý oplatkový kornout politý čokoládou. Posadila jsem se k máti ke stolu a v euforickém tichu si vychutnávala autentickou chuť Itálie. Rodiče srkali kávu. Z rádia se linula sentimentální kantiléna. Italští zákazníci vesele štěbetali. Bezstarostní a uvolnění, jako by v životě nikdy nemuseli řešit žádné problémy. Venku mezi zasněženými štíty Alp pluly mraky jako řeka šlehačky.\n„Stejně je to všechno zázrak.“ Radovala se máti. „Koho z nás by v červnu napadlo, že se o Vánocích podíváme za Martou?“ Hlas se jí chvěl potlačeným vzrušením. „Myslela jsem si, že uplynou dlouhá léta, než se zase setkáme jako rodina. Nemůžu uvěřit, že nás dělí jenom pár okamžiků od chvíle, kdy znovu obejmu svoji dceru.“\n„Tyhle Vánoce jsou nejlepší ze všech.“ Jásala jsem.\nPřipadala jsem si jako za starých časů, když jsem ještě byla malá holčička, a vánoční svátky přinášely kouzelnou atmosféru plnou lásky a naděje.\n„Víš, co si myslím, mami? Ježíšek podle mě existuje uvnitř našich srdcí. Je přece daleko zábavnější dárky dávat, než je dostávat, že jo?“ Vzrušeně jsem poskakovala po silnici po cestě k autu. „Nemůžu se dočkat, až uvidím, jak bude Marta nadšená, když konečně rozbalí mojí kouzelnou lampu!“\nMuseli jsme projet ještě jednou bránou se závorou, než jsme se dostali na italskou dálnici. Dvoupruhová silnice se zdála zavěšená mezi horami. Klikatila se vysoko nad propastmi, napříč koryty horských řek jako jemná krajka, a mizela v hlubokých tunelech.\n„Jak dlouho muselo trvat, než tohle postavili?“ Žasla jsem.\nFrčeli jsme dolů jako na horské dráze. Náhlá změna převýšení způsobila, že se jsem chvíli ohluchla.\n„Nedovedu si vůbec představit, jaká úroveň inženýrství je zapotřebí ke stavbě tolika mostů stovky metrů nad zemí.“ Otcovy žluté oči zářily obdivem. Ukázal před sebe na štíhlé betonové pilíře podpírající elegantní křivku vozovky zavěšené nad blízkým údolím. „Překvapuje mě, kolik peněz tu stát investuje do infrastruktury.“\n„Z toho vidíš, že největší chybou komunistického systému je korupce.“ Poznamenala máti. „Silnice u nás doma by nebyly z polovic tak rozbité, kdyby část peněz daňových poplatníků každoročně nekončila v soukromých kapsách.“\nO pár hodin později jsme překročili Pád a naše Škodovka se naplnila zkaženým zápachem linoucím se z hnědé hladiny slavného veletoku. Překvapilo mě, že špinavé řeky netekly jenom v komunistických zemích, kde zkorumpované vlády dovolovaly průmyslu drancovat přírodu. Vzhledem k tomu, že u nás všechno patřilo všem, nikdo si za nic nebral odpovědnost. Jenže z nějakého důvodu to v Itálii fungovalo podobně.\nSlunce začínalo blednout nad Pádskou nížinou zahalenou závojem šedivého smogu. Blížili jsme se k Modeně, když se před námi nečekaně vynořila další hradba vrat se závorami vedoucí napříč dálnicí, podobnou té, kterou jsme projeli na hranicích v Brenneru. PEDAGGIO. Hlásal italský nápis.\n„Co to má znamenat?“ Zamračil se otec.\nSledovali jsme řidiče ve frontě před námi, jak podávají bílý lístek do okénka budky po straně každé z tuctu kójí zatarasených závorou. Pokaždé se na elektronickém displeji mýta objevila rozdílná částka v lirách.\n„To snad ne!“ Máti si vyděšeně prohlížela lístek, který jsme obdrželi během průjezdu první branou v průsmyku. „Tahle dálnice je soukromá.“ Rozblesklo se jí. „Italská vláda přece jen neinvestovala peníze daňových poplatníků do stavby mostů.“\nPředstava, že někdo vlastní dálnici, mi připadala hodně divná.\n„Buongiorno.“ Unavený výběrčí mýta vzal od otce lístek. Na displeji naskočila pěticiferná částka, reprezentující bezmála polovinu peněz, které jsme si na hranicích vyměnili.\nOtec s tragickým gestem podal bankovky výběrčímu do okénka. Ten si je k sobě lhostejně přihrnul, jako by to pro něj byla jenom hromádka suchého listí. Jakmile se zvedla závora, otec zamíříl k výjezdu.\n„Nemůžeme si dovolit jet zbytek cesty po dálnici.“ Nervózně chrastil zbývajícími mincemi v kapse. Vyjeli jsme na bezplatnou silnici a zastavili u obrubníku na křižovatce, abychom si prostudovali silniční mapu. „Podívejme se na to.“ Sledovala jsem otcův ukazovák zapíchnutý doprostřed papíru. „Nejsme zas tak daleko od Florencie. Můžeme jet alternativní cestou přes Apeniny.“ Projel prstem tenkou červenou linku, klikatící se na mapě směrem na jih k Toskáně. „Nevypadá ani o moc delší než placená dálnice.“ V dálce se ozývala bouřka.\nZačínalo se stmívat. Roje dálkových světel nad námi blikaly na dálničním mostě. Kola aut monotónně bubnovala na svařené spoje mezi betonovými panely. Večerní vzduch mi připadal nepříjemně studený a vlhký. Zahalena v oparu, hradba Apenin se modrala na obzoru jako strašidelná překážka, která nás dělila od cíle. Silnice, po které se otec rozhodl vyrazit, se vinula vzhůru k zamlženým vrcholkům.\n„Máme ještě vůbec nějaký rezervní benzín, Jirko?“ Zajímala se máti, zatímco jsme stoupali zatáčkami. „Nebyl to náhodou poslední kanystr, co jsi před chvílí nalil do nádrže?“ Kousala si bezmocně nehty.\n„Byl. Ale máme teď skoro plnou nádrž.“ Otec se rozlámaně vrtěl na sedadle a hrdinně potlačoval zívnutí.\n„Panebože na nebi!“ Pokřižovala jsem se.\nDoufala jsem, že nám zbylo dost mincí na to, abychom Martě zavolali z telefonní budky, kdybychom se náhodou ztratili v horách.\nBarevná vánoční světýlka nám blikala nad hlavou v každém městečku, které jsme projížděli. Stříbrné komety s ohnivými ocasy zářily na cestě k Betlému. Felice Natale. Z osvícených výloh místních obchodů na nás vykukovali bělovousí staříci s pytli plnými dárků a polystyrénoví sobi, zapřažení do saní. Někdy jsme projížděli tak blízko lidských obydlí, že jsem skrz okno zahlédla italskou rodinu shromážděnou kolem svátečního stolu. V rohu místnosti zářil neodmyslitelný stromeček jako na obrázku.