Už kráčí anděl kolem domečku, v každé ruce zlatou svíčičku, také však nese velkou knihu, a teď už spíme v Ježíšově jménu. - PDF Free Download\nDownload "Už kráčí anděl kolem domečku, v každé ruce zlatou svíčičku, také však nese velkou knihu, a teď už spíme v Ježíšově jménu."\n1 Kajsa Nebojsa Přála bych vám vidět domek, v kterém bydlela Kaj sa Ne bojsa. Byl tak maličký a tak milý, že by člověk skoro uvěřil, že je to domeček z pohádky, kde žijí trpaslíci a skřítkové. Stál v úzké svažující se dlážděné uličce v nejchudší části města. Ulice to byla opravdu chudičká a ostatní domky v ní nebyly o moc větší než Kajsin. Co to říkám Kajsin. Samozřejmě v tom domě neměla hlavní slovo Kajsa, ale babička. Babička doma vyráběla bonbony žužu a prodávala je o sobotách na náměstí. Stejně tomu ale budu říkat Kajsin dům. Když šel člověk kolem, často Kajsu viděl, jak sedí na kamenném schůdku do ulice. Měla ty nejhnědší a nejveselejší oči a nejčervenější tváře, jaké kdy nějaké dítě mělo. A vypadala jak bych to řekla? vypadala jako šikovné a nebojácné děvče. Ano, nebojácné! Proto jistě také babičku napadlo, že jí bude říkat Kajsa Nebojsa. Babička říkala, že Kajsa prý vypadala nebojácně i jako tříměsíční miminko v košíku, který jednoho dne dostala se vzkazem, zda by se, prosím pěkně, 5\n2 o dítě nepostarala, protože nikdo jiný se o ně postarat nemůže. Ten jejich domek byl ale příjemný! Do ulice vedla dvě malá okénka a v nich kolemjdoucí často spatřil nosík a dvě veselá hnědá očka. Za domem, chráněná vysokým zeleným prkenným plotem, byla malá zahrádka. Pokud se tomu vůbec mohlo říkat zahrádka, když v ní bylo místo jen na jednu třešeň a několik angreštových keřů. Ovšem měly tam i kousek trávníku, kde babička a Kajsa sedávaly a popíjely kafíčko, když se na jaře udělalo teplo a slunečno. Tedy kafíčko pila babička. Kajsa si v něm jenom namáčela kostky cukru. A pak házela drobky vrabcům, kteří poskakovali po pěšinkách kolem travnatého pruhu, kde rostly sněženky. Kajse se babiččin domek líbil, i když byl tak malý. Vždycky večer, když si vlezla do postele, kterou byla kuchyňská pohovka, babička stříhala papír na bonbony a Kajsa odříkávala silným a jasným hlasem modlitbu: Už kráčí anděl kolem domečku, v každé ruce zlatou svíčičku, také však nese velkou knihu, a teď už spíme v Ježíšově jménu. 6\n3 Kajsa byla moc spokojená, že kolem jejich domu chodí v noci anděl, jako by ji to uklidňovalo. Jenom si trochu dělala starosti s tím, jak to všechno chudák unese, dvě zlaté svíčky a ještě knihu. Tak ráda by chtěla vidět, jak to dokáže. A jak se dostane přes plot? Kajsa často zabloudila pohledem k okénku do zahrady. Třeba nakonec anděla přece jen uvidí. Až dosud se jí to nepovedlo, zřejmě obchází dům, když Kajsa spí. V době, kdy se odehrál příběh, který budu vyprávět, nebylo Kajse Nebojse ještě ani sedm let. To, co se stalo, vlastně ani nebylo nijak zvláštní. Babička kulhala a proklínala bolavou nohu, nic víc, a takové věci se dějí každý den. Jenže považte, že to bylo jen týden před Vánoci! Představte si všechny ty bonbony, které se měly prodat na náměstí na vánočním trhu! Kdo je prodá, když babička leží v posteli a při sebemenším pohybu úpí bolestí? Kdo nachystá vánoční šunku, koupí dárky pod stromeček a udělá předvánoční úklid? Přece já, prohlásila Kajsa. Však jsem vám řekla, že to bylo šikovné a nebojácné děvče. Ajajaj, dítě nešťastné, to nemůžeš. Zeptáme se paní Larssonové, jestli bys nemohla být přes Vánoce u ní. Pak zjistíme, jestli bych neměla jít do nemocnice. V tu chvíli vypadala Kajsa ještě nebojácněji než jindy. Ona že má být u Larssonů? A babička že bude ležet 7\n4 v nemocnici? Copak babička a Kajsa neoslaví Vánoce spolu jako každý rok? Ano, určitě, oslaví, rozhodla Kajsa. Ani ne sedmiletá, s nejhnědšíma a nejveselejšíma očima na světě. A hned začala s vánočním úklidem. Nejdřív se babičky zeptala, jak se to dělá. Kajsa měla o velkém úklidu jen nejasnou představu. Člověk obrátí vzhůru nohama celý dům a odstaví nábytek tak, aby bylo v domě co nejnevlídněji. Potom se vrátí všechno na místo a Vánoce můžou začít. Babička řekla, že to letos nebudou brát tak vážně a vynechají mytí oken. Ale o tom Kajsa nechtěla ani slyšet. Bez čistých záclon by nebyly pořádné Vánoce, a člověk přece nemůže pověsit čisté záclony na špinavá okna. Paní Larssonová také přiložila ruku k dílu. Vydr bala podlahu v kuchyňce a v pokojíku, takže zbývala už jen jedna místnost. Umyla i okna. Všechno ostatní udělala Kajsa. Měli jste ji vidět, jak běhá po domě se šátkem na hlavě a s prachovkou v ruce. Vypadala tak odhodlaně, že to bylo k neuvěření. Pově sila čisté záclony. Do kuchyně na podlahu položila hadrové koberečky a z nábytku utřela prach. A přitom ještě uvařila babičce kafíčko, opekla karbanátky a dala vařit brambory. Sama musela rozdělat oheň v kamnech. Ještě štěstí, že mají tak dobrá kamna. Kajsa do nich nacpala noviny a třísky a na ohýnek silně foukala. Pak 8\n5 neklidně naslouchala, jestli už v kamnech zapraskalo. Ano, zapraskalo. Babička pila kávu a pokyvovala hlavou: Dítě, ty jsi moje požehnání, co bych si bez tebe počala! A Kajsa se posadila na kraj postele, na nose rozmazané saze, a než zase odběhla k uklízení, namočila si v babiččině hrnku kostku cukru. Ale jak to udělat s bonbony? Babička je už připravila a chystala se je prodávat na trhu. Kdo je teď prodá? Samozřejmě Kajsa Nebojsa. Jenže Kajsa přece neumí počítat ani vážit bonbony na té malé váze, jak to dělá babička, když stojí v cukrovinkovém stánku na náměstí. Ale ví, jak vypadá padesátník. Babička se posadila na posteli a navážila bonbony do sáčků. Do každého deset deka. Každý sáček bude stát padesátník. Tři dny před Štědrým dnem začal na náměstí vánoční trh. Toho rána Kajsa vstala brzy a přinesla babičce kafíčko do postele. Dítě, požehnání moje, řekla babička. Je tam strašná zima, snad ti neumrzne nos. Kajsa se jen zasmála. Už byla nachystaná na svou velkou úžasnou bonbonovou výpravu. A jak byla navlečená! Dvě tlustá trička pod kabátkem, kožešinová čepice stažená přes uši, kolem krku vlňák, červené palčáky a na nohou babiččiny obrovité slaměné návleky 9\n6 na boty, aby jí nezalezlo za nehty. A na ruku si pověsila košík plný sáčků s bonbony. Na shledanou, babičko, řekla Kajsa Nebojsa a vykročila do zimního temného rána. Na ulici už byla spousta lidí. Bodejť by ne, vždyť začíná vánoční trh! Byla opravdu zima. Sníh křupal pod nohama, když Kajsa rychlým krokem zamířila na náměstí. Na východě už obloha nádherně zčervenala. Bude hezký den. Pan Larsson byl tak hodný, že babiččin stánek postavil na obvyklé místo. Kajse stačilo jen vyrovnat na pult všechny sáčky. Ostatní trhovkyně při pohledu na Kajsu údivem otevřely pusu. Copak ta Matilda ztratila rozum, že nechá dítě stát na mrazu? říkaly. Nechá, řekla Kajsa Nebojsa. Od úst jí stoupala pára a hnědé oči svítily nadšením, když vyrovnávala sáčky s bonbony do řady. Tohle je nejmenší trhovkyně, jakou jsem kdy viděl, prohlásil starosta, když procházel kolem stánků na radnici. A koupil dva sáčky bonbonů a podal Kajse lesklou korunu. Kdepak, zavrtěla hlavou Kajsa. Musím dostat dva penízky. Dva padesátníky. Starosta se zasmál a vytáhl z kapsy dva padesátníky. Tady je máš, řekl. Můžeš si nechat i tu korunu, ty malá nebojso. 10\n7 Ale Kajsa nechtěla. Mám dostat dva padesátníky, řekla. Jeden za každý sáček. Tak mi to řekla babička. Ke Kajsinu stánku přišlo hodně zákazníků. Všichni chtěli nakupovat u nejmenší trhovkyně. Však také babiččiny bonbony byly nejlepší ve městě, červenobílé, pěkně pružné a úžasně chutné. Kajsa měla s sebou 11\n8 krabici od doutníků, do které ukládala peníze, a házela tam jednu minci za druhou. Ale jen padesátníky. Nic jiného Kajsa neuznávala. Ostatní trhovkyně trošku záviděly, když viděly, jak výborně jdou Kajse obchody. I Kajsa byla ráda a celá rozrušená, že ani nevydržela stát na místě. Musí se do toho pustit, vyrobí miliony bonbonů a bude na náměstí prodávat každý den! Babička ležela v posteli a podřimovala, když Kajsa vlétla dovnitř a vyklopila obsah krabice na přikrývku. A košík byl prázdný, nezbyl ani jediný bonbon. Dítě, požehnání moje, řekla babička, jak měla ve zvyku, co bych si bez tebe počala! A pak nastala otázka, co s vánočními dárky. Babička nekupovala nic předem, musela počkat až po vánočním trhu, předtím neměla peníze. Teď však ležela v posteli a nemohla se pohnout. A Kajsa si tolik přála panenku. Ne jen tak ledajakou, ale nejkrásnější pannu na světě, kterou měli v obchodě u pana Söderlunda*) v Kostelní ulici. Babička a Kajsa se na ni několikrát byly podívat. A babička požádala ve vší tajnosti slečnu Söderlundovou, aby jí panenku schovala, než bude po jarmarku. Panna měla nádherné krajkové šaty, *) Čti: sédrlunda 12\n9 uměla mrkat, a vůbec to byla nejúžasnější panenka na světě. Snad nepošle babička Kajsu, aby si sama koupila vánoční dárek? Ale ano, jinak se to nedalo provést. Ale jak to navléknout? Babička napsala slečně Söder lundové lístek. Stálo na něm tajné, ale to nebylo ani zapotřebí, protože Kajsa stejně neuměla číst. S lístkem v hrsti běžela do Söderlundova obchodu. Slečna lístek dlouho a pečlivě četla. Pak poslala Kajsu do místnosti za obchodem, kde to tak zvláštně vonělo. Když tam chvíli seděla, vešla slečna Söderlundová, podala jí balík a řekla: Teď běž přímo domů k babičce. A ten balíček neztrať. Kdepak, Kajsa ho neztratila. Jenom ho k sobě trochu tiskla. Vždyť doufala, že to bude ta panenka, ale člověk to nikdy neví jistě. Kajsa také koupila babičce dárek. Pěkné prstové rukavice, které si babička už dlouho přála. Myslí si snad někdo, že u Kajsy Nebojsy a její babičky toho roku nebyly pořádné Vánoce? V tom případě měl na Štědrý večer jedním z jejich okýnek nakouknout dovnitř. Býval by viděl na oknech čisté záclony, na zemi vyprané koberečky a vánoční stromek, který stál hned vedle babiččiny postele. Kajsa ho sama koupila na trhu a ozdobila ho svíčkami, vlaječkami, jablíč- 13\n10 ky a bonbony. Také by byl viděl, jak si Kajsa sedla na babiččinu postel, kde na přikrývce ležely dárky, a jak se jí rozzářily oči, když otevřela balíček a spatřila panenku. Možná jí ale zazářily ještě víc, když babička otevřela svůj. A na velkém kulatém stole hořely svíčky v červeném svícnu a Kajsa tam rozestavěla jídlo, které sama uvařila. I když babička jí samozřejmě radila, jak má postupovat. 14


10 vlastností, které by měl mít účinný obchodní dopis | Aleš Miklík\n10 vlastností, které by měl mít účinný obchodní dopis\nPosted by Aleš Miklík on Dec 28th, 2013 in Copywriting | 0 comments\nInternet nás měl osvobodit od potištěných papírů, ale realitu myslím není nutné zevrubně popisovat: v každé větší firmě je objem tištěných dopisů vždycky o pár centimetrů větší než koše pod stoly. Zároveň je vhodné říci, že i dnes má tištěný dopis svůj význam a místo v obchodní komunikaci, které se někdy e-mailem těžko nahrazuje – je mnohem osobnější, naléhavější, trvanlivější a s vědomím těchto vlastností k němu také většina příjemců více či méně vědomě přistupuje.\nByla by proto škoda nevyužít potenciál, který dopis má a nechat se ovlivnit špatnými příklady jejich nepovedených variant, které sami denně zahazujeme. Dopis je možné napsat tak, aby výborně fungoval jako marketingový nástroj komunikace a přiměl příjemce jednat více, než dokáže e-mail.\nMáme tedy napsat obchodní dopis s určitým záměrem – předat informaci, vyvolat poptávku nebo naopak informace (kontakt) získat. Jeho příprava je tedy úplně stejná jako u jiných prostředků marketingové komunikace: nejprve je nutné si formulovat si, komu co chceme říct s jakým cílem.\nChceme oslovit naše obchodní partnery s novou nabídkou? Jde nám o aktivní poptávky na cíleně formulovaný návrh, o kontakt formou telefonátu, e-mailu nebo návštěvu webu? Nebo chceme posílit naše obchodní vazby a posílit hodnotu naší značky?\nPodobně je třeba popsat si cílovou skupinu: budeme psát obchodním zástupcům, majitelům firem, nákupčím? Jak obvykle přistupují lidé na těchto pozicích k dopisům? Je třeba počítat s mezičlánky v řetězu příjemců (viz dále)? Jaké jsou jejich typické problémy a řeší je naše nabídka? Mějte na paměti, že dopis by měl otevírat dveře, ne přímo uzavírat obchody. Cílem je tedy nejčastěji vyvolat kontakt, po kterém obchod následuje.\nVšechny tyto vlastnosti našeho sdělení a jeho příjemců si sepište (klidně i elektronicky) a zhodnoťte, jak jste na ně připraveni. Máte shromážděnou databázi příjemců? Má-li být dopis účinný, musí být totiž adresný – směřovat ke konkrétnímu člověku a také být podepsaný (nejlépe ručně, ale je možné podpis nakopírovat) konkrétním odesílatelem na odpovídající pozici.\nPřipravte se také předem na příjem reakcí, jsou-li cílem dopisu. Zapojené (podepsané) osoby by o své roli měly předem vědět.\nA teď k samotnému obsahu dopisu\nBuďte struční, buďte přesní. Doba internetová jenom zesílila naši tendenci skenovat text a vybírat si během pár vteřin klíčové informace. Na dlouhé pročítání nemá nikdo čas\nZe stejného důvodu segmentujte text do krátkých odstavců a zvýrazňujte, používejte seznamy a odrážky, atd., samozřejmě s citem\nPokud se váš dopis nevejde na jednu stránku, zkuste to znovu. A znovu. Až pokud to nevyjde ani napotřetí, použijte pokud možno další list (ne druhou stranu toho prvního)\nJazyk by měl být přiměřeně jednodušší, ne příliš formální (nepíšete-li prezidentovi). Volte komunikaci 1:1 a zkuste hned od počátku najít společnou řeč (“Umím si představit, jak je vaše podnikání náročné a chtěl bych vám navrhnout, jak si ho v něčem ulehčit”, “Dostáváte-li stejně jako já v denním provozu větší množství faktur” apod.)\nV záhlaví je třeba uvést vaši firmu a příjemce podle standardních šablon, dobré je připojit i naši značku. Neplýtvejte grafikou ani vaším logem, pokud není zvlášť úsporné\nOslovení musí být jménem konkrétního příjemce\nTo samé platí o obálkách, kde je třeba mít na paměti, zda je bude třídit ještě nějaká další osoba. Např. u vyšších manažerů nebo majitelů firem je běžné, že o předání do jejich rukou rozhoduje asistentka, přes kterou obálka musí projít. Existuje více způsobů, jak to udělat: vytvořit trojského koně či naopak přiznat barvu a vyžadovat předání “do vlastních rukou” a jejich účinnost může být různá společnost od společnosti. Neuškodí inspirovat se ve vlastní firmě a poptat se na zkušenosti vlastních administrativních sil\nV dopisu by měla být jasná call to action, výzva k cíli, ke kterému směřujeme. A tuto cestu co nejvíce ulehčit: chceme písemný kontakt? Připojme předvyplněný dotazník a ofrankovanou obálku. Telefonní číslo klidně zopakujeme víckrát a uvedeme samostatně. Nejobtížnější je varianta přechodu na web – je-li to možné, volíme raději místo dopisu e-mail. Pokud to ale z nějakého důvodu nejde, zvýrazníme webovou adresu a postaráme se, aby byla co nejkratší a nejsrozumitelnější\nMotivujte. Přidejte nabídku slevy, deadline, do kterého je možné ji využít, zvláštní podmínky, pokud příjemce zareaguje. Neuškodí příslib osobního dárku (samozřejmě pokud ho můžete splnit).\nA to nejdůležitější nakonec: PS! Podle více studií postupují lidé při čtení tak, že začnou podpisem (ten by měl také zahrnovat kromě celého jména i pozici odesílatele), pak následuje PS a nakonec první odstavec. A podle PS se rozhoduje o reakci až 60 % příjemců. Je proto vhodné motivační pasáž umístit právě do něj.\nPár dalších tipů na zvýšení účinnosti\nPomůže přiložená vizitka odesílatele, už zmíněná odpovědní obálka či kontaktní telefonní číslo s nulovými poplatky za volání. Naopak přikládat letáky či jinou grafiku může rozptýlit pozornost a není-li vytvořena tak, aby podtrhla vyznění dopisu, může jej shodit laciností.\nA protože nám jde o marketingovou komunikaci, ani u dopisu nemusíme rezignovat na vyhodnocení kampaně – naopak! Cíle změříme standardními nástroji jako u jiné offline komunikace (počty telefonátů, příchodů na web atd. během klíčové doby po rozeslání), případně na dopis navážeme dalšími prvky kampaně (dodatečné přímé oslovení). Vypočítáme množství konverzí a poučíme se pro další kola komunikace.\nNebo případně zajásáme a začneme psát ještě víc, tentokrát už ale dopisy, které v koši končit nebudou.


Resilience je schopnost pokračovat v životě, i když se stane něco zlého | Věda & výzkum | věda.muni.cz\nResilience je schopnost pokračovat v životě, i když se stane něco zlého\nReuven Gal stojí za konceptem Národní občanské služby v Izraeli.\nNa individuální i národní úrovni souvisí resilience s optimismem a soustředěním se na naději, víru, že to bude lepší, namísto upínání se na to, že teď je to špatné.\nResilience je tak trochu módní slovo. O tom, co opravdu představuje a jak se dá na tento pojem označující schopnost překonávat strasti pohlížet, přijel na katedru mezinárodních vztahů a evropských studií Masarykovy univerzity v říjnu přednášet izraelský sociální a klinický psycholog Reuven Gal.\n„Termín resilience se začal používat teprve před dvaceti lety, aby nahradil související termíny jako zvládání, nastavení, adaptace, obnova nebo překonání obtíží. Termín samotný nám totiž dovoluje mluvit o překonávání problémů na více úrovních,“ vysvětluje absolvent doktorského studia na univerzitě v Berkeley a bývalý poradce izraelské vlády. Mluvit tak můžeme o individuální resilienci, kde sledujeme, jak jedinci překonávají problémy, o komunitní resilienci nebo také o národní.\n„Když mluvíme o problémech nebo zlých časech, můžou být různých druhů. Ztráta v rodině, válka, autonehoda, kriminální činnost. Kromě krizí způsobených člověkem to mohou být i přírodní katastrofy jako zemětřesení, povodně a další,“ popisuje Gal a tvrdí, že resilience je schopnost, jak tyto těžkosti překonat pomocí kompetencí, jako je třeba leadership (vůdcovství). Zároveň je spojená i s určitým étosem. „Souvisí s optimismem a soustředěním se na naději, víru, že to bude lepší, namísto upínání se na to, že teď je to špatné.“\nPříkladem národa s vysokou úrovní společenské resilience může být i Galův rodný Izrael. „V Izraeli máme mnoho malých městeček a vesnic, z nichž se některé nacházejí například v blízkosti Gazy a mnoho let trpí bombardováním a terorismem. Když tam ale přijedete, zjistíte, že většina tamních obyvatel nikdy ani nezvážila možnost, že by odešla na bezpečnější místo,“ poukazuje psycholog na resilienci tamních obyvatel.\nTa ale vyžaduje nějakou investici, musíte být na útoky připraveni, cvičit malé děti, jak utíkat do krytů, být připraveni vytvořit pohotovostní místnosti a tak dále. „Oni to dělají a stalo se to součástí jejich životů, je to pro ně normální, a proto tam stále žijí.“\nObdobná situace byla v Izraeli mnohokrát i na národní úrovni, kdy kvůli útokům zemřely tisíce lidí. „Udělali jsme na to výzkum a zkoumali jsme denní rutiny lidí, jako je užívání městské dopravy nebo návštěvy nákupních center, kde se bombové útoky odehrávaly také. Zjistili jsme, že provozování těchto aktivit se nezměnilo. Vždy po útocích byl sice pozorovatelný pokles, který se ale vždy během pár dní vrátil do normálu,“ ilustruje resilienci izraelské společnosti Gal. „Je to zkrátka schopnost pokračovat v životě, i když se vám stane něco zlého.“\nPři debatách o resilienci se studenty Fakulty sociálních studií MU Gal narazil na argument, že v České republice nemáme hrozby jako terorismus nebo války a nemusíme tedy projevovat resilienci. „Na to jsem jim ale řekl, že mají přece také život, který doprovází obtíže, ztráty blízkých, mohou dostat rakovinu a tak dále,“ poznamenává Gal, podle něhož je tedy možné projevovat resilienci i zde. Včetně národní úrovně, kde by se prvky resilience jako optimismus nebo leadership mohly projevovat výrazněji.\nVojenská a občanská služba\nReuven Gal stojí za konceptem Národní občanské služby v Izraeli. „V Izraeli jsou dva typy služby – vojenská a občanská. Většina mladých lidí, mužů i žen, povinně vykonává vojenskou. Je nutné si uvědomit, že taková služba v zemi jako Izrael nejsou jen přehlídky, je to něco velmi vážného, při čem můžete přijít o život,“ vysvětluje psycholog.\nVojenská služba však není jen o obraně vlasti, je kladen důraz i na utváření osobnosti toho, kdo se jí účastní. „Setkávají se zde lidé z různých úrovní společnosti, z měst a vesnic, věřící a nevěřící a podobně. Mladé lidi to učí být nezávislými, rozhodnými, kreativními, podnikavými a inovativními, protože se neustále nachází v nejistém prostředí,“ vyjmenovává Gal.\nNěkteří ale vojenskou službu navštěvovat z různých důvodů nemohou a bylo by nefér, kdyby nedělali nic, proto vznikla Národní občanská služba, kterou Reuven Gal založil a několik let řídil. „Mohou dva roky pomáhat v nemocnicích, školách, při ochraně přírody, starat se o přeživší holocaustu a tak dále. Je to stejný závazek jako vojenská služba,“ upozorňuje Gal. „Těmito činostmi přispíváte k pocitu náležitosti ke komunitě, k resilienci.“\nZ Brna, kam přijel předníšet, je izraelský odborník nadšený. „To město je plné života, plné studentů a je zde mnoho krásné architektury,“ obdivuje Gal moravskou metropoli. Jedna věc ho však zpočátku zarazila.\n„Když vstoupíte do třídy v Izraeli, začnete učit a stanovíte nějakou tezi, prakticky okamžitě se někdo začne ozývat s protiargumentem a začne diskuze. Tady, když jsem vznesl otázku, bylo ticho. Až později jsem si uvědomil, že je to zde normální,“ uznává psycholog a upozorňuje, že časem v pozdějších lekcích se studenti zbavili stydlivosti a když s nimi začal sdílet své osobní zkušenosti, sami se rozmluvili.