\n„Půjdem spolu do Betléma, dudlaj, dudlaj, dudlajdá.“ Napadlo mě zazpívat české koledy. „Ježíšku, panáčku, já tě budu kolébati. Ježíšku, panáčku, já tě budu kolébat.“\nVzhledem k tomu, že jsme v autě neměli rádio, museli jsme si hudební kulisu vytvářet sami. Ukázalo se, že otcova zkratka přes Apeniny byla mnohem delší, než se jevila na mapě. Už jsem vyčerpala repertoár vánočních písní. Mlha kolem nás zhoustla jako mléko a světelná vánoční dekorace nás začínala oslepovat. Otcovi za brýlemi zrudly oči. Máti si třela spánky, aby ulevila narůstající migréně. Motor auta naříkal v smrtelné agónii. Hrozilo, že se každou chvíli přehřeje. Mířili jsme stále výš a výš do neproniknutelných mračen, jako bychom se chtěli dostat do ráje. Krátce předtím, než jsme přece jen dokázali překonat bod zlomu, se na palubní desce Škody rozsvítila oranžová kontrolka.\n„Teď už jedeme na rezervu, děvčata.“ Prolomil bázlivé ticho otec. „V nádrži nám zbývá maximálně pět litrů.“\nBlížili jsme se k vrcholu po okraji černočerných propastí. Pod koly křupal štěrk a pneumatiky snadno podklouzávaly na vlhké silnici. Začalo mi kručet v žaludku. Pálily mě oči, ale bála jsem se je zavřít. Upřeně jsem pozorovala otce, jak unaveně kroutí volantem. Začínal očividně ztrácet koncentraci. Máti ovšem řídit neuměla a já jsem byla moc malá na to, než abych ho mohla za volantem zastoupit. Ve strachu z pádu do prázdnoty jsem se začala v duchu modlit. „Svatá Maria, matko boží. Pros za nás hříšné, nyní i v hodině smrti naší. Amen.“ Nezbývalo než pevně doufat v zázrak.\nSnad proto, že jsme se skoro dotýkali nebes, moje zoufalé modlitby byly rázem vyslyšeny. Kluzká vozovka se pod námi najednou narovnala a posléze sklopila dolů. Opona mlhy se rozestoupila a odhalila naším překvapeným zrakům shluk městských světel v údolí. V polovině kopce otec po cestě dolů vypnul motor. Pokračovali jsme v tichu samospádem, dokud se za poslední serpentinou ze tmy nevynořila cedule se názvem Martina bydliště, Vinci. Naše auto zpomalilo při průjezdu hlavní ulicí. Popisná čísla domů se postupně snižovala, až jsme se jako zázrakem zastavili před plotem Pappazzaniovic zahrady.\n„Veni, vidi, vici.“ Máti citovala nesmrtelný výrok Julia Cesara. „No není to úžasné? Přijeli jsme, uviděli a zvítězili!“ Radostně zatleskala rukama jako malé dítě. „Nejdřív je zapotřebí mít pořadnou smůlu, aby se na člověka usmálo trochu štěstí.“\nBitter Velvet Chapter FOUR Part 1-4\n16. 8. 2020 18:59\nOkamžitý účinek efektu „pompeo“: Český premiér vyzval k „sametové revoluci“ v Bělorusku https://vz.ru/news/2020/8/16/1055336.html\nPřímé zasahování do vnitřních záležitostí jiného státu. Volání svrhnout vládu. Oligarcha-podvodník se ani na oko nesnaží přetvařovat.\nČech se vždycky ohne.\n16. 8. 2020 20:41\nChtějí radit ostatním a přitom u nás podělali co se dalo. Pročpak EU nevyhlásila sankce např. proti Francii, když tam žluté vesty dostávaly do držky?\n17. 8. 2020 9:29\nMáte pravdu, „žluté vesty“ stávkují už rok. Jsou neustále pronásledovány a zabíjeny. Během této doby zemřelo 12 protestujících a opravdu ne na covid. Ani jeden velvyslanec nepokládal věnce na místě vražd těchto civilistů, ani jeden liberální politik neodsoudil Macronové násilí proti lidu. Nemluvě ani o tom, že když ukrajinské válečné letectví srovnávalo města a vesnice Donbasu a sundalo malajsijského Boinga letu MH17, všichni liberální mudrcové ostudně ztichli a do dneška opakuji mantru „Ruská agrese!“. Já osobně neznám větší důkaz toho, že liberalismus je jen o něco líbivější projev čirého fašismu. Brzy si lidé vzpomenou na Norimberské zákony – „dříve, než… Číst vice »\n17. 8. 2020 11:40\nK nas..ní je ta skutečnost, že sice není posera jako Janukovič, ale hajzlík je to stejný, v tom si s ním nezadá. To je ta dnešní skvělá doba, muset držet palce hajzlovi, aby se alespoň ještě nějakou dobu udržel, aby nebylo hůř. Mimochodem, jinak Běloruskému majdanu nechybí žádné atributy. Vytáhli vlajku z doby nacistického Běloruska a nikdo se tomu nediví, místo skákání zvedají a sklánějí ruce, asi v pokloně budoucím páníčkům nejspíše v polském zastoupení. V Bělorusku v kostelech i televizi odedávna zpívají hymnu kolaborantů Магутны божа (Všemohoucí Bože). Pod patronátem baťky byl v roce 1997 založen a každoročně se… Číst vice »\n17. 8. 2020 12:43\nVskutku šílené je teprve tohle:\nBrutus brutalis vulgaris. Považuji Starikova za důvěryhodnou a seriózní osobu.\nNemá to být – Brutus brutalis vulvaris?\nS tím souhlasím bez výhrad. Osobně jen čekám , že na Alfa samce vytáhnou nějaké sexuální hříchy. Když se nedaří, tak je dobrý i anál teplého bratra. Putin mi přijde nějaký klidný, mám pocit jakoby měl v ruce nějaké trumfy, o kterých nemáme vůbec zdání. Ale třeba je to jen pocit. Za prvé – nezdařil se záměr vydírat Rusko Rusy dodanými na Halič Bělidlem. To je velmi vážný nezdar. Za druhé – musela se použít čeká ejakulace, která nebyla v plánu. V tomto ohledu dění na Bělidle otevřelo průvan do Česka. Pro českého babáka a jeho trikoCHÓRnohsledy přilétají Letouni soumraku.… Číst vice »\n18. 8. 2020 8:28\nZa desáté – vyskytlo se něco nového v novém jaru Záchudu?\nAustralanka píše: „Stále stejný scénář“\nUž 16.06.2020 amíci oznámili co budou provádět na Bělidle v srpnu.