Rozhovor s Jakubem Černým | Stevula.cz\nDomů / Blog / Jakub Černý - šaty dělají člověka\nNa Instagramu vás sleduje více než 26 tisíc lidí. Jaký je život v kůži influencera? Jsou sociální sítě vaší jedinou prací?\nŽivot na Instagramu se mi líbí. Neměnil bych, protože jsem díky Instagramu a spolupracím na propagacích firem seznámil s několika skvělými lidmi a s některými z nich mám dnes dokonce přátelský vztah. Ale mojí jedinou prací Instagram není. Pracuji jako stylista pro jeden módní dům.\nInstagram funguje jako profesionální portfolio pro každého, kdo chce zviditelnit svou práci nebo osobnost. Vznik fotografie, která bude hodná zveřejnění, může zabrat celé hodiny. Zajímalo by nás, kolik času strávíte při focení Vy. Sdílíte se svými fanoušky raději momentky nebo profesionální fotografie?\nAno, mám přátele, o kterých vím, že si dávají na fotkách dost záležet a opravdu jim to trvá někdy i hodiny. Já to tak mám jen, když fotím nějakou tu spolupráci. Jinak fotky z dovolené nebo ze soukromého života, tak to se snažím víc užít v ten daný moment a fotku si udělám v rychlosti jen na Instagram, kde mi slouží jako vzpomínka na tu událost.\nHello, Prague ???? #MilujuVespu #Vespa946\nPríspevok, ktorý zdieľa Jakub Černý® (@iamjakubcerny), 27 Okt 2019 o 9:40 PDT\nChtěli jste se stát modelem, ale překážkou byla vaše výška. Svět modelingu se však přesouvá do digitálního světa a nároky se snižují. Uvažovali jste o fotomodelingu? Máte s ním zkušenosti, šli byste do něčeho podobného?\nTo jsem řekl jednou v jednom rozhovoru s určitou nadsázkou. A chybí ta výška, to je pravda (smích). Zkušenosti s fotomodelingem jako takovým nemám, ale například jsem fotil spolupráci na Instagramu pro Braun a to jsem fotil s kamarádem fotografem ve studiu, takže jsem ten svět už trochu poznal.\nPríspevok, ktorý zdieľa Jakub Černý® (@iamjakubcerny), 24 Nov 2019 o 7:55 PST\nNa pánskou módu nezapomínáte ani ve volném čase. Jaké oblečení vás charakterizuje nejlépe?\nI ve volném čase nosím košile nejčastěji a snažím se dobře vypadat.\nOvlivňují vás při výběru oblečení módní návrháři a high fashion?\nAno, samozřejmě. Sleduji módní přehlídky, kupuji časopisy apod.\n#TakCoPíšou @elleczech #Metrosexuál #TaškaOdBlažka #AleKošileJe #HexisMilano @hexismilano #TaJeNová #JakoTenhleVchodDoMetra #NaKarlověNáměstí #UžMiToJede #MetronomeFestival #Čau\nPríspevok, ktorý zdieľa Jakub Černý® (@iamjakubcerny), 2 Sep 2019 o 7:39 PDT\nDokážete se v módě inspirovat i lidmi, které potkáváte na ulici? Jak hodnotíte vkus mladých Čechů a Slováků a kde ve světě mají podle vás vkus nejvytříbenější?\nInspirovat se lidmi na ulici asi ne, ale samozřejmě, jako každý člověk, chodím po ulici a prohlížím si lidi od shora dolů. Ale málokdy mě něco zaujme a myslím si, že se to v Česku ani moc nezlepšuje, krom centra Prahy například, tam se to zlepšuje.\nV Česku prostě šaty člověka nedělají, ale obecně samozřejmě platí, že šaty člověka dělají, a když se dobře oblečete, tak vám to dopomůže například k úspěchu v práci nebo se seznámíte s atraktivnějšími lidmi apod. Někteří už to pochopili, ale stále je co zlepšovat.\nNejlépe jsou na tom určitě v Itálii. Italové se opravdu umějí dobře a stylově obléknout. Jestli něco Italové milují, tak je to móda a fotbal. Já to mám stejně, miluji Itálii.\nBudování osobního stylu nejde vždy jako po másle. Vzpomenete si na nějaké vlastní módní přešlapy nebo nešťastné kombinace oblečení, ve kterých jste vyšli mezi lidi?\nSpíš se to neděje, snažím se na to dávat pozor.\nKteré prvky, střihy a barvy podle vás nesmí chybět v šatníku žádného muže?\nCo se týče střihu, tak ten by měl mít opravdu každý muž precizně vybraný. Jinak šatník každého muže by měl obsahovat to, co každý sám uzná za vhodné. Důležitý je také například dobrý výběr bot a celkově outfit o muži lecos vypovídá a z toho důvodu by měl mít každý ten šatník co nejlepší a neustále ho doplňovat.\n#skoupil #vinotekaskoupil #TakNaZdraví #VelkéBílovice #Pondělí #PijuSMoraváky #Uterý #MálemJsemZemřel #Středa #ZasePijuSMoraváky #Čtvrtek #LitujiŽeJsemNezemřelVÚterý\nPríspevok, ktorý zdieľa Jakub Černý® (@iamjakubcerny), 9 Aug 2019 o 8:39 PDT\nMěli jste možnost vyzkoušet košile slovenské značky STEVULA. Jakou zkušenost s nimi máte a komu byste je doporučili?\nJen tu nejlepší a řadím je hodně vysoko. Nejvíce oceňuji jejich zpracování, střihy a to, že si opravdu vyberu špičkovou volnočasovou, smart casual, byznysovou nebo společenskou košili.\nPokud se chcete dozvědět více inspirací, sledujte @iamjakubcerny na instagramu.


Parco Augusto - Grand Hotel Terme - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Terme Vigliatore\nViale Delle Terme 85, Terme Vigliatore, Terme Vigliatore, Itálie, 98050 - Zobrazit na mapě\nParco Augusto - Grand Hotel Terme – podrobnější informace\nV průběhu návštěvy města Messina se budete cítit jako doma v hotelu Parco Augusto - Grand Hotel Terme, nabízejícím kvalitní ubytování i obsluhu. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nZařízení a služby poskytované Parco Augusto - Grand Hotel Terme zajistí hostům příjemný pobyt. Hotel nabízí přístup k široké škále služeb, včetně nonstop recepce, zařízení pro tělesně postižené, expresní přihlášení a odhlášení z hotelu, úschovna zavazadel, parkování vozidel zaměstnancem.\nKromě toho jsou všechny pokoje vybaveny celou řadou vymožeností. Mnoho z nich má k dispozici i klimatizace, stůl, minibar, balkon/terasa, odhlučnění, které potěší i toho nejnáročnějšího hosta. Kromě toho vám spousta hotelových rekreačních nabídek zaručuje množství aktivit během vašeho pobytu. Parco Augusto - Grand Hotel Terme je vaším místem pro kvalitní hotelové ubytování ve městě Messina.


Ikea katalog - Futuriko.cz\nZajímá vás, jaké slevy a akční nabídky přináší aktuální katalog IKEA? Pak jste na správném místě. Přinášíme pro vás Ikea CZ katalog produktů pro rok 2022.\nChcete-li v rámci pravidelných nákupů ušetřit co nejvíce, nezapomeňte si je plánovat. Poslouží vám k tomu aktuální leták – katalog IKEA 2022.\nPokud vás zajímají akční nabídky a slevy od konkurenčních prodejců, nezapomeňte se podívat také na katalogy a letáky řetězců jako Sconto, Idea Nábytek, Möbelix, Jysk a XXXLutz.\nIKEA – slevy na nábytek 2020\nKatalog IKEA vycházel dlouhých 70 let (od roku 1951), švédský výrobce nábytku se však rozhodl pro zrušení tradice ve jménu digitálních technologií. Všechny brožury jsou nyní k dispozici pouze online.\nAktuální katalog (leták) IKEA se skládá z několika samostatných brožur: katalog Kuchyně 2022, Ložnice 2022, Šatní skříně 2022, Koupelny 2022 a IKEA for Business 2022.\nIkea – více o společnosti\nSpolečnost Ikea byla založena původně jako malý venkovský obchůdek v roce 1943 ve Švédsku a založil ho 17-letý mladík jménem Ingvar Kamprad. Nábytek už tehdy prodával na principu katalogového prodeje. Takto se začala historie společnosti Ikea, která dnes patří na trhu mezi velké, mezinárodní společnosti. Cílem mladého Ingvara bylo, aby si nábytek mohl dovolit každý. Ikea nábytek takový skutečně je, svou cenou je dostupný opravdu pro každého zákazníka. Společnost Ikea patří k stabilním společnostem s dlouholetými zkušenostmi a momentálně zaměstnává více než 200 000 zaměstnanců. V současnosti Ikea působí ve více než 50 zemích, najít ji můžeme v Evropě, Asii a Americe, v nichž vlastní celkem 422 obchodních domů Ikea. V České republice najdete pobočky Ikea v Praze (Černý Most a Zličín), Ostravě a Brně. Kromě hlavních poboček mohou zákazníci využít i výdejní místa, které najdou v Liberci, Zlíně, Hradci Králové a Českých Budějovicích. Aktuální sortiment výrobků najdete online na Ikea.com. Ikea katalog je skvělou příležitostí, jak získat nové Ikea inspirace do vaší domácnosti.\nIkea – nábytek se švédskou tradicí pro každou domácnost\nPokud se vám zdá Ikea sortiment výrobků skutečně obrovský a chcete se lépe zorientovat, skvělým tipem jsou nákupní katalogy (letáky), které najdete online na stránce www.ikea.com, které vám usnadní nakupování a výběr. Stačí si vybrat příručku z té oblasti, která vás právě zajímá, může jít o kuchyně, úložné prostory, dětský pokoj apod., a díky tomuto pomocníkovi objevíte skvělé rady a tipy do vaší domácnosti. V sortimentu Ikea najdete například i tyto kategorie:\nnábytek – pohovky, postele, šatní skříně, komody, skříňky, dětský nábytek, stoly a židle, knihovny a policové díly, barový a kavárenský nábytek,\nzahrada – zahradní nábytek, zahradní květináče a rostliny, venkovní osvětlení, koberce do exteriéru, slunečníky a altány,\npéče o domácnost – desky na žehlení, koše na prádlo, doplňky na mytí nádobí a pro čištění, sušáky, skříňky a police na prádlo,\ndekorace – hodiny, nástěnky, rostliny, zrcadla, svícny a svíčky, květináče, rámy a obrazy, vázy a misky, dekorativní doplňky,\ntextilie – kuchyňské textilie, textilie do ložnice, polštáře a povlečení, textilie pro miminka, prostírání, deky a přikrývky, metráž a šití, závěsy a rolety,\ndomácí elektronika – inteligentní domácnost, inteligentní osvětlení, kabely a nabíječky, elektrické rolety, domácí spotřebiče, reproduktory, příslušenství k mobilům,\ndomácí mazlíčci – výrobky a péče určená pro psy a kočky, a iné.\nIKEA – od kuchyně až po ložnice\nJedním z nejoblíbenějších kusů nábytku se staly Ikea kuchyně, které si získaly srdce velkého množství zákazníků. Proto společnost nabízí Ikea online 3D plánovač kuchyní. Umožní vám přenést vaše představy na papír a vytvořit si tak kuchyně vašich snů. Kromě designování kuchyní, Ikea nabízí i další plánovací pomůcky pro dokonalé vytvoření vašeho interiéru, které najdete na stránce Ikea.com. Nákup ve společnosti Ikea si můžete zpříjemnit návštěvou restaurace či kavárny, kde si určitě pochutnáte na švédských či místních specialitách. Pokud jste zastáncem rychlého a praktického nakupování z pohodlí domova, online e-shop Ikea bude tou správnou volbou. Nezapomeňte, že všechny Ikea novinky, výhodné nabídky a aktuální slevy najdete v Ikea letácích a katalozích.\nIkea je ten nejlepší průvodce na cestě každodenního života ve vaší domácnosti.\nKlub IKEA family /akce\nDo klubu IKEA family se může zapojit každý, kdo má zájem o slevy a spoustu skvělých služeb pro komfortnější nákup. Členové klubu si užívají výhodnější ceny, kávu či čaj zdarma, ale také možnost výměny zboží poškozeného během dopravy či montáže.\nPro členy klubu IKEA family je připravena elektronická IKEA karta, kterou si mohou zaregistrovat osobně v kiosku, ale i online na webu.\nDárková karta IKEA patří mez oblíbené dárky. Je přenosná, její platnost není omezená – a můžete na ní vložit libovolnou částku. Její použití se neomezuje na nákupy v obchodních centrech, stejně dobře funguji i online v eshopu IKEA.\nIKEA dětský koutek\nV obchodních domech IKEA myslí na rodiny s dětmi. Rodiče tak mohou nakupovat, zatímco si děti hrají v dětském koutku. O hlídání je postaráno.\nIKEA otevírací doba\nIkea otevírací doba je od PO-NE od 9-21 hod. Výdejní sklady jsou otevřeny ještě o něco déle. Otevírací dobu si můžete ověřit na webu IKEA nebo na tomto webu na stránkách jednotlivých poboček.\nIKEA pobočky / prodejny v ČR\nKamenné obchody IKEA se v ČR nachází čtyři. Kromě toho však společnost provozuje také výdejní místa, na kterých si mohou zákazníci vyzvednout zboží, které si objednali online.\nIkea bistro, kavárna a švédské potraviny\nKdyž vám po nákupu v obchodním domě IKEA vyhládne, můžete se najíst v bistru. Anebo dáte přednost restauraci se švédskými specialitami? IKEA menu zahrnuje studené i teplé pokrmy, dezerty – a nechybí ani voňavá káva.


Bigjigs Baby Dřevěné aktivní chodítko zahrada + Dárek zdarma ⭐| Vyberte si Dětská chodítka na Dudlu.cz\nDomů / Hračkářství / Hračky a zábava pro děti / Hračky pro nejmenší / Chodítka / Bigjigs Baby Dřevěné aktivní chodítko zahrada + Dárek zdarma\nDřevěná tahačka o rozměru cca 11,4 x 11 x 5,5 cm. Rozměry balení cca 15 x 15,5 x 6,5 cm. Věk 18m+\nŠněrovací zvířátka z nové řady Play Montessori pomáhají dětem od 3 do 6 let unikátním způsobem rozvíjet jejich poznávací schopnosti a vizuomotorickou koordinaci. Při protahování...\nUž nemusíte hledat. Dudlu pro vás objevil produkt s názvem: Bigjigs Baby Dřevěné aktivní chodítko zahrada za poctivou cenu. Udělejte dvojitou radost. Nákupem na Dudlu.cz nejen vyberete pěkný dárek, ale také podpoříte nadaci Radost dětem, které každý rok darujeme 20 % ze zisku. Nákupem jakékoliv hračky a dětského zboží tak vykouzlíte nejeden dětský úsměv. Bigjigs Baby Dřevěné aktivní chodítko zahrada Vaše batole bude ještě více nadšené z chození a konečně se stane mobilní s tímto pestrobarevným dřevěným chodítkem vybaveným dalšími zábavnými prvky. A když si bude potřebovat trochu odpočinout, může si sednout a hrát si s jeho zrcadlem, vhazováním tvarů, labyrintem atd. Celá řada zábavných aktivit dělá z chodítka opravdu praktickou pomůckou.Anglická značka Bigjigs Toys byla založena roku 1985 a zpočátku se zabývala výrobou pouze dřevěných puzzlí. Majitelé vyráběli vše ručně s láskou v malém zahradním domku, své výrobky prodávali na trhu. Spokojení zákazníci výrobce motivovali k mnoha dalším nápadům a rozšíření nabídky o další dřevěné hračky. Přibylo zasílání poštou a prodej přes katalog. Spokojenost a věhlas značky rostla, takže následoval velkoobchodní prodej a pro udržení výrobních cen přesun a rozšíření výroby na východ. Nové značky kvalitních a nápaditých hraček si v Anglii všimly další velké prodejní firmy.Dnes Bigjigs hračky zůstávájí ve vlastnictví rodiny s obrovskými sklady v jiho-východní Anglii. Společnost i nadále dodává své hračky široké zákaznické základně ve Velké Británii a západní Evropě podpořená loajálním, oddaným a tvrdě pracujícím týmem zaměstnanců. Veškeré dřevěné hračky Bigjigs Toys jsou navržené v Anglii a vyrobené jak tamtéž, tak i ve východní Evropě a jihovýchodní Asii. Kvalita hraček značky Bigjigs Toys je testována a odpovídá všem podmínkám pro prodej v EU a USA.


Jamieson Vitamín D3 1000 IU kapsle 180 kps. | Jamieson\nJamieson Vitamín D3 1000 IU kapsle 180 kps.\nKód: 064642061065|Značka: Jamieson\nVitamín D3 v lehce polykatelných kapslích. Vitamín D přispívá ke správnému vstřebávání a využití vápníku a fosforu, ke zdravému růstu a udržení zdravých kostí a zubů a ke správné činnosti imunitního systému a svalů. Vitamín D sehrává roli v procesu dělení buněk.\ndospělí – 1 kapsle denně s jídlem\nSkladujte při teplotě 15–25 °C, mimo dosah malých dětí. Nepřekračujte doporučené denní dávkování. Doplněk stravy není určen k používání jako náhrada pestré stravy a nenahrazuje význam různorodé a vyvážené stravy a zdravého životního stylu.\nSrdce a cévní systém, Kůže, vlasy a nehty, Zdravé kosti, Imunita, Zdravé stárnutí, Pro těhotné\nKód: 064642061065, Značka: Jamieson


Model agilního vývoje projektu\nZákladem pro týmovou práci je sprint (iterace) - opakující se a omezená časová jednotka. Má fixní délku, obyčejně jde o dva až tři týdny. Tým pracuje v průběhu sprintu se sprint backlogem , což je před začátkem sprintu stanovený seznam úkolů, které by měly být ke konci sprintu splněny (úkoly pro sprint backlog jsou přebíraný z product backlogu). Ten seznam je sestaven na plánovacím meetingu , kde kromě jiného jsou stanovené cíle sprintu a odhaduje se náročnost práce. Pokud je úkolů hodně, tomuto meetingu předchází grooming .\nV průběhu práce se tým setkává každý den - ve stejnou dobu, na stejném místě, ideálně ve stoje. Každý říká o tom, co udělal, co plánuje vyplnit dnes a co se nepovedlo. Tento meeting se jmenuje daily stand-up . Měl by trvat max. 15 minut.\nPo ukončení sprintu následuje sprint review , kde tým ukazuje zákaznikovi svou práci. Na retrospective meetingu , který poté následuje, tým probírá, co se podařilo a co je naopak nutné změnit.\nPro měření úspěšnosti a náročnosti práce na projektu jsou používaný takové techniky jako burndown chart, velocity nebo planning poker.\nZákazník je zapojen do procesu vývoje minimálně - uvidí produkt až po ukončení práce na něm a nemůže proces ovlivnit.\nPoužívá se tam, kde je smlouva typu "fixed time, fixed price", procesy jsou striktně nastavené a proces vývoje je předvídatelný.\nAgilní metody, které byly vyvinuty jako reakce na potřeby vývojářů, jsou méně fixní verzí waterfallu a jsou rozšířené o takové prvky jako např. komunikace se zákazníkem, reakce na změny a průběžné dodávání částí projektu po ukončení sprintu.\nzvýšená konkurenceschopnost díky rychlým změnám.\nCitováno z „https://wikisofia.cz/index.php?title=Agilní_metody_projektování._Principy,_role,_organizace,_nástroje&oldid=54280“


Video: Nissan 370Z Nismo proti netopýřímu muži | auto.cz\nJan Mička 3. 10. 2013 • 04:49\nNissan vydal první z videí, ve kterých budou vítězové GT Academy ve vozech Nismo vystaveni různým výzvám. Dnešní snímek nás zavedl do Švýcarska.\nKonkrétně do průsmyku Susten Pass, kde se Peter Pyzera, loňský vítěz Nissan GT Academy, utkal s netopýřím mužem. Úkol byl jasný: dostat se z místa A do B dříve než Dave Barlia, který musí seskokem zdolat výškový rozdíl 1372 metrů. Během letu přitom dosáhne rychlosti až 210 kilometrů v hodině a v některých případech se nenachází výš než 6 metrů nad zemí.\nOd začátku bylo celkem jasné, kdo duel vyhraje, ale o to tady až tak nejde. Účelem videa totiž není pouze propagace nejnovějšího Nissanu 370Z Nismo, ale hlavně školícího programu Nissan GT Academy, jehož evropského finále jsme se na začátku září účastnili. V krátkých záběrech rovněž uvidíte biometrický postroj a telemetrické zařízení, kterých se využívá ke školení závodníků v rámci Nismo Lab na okruhu Silverstone. Už se nemůžeme dočkat, co si pro nás Nissan připraví příště!\n3. 10. 2013 23:51\nUpřímně mi rozhodně nebylo jasné, že vyhraje auto po tom, co byl cyklista rychlejší než Octa RS.\nnádherný auto,krásný fotky\nTragická ztráta české atletiky! Nadějný běžec Ondřej…\nVěštili mu slávu v cizině, v 17 ale sekl s fotbalem:…


Irská ekonomika vzrostla loni o 7,8 procenta, nejvíce v EU | Web4Trader\nIrská ekonomika vzrostla loni o 7,8 procenta, nejvíce v EU\nIrská ekonomika vzrostla loni o 7,8 procenta. Irsko se tak druhým rokem za sebou stalo nejrychleji rostoucí ekonomikou Evropské unie. Vyplývá to z údajů, které dnes zveřejnil irský statistický úřad. V roce 2014 ekonomika expandovala o 4,8 procenta.\nIrsko v roce 2010 muselo požádat o záchranný program, od té doby však výrazně oživilo. Loni ekonomika těžila z dalšího poklesu nezaměstnanosti, růstu maloobchodních tržeb a slabého eura, které podpořilo vývoz.\n"Rychlost růstu v posledním čtvrtletí posílila. To je nad všechna naše očekávání. Nejpozitivnějším překvapením roku 2015 byl spotřebitel," uvedl hlavní ekonom Goodbody Stockbrokers Dermot O'Leary. Letos by podle něj růst neměl být tak vysoký, měl však opět překonat zbytek Evropy.\nPodle oficiálního odhadu má hrubý domácí produkt v letošním roce stoupnout o 4,3 procenta. Nedávné posílení eura vůči britské libře zřejmě bude mít letos negativní dopad na vývoz, statistické údaje za první dva měsíce letošního roku jsou však zatím převážně pozitivní.\nIrsko po krachu realitní bubliny a kolapsu svých největších bank dostalo v roce 2010 od EU a Mezinárodního měnového fondu (MMF) záchranný program v sumě 85 miliard eur (2,3 bilionu Kč). Země plnila všechna opatření, která po ní věřitelé požadovali, takže už o tři roky později mezinárodní záchranný program ukončila a vrátila se úspěšně na kapitálové trhy. V letech 2008 až 2010 se ekonomika Irska propadla o více než deset procent.\nevropská unie, hdp, mezinárodní měnový fond, irsko\nTrumpova daňová reforma dlouhodobě poškodí americkou ekonomiku\nNěmecká centrální banka v pondělí uvedla, že daňová reforma plánovaná americkým prezidentem Donaldem Trumpem může americkou ekonomiku krátkodobě podpořit, avšak z dlouhodobého hlediska by jí pravděpodobně ublížila a vedla v následujícím desetiletí ke zvýšení poměru mezi zadlužením a HDP o 30 procentních bodů.\nDnes bude zveřejněn zápis z posledního zasedání Fedu. Ten by mohl zahrnovat i prezentaci možných tržních dopadů rozpouštění rezerv. Prodeje stávajících nemovitostí ve Spojených státech v dubnu pravděpodobně poklesly. V regionu bude zveřejněn pouze český konjunkturální průzkum. Akcionáři likérky Stock schválili dividendu