Archívy maxxes - Můj primář\nMaxxes – recenze a zkušenosti\nPoměrně známý produkt, který se v současnosti kromě Slovenska prodává i v několika desítkách zemích světa, nabízí jako přírodní doplněk stravy pomoc pro muže s erektilní dysfunkcí. Samotný Maxxes výrobce charakterizuje jako silné afrodiziakum, které kromě podpory erekce zabraňuje i předčasné ejakulaci a také pozitivně působí na tvorbu spermií a sexuální chuť.\nCo Maxxes obsahuje?\nNemusíte se obávat, Maxxes je produkt čistě na přírodní bázi, který je volně prodejný, díky čemuž k jeho koupi nepotřebujete ani stanovisko lékaře, i když v případě zdravotních problémů určitě doporučujeme předem konzultaci s lékařem, který by Vám měl poradit, zda je ve vašem případě vhodné užívat tento přípravek. Samotný Maxxes není však ničím jiným než doplněk stravy a tedy podle všeho by jeho užívání nemělo způsobovat žádné zdravotní problémy. Jaké konkrétní látky v něm najdete?\nŽen-šen: Léčivá rostlina pocházející z východní Asie je známá pro své pozitivní účinky na tvorbu testosteronu, který zvyšuje sexuální apetit a také i potenci. Mimo jiné je však testosteron důležitý pro imunitní systém, regeneraci organismu a růst svalů.\nKustovnice čínská: Další bylina, kterou najdete také v mnoha jiných přípravcích tohoto druhu je kustovnice čínská, která také původně pochází z východní Asie. Její účinky jsou popsány například v tradiční čínské medicíně, kde její jsou připisovány antioxidační, imunostimulační a protinádorové účinky a také působí hepatoprotektivně.\nLesklokorka lesklá: Houba, která aktivně působí jako stimulant imunitního systému je známá i díky svým antimikrobiálním, antioxidačním a antialergickým účinkem. Působí také i protizánětlivě a hlavně pozitivně působí na zvětšenou prostatu, která má nejednou silnou spojitost s problémy s erekcí.\nCananga odorata: Tato tropická rostlinka je proslulá díky tomu, že uvolňuje svalové a psychické napětí, čímž dochází k odstranění nervového napětí a frigidnosti.\nJasmínový esenciální olej: Silné afrodiziakum, které navozuje stav sexuální žádostivosti a v neposlední řadě zvyšuje i citlivost penisu.\nJak užívat Maxxes a jaká je cena jednoho balení?\nMaxxes se ve srovnání s jinými produkty tohoto typu užívá tak, že cca 45 minut před pohlavním stykem si rozpustíte jednu tabletu pod jazykem. Co se týče ceny, Maxxes je možné koupit již za cenu cca 185Kč / 1 tableta. Pokud však potřebujete větší balení, můžete si pořídit i to s 5 tabletami za cenu cca 1200Kč nebo balení s 10 tabletami za cenu cca 1800Kč. I v tomto případě tedy platí, že čím více tablet balení obsahuje, tím méně zaplatíte za každou jednotlivou tabletku


Barák: České vodárenství musí být samofinancovatelné, ročně potřebuje na obnovu 15 miliard korun « VODARENSTVI.CZ\nV letošní anketě serveru Vodárenství se mj. opět potvrdilo, že jak malé obce, tak velká města považují podmínky pro čerpání evropských dotací pro obnovu a rozvoj vodárenského majetku za administrativně příliš komplikované. V čem by se měl tento proces zefektivnit a zjednodušit?\nCestu k racionalizaci bude muset absolvovat celý proces administrace přípravy a realizace projektů financovaných z OPŽP. Budoucí finanční a technické poradenství pro Státní fond životního prostředí (SFŽP) a Ministerstvo životního prostředí (MŽP) se musí orientovat efektivněji, než jaká existuje zaběhlá praxe. Musí vzniknout flexibilnější postup pro posuzování projektů se zcela individuálními vlastnicko-provozními vztahy. MŽP a SFŽP by měly také razantněji obhajovat české zájmy při jednání s orgány Evropské komise (zejména DG Regio). V některých případech dokonce SFŽP žadatelům ukládá přísnější podmínky, než bylo s komisí dojednáno. Je zřejmé, že nároky MŽP/SFŽP často přesahují požadavky vyplývající ze závazků dohodnutých mezi ČR a Evropskou komisí v tzv. Podmínkách přijatelnosti pro OPŽP v roce 2007. Například požadavky na rozsah a úpravy provozních smluv, na finanční modely pro smíšené společnosti a servisní model provozování, dále způsob posuzování podstatných změn smluv i požadavky k návrhu koncesních smluv. Rozhodně by celý systém dotací neměl být monopolizován jediným konzultantem, který doporučuje nesplnitelné nástroje a zbytečné parametry a balí je do šálu veřejného zájmu. Přitom si účelově buduje nepostradatelnost.\nVy sám tvrdíte, že dotace už přestávají být populární. Očekáváte, že kromě jednodušší administrativy a smysluplnějších podmínek pro přiznání evropské podpory se změní i samotná její forma?\nChci upozornit na jednu zásadní věc - majetek vybudovaný s přispěním evropských dotací nelze odepisovat, takže zdroje na jeho obnovu budou vlastníci vytvářet pouze z čistého zisku. Tam, kde se žadatelé bezbolestně dostali k evropským dotacím, byla jistě odvedena dobrá práce. Kolik času, energie, peněz však bylo zbytečně promarněno tam, kam evropské dotace nedošly, nedokážu odhadnout. Ovšem tato částka v korunách bude rozhodně devítimístná.\nDomnívám se, že při financování obnovy vodárenského majetku - a v budoucnu snad i jeho dalšího rozvoje, musí vlastníci tohoto majetku spoléhat především na sebe. Hlavním zdrojem financování bude cena vodného a stočného. Tam, kde je majetek vybydlen, bude muset nastat skokový nárůst ceny vody pro zajištění zdrojů. Další zvyšování její ceny se však ustálí při řádné obnově po několika letech.\nSamozřejmě při financování obnovy mohou pomoci obecní rozpočty, předplacené nájemné provozovatelů, měkké půjčky. Po roce 2013 nelze s evropskými dotacemi do českého vodárenství, kromě mimořádných událostí, počítat. K omezení dojde i u státních dotací.\nNení však nevratná dotace, byť i podmíněna kofinancováním a složitou administrativou, přece jen výhodnější než třeba zvýhodněný úvěr?\nJe jasné, že rychle, jednoduše a účelně získaná dotace je optimální cestou. Bude-li však proces získání dotace trvat tři roky, určitě se mezitím podstatně zvýší cena projektu. Bude-li stát práce vnucených konzultantů a právních poradců a revizorů více než 20 % objemu projektu a zdraží-li se v této době rovněž významně cena peněz potřebných na kofinancování, pak se jednoznačně dobrý hospodář rozhodne pro zvýhodněný úvěr. Dílo za něj vybudované bude náležitě odepisovat. Bude žít bez strachu, že v případě nedostatků projektu bude muset dotaci vrátit.\nZákon č. 274/2001Sb., o vodovodech a kanalizacích pro veřejnou potřebu a o změně některých zákonů (zákon o vodovodech a kanalizacích) byl od své účinnosti 1. 1. 2002 devětkrát novelizován. Nyní se chystá jeho další novela. Je z pohledu SOVAK nezbytná a co by případně měla nově ustanovit či změnit?\nZákon č. 274/2001 Sb. byl v roce 2002 historicky prvním zákonem pro obor vodovodů a kanalizací a přinesl některé zásadní změny. Praxe však ukazuje, že ne vždy jasné formulace zákona přinášejí vážné problémy končící až rozhodnutím soudu. Proto novelu zákona vítáme a věříme, že se tak podaří odstranit některé zásadní problémy v obnově vodovodních a kanalizačních přípojek, v řešení oddílných kanalizací, měření odpadních vod vypouštěných do kanalizace z vlastních zdrojů atd. V souladu s požadavkem Rámcové vodní směrnice v článku 9, znečišťovatel platí chceme prosadit zrušení dosavadních výjimek z povinnosti platit za odvádění srážkových vod kanalizací. Týká se to především vlastníků dálnic, silnic, místních komunikací, celostátních a regionálních drah i třeba zoologických zahrad. Je zajímavé, že právě státní a obecní vlastníci dálnic, silnic a železnic mají největší finanční požadavky na věcná břemena spojená s vodárenskými a kanalizačními sítěmi, přitom se nákladově na čištění srážkových vod odtékajících z jejich sítí do našich kanalizačních systému dosud nepodílejí.\nA jaký je názor SOVAK na návrh Koncepce vodohospodářské politiky Ministerstva zemědělství na období let 2011-2015? Neměly by mít takové koncepce větší časový záběr než jen na jednu pětiletku?\nBěhem pěti let se žádná koncepce ve vodohospodářství realizovat nedá. Koncepce musí být nejméně na čtyřicet let s pětiletou operativou. Plánování v oblasti vod zastřešuje problematiku všech oborů vodního hospodářství, obor vodovodů a kanalizací je jenom jeho součástí.\nVýše vodného a stočného, jakkoliv jde o věcně usměrňované ceny, rok od roku roste. S vyšší DPH půjde nahoru ještě rychleji. Nemůže to nahrávat tomu, že vlastníci infrastruktury, zejména obce a menší města, budou zdrženlivější k investicím do vodovodů a kanalizací? A to ve snaze mírnit růst vodného a stočného, do něhož by se jinak tyto investice určitě výrazně promítly?\nČeské vodárenství musí být během několika let samofinancovatelné, to znamená bez dotací. Zdroje na provozování, to je na výrobu a dodávku pitné vody a její odkanalizování a vyčištění, na opravy, obnovu a v budoucnu i na další rozvoj, musí generovat z ceny vodného a stočného. Jiné cesty není. Všichni považujeme vodu za samozřejmost, ale jen málokdo z nás vnímá, že náklady spojené s budováním a obnovou sítí a technologií jsou ohromné, přičemž většina z nich nezávisí na množství vyrobené nebo vyčištěné vody. Samotná cena vody potřebná pro výrobu pitné vody je levná, činí zhruba 7 korun za m3. Jenže podstatnou část ceny vodného a stočného představují náklady na obnovu a rozvoj vodovodních a kanalizačních sítí.\nPřitom všem musím zdůraznit, že většina spotřebitelů cenu vody nezná, jenom si stěžuje na její nárůst. Komfortní spotřeba vody je zhruba 100 litrů na člověka za den. To je dnes v průměru 6-7 Kč denně, na venkově, kde není stočné, pouze polovina. Člověk by se neměl vzdávat pohodlí mít kdykoliv kvalitní pitnou vodu k dispozici. Ovšem musí zároveň počítat s tím, že za pohodlí musí zaplatit.\nBudou-li malé obce a města, především ty, které mají sítě na prahu životnosti, nadále za vodné a stočné vybírat nízké částky, nedovolující vodárenský majetek obnovovat, mohou taková sídla poměrně velmi brzy zažít havarijní situace. Zdrženlivost při vytváření zdrojů do vodárenství bude velmi draze zaplacena.\nČeské vodárenství musí být během několika let samofinancovatelné. Zdroje si k tomu musí generovat z ceny vodného a stočného.\n6. 5. 2011 (jab)


Skřeti :: Mystika-info\nÚvod - Skřeti\nSkřeti jsou rasou v J.R.R. Tolkienově fiktivním světě Středozemi. V sindarštině se nazývali Skiriti, z toho je zřejmě odvozeno jejich označení v Černé řeči skuruti. Jsou to zlé bytosti, které jsou služebníky Temných pánů Morgotha, Saurona ale také čaroděje Sarumana. V knize Hobit jsou označováni jako goblini (toto jméno pro ně používají v českém překladu také hobiti).\nSkřeti se vyvinuli nebo byli vyšlechtěni do mnoha druhů. Nejznámější plemeno Třetího věku skurut-hai bylo větší a silnější než obyčejní skřeti. Skurut-hai obyčejné skřety, na které pohlíželi s opovržením, nazývali Snagy, což v překladu znamená otroci. V křížení skřetů si liboval především Saruman, který stejně jako Sauron vytvořil své skurut-hai. Uruk-hai ze Železného pasu byli vyšší a více podobní lidem. V knize Návrat krále se mluví také o plemeni stopařů, kteří svého výborného čichu. využívali k stopování. Mezi skřetí druhy patří také morijští skřeti, skřeti z Mlžných hor, skřeti z Temného Hvozdu, angmarští skřeti, mordorští skřeti a skřeti ze Železného Pasu a také skřeti z Gundabadu.\nPo uvěznění Morgotha ve Valinoru se skřeti bez svého vůdce toulali po temných koutech Středozemě. Později přišli do Beleriandu, kde soužili Sindar. Jakmile Morgoth spolu se Silmarily uprchnul ze zajetí, shromáždil zástupy svých sluhů ve své pevnosti Angbandu. Prohlásil se pánem světa a zástupy jeho skřetů byli vyslány proti beleriandským elfům. Skřeti v prvním Slunečním věku vždy tvořili ve vojsku Temného pána většinu. Bojovali ve všech pěti beleriandských bitvách. V každé z nich utrpěli obrovské ztráty. Pokaždé však povstali v ještě větším počtu. Po Válce hněvu na konci věku jich při pádu Thangorodrim padlo neskutečné množství. Většina těch kterým se podařilo uprchnout, se skrylo v horách na východě. Zbylo jich však málo a dlouho trvalo než se rozmnožili natolik, aby mohli znovu sužovat svět.\nDlouhou dobu ve třetím věku se skrývali a žili jen v malých tlupách, jakmile však začal Sauron znovu povstávat, znovu se velice rychle rozmnožili. Ze Sauronovy pevnosti v Dol Gulduru se postupně rozšířili do Temného Hvozdu, Mlžných hor, kde zakládají své sídlo Gundabad a po příchodu Nazgûlů rovněž znovuobsazují Mordor a Angmar. V roce 1980 probouzejí trpaslíci v Khazad-dûm balroga, který zabijí jejich krále a vyhání je z města. Khazad-dûm se poté začne nazývat Moria a je osídlena zlými stvůrami a skřety. Mezi lety 2793-2799 dojde k válce mezi trpaslíky a skřety. Po Sauronově novém povstání byla pomocí jeho kouzel vytvořena nová silnější skřetí odrůda, kterou nazval skurut-hai. Tyto skřety využíval po své zradě také čaroděj Saruman. Skřeti bojovali za své temné pány ve Válce o Prsten. S pádem Barad-dûr na konci Třetího věku jsou skřeti téměř vyhubeni a nikdy již nenašli sílu na to, aby znovu povstali.


Tato stránka je věnována pouze turnajům. Najdete tu informace o plánovaných turnajích i o těch už proběhlých. Zjistěte si, kdo to posledně vyhrál a kdy to můžete znovu zkusit, abyste se na stupně vítězů dostali i vy.\nVe čtvrtek 5.4.2018 od osmé hodiny večerní proběhne turnaj ANO/NE.\nZopakujte si historii Andarie, nastudujte výrobní procesy, vzpomeňte na významné osobnosti a přijďte za námi do naší znalostní arény. Poměřte své vědomosti s ostatními a v míru se probijte vlastní hlavou až k cíli!\nPortály, které Vás přenesou na místo konání, budou dostupné ze všech měst.\nZápisné proběhne půlhodiny před začátkem turnaje a stojí 10 zl.\nKdo bude švindlovat nebo fyzicky napadat jiné soutěžící, bude po zásluze potrestán.\nDnešní souboj vědomostí ovládly bezkonkurečně ženy. Slečna Stenilie, která obsadila první místo, prošla úspěšně celým naším záludným bludištěm jako jediná. Stříbrnou pozici získala slečna Alassea. Slečna Jessica se umístila na neméně hezkém třetím místě.\nodkaz přidal(a) Metatron\nTurnaj v umění jezdeckém\nV sobotu 14. října se o osmé hodině večerní v jezdecké aréně uskuteční turnajový závod, který prověří vaše dovednosti v sedle koně či čehokoliv dalšího, co vás bude ochotno nést. Kdo uteče všem ostatním, ten vyhraje!\nZápisné je 10 zlatých. Do arény vás v předstihu zavedou portály ze všech měst. V případě potřeby je možné zdarma zažádat o zapůjčení koně.\nTurnaj ANO či NE\nVe čtvrtek večer 5. října 2017 proběhne turnaj ANO či NE.\nPřipravte se na záludné otázky, nastudujte si výrobní postupy, zopakujte si historii Andarie, vzpomeňte si na významné osobnosti a přijďte za námi do arény, kde své znalosti zúročíte a v lepším případě i vyhrajete!\nZápisné proběhne 30 minut před začátkem turnaje a stojí 10 zl. Dostavte se včas!\nOrientační běh - ZRUŠENO\nVážení obyvatelé země Andarijské,\nv neděli při osmém zvonění proběhne turnaj v orientačním běhu.\nZkušenějším postačí malá svačina, ostatním doporučujeme vzít si menší zásoby, alespoň na tři dny.\nZápisné činí 25 zlatých na hlavu.\nNa místo konání vás vpustí tradičně portály ze všech měst v dostatečném předstihu před začátkem turnaje.\nTurnaj v jízdě na čemkoli\ndnes večer při osmém zvonění se pod záštitou Lewanských Waltari uskuteční turnajový závod v naší závodnické aréně!\nZúčastnit se můžete na koni, na lamě, vlkovi, létajícím obláčku i opilém kamarádovi.\nDobrovolné vstupné se rozdělí mezi výherce!\nDo arény vás vpustí tradičně portály ze všech měst v dostatečném předstihu před začátkem turnaje.\nVýherce: Myra Jantarová, Thinion\nStrhující podívaná na napínavý závod, souboj mezi mužem a ženou, mezi koněm a lamou. V souboji muž žena vyhráli oba, ovšem kůň porazil lamu, která pokousala svého žokeje v polovině trati a odmítala závod dokončit. Žokej byl nucen lamu zmenšit a závod dokončit pěšmo.


Zisk pivovaru Carlsberg v pololetí stoupl o 7,2 procenta | Automatizace v potravinářství\nKodaň 20. srpna (ČTK) - Dánskému pivovaru Carlsberg stoupl v pololetí čistý zisk o 7,2 procenta na 2,47 miliardy dánských korun (8,5 miliardy Kč). Prodej piva podpořilo teplé počasí a mistrovství světa ve fotbale, uvedla firma v prohlášení.\nCelkový objem prodeje speciálních značek piv stoupl o 26 procent. Objem prodeje piva bez alkoholu v západní Evropě vzrostl rovněž o 26 procent. Díky příznivým výsledkům za první pololetí firma zlepšila výhled na celý letošní rok. Provozní zisk se má nově zvýšit o šest až devět procent, doposud čekala růst kolem pěti procent, napsaly agentury AP a Reuters.


TIP NA WEB: Trendwatcher | Jdi pracovat\nTIP NA WEB: Trendwatcher\n15. 1. 2015 | Externista\nZatímco dříve stačilo k dobrému živobytí naučit se řemeslo od svého otce, dnes je doba úplně jiná. Několikanásobně zrychlený vývoj společnosti především v oblasti technologií nás nutí, abychom se neustále přizpůsobovali. S tím souvisí i nutnost sledovat novinky a reagovat na ně. Pro nikoho to neplatí více než pro lidi, kteří se zabývají marketingem, byznysem nebo třeba sociálními sítěmi.\nNejenom mezi marketingovými a reklamními profesionály se začíná prosazovat nový pohled na sbírání informací. Ten se dá v dnešní době dokonce považovat i za životní styl, protože denně ovlivňuje život jedinců, kteří se rozhodli sledovat trendy.\nTito lidé si uvědomují, že včasné zachycení trendu a reagování na něj je důležité pro jejich profesi - a také je to zkrátka baví. A jak tedy vypadá lovec trendů? Sleduje specializovaná zahraniční média, zajímá se o všechny novinky v dané oblasti a snaží se určit, které z nich se stanou trendem, a které jen rychle zazáří a o pár týdnů později už si na ně nikdo nevzpomene.\nLovec trendů tak není jen pouhým konzumentem novinek. Je prvním odvážlivcem, který prozkoumává neznámé vody a nové nápady. Zároveň je ale také věštcem – předpovídá, které trendy se uchytí. Pokud je úspěšný, může do velké míry ovlivňovat úspěch či neúspěch daného nápadu už jen tím, co o něm napíše.\nNěco si myslet ale samozřejmě nestačí, je potřeba své názory veřejně prezentovat. Lovec trendů se jako každý správný sběratel rád chlubí, a proto se své nálezy a správné předpovědi sdílí na sociálních sítích, píše blog nebo dokonce přispívá na online servery. Tak může ovlivňovat mínění odborníků i široké veřejnosti.\nLovcem trendů se člověk nerodí, ale stává. Pokud vás zajímají technologie, sociální sítě, nové možnosti v byznysu nebo třeba revoluční postupy ve výrobě kol na silniční bicykly, stačí se o toto téma zajímat, nebát se sdílet s ostatními své názory, učit se z chyb a vydržet. Potom se z nadšence může stát odborník na novinky, skutečný lovec trendů.\nVelmi důležité je také najít si skupinu lidí či přátel, kteří sdílí společné hodnoty, podporují se a vzájemně se hecují ke stále lepším výkonům. Takové prostředí budoucí lovci trendů najdou třeba mezi redaktory serveru Trendwatcher.\nTIP NA KNIHU: Jak sebevědomě jednat s šéfem


Čechům vadí na Topolánkovi jeho vulgarita - iDNES.cz\n24. listopadu 2007 2:48, aktualizováno 2:48\nPro ODS to může být varovné: když se vysloví jméno jejího lídra Mirka Topolánka, lidem se vybaví nejdřív vypláznutý jazyk ve Sněmovně. | foto: Michal Růžička, MF DNES\nNespokojení straníci z regionů mu chtějí mimo jiné vyčítat, že na "slušnost" zapomněl. Lidem totiž na Mirku Topolánkovi nejvíc ze všeho vadí právě jeho chování. Ukázal to průzkum agentury Median pro MF DNES.\nS tezí "je vulgární, vadí mi jeho styl vyjadřování a chování" souhlasila více než polovina lidí – 54 procent. Naopak, že jako premiér obstál, si myslí jen 24 procent lidí.\nPro ODS to může být varovné: když se vysloví jméno jejího lídra Mirka Topolánka, lidem se vybaví nejdřív vypláznutý jazyk ve Sněmovně, vztyčený prostředníček na poslance nebo okopávání fotografova auta před domem své partnerky.\nPokud předseda vlády emočně nezvládá složité situace, je to problém. Ještě horší pro Topolánka může být zjištění, že zklamal své fanoušky a voliče. Třetina lidí v průzkumu totiž uvedla, že Topolánkovi věřili, ale zklamali se v něm.\nNaopak jeho odvahu k nepopulárním reformám, které po Novém roce zdraží potraviny, omezí sociální dávky a zavádějí poplatky u lékaře, oceňuje třicet procent lidí.\nSpolustraníci, především vlivní hejtmani z regionů, se dnes Topolánkovi chystají vyčítat, že nedokázal nutnost reforem lidem vysvětlit. "Nedaří se mu vysvětlovat, proč vlastně reforma vznikla a proč se dělá. Je to klíčová věc," říká například středočeský hejtman a místopředseda ODS Petr Bendl.\nOčekávaný útok se snažil Mirek Topolánek částečně zpacifikovat už včera, v předvečer kongresu. Delegáty pozval na večírek s "atraktivním programem" na pražský Žofín. Navíc dnes chce ve svém projevu podle informací MF DNES kritiku regionálním lídrům vrátit.\nPřipomenutím, že i oni sedí v širším vedení strany, ale uplynulý rok místo nápadů, jak líp propagovat reformy, se starali hlavně o to, aby včas dorazily peníze a dotace z ministerstev.\n"Topolánek je v nezáviděníhodné pozici: jako premiér ztotožňuje politiku celé vlády, všechny neoblíbené kroky, zatímco ostatní si mohou pěstovat popularitu," říká Petr Jüptner z Institutu politologických studií.\n... ale naštěstí máme Paroubka\nPřes všechny výtky má Mirek Topolánek jednu výhodu, či spíše štěstí: jako hlavního soupeře Jiřího Paroubka, šéfa ČSSD. Pokud totiž lidé v průzkumu měli odpovědět, čím se Topolánek v roli premiéra osvědčil, nejvíc jich řeklo: "Je mnohem lepší, než býval Paroubek." S tezí souhlasilo 55 procent lidí.\nS každou výhradou se tudíž může ODS lacině vyrovnat mávnutím ruky: To snad chcete, aby tady místo nás vládl Paroubek s komunisty?! Protože je letošní kongres nevolební, Mirek Topolánek se může obávat nanejvýš kritiky.\nZároveň však hraje o svou budoucnost, za rok bude obhajovat post předsedy ODS. A to bude krátce po podzimních krajských volbách. V nich jen těžko občanští demokraté obhájí nynější pozice na hejtmanstvích, bude-li po zavedení reforem pokračovat nynější propad preferencí.\nKonzervativci se pak mohou rychle zbavit Topolánka a nahradit někým jiným. Přirozeným a nyní favorizovaným nástupcem v čele ODS je první místopředseda strany a pražský primátor Pavel Bém.\nAle zezadu se pomalu a potichu tlačí stále silnější další místopředseda – ministr vnitra Ivan Langer. Ti dva mohou předběžně otestovat své síly a podporu v jednotlivých regionech poprvé dnes na Žofíně.\nTémata: ČSSD, Ivan Langer, Jihomoravský hejtman, Jiří Paroubek, Mirek Topolánek, ODS, Pavel Bém, Petr Benda, Petr Bendl, Sociální dávky, Středočeský hejtman, Žofín


Jak vybrat podlahu na balkon – Informace ze světa bydlení\nJak vybrat podlahu na balkon\nKe krásnému balkonu patří i kvalitní podlaha. Věděli jste, že tento tržní segment prožil v posledních několika letech velký rozmach? Nyní můžete mít na balkonu přesně takovou podlahu, o které jste vždy snili – jediným omezením je částka, kterou na její pořízení chcete vynaložit. V našem průvodci prozkoumáme, na jaké typy podlah můžete narazit a v jakých cenových relacích se pohybují. Také si představíme několik výrobců, jejichž výrobkové programy vám můžeme doporučit.\nDruhy podlah na balkon\nRozlišujeme pět základních druhů podlah na balkon, které se instalují nejčastěji. Skoro všichni máme zkušenosti s betonovou a dlážděnou podlahou. Ty jsou nejrozšířenější, nepůsobí ale moc reprezentativně, pokud si tedy nezvolíte nejmodernější provedení dlažby. V poslední době jsou populární dřevěné podlahy, které se hodí především na větší plochy, neboť navozují dojem luxusní terasy. Dále je oblíbený i venkovní koberec, který může imitovat travní porost. V takovém provedení je velice příjemný na chodidla, takže si můžete užívat chvíle na balkoně bosky.\nNakonec se dostáváme k tomu nejlepšímu – plastovému dekoru (woodplast). Oproti betonu je příjemnější na dotek, je mnohem trvanlivější než koberec nebo dřevo a také nabízí více desénových možností ve srovnání s dlažbou. Z porovnání možných podlah na balkon tak vychází jako vítěz. Velice podstatným bonusem, který vás určitě potěší, pak jsou nízké pořizovací náklady, což je způsobeno rozšířeností produkce výchozího materiálu.\nCeny podlahy na balkon\nJak jsem již výše uvedli, pokud vám jde o dosažení co nejnižších nákladů na podlahu, využijte možnost instalace plastového povrchu. Jednak jsou nízké prvotní pořizovací náklady a navíc vám dlouho vydrží, takže za jeho údržbu nebudete muset nic platit. Pokud se spokojíte s o něco horším vzhledem, vystačíte si i s klasickou betonovou podlahou. Nejlevnější podlaha na balkon vás vyjde na zhruba 5 000 korun. K tomu si ale musíte připočítat i cenu instalace, nicméně šikovní kutilové ji zvládnou většinou sami, a to i včetně ořezu a instalace lišt. Na luxusní imitaci dřeva si ale budete muset připravit zhruba 20 000 korun.\nJak vybrat?, Rádce podlaha na balkón, podlahy\n← Kvalitní okna – základ spokojeného bydlení\nVenkovní žaluzie vám dopřejí požadovaný stín →


REMAX NÁVOD K OBSLUZE | Databáze PDF návodů v češtině\nNávod k obsluze Remax\nNávody pro značku Remax\nNevíte si rady s výrobkem Remax? Ztratili jste návod? Stáhněte si návod pro Remax, v němž naleznete pokyny k instalaci, použití, údržbě i servisu Vašeho produktu. Svůj návod najdete s pomocí vyhledávání, nebo vyhledáním daného Remax výrobku v jednotlivých kategoriích.\nAlkohol testery - Externí baterie (Powerbanky)\nNáustky pro alkoholtestery Remax pro alkoholtester\nRemax DIGI-005 Chystáte-li se usednout za volant po konzumaci alkoholu, určitě nic neriskujte a pro jistotu si sami udělejte test na množství alkoholu v krvi. Právě v takové situaci se vám bude hodit domácí alkoholtester. Z hygienických důvodů je však potřeba před každým jeho použitím vyměnit náustek. Společnost Remax pr...\nPowerbank Remax AA-1102, kapacita 10 000\nRemax AA-1102, černá Dodejte svému telefonu, tabletu, hudebnímu přehrávači a mnoha dalším přístrojům, bez kterých si již nedokážete představit ani jeden den, dostatek energie k dlouhému provozu a pohodlnému užívání. Značka Remax vám nabízí powerbanku, jež vyřeší všechny vaše problémy během dlouhého cestování n...\nPowerbank Remax Proda E5, 5 000\nRemax Proda E5, 5 000 mAh, růžová S powerbankou Remax Proda E5, dostupnou ve veselých a stylových barvách, se už nikdy nebudete potýkat vybitým telefonem. Powerbanka je přenosný externí napájecí zdroj – mobil k ní připojíte standardním USB kabelem, kdykoli jej nemůžete zapojit do klasické zásuvky. Nemusíte hledat zás...\nAlkoholtester Remax VEGA DIGI 005 černý\nRemax VEGA DIGI 005, černá Stačí jedno fouknutí a máte jasno. Alkohol tester je velmi užitečná pomůcka, která může zachránit život. Jakákoliv vyšší než nulová hodnota alkoholu v krvi je již při řízení nebezpečná, jelikož alkohol výrazně otupuje lidské smysly a zpomaluje reakce. Společnost Remax vytvořila alkohol ...\nAlkoholtester Remax VEGA DIGI 002 bílý\nPraktický alkohol tester Remax VEGA DIGI 002 přehledný displej pro okamžité zjištění naměřených hodnot beznáustkové provedení pro zachování maximální hygieny, stačí pouze dýchnout možnost použít opakovaně více osobami malá velikost, elegantní provedení jednoduché použití Remax VEGA DIGI 002 Tento praktický al...\nVráceno - Použito Remax Proda E5, 5 000 mAh S powerbankou Remax Proda E5, dostupnou ve veselých a stylových barvách, se už nikdy nebudete potýkat vybitým telefonem. Powerbanka je přenosný externí napájecí zdroj – mobil k ní připojíte standardním USB kabelem, kdykoli jej nemůžete zapojit do klasické zásuvky. Nemusíte hledat...


Přehlídka umění Manifesta se přesune na Sicílii, hlavním tématem bude migrace | Hospodářské noviny (HN.cz)\nPřehlídka umění Manifesta se přesune na Sicílii, hlavním tématem bude migrace\n17. 11. 2015 ▪ 12:04\nPříští Manifesta proběhne na Sicílii. Autor ▪ www.manifesta.org\nPo Curychu se bienále umění Manifesta bude konat v Palermu. Na Sicílii, která spojuje severní Afriku s Evropou, se zaměří na migraci. Jako možné hostitelské město pro rok 2018 byla ve hře i Praha.\nPutovní umělecká přehlídka Manifesta, která se každé dva roky koná v jiném evropském městě, se z Curychu přesune na Sicílii. Jak tento týden oznámili organizátoři, v roce 2018 bienále proběhne v sicilském Palermu, „spojnici mezi severní Afrikou a Evropou“, a zaměří se na migraci a změnu klimatu.\n„Budeme se například ptát, komu dnes Palermo patří a jak ho pro sebe získat zpět,“ uvedla ředitelka Manifesty Hedwig Fijenová v narážce na tisíce afrických migrantů, kteří se v posledním roce na ostrově usídlili. V tomto ohledu problémy Sicílie předznamenávají problémy zbytku Evropy, míní organizátoři přehlídky.\nManifestu podporuje i Leoluca Orlando, starosta Palerma. „Je to jedinečná příležitost, jak na sebe Palermo může v místním i světovém měřítku upozornit. Je to jedinečná šance i pro Evropu ocenit naši středomořskou totožnost,“ uvedl Orlando.\nPrávě kvůli uprchlické krizi starosta dlouhodobě kritizuje evropské lídry za nečinnost. Když se například letos u sicilských břehů potopila loď s více než 200 migranty, kteří se všichni utopili, Orlando prohlásil, že „Evropská unie bude za tuto genocidu zodpovědná stejně, jako byli nacisté zodpovědni za genocidu před sedmdesáti lety“.\nKurátora pro rok 2018 bude Manifesta teprve hledat. Zatím pouze oznámila, že sicilský ročník bude fungovat „jako platforma pro společenskou změnu“ a podpoří místní komunitu. Proto do Palerma už nyní přijedou první pracovníci Manifesty, aby na přípravu bienále měli 2,5 roku.\nMuž, který ve Vatikánu uspořádal konkurz na Ježíše, teď v Praze hledá umělce pro Manifestu - reportáž ZDE\nJedním z měst, o nichž se v roce 2018 hovořilo jako o možných hostitelích Manifesty, byla i Praha. Podle serveru Artalk.cz do české metropole vloni v létě přijel člen výboru bienále Paul Domela, který jednal mimo jiné na pražském magistrátu. Každé hostitelské město ale Manifestu spolufinancuje, v případě Prahy by se muselo podílet částkou okolo 108 milionů korun.\nMinulý měsíc Prahu navštívil i Christian Jankowski, kurátor Manifesty, která příští rok proběhne v Curychu. Tři dny Jankowski navštěvoval ateliéry českých výtvarníků, mezi nimiž mimo jiné hledal potenciální kandidáty právě pro Curych.\nK tématu: mezinárodní umělecké bienále Manifesta\nVe švýcarském Curychu se do poloviny září koná bienále současného umění Manifesta. Třicet umělců tu vystavuje projekty, které vznikly spoluprací s vybranými profesionály ve svých oborech. Mezi autory je také spisovatel Houellebecq, který...\nMuž, který ve Vatikánu uspořádal konkurz na Ježíše, teď v Praze hledá umělce pro Manifestu


Gamebook: Artušův posel | Ostatní |ZonerPress.cz\nHOME > Ostatní > Gamebook: Artušův posel\nGamebook: Artušův posel\nO mýtickém králi Artušovi už jsi určitě slyšel. Jaké by to bylo žít si v jeho době? To snadno zjistíš v naší knížce, ve které se staneš pážetem rytíře Lancelota. Tvůj pán má velké potíže. Dokážeš ho zachránit?\nAutor David Bimka (ilustrace Lukáš Fibrich) (Zobrazit všechny knihy tohoto autora)\nRozměry 140 x 140 mm\nPočet stran 64+4\nKatalogové číslo ZEP1708\nTravel Bible (vydání pro rok 2019): Praktické rady za milion, jak procestovat svět za pusu\nA je tady! Třetí vydání cestovatelské bible, po kterém čtenáři dlouho volali. Bestseller posledních několika let se opět dočkal výrazného rozšíření a ...\nStartup za 7 dní (Dokud to nespustíte, nic se nedozvíte)\nCena: 206 Kč 229 Kč\nDokážete svůj podnikatelský sen zrealizovat už za sedm dní? Dan Norris je známý internetový podnikatel, který vybudoval řadu úspěšných i neúspěšných ...\nCena: 476 Kč 529 Kč\nKniha, která vás provede fotografií od prvních snímků až po pokročilé techniky profesionálů. Nezáleží na tom, jestli jste začátečník, mírně pokročilý...\nDVD: Zrcadlovka od A do Z\nCena: 891 Kč 990 Kč\nJak dosáhnout perfektně ostrých fotek dětí, které se běhají kolem, dokonale rozostřeného pozadí za člověkem? Jak zmrazit stříkající vodu, dosáhnout s...\nDVD: Kurz fotografování krajiny a přírody\nChodíte rádi po krajině a rádi byste zachytili krásu přírody tak, jaká ve skutečnosti je? Pak se musíte naučit focení proti světlu, skládání fotografi...\nHelenčino pečení – Vánoční kouzlení\nNová kniha známé cukrářky Heleny Vybíralové sází opět na kvalitu. Naučili jsme se oceňovat to nejlepší a vše, co se vyznačuje vyšší hodnotou. Přesně t...\nSuchý pastel – Portréty (359 Kč)


Dopravní nehody: Kdy je při nich nutné zavolat policii? - Domažlický deník\nDopravní nehody: Kdy je při nich nutné zavolat policii?\nDOMAŽLICKO - Změna zákona umožňuje od tohoto roku volat policii k nehodám, při nichž byla způsobena škoda sto tisíc korun. Má to však ´háček´\nVladislava Čejková, policistka z preventivně-informační skupiny policie v Domažlicích. | Foto: DENÍK/Milena Cibulková\nOd začátku tohoto roku nemusíme volat policii k nehodám, při nichž vznikla škoda nižší než sto tisíc korun. Každý motorista tuto informaci zná, ale nelze se ve všech případech orientovat jen podle výše škody.\nNa podrobnosti jsme se zeptali Vladislavy Čejkové z domažlického preventivně informačního oddělení Policie České republiky, Krajského ředitelství policie Západočeského kraje.\nJakým způsobem byste popsala změnu, která se týká motoristů v případě dopravní nehody?\nJiž nyní se setkáváme s tím, že změny povinností s hlášením dopravní nehody přinášejí řadu otázek. Není to tak dávno, kdy motoristé museli Policii České republiky volat prakticky ke každé dopravní nehodě. Ještě v roce 2000 byl totiž limit pro oznamovací povinnost nehody stanoven na pouhý jeden tisíc korun. Od ledna 2001 ho nový zákon výrazně zvýšil, a to na 50 000 Kč. Částka, od které nehodu musíme hlásit, se nyní výrazně zvýšila, a to na dvojnásobek. Od ledna 2009 činí rovných 100 000 Kč.\nMá tento zvýšený limit nějaký význam pro policii?\nOd vyššího limitu si policie hodně slibuje, hlavně pak to, že se namísto objasňování dopravních nehod bude moci víc věnovat běžnému dohledu nad silničním provozem. Ale nemůžeme vycházet pouze ze škody vzniklé při nehodě.\nV jakých případech máme nyní povinnost dopravní nehodu hlásit policii?\nPolicisty je třeba volat, pokud při nehodě dojde ke zranění, třeba i jen drobnému, nebo k usmrcení osoby.\nDalší povinnost volat policii je nezbytná ve chvíli, kdy při nehodě dojde na některém z vozidel včetně přepravovaných věcí ke škodě převyšující 100 000 korun.\nPolicii musíme k nehodě zavolat i v případě, pokud při nehodě dojde k jakékoliv škodě na majetku třetí osoby. Za majetek třetí osoby se považují zaparkovaná vozidla, přilehlé nemovitosti. Policie se však nebude volat v případě, kdy půjde o škodu na vozidle, které sice je v majetku třetí osoby – například leasingové společnosti, zaměstnavatele, ale třeba i někoho z rodiny, kdy řidič měl na nehodě účast.\nJak je to v případě, kdy řidič při nehodě poškodí například dopravní značku?\nZde platí obecně zásada: Pokud při nehodě dojde k poškození pozemní komunikace či ke zničení nebo poškození její součásti nebo příslušenství – tedy dopravní značky, svodidel a podobně, je třeba policii volat. Stejně tak tehdy, pokud při nehodě dojde k poškození obecně prospěšného zařízení nebo životního prostředí. Zde přicházejí do úvahy například přejezdová zabezpečovací zařízení či úniky provozních kapalin z vozidla.\nPolicii je nutné volat také tehdy, pokud po nehodě nebudeme sami schopni bez vynaložení nepřiměřeného úsilí obnovit plynulost provozu.\nA co při nehodách, kdy nedojde k žádné z vyjmenovaných škod?\nJakou vidíte v nových zákonných ustanoveních největší změnu?\nNejpřevratnější změnou vlastně není ani stotisícový limit, nýbrž změna v koncepci ochrany vozidel třetích osob, pokud řidič takového vozidla měl přímou účast na nehodě. Zatímco jsme volali policii ke každé nehodě, kterou jsme měli třeba se služebním autem nebo s autem na leasing, od ledna se to radikálně změnilo a policie se i v těchto případech volá jenom tehdy, přesáhne-li škoda na vozidle, a to včetně přepravovaných věcí částku 100 000 korun.\nJakým způsobem má účastník nehody postupovat v případě, že se k ní policie nevolá?\nZákon ukládá od ledna 2009 účastníkům nehody jednu úplně novou povinnost. U dopravních nehod, ke kterým se policie nevolá, budou účastníci nehody povinni sepsat společný záznam o dopravní nehodě.\nCo by v záznamu mělo být?\nZáznam musí obsahovat čas a místo vzniku dopravní nehody, její příčinu, průběh a následky, identifikaci účastníků nehody a zúčastněných vozidel. Účastníci nehody jsou povinni záznam podepsat a neprodleně předat pojistiteli – konkrétně pojišťovně viníka nehody, která by měla plnit vůči poškozenému.\nNa jaký formát papíru se záznam má sepsat? Je určeno, jak přesně by měl zápis vypadat?\nZáznam o dopravní nehodě může mít v zásadě libovolnou formu, žádný pevně stanovený formulář zákon nepředepisuje. Přesto lze doporučit takzvaný euroformulář záznamu o dopravní nehodě, který současně doporučujeme všem řidičům vozit v autě s sebou. Nikdy nevíte, kdy se vám může hodit. Při nehodě, ke které můžete přijít jako ´slepý k houslím´, hrají svoji roli nervy a stres, takže by se mohlo snadno na uvedení některého důležitého údaje zapomenout. Tiskopisy záznamů o dopravní nehodě mohou lidé získat u pojišťoven, nebo stačí stáhnout si je z jejich webových stránek.\nČistě hypotetická otázka: Nabourá do mě jiný účastník silničního provozu, ale nedokážu ho přesvědčit, aby záznam se mnou sepsal a podepsal. Nutit ho v tomto případě půjde asi těžko. Co mám udělat?\nPokud by vám některý z účastníků nehody odmítl poskytnout součinnost při sepsání záznamu o nehodě, zavolejte k nehodě policii. Vás to nic stát nebude, protože úvahy o zpoplatnění ´planého´ výjezdu policie k nehodě byly nakonec zavrženy.\nPokud přijede policie k nehodě jen z toho důvodu, že jeden z účastníků odmítl sepsat o ní zápis, může za to být dotyčný nějak postižen?\nOdepřením sepsat záznam o nehodě se účastník dopravní nehody dopouští přestupku.\nNe každý má internet, kde by mohl načerpat potřebné vědomosti, jak při silničním karambolu postupovat. Je nějaká jiná možnost, jak může motorista jednoduše postupovat, aniž by musel studovat zákon?\nPolicie vyšla motoristům vstříc a připravila pro ně bezplatně malou kartičku s několika zásadními radami, jak si po dopravní nehodě počínat. Pokud máte o kartičku s informacemi zájem, můžete ji dostat na každém obvodním oddělení, tedy v Domažlicích, Kdyni, Poběžovicích, Horšovském Týně a Holýšově a také na Dopravním inspektorátu v Domažlicích.\nK dispozici bude tato informační kartička také ve všech služebních vozidlech policie.