Zařídí Lafata rekordem postup, nebo se zopakuje řecká zkáza? - Aktuálně.cz\nZařídí Lafata rekordem postup, nebo se zopakuje řecká zkáza?\n6. 8. 2014 5:00\nDevět roků čeká Sparta na postup do základní skupiny Ligy mistrů. A ve středu se mu může přiblížit na jediný krok. Stačí k tomu v Malmö potvrdit výhru z úvodního zápasu 3. předkola.\nPovede se Davidu Lafatovi ve středu proti Malmö překonat střelecký rekord předkol Ligy mistrů v jedné sezoně? | Foto: CPA Eduard Erben\nPraha - Devět roků čeká pražská Sparta na postup do základní skupiny Ligy mistrů. A ve středu se mu může přiblížit na jediný krok. Stačí k tomu v Malmö potvrdit výhru z úvodního zápasu 3. předkola, kdy na Letné triumfovala 4:2.\nNavíc pokud kapitán týmu David Lafata naváže ve Švédsku na svůj hattrick z Prahy, osamostatní se s devíti brankami v historickém pořadí nejlepších střelců v předkolech soutěže.\n"O rekordu jsem ani nevěděl. Ale není to o tom, jestli Lafata dal devět nebo deset gólů. Jsme tady proto, abychom postoupili, a je jedno, jakým výsledkem," řekl dvaatřicetiletý útočník na úterní tiskové konferenci. Více si přečtěte ZDE.\nOdčiní Sparta blackout z Atén?\nJenže pozor. Vedle toho, že Sparta pořád musí pamatovat na loňské vyřazení už ve 2. předkole Evropské ligy s jiným švédským klubem z Häckenu, fanoušky Sparty děsí také vyřazení ve 3. předkole soutěže v sezoně 2009/10 od Panathinaikosu Atény.\nTehdy Sparta rovněž vyhrála úvodní zápas na Letné o dvě branky (3:1), v odvetě však prohrála 0:3 a do základní skupiny Ligy mistrů tak nepostoupila.\n"Po zápase v Praze jsme byli zklamaní, ale brzy jsme to hodili za hlavu, protože pořád máme šanci na postup. Díky dvěma gólům z venku nám stačí vyhrát 2:0. Takže to rozjedeme víc než na plný plyn," burcuje norský kouč Malmö Aage Hareide.\nNejúspěšnější švédský klub, který si v roce 1979 zahrál ve finále Poháru mistrů evropských zemí, však ještě nikdy v historii nedokázal postoupit z předkol do základní části.\nŠvejdík: Odveta bude jen o nás\nNavíc proti němu bude stát Sparta, která v posledních třech týdnech z šesti zápasů hned pět vyhrála a jeden remizovala při úctyhodném skóre 20:4.\n"Soupeř nebude mít moc času a když zvládneme začátek, sami jsme schopní dát gól. V prvním zápase jsme ukázali, že kvalita je na naší straně, odveta je tak jen o nás, branky dávat umíme," věří stoper Sparty Ondřej Švejdík.\nJednatřicetiletému obránci nevadí ani fakt, že Pražané hrají sedmý zápas za posledních 22 dnů.\n"Věděli jsme, že jestli chceme hrát Ligu mistrů, tak zápasů bude hodně. Navíc na to máme kondici a kdybychom se na to vymlouvali, bylo by to takové... slávistické. Bylo by to prostě takové klasicky české, kdybychom brečeli kvůli tomu, že jsme unavení," doplnil. Celý rozhovor čtěte ZDE.\nSparta nasadí Kováče a možná i Krejčího\nPo Švejdíkově boku bude stejně jako v sobotním zápase s Jihlavou chybět zraněný Mario Holek, jehož kvůli problémům s kotníkem ve stoperské dvojici opět nahradí další zkušený zadák Radoslav Kováč.\nHolek je jediným hráčem Sparty, který do Švédska neodcestoval. Po svalových problémech už se totiž do tréninku zapojil záložník Ladislav Krejčí, je však velmi pravděpodobné, že ho trenér Vítězslav Lavička nechá minimálně v úvodu zápasu na lavičce.\nPokud se povede Spartě postoupit, naváže na čtyři roky starou účast v play off soutěže. Tehdy se však po prohrách 0:2 a 0:1 se Žilinou do hlavní fáze soutěže nedostala.\nUtkání, které začíná ve středu v 19:00, sledujte v naši online reportáži ZDE.\nRozhodčí: Ruddy Buquet - Guillaume Debart, Cyril Gringore (všichni Fr.).\nSparta: Bičík - Kadeřábek, Kováč, Švejdík, Costa - Matějovský, Vácha - Dočkal, Hušbauer, Přikryl - Lafata.\nLafatovi chybí gól do rekordu, ale myslí jen na postup\nFotbal sport 3.předkolo Liga mistrů AC Sparta Praha Malmö panathinaikos David Lafata Aage Hareide (fotbalový trenér) Ondřej Švejdík Radoslav Kováč Ladislav Krejčí


Patice a redukce | LEDsviti.cz\nDomů / LED osvětlení / Elektromateriál / Patice a redukce\n19 Kč489 Kč\nVyberte si z naší široké nabídky patic a redukcí, které u nás koupíte za skvělé ceny! V naší nabídce najdete zákazníky nejvyhledávanější patice E27, E40, E14, GU10, R7S, MR15 a spoustu dalších objímek. Potřebujete redukci? Kupte si u nás například redukci z E27 na GU10. Hledáte závěsné objímky? Na našem e-shopu si vyberete z barev na které si jen vzpomenete. Bílé, černé, ale také zelené, červené, růžové i modré! Nejste si s výběrem jistí? Obraťte se na nás! Rádi vám poradíme.\nPodívejte se na naše montáže/realizace nebo reference na Patice a redukce\nSKLADEM (3330 Ks)\nSKLADEM (3675 Ks)\nRedukce z E40 na E27\nZávěsná objímka FOLE Barva šedá\nZávěsná objímka FOLE Barva hnědá\nBarva těla Hnědá.\nZávěsná objímka FOLE Barva červená


Michael Kluch: Když je člověk šťastný, neřeší, kolik má zrovna v kapse | Musical.cz\nZanedlouho devětadvacetiletý pražský rodák vyrůstal v prostředí, které nemělo nic společného s uměleckým světem, naopak byl odmalička s mladším bratrem veden k nejrůznějším sportovním aktivitám. Nějakou dobu to vypadalo, že z něj bude nadějná opora hokejového týmu a díky oblibě matematiky a fyziky i pozdější absolvent ČVUT. Někdy ale do života zasáhne zprvu banální situace natolik, že se pak naše cesty ubírají úplně jiným směrem. A tak jedna výběrová deska legendární skupiny Queen a postupně narůstající zájem o hudbu, který zastínil vše ostatní, způsobily, že se Michael vydal úplně jinou cestou. V roce 2006 založil jako dvacetiletý kapelu Queenie, která se dnes řadí mezi přední Queen tribute kapely ve světě. Slovo revival nemá v té souvislosti rád, protože si pod ním leckdo může představit spíše amatérské napodobitele s vystoupením na poloviční halfplaybeck. Michael však díky určité vizuální podobě s Freddiem Mercurym, zpívání v původních vysokých tóninách, poctivým přístupem i skvělými kopiemi oblečení a nástrojů předvádí na jevišti s kapelou dokonalou hudební show.\nNež se ale dostal až sem, vystudoval průmyslovou školu, poté pracoval v pojišťovně a čtyři roky v bance. S kapelou Queenie se dnes může pyšnit i účinkováním na světovém setkání fanoušků Queen ve švýcarském Montreaux v roce 2008, koncertuje po Evropě i Asii a před pár dny zahájil turné po skandinávských zemích. Pro větší zviditelnění v ČR šel s kapelou v roce 2010 i do soutěže „Česko Slovensko má TALENT“, která jim přinesla nové příležitosti. Vedle české kapely Queenie je však Michael frontmanem i berlínské kapely Queen 2, s níž na přelomu roku podnikl úspěšné turné po Německu. Freddie Mercury ale provází Michaela Klucha i na divadelních scénách – v představení „Posledná noc Freddie Mercuryho“, uváděném na Slovensku a především na prknech Divadla JKT v Plzni ve velmi úspěšném baletním muzikálu „Freddie – The King Of Queen“ z autorské dílny Libora Vaculíka, Petra Maláska a Václava Kopty. V této roli se letos poprvé mohl představit i v pražské Hybernii, kde sklidil zasloužené ovace vyprodaného hlediště. Zároveň si mohl vyzkoušet i roli Bena v obnovené „Touze“ a ještě před tím Rogera ve světoznámém muzikálu „RENT“. V současné době se začíná věnovat i vlastní autorské tvorbě a čeká ho nová role v dalším chystaném muzikálu. O tom všem už ale v následujícím rozhovoru.\nRozhovor s Michalem Kluchem\nVětšina našich muzikálových herců a zpěváků začínala uměleckou kariéru nesmělými krůčky např. v dramatickém kroužku, nebo dětském sboru. Ve vašem případě ale bylo všechno jinak.\nU nás doma už od dětství vládly sporty a kultura byla jen okrajovou složkou. Ale chodili jsme také do divadla, dokonce si pamatuji na krásný muzikál „Kocour v botách“ s Václavem Neckářem, který jsem jako dítě viděl asi čtyřikrát. Maminka mně i mému bratrovi od malička zpívala, ale jinak jsem s hudbou přišel do styku spíše jako konzument rádia. Od devíti let jsem hrál hokej, přičemž jsem se dobral k postu obránce a moc mě to bavilo. Postupem času jsem však zjistil, že mě mnohem více baví hudba a především zpěv, a tak jsem tu sportovní vášeň vyměnil za vášeň hudební. Kolem sedmnácti let jsem na hokej docela zanevřel. Tou dobou se tak nějak všechno začalo lámat. Bavila mě matematika s fyzikou, a tak jsem pomýšlel na studia s tímto zaměřením. Tehdy jsem ještě neměl konkrétní představu, čím chci být, jen jsem měl v plánu po střední škole studovat MATFYZ.\nJaká byla vaše cesta za hudebním fenoménem Freddiem Mercurym a kapelou Queen?\nKe kapele Queen jsem se dostal ve dvanácti letech, kdy kamarád přivezl na školu v přírodě výběrové album Queenů a já najednou zjistil, že všechny mé oblíbené písně, které znám z rádia a z televize, jsou od jedné kapely. Ale vůbec jsem tehdy nevěděl, jak ta kapela byla slavná a jak pěvecky geniální byl její zpěvák Freddie Mercury. Až když jsem dostal svůj první CD přehrávač, začal jsem zároveň s příchodem internetu zjišťovat, jak velká kapela to byla. V té době jsem si doma v paneláku jen tak pro radost zpíval písně Daniela Landy, pak přišly Beatles a Queen, u kterých jsem už zůstal. K Freddiemu jsem se nicméně dostával postupně. Nesmírně mě bavilo poznávat ho z různých knížek jako zpěváka i jako člověka. Bylo mi asi sedmnáct let, když jsem se konečně jednoho dne odvážil někomu zazpívat. Tou osobou byla moje tehdejší přítelkyně. Řekla mi, že se to docela dá poslouchat a mě tehdy napadlo, že bych se zpěvu mohl věnovat seriózněji a třeba někdy opustit ty čtyři zdi, na které byl do té doby můj hlas zvyklý.\nMichael jako Freddie Mercury\nNezkoušel jste se dostat na konzervatoř?\nZkoušel, ale až po maturitě. Už ve druhém ročníku průmyslovky jsem tušil, že byl výběr školy velkou chybou, a tak jsem studium doslova dotrpěl. Jenomže jsem byl v té době tak trochu lajdák, takže jsem se nepřipravil dost důsledně. Pěvecká část zkoušek, myslím, nebyla špatná, ale nezvládl jsem hudební teorii, čili mě nevzali. Posledním výstřelem mých studií byl necelý semestr na Obchodním institutu. Na víc už neměla má paličatost sil. Další kroky tak logicky směřovaly k živobytí. Byla mi nabídnuta práce v České pojišťovně, kde jsem vydržel téměř dva roky. Pracoval jsem tam s naším tehdejším kytaristou. Nakonec se ale tamní kolektiv vlivem jakési restrukturalizace rozsypal a z pojišťovny jsem odešel. Přechodně jsem si zkusil práci realitního makléře, což bylo fajn, jelikož jsem pracoval v Tančícím domě, odkud to bylo blízko do jedné vinárničky na Malé Straně. Dlouhodobě jsem ale neprofitoval, a tak jsem se vzdal krásného výhledu z okna i oblíbené vinárničky, abych zkusil něco, co mě mělo další léta živit a svým způsobem i bavit. Přišla banka, kde jsem pracoval čtyři roky a cítil jsem se být relativně spokojen. Jako úvěrový specialista jsem byl zaměřen na firemní klientelu, což mě pracovně naplňovalo. Nakonec jsem se pokusil ucházet o pozici ředitele menší pobočky v Praze, ale neuspěl jsem, což pro mne bylo pomyslným zlomem. Řekl jsem si – tady končím – a zaměřil se na hudbu, čehož dnes vůbec nelituji. Ale jsem rád, že zůstávám jednou nohou mimo hudební průmysl, protože mám podnikání rád a banka nebo řekněme obchod, ve mně zanechaly potřebu seberealizace. Kdyby mě hudba přestala bavit, určitě bych se uživil.\nChodil jste se učit hrát na piano, nebo na kytaru?\nNe, s pianem jsem se poprvé setkal až v devatenácti letech, kdy jsem kvůli přijímačkám na konzervatoř potřeboval nějakou teoretickou průpravu, ať už skrze čtení not, rytmu, apod. Tak jsem si koupil jednoduché pianko, tzv. „samohrajku“, doma na něj brnkal a postupem času tu činnost rozvíjel. Nejsem tedy žádný pianista, ale samouk, kterého ten nástroj baví, i když vím, že bych se měl v tomto oboru ještě zlepšovat. Jsem ale schopen se doprovodit, např. při písni You Take My Breath Away, již občas zařazujeme s kapelou.\nQueenie jistě neměli od začátku hned na růžích ustláno. Dočkali jste se při těch prvních vystoupeních i posměchu nebo odmítnutí ze strany diváků nebo pořadatelů?\nMy jsme na začátku vůbec neměli takové ambice, že bychom se hudbou jako kapela chtěli živit. V každém z nás byl obrovský entusiasmus a jakmile se nám podařilo získat nějaké finance, vložili jsme je zase zpět do kapely. Naštěstí nás v těch začátcích nikdo neodmítal, ani se nám nesmál. V té době ještě nebyl Facebook (smích) a jediné, co se nám občas objevilo na knize návštěv, byly takové, dalo by se říci, posměšné vzkazy od naší konkurence. Ale nikdy se nestalo, že by nás někdo vypískal, nebo nás odmítli pořadatelé. Neumím si to vysvětlit, protože když vidím naše videa z té doby, já osobně bych na nás nešel (smích). Myslím si ale, že ta živá představení díky našemu nadšení obsahovala velkou dávku energie, proto to diváky tolik bavilo a dovolili nám se neustále posouvat dál. Pevně věřím, že to tam máme stále.\nKdy vlastně došlo k tomu, že jste zanechal solidního zaměstnání a stal jste se zpěvákem na volné noze s nejistou existencí?\nJá o tom takto nepřemýšlím, jestli jde o jistou, či nejistou existenci. Pravdou je, že mě od toho rodiče zrazovali a trvalo velmi dlouho, než uznali, že jsem se vydal správnou cestou. Oba jsou prakticky založeni, taková ta stará škola, takže mě samozřejmě přesvědčovali k tomu, abych se držel seriózního zaměstnání v bance, které mělo budoucnost.\nTa zásadní změna se pojí k roku 2010, kdy jsme navštívili soutěž „Česko Slovensko má Talent“, před níž jsme fungovali již čtyři roky. Řekli jsme si, že by nám to mohlo pomoci se ještě více prosadit, přestože jsme už za sebou měli úspěšná vystoupení v zahraničí. Rok před tím jsem začal chodit na zpěv do Towen studia a snažil se pěvecky rozvíjet. Chodím tam dodnes, protože je velmi důležité o svůj hlas pečovat a učit se hlasové techniky. Myslím si, že kdybych tam nechodil, dnes už zřejmě nezpívám.\nSoutěž nám dala zkušenost i zadostiučinění – dokázali jsme si, že se za to, co děláme, nemusíme stydět. Přinesla i spoustu příležitostí – v podstatě jsme ještě rok poté bezprostředně těžili z účasti v soutěži, hráli jsme více a lidé si nás také více začali všímat. Ale zároveň jsme za to, co děláme, pocítili větší zodpovědnost. Bylo velmi obtížné dát dohromady ony dva světy, kdy o víkendu jste pro diváky na jevišti za „boha“, pak přijdete v pondělí do práce a posloucháte, že jste nesplnil plán. To už jsme byli přeci jen ekonomicky aktivní, takže člověk se tázal sám sebe, zda má toto zapotřebí, a zda není lepší zaměřit se jen na to, co má rád, a neztrácet energii někde jinde. S těmi souvislostmi, o nichž jsem již mluvil, to bylo v roce 2011 takové logické vyústění situace, ve které jsem se nacházel. Jinými slovy – neplánoval jsem to.\nKapela Queenie vlastní podobné hudební nástroje jako měli skuteční Queen, vy jako frontman zase nosíte kopie obleků Freddieho Mercuryho. Kde šije „český Freddie“ pro koncertní pódia a kolik kousků jste si za tím účelem pořídil?\nAno, např. náš kytarista si aktuálně nechává vyrábět kytaru na míru. Je pro nás nesmírně důležité, abychom plnili očekávání diváků v tom pozitivním slova smyslu. Často totiž od kapel podobného žánru žádná očekávání nemají a to se nám daří bořit. Některé kostýmy si nechávám šít na zakázku, jiné mi šila má maminka. Vůbec to není její obor, ale v mládí se tomuto řemeslu věnovala a já si tak můžu lépe pohlídat jednotlivé detaily kostýmů. Ovšem úskalím toho, když máte něco velmi blízko, je pravidlo „šafářova kobyla chodí bosa“ (smích). Některé svršky jsem si kupoval, když jsem si potřeboval pohlídat termíny. Jakmile si zadáte objednávku, máte ji do dvou týdnů hotovou, doma to může trvat déle. Vlastním několik setů, které odráží konkrétní turné Queen. Některé kostýmy jsou inspirované originálem a částečně autorské. Královskou korunu jsem si také nechal vyrobit u pasíře na zakázku. Během koncertu se mohu pohodlně několikrát převléknout a vždy vypadat jinak. Nejde ale o módní přehlídku, vše podléhá dramaturgii daného představení.\nNa repertoáru máte přes šedesát skladeb. Jsou ještě nějaké, které jste dosud nepředvedli, ale máte je v plánu? Co třeba píseň, k níž máte velký respekt – Princes Of The Universe – už jste ji zkusili?\nRepertoár Queen zahrnuje kolem dvou set deseti písní a těch, které bychom mohli hrát, je ještě spousty. Nejdříve jsme šli tou cestou, že chceme hrát jen písně, které nás baví a které jsou třeba i méně známé. Záhy jsme ale zjistili, jak stěžejní pro nás hity jsou. Diváci na ně reagují. Zrovna Princes Of The Universe není příliš známá věc, přesto ji velmi často v naší pomyslné kuchyni skloňujeme. Pro mě jednoznačně jedna z největších pěveckých výzev z dílny Mercuryho. Živě ji Queen nikdy nehráli. Cítím, že můj hlas je na něco takového připraven, musíme ještě ale doladit jiné části playlistu. Nedávno jsme přijali nového kytaristu a tak pracujeme na obnově našeho původního repertoáru.\nV roce 2008 jste byli s kapelou pozváni do švýcarského Montreaux na tradiční setkání fanoušků kapely Queen. Jaké jste si odtamtud odnesli zážitky?\nKdyž mi zavolal předseda českého fanclubu Queen a oznamoval mi, že ho Peter Freestone, Freddieho dlouholetý tajemník, požádal o kontakt na mě za účelem pozvání, nechtěli jsme tomu věřit. Byla to pro nás obrovská pocta, protože se každoročně jedná o náročnou třídenní akci, kde se představují největší světoví umělci pojící se s Queen. Ať už jde o filharmoniky, jednotlivé muzikanty nebo další umělce. Odehráli jsme tam tříhodinový koncert, což bylo do té doby naše maximum. Dnes se na to již díváme z odstupem, stále ale platí, že toto představení má pro nás nesmírnou hodnotu.\nUmělecká profese je věcí nejistou, kde kromě talentu někdy rozhodují i vlivné známosti a zpěvák nebo herec musí občas přijmout kvůli zajištění existence i to, co mu je třeba proti srsti, ale nechce si zavřít dveře do divadla. Dá se na poli kvalitního revivalu uživit tak, abyste mohl být v tomto ohledu svobodným?\nPředně bych chtěl říci, že naši kapelu ani revivalem nenazýváme. To co děláme je hudební divadlo. Máme autentické nástroje, písně hrajeme v původních tóninách, nosíme dobové kostýmy a na jevišti jsme každý ve své roli. Nejde o imitaci, my jednoduše hrajeme Queen. Troufám si tvrdit, že díky takovéto filozofii jsme úspěšní a proto to řeknu přesně naopak – díky mé kapele jsem svobodný, protože kapela je nejen mým primárním příjmem, ale také dělám opravdu to, co mě baví, a můžu si vybírat, čím se budu bavit dál. Jak jsem již předeslal, o peníze nám nikdy prvoplánově nešlo a pakliže vstupujete do něčeho s čistou energií, to ostatní se už jenom nabaluje. Jsme absolutně nezávislí, nikdo nás nevyrobil, sami jsme svým pánem a to je to, co mě strašně baví.\nNapadá mě – máte nějakého manažera?\nMěli jsme, ale zjistili jsme, že to není úplně produktivní, takže si všechno dál dělám sám. Kapela je takové moje „dítě“ a mohu v ní využít mou obchodní osobnost a ekonomickou praxi.\nS Queenie vystupujete např. v pražském hudebním klubu Vagón, v nejrůznějších městech České republiky, procestovali jste Evropu i část Asie, čeká vás turné po skandinávských zemích. Kolik koncertů za rok běžně zvládáte, co považujete za dosud největší úspěch?\nPoslední čtyři roky hrajeme kolem devadesáti koncertů ročně. Já sám jsem za loňský rok odehrál okolo sto třiceti představení, kam počítám i muzikály „Rent“, „Touha“, „Freddie – The King of Queen“ a koncerty s německou kapelou Queen 2. Ono to bude znít jako klišé, ale pro nás je úspěchem už jen ten fakt, že jednotlivé koncerty vůbec můžeme hrát, že nás to stále baví a že je o kapelu zájem, aniž bychom se museli někomu vehementně nabízet. Je totiž jedno, na kterém jevišti stojíte a pro koho zrovna hrajete. Když zpívám, cítím mír. Ty ostatní věci jsou pomíjivé.\nA čeho byste s kapelou chtěli dosáhnout?\nK tomu nejlépe směřuje spolupráce, jakou jsme zahájili právě ve Švédsku, kde se daří vyprodávat velké koncertní sály, což by mohlo vyústit v jeden opravdu veliký koncert. Produkovat takové koncerty je finančně náročné, ale švédská produkce je nesmírně šikovná po organizační i ekonomické stránce. Navíc jsou tam úžasní diváci, ze kterých jde doslova erupce emocí.\nDalší takovou osvěžující a velmi krásnou věcí, byl například projekt, na němž jsme spolupracovali s Rudolfem Hrušínským, kde se dohromady spojilo naše vystoupení se symfonickým orchestrem a pěveckým sborem. A bylo to zase něco nového, co má další přidanou hodnotu. Takže i touto cestou bychom také chtěli směřovat.\nZkoušel jste někdy složit vlastní skladby, ať už text, hudbu, nebo obojí? A jaký žánr byste nejspíš volil pro vlastní repertoár? Zpíval byste česky nebo anglicky?\nSkládám hudbu i texty převážně v češtině. Zatím jsem se nepustil do hlubších aranží, čili jde převážně o demo nahrávky a nápady do šuplíčku. Sám se ale nechci nikam škatulkovat. Prioritou pro mě je, abych ty věci dělal tak, jak je cítím. Konvencemi se nechci omezovat. Stavím na melodiích, ale jestli to bude více akustické nebo syntetické, to ještě nevím. Těch nápadů mám v šuplíku rozpracovaných asi třicet, nebráním se však ani spolupráci s někým jiným.\nDokážete si představit, že byste se stejnou kapelou Queenie působil zároveň na dvou frontách, tedy jednou jako Freddie, podruhé jako Michael Kluch?\nDomnívám se, že těleso Queenie je nejsilnější takové, jaké je, a v tom, co dělá. Rozptylovat ho by asi nebylo to nejlepší. Jsme spolu s nějakými personálními změnami desátým rokem a funguje to velmi dobře. Občas se trochu pohádáme, ale vždy se to vyřeší.\nKluci fungují i samostatně ve svých projektech, tak já to tak chci mít i ke svým věcem.\nMichael jako Roger v Rentu\nJednu zásadní změnu ve své činnosti jste si už mohl vyzkoušet na poli muzikálů – tou první příležitostí byl v roce 2013 muzikál „RENT“. Jak na něj vzpomínáte?\nK tomuto muzikálu jsem měl velký respekt, navíc jsem byl do té doby hodně nepolíben českou muzikálovou scénou. Šel jsem do konkurzu s trochu stísněným pocitem, ale zároveň bez předsudků. Utvořila se tam výjimečná parta a já se od všech učil. Měl jsem strach, abych se nealternoval s někým nesympatickým, a tak jsem potom byl rád, že jsem se s Romanem Tomešem mohl po „Rentu“ setkat opět i v „Touze“. Hodně jsem se toho od něj naučil. Zkoušelo se s nadšením nás všech skoro každý den, po celé léto. Jak s Míšou Doubravovou, tak s Markétou Procházkovou se mi krásně hrálo a svou roli jsem měl opravdu rád. Jde o dílo s nádhernou muzikou a je velká škoda, že se tento muzikál nepovedlo více prosadit.\nNa druhou stranu je to poměrně náročné téma, pro které není v Praze dostatečně velké publikum na to, aby se muzikál uživil v nějakém frekventovaném nasazení, třeba po dobu jednoho roku, zvlášť ne v angličtině. „Rent“ byl pro mě první, ale také velmi krásnou zkušeností, kde jsem potkal úžasné lidi, přičemž s některými se dál rád stýkám. Prožíval jsem v té době rozchod s jednou slečnou, do které jsem byl hodně zamilovaný, a díky Rogerovi s Mimi se mi to všechno podařilo vidět z druhé strany. V Rogerovi jsem se z poloviny našel a „Rent“ pro mě byly nejen dveře k profesionálnímu divadlu, ale i určitá očista a obraz v životě.\nKdyž se v roce 2014 přesunul „Rent“ z Divadla Na Prádle do Divadla Kalich, šel jste do toho znovu s tím, že vás zanedlouho čeká třetí nastudování, a to české verze. Její premiéra však byla odsouvána pro údajné neschválení českých textů i jistou nedohodou mezi produkcí a divadlem. Nakonec se Kalich s Rentem rozloučil a ten se pak v české podobě znovu vrátil do Divadla Na Prádle. Vy už jste se toho spolu s některými kolegy nezúčastnil. Prozradíte nám, proč?\nVíte, vtipné bylo, že jsem byl vlastně první, kdo řekl, že do české verze jde a z její finální podoby jsem byl převážně nadšený. V průběhu korepetic se ale stalo pár věcí, které nechci blíže specifikovat, a s nimiž jsem nemohl souhlasit. Nechal bych je tedy v té pomyslné kuchyni. Ve finále mi zkrátka přišlo, že bych byl pokrytec, neodešel-li bych. Ale na „Rent“ nedám dopustit a vzpomínám jenom v dobrém.\nVaše třetí „odskočení“ od Queenie k muzikálům bylo na prknech DJK v Plzni, kde jste byl angažován do role vám tak blízké – samotného Freddieho Mercuryho v tanečním muzikálu „Freddie – The King Of Queen“. Napadá mě, že vás nejspíš režisér Libor Vaculík viděl s Queenie a poté dostal nápad postavit muzikál ze života Mercuryho na podobném principu jako je „Edith, vrabčák z předměstí“. Nebo se pletu?\nMusím říci, že to bylo úplně jinak, protože nápad udělat muzikál o Freddie Mercurym přišel z divadla v Plzni a pokud vím, tak z něho Libor Vaculík původně nadšený moc nebyl. Stejně tak neplatí, že by mě před tím viděl jako Freddieho. Dokonce ani v průběhu zkoušení muzikálu se nechtěl přijít na některý náš koncert podívat.\nTak na základě čeho si vás vlastně vybral?\nTo ani tak není otázka na mě. Později jsme se ale bavili, že to bylo přes „Rent“, respektive přes Romana Tomeše, který mu snad na mě posílal číslo. Patrně si spojil to, co dělám s kapelou a přišlo mu to jako dobrý nápad. V té době to byl pro mě absolutně neznámý člověk, takže když mi volal a nabízel roli na takhle velké téma, navíc bez alternace, myslel jsem si, že si někdo dělá legraci. Setkali jsme se, řekli si co a jak a šli jsme do toho. Možná trochu naslepo, protože pokud jde o pohyb a především tanec, nemám dlouholetou průpravu. Oba jsme zažili docela vtipné chvilky, ale vše dobře dopadlo. (smích)\nNezalekl jste se takové zodpovědnosti – být sám, bez alternace, v muzikálu, kde se střídáte s profesionálním tanečníkem, a přitom tancem dosud nepolíben musíte předvést i pár choreografií?\nByla to obrovská výzva a těm se snažím být otevřen. Jistě, cítil jsem velký respekt k samotnému dílu i k dalším autorům Petru Maláskovi a Václavu Koptovi, ale nebál jsem se. Vždyť je to zábava. Nicméně mě velmi zaujalo, když na první zkoušce tanečníci začali na první dobrou dělat to, co režisér chtěl. Jako herec se usmějete, jako zpěvák zazpíváte, ale když vidíte, že ti tanečníci opakují právě vymyšlenou choreografii, jako by na ní již týden pracovali, tak vás to překvapí. No, trochu jsem se obával, jak na tom budu já, až na mě přijde řada. Bylo to náročné i v kombinaci s velmi exponovaným zpěvem – některé vybrané písně s kapelou nehrajeme a nebyly na jevišti hrány ani samotnými Queen. Kolegové tanečníci mi ale velmi pomáhali, takže se na chvíli mohu například proměnit i v labuť. (smích) Moc jim za to děkuji.\nS Ivou Marešovou v představení Freddie\nNa koncertech předvádíte písně Queen s plnou parádou v rámci hudební show. Tady je ale musíte zazpívat jinak – oprostit se od naučených gest a póz a podat Freddieho emoce nejen jako zpěvák, ale i herec. Bylo pro vás těžké zvyknout si na jiné pojetí, bez jistoty své kapely za zády, naopak v přítomnosti tanečníků a s předem nahranou hudbou?\nUrčitě. Je to absolutně něco jiného a navíc oproti předchozím muzikálům tím, že nemám alternaci, nemohu si jen tak sednout do hlediště a cítit, jak jednotlivé scény působí. V muzikálu „Freddie – The King Of Queen“ zapomínám na mou kapelu, jelikož role Freddieho v soukromé poloze je v jeho ztvárnění jinde. V tom to bylo nesmírně náročné. Šlo o existující osobnost, nezažil jsem ho, neznal. Mohu jen čerpat z názoru pana režiséra, a také z informací, které jsem o něm četl nebo konzultoval s člověkem, který mu byl blízko. Nutno podotknout, že se Liboru Vaculíkovi podařilo za relativně krátkou dobu intenzivně nastudovat Mercuryho v dokumentech i knížkách, přesto jsem si před ním „drobný“ náskok přeci jen uchoval (smích). Jednotlivé scény jsme spolu potom hodně konzultovali, dokonce s nápadem nazvat muzikál „Freddie – The King of Queen“ jsem přišel já a jsem rád, že se ujal.\nOprostit se od naučených pohybů z koncertů bylo těžké, protože si často dopomáháte v nějaké písni určitým gestem a najednou to gesto použít nemůžete. Zvyk je železná košile. Na druhou stranu se muzikál zkoušel skoro čtyři měsíce, a k těm emocím se člověk musel propracovat. Samotné scény – tak jak jsou postaveny – ve vás vyvolávají konkrétní energii a nakonec, přestože jde o příběh člověka, který, byť byl velmi známý, slavný i bohatý, tak ty základní věci měl s námi společné. Stejně jako on i my jsme smutní ze zlomeného srdce a naopak máme radost z úspěchu. Byl bouřlivák na pódiu a v soukromí samotář. V tomto ohledu jsme si tak trochu podobní. Mám rád svůj klid, nepotřebuji mít kolem sebe hodně lidí. Naopak se cítím dobře, když se sám procházím. Toto jsem se tam snažil trochu promítnout.\nVe scéně, připomínající Freddieho obdiv k baletu a Labutímu jezeru, se spolu s tanečníky představíte i v kostýmu labutě a vtipnou choreografií bavíte publikum při písni Too Much Love Will Kill You. Musím říct, že kombinace baletu, vtipu a vážného textu o tom, že „příliš lásky tě zabije“, mi přijde jako skvělé nahlédnutí do Freddieho nitra. Necítil jste ale stud, nebo obavu obout si baletní cvičky, sukýnku a poněkud originálním způsobem „baletit“?\nAno, nejoblíbenějším baletem Freddieho bylo „Labutí jezero“, čili závěr té první poloviny představení mi přijde dokonale symbolický ve všech směrech. Tato scéna je tak trochu nadsázka, ale opravdu jsem se zezačátku styděl, ačkoli dnes už se tím bavím já i diváci. Musím přiznat, že mi dámy z baletu hodně pomáhaly s ladnými baletními pohyby rukou a všem kolegům moc děkuji, protože šlo o krásné zkoušení. Ovšem když jsem se do toho kostýmu oblékl poprvé, pomyslel jsem si, co mi na to asi řekne babička, až tohle uvidí. Teď už si to užívám. Jak jsem řekl, ta scéna je záměrně trochu přes hranu, ale protože Freddieho život nebyl, zvláště v soukromí, jednoduchý, je dobře, že jsou v představení scény, které to trochu rozjasní a odlehčí.\nZávěrečná scéna Show Must Go On\nRežisér Libor Vaculík dokázal některé Mercuryho písně skvěle implantovat do děje, a tak třeba Bohemian Rapsody ve scéně s Freddieho rodiči, nebo píseň Show Must Go On, při níž Freddie umírá, jsou doslova hudebně vizuální lahůdkou. Máte sám nějakou oblíbenou scénu, která vám asi nejvíce přirostla k srdci?\nMám hodně rád scénu s krásnou písní How can I go on, v níž Freddie opouští svou přítelkyni Barbaru Valentine, která od něj na točně odjíždí. Později se ocitá v „tubusu“ symbolizujícím separaci jeho samotného. Text té písně má pro mě hlubší význam a při celé scéně cítím velké vzrušení.\nV březnu to bude už rok od premiéry „Freddieho“, takže můžete tak trochu rekapitulovat i prozradit pocity při závěrečné děkovačce, kde jako přídavek zpíváte píseň Somebody to Love.\nTo představení je krásné a užívám si ho opravdu pokaždé, když ho hrajeme. V každém případě v Hybernii byli diváci absolutně úžasní a možná bylo slyšet, jak ještě do zapnutého mikrofonu říkám na konci přídavku – WOW! Necítil jsem se ten den zrovna dobře a nečekal jsem tak fantastickou reakci publika. V Plzni zpívám přídavek s hudbou ze záznamu a o živém doprovodu jsem se s Petrem Maláskem domluvil den před pražskou premiérou, takže klobouk dolů, že si to tak rychle Petr připravil. Do Hybernie jsme pro jistotu přivezli i zvukaře z plzeňského divadla, aby ten výsledek byl co nejlepší. A samozřejmě jsme moc rádi, že zde znovu budeme moci hostovat.\nVe stejné době jako měl v Plzni premiéru „Freddie“, byla v pražském Kalichu premiéra obnoveného muzikálu „Touha“. Jaké to bylo hrát a zpívat poprvé česky a být absolutním outsiderem na poli českého muzikálu?\nTo bylo pro mě velmi těžké dvoutýdenní zkoušení, k němuž jsme sice měli nějakou videonahrávku, ale pak se ukázalo, že některé scény z videa neodpovídají představám režie, proto se stejně všechno stavělo až na jevišti. Ty dva týdny mi chyběly především pro větší pohybovou přípravu „Freddieho“, takže jsem z toho byl já i pan režisér Vaculík lehce nervózní. Musel jsem na to zapomenout a intenzivně se věnovat Benovi v „Touze“. Některé věci jsem konzultoval s Romanem Tomešem a v tom, jak se do Bena rychle dostat, mi hodně pomohla Mirjam Landa, režisérka představení. Pokud jde o outsidera – já to takhle necítím, jdu do toho s tím, že se jdu pobavit, je to pro mě nová zkušenost a to, co se děje kolem, se snažím odfiltrovat. Na „Touhu“ rád vzpomínám, je to krásný muzikál, byť samotná role Bena je trošku nevděčná v kombinaci s humornými scénami, kterých se Ben přímo neúčastní. V porovnání s Rogerem to byla těžší úloha. Přeci jen mi byl Roger o něco blíže, ale hlavně jsem na něj měl více času. Ve skutečnosti jsme se v té době připravovali na obnovený „Rent“, který měl též v březnu premiéru v Divadle Kalich, čili jsem v jeden moment připravoval tři muzikály. Celkově vzato šlo o do té doby nejintenzivnější dva měsíce v mém životě, ale stálo to za to. Skrze tento muzikál jsem poznal zajímavé lidi a také z toho vyplynula další spolupráce a toho si velmi cením.\nV „Touze“ se zpívá: Touha je zázrak, kámo, zázrak… a dostat se do kvalitního muzikálu se pro někoho zázrakem může zdát. Chtěl byste si podobnou ryze českou příležitost znovu zopakovat?\nStoprocentně ano! Divadlo mě moc baví! Nedávno jsem prošel castingem do připravovaného muzikálu Gérarda Presgurvice „Romeo a Julie“, kde mi byla nabídnuta role mírotvůrce Benvolia. Muzikál je úplně jiný způsob zpívání, jiná energie, tomu se nikdy bránit nebudu. Mou vysněnou rolí je Jidáš v „Jesus Christ Superstar“.\nMně se teď naskytlo několik příležitostí být v roli producenta. Například v souvislosti s vydáním knihy, která rozebírá Mercuryho život z diametrálně odlišného pohledu a rozporuje jeho vztah k mužům, drogám a tak podobně. Od konce února až do dubna strávíme s Queenie měsíc čistého času po Skandinávii, kde vystoupíme ve Finsku, Norsku a Švédsku. Čekají nás dvouhodinové koncerty, na kterých vždy předvedeme okolo 28 písní, se kterými bude korespondovat i světelná show. Švédsko jsme si osahali už několikrát v minulém roce. Publikum bylo úplně jiné než jinde ve světě, i když se přiznám, že toto škatulkování diváků nemám moc rád. Jsme zvědaví, jak se předvedou fanoušci v okolních státech. No a mě samozřejmě čeká boj s tou mou vlastní tvorbou, což je věc, která se rodí, a já se na to objevování sebe sama moc těším.\nA přání na závěr našeho rozhovoru?\nKaždý večer si přeji být druhý den lepším člověkem, než jakým usínám. Svět kolem nás měníme uvnitř nás a já chci, aby to, co s kapelou děláme, bavilo nadále nás i lidi kolem. Čím více radosti ve společnosti bude, tím více štěstí budeme cítit. A když je člověk šťastný, neřeší kde, s kým je, nebo kolik má zrovna v kapse.\nMichale, moc děkuji za rozhovor a přeji vám, ať se všechna přání splní.\nTenhle kluk prostě umí! A muzikál Freddie – The King Of Queen nemá chybu. Bylo by fajn, kdyby takových nekomerčních věcí u nás bylo víc. A je moc dobře, že přijel na hostovačku do Prahy. Už se těším na repete. :-)\nDěkuji Alence za krásný rozhovor, ještě jsem ho projel korekturou ohledně Queen facts. :-)\nA teď to bude úplně mimo, ale jsem doslova nadšen, že si také někdo pamatuje na jedno z nejpůvabnějších rodinných představení “Kocour v botách” a když se teď všechno vrací, jsem zásadně pro, aby se tento už docela zapomenutý muzikál objevil v nové profiprodukci! :-)\nMichal je jako Freddie Mercury s kapelou neskutečný. Umí to parádně rozpálit. Díky, za tolik zajímavých informací. No a muzikál v Hybernii si nesmím nechat ujít! Plzeň je z ruky a na první hostovačku v Praze hned tak nezapomenu.


8 testovaček, které bych si znovu půjčil v zimě | TopX | Autíčkář.cz\n22. listopadu 2020, 23:17 6 komentářů Adam Forman TopX\nZatím sněží jen v pohádkách a supermarketech, ale prý se nadílky letos dočkáme. Jenže v čem ji brázdit?\nPodívejte se z okna, vždyť začíná… Druhé léto? Metorologové slibují opravdovou zimu. Takovou tu, kdy i v Praze padá sníh. Zatím si tedy neposlušné počasí dělá z odborníků blázny, ale já pevně doufám, že si trochu toho bílého svi… prášku na silnicích užijeme. Jen považte tu krásu, když se z nebe líně snášejí chuchvalce vloček a v oranžovém světle pouličních lamp a nocí bez hvězd pokrývají jako bílé peří krajinu vůkol. Dálnice jsou neprůjezdné, v každém kopci visí kamion a časté dopravní nehody nutí řidiče vozit v autě kanystr benzínu a teplé spodní prádlo. Prostě zimní romantika se pomalu plíží do našich duší. Svatý Martin nejspíš letos vyměnil koně za kabriolet, ale naději nám ještě nevzal. Jenže v čem vyrazit na uklouzané silnice? Kdybych si měl znovu vybrat nějakou testovačku do bílého pekla, která by to byla?\nZačneme hezky petrolheadsky a to rovnou Jagošem. XE je menší model určený spíše manažerům než majitelům továren. Přesto svoji posádku hýčká, jak se na značku věhlasného jména patří a snad jen trochu méně místa pro kolena na zadních sedadlech majiteli naznačuje, že by měl investovat do akcií. Jaguar jsem měl sice v zimě půjčený, avšak zima byla ten rok nejspíš zrušena, jelikož se mi za celý týden podařil sehnat jen jediný malý plácek se zbytky sněhové pokrývky. První hodiny se povedly záhy, a to se zapnutou stabilizací. Trpaslíčci tu jsou spíš proto, aby v případě nehody krčily rameny s výrazem ‚no co, aspoň jsme to zkusili‘ a dovolují řidiči užít si čtyřkolku s velkým důrazem na hnanou zadní nápravu. Od indického koncernu jsem čekal auto čínských kvalit s drahým odznáčkem, ale XE je opravdu Jaguar, tedy řidičský a zároveň komfortní sedan. Vyšší hmotnost, dlouhý rozvor, komunikativní řízení, skvělá poloha za volantem, to vše dává řidiči přehled o voze a dovoluje s trochou plynu projíždět zatáčky jako by právě točil shot Top Gearu. Hlavní rozdíl oproti konkurenci vidím v absenci strachu, že když při dovádění něco nevyjde, nutně umřete. Tohle není precizní německý stíhač, ale rozverný Brit, který si trochu srandy užije i bez prolité krve.\nKdyž už jsme ty Němce nakousli, tak tuhle kabelku na steroidech se mi málem podařilo zahodit do lesa i na suchu. Problém je právě v oné německé efektivitě. Téhle čtyřkolce sedí čistá stopa a pečlivě odbržděné zatáčky prověřující boční přetížení, které podvozek ještě dokáže udržet. To však také znamená, že když už se něco pokazí, hnědý poplach je zaručen. Ztráta adheze přichází až v opravdu vysokých rychlostech a někomu, kdo nejraději sedlá dodávky, tahle nátura nesvědčí. Přitom si dobře vzpomínám, jaká sranda byla s malou všehnanou dvojkou Active Touring. Povypínat trpaslíčky a vozit se bokem půjde nejspíš jen na sněhu a mě by zajímalo, jeslí se mě pokusí zabít i ve třicítce, nebo se naopak promění v rozpustilou hračku, co se nebere moc vážně.\nUž když jsem tuhle hranatou monstrositu viděl poprvé, rozjely se mi koutky do nejširšího úsměvu a znovu se setkaly až po týdnu, kdy jsem musel vrátit klíčky. Sice není dlouhodobě schopný jezdit rychleji, než 90 km/h, zato se mi ho nepodařilo v terénu nachytat. Jenže vyschlé lesy, ztvrdlý podklad terénního polygonu a brody, se kterými by neměl potíže ani křeček (myšleno hlodavec, nikoliv Honza) prostě nebyly pro UAZ důstojnou výzvou. Automobil stavěný pro podmáčené permafrosty Sibiře by si zasloužil pořádný test plný bahna, sněhu, ledu a nevyhnutelného skutálení se ze svahu a to půjde jedině v zimě. Navíc ‚hloupá‘ elektronikou nezatížená čtyřkolka je obyčejně ideálním receptem na klouzání se po neprosolených silnicích kolem vodních nádrží Seč a Křižanovice, které mám od domova, co bych kamenem dohodil.\nNa zimu je přece nejlepší zadokolka! Delší rozvor a vyšší hmotnost s klouzáním také pomohou, ale co dělat, když mám nejraději užitkáče? No přece driftit náklaďákem! Těch bokem se deroucích bavoráků a Miat je všude přehršel. Nezatížená zadní náprava na listových perech a rámovém podvozku má tendenci pod plynem vybočit i na lehce oslizlé vozovce a hodiny se mi s náklaďákem ještě nepovedly. Navíc jen představa, kterak v synchronizovaném driftu za Toyotou GT86 a BMW 330i následuje pravý JDM speciál, je více než lákavá a jistě by potěšila nejednoho čtenáře. Čtenáři mají JDM speciality rádi.\nMazda CX-5 CD184 AWD\nPřekvapivě nejlépe se mi klouzalo v SUV od Mazdy. Benevolentní trpaslíčci si sem tam zablikali, ale na rozdíl od Jaguaru mě stále pomáhali udržet správný směr, a to i přes ztrátu adheze všech kol. Řízené smýkání obou náprav na oblíbené šotolinové cestě jsem si dopřával každý den testu a tvářil se při tom jako Stig Blomquist. Fakt je, že v tomhle autě mi prostě dovádění šlo nejsnáze, dokonce i přes přítomnost automatu a čtyřkolky preferující přední nápravu. Možná právě pro můj zvyk na předokolky se mi CX-5 tak dobře řídila a vždy jsem věděl, co si mohu dovolit a co udělá v následujícím okamžiku. Trochu sněhu na silnicích a čelní sklo bych mohl klidně permanentně nahradit výhledem z bočního okénka. Navíc mám Mazdy vážně rád. Jen si do nich sednu a jsem doma. Rozmístění ovládacích prvků, zpětná vazba volantu, pohonu i podvozku, vnitřní logika infotainmentu, haptická odezva tlačítek, kroutítek a tahátek, to vše jako by v Japonsku dělali přesně na míru mým potřebám a očekáváním. Tak mě napadá, už dlouho jsem žádnou Mazdu netestoval…\nStejně jako u UAZu, i v případě L200 jsem neměl vlastně šanci pořádně prověřit terénní schopnosti posledního pravověrného užitkového pickupu na našem trhu. Amarokem bych do terénu ani jezdit nezkoušel, X-CLass a Navara jsou už tak oplastované a okrášlené, že bych se bál něco urazit, zato L200 si o nějaké ty bojové šrámy přímo říká. Testovaná verze byla nacpaná výbavou a já bych rád zkusil pro změnu nějaké to pracovní holátko. Vyšplhat se s bednou nákladu na nějaký ten zasněžený kopec, nebo zapadnout až na nápravy je něco, co bych ze západních aut chtěl absolvovat právě v tomhle. No možná ještě v Land Cruiseru series 80.\nDriftovací Dacia. Musím to vůbec rozvádět? S Dusterem jsem už podnikl kde co. Zkusi ho převrátit, brodil řeku, dováděl na motokrosové dráze a zkoušel zapadnout na pískovišti a potvora přizvedlý hatchback splácaný bandou rumunů ze zbytků devadesátkových Nissanů a Renaultů si se vším zdatně poradil.Jen bych raději důkladně oštřil dutiny, než bych vyrazil do sněhu a na prosolený asfalt. Říká se, že antikorozní ochrana Dacií by ještě nějakou úpravu snesla.\nPeugeot Traveller 2.0 HDi 4x4 Dangel\nS čím jsem se ještě nešel klouzat? S Dodávkou! Fakt je, že trčící zadní diferenciál náchylný k uražení poněkud vylučuje pokusy o jízdu v terénu a rýhy po sobě nechával i na docela nevinně vypadajících polních cestách. Navíc dlouhý rozvor vyloženě svádí k posazení na břicho při překonávání ostřejších zlomů. Čtyřkolka tudíž svoji vysokou cenovku může obhájit jedině na sněhu a ledu. Traveller jen díky příjemnějšímu projevu podvozku a mocnějšíému zátahu od nízkých otáček vyhrává nad nedávno testovaným Volkswagenem Multivan 4Motion. Už se těším, až do mixu přihodím plněpohonné Vito, vážně by mě dost zajímalo, která dodávka s čtyřkolkou bude tou správnou odpovědí pro chataře a hoteliéry v horských oblastech, kde místo sypačů dávají dobrou noc lišky.\n23. listopadu 2020, 10:12\nK dodávce - stačí přepísknout nájezdovou rychlost na prudším sjezdu z dálnice v kombinaci s oslizlým asfaltem. Ozkoušeno s Renault Kangoo - výsledkem byl čitelný přetáčivý smyk a rohlík od ucha k uchu ještě půl hodiny.\n23. listopadu 2020, 11:45\nAd xDrive v BMW - ze čtyřky mám stejné zkušenosti. Ten pohon prostě drží čistou stopu co to jde a urvat to jde fakt jen ve vysokých rychlostech, nebo na opravdu uklouzaném povrchu.\nA protože jsem se čtyřkou byl klouzat v Alpách na ledu, tak můžu myslím zodpovědně prohlásit, že xDrive je na sněhu/ledu naprosto super (nevím jak v SUV - ale myslím, že to bude podobné). Preference zadku umožňuje divočiny, ale pohon předku zajistí, že se (nejspíš) nezabiješ.\nTakže i na opravdu hnusném povrchu se s tím autem dá jezdit velice rychle.\n23. listopadu 2020, 11:52\nXE trochu znam:) A Traveller je hodne zajimavy v te ctyrkolce ja sem ho osobne neridil, ale zminovane Vito jo. Taky by me to zajimalo, co bude fakt jakov horach best. Jeste bych doplnil, ze jako taxiky kolem Arlbergu jezdi Multivany 4motion. A asi vzdy vsude dojedou.\nU těch Multivanů se nedivím, torsen uprostřed a možnost objednání uzávěry jsou opravdu vyjímečné na dodávku. Je to takový předstupeň opravdových offroadů jako GAZ Sobol.\n26. listopadu 2020, 22:36\nNechcem byť za rýpala, ale čo už je to Fuso za náklaďák? Taká trošku iná dodávka. Na poriadny adrenalín je lepší aspoň 12t a 8m dlhý stroj, namrznutá cesta a nárazový bočný vietor. Nepomohli ani blikajúci trpaslíci ... :)\n27. listopadu 2020, 14:24


„Čekala bych větší iniciativu od samotných Prostějovanů,“ říká Zuzana Bartošová - Prostějovský Večerník\n* Co vůbec v této komisi s poměrně tajuplným názvem řešíte a čím se zabýváte?\n„Zdravé město zaštiťuje hned několik institucí, z jejichž podnětů při jednáních vycházíme. Pokud mohu mluvit za svůj obor, svoji činnost zaměřujeme na přednášky či preventivní akci z oboru zdravého stravování. Pořádáme například týdny zdravé výživy a stravování, přednášky majitelů prodejen zdravých výrobků, fyzioterapeutů či dalších odborníků, kteří mají co říci ke zdravému životnímu stylu. Prostě vyvíjíme maximální snahu, abychom množstvím těchto akcí otevřeli veřejnosti možnost poučit se v této věci.“\n* Dvakrát do roka pořádáte i veřejná fóra Zdravého města v Národním domě. Je o ně mezi Prostějovany zájem?\n„Jsem ráda, že se na to ptáte... Mrzí mě totiž, že veřejnost na jedné straně má plná ústa připomínek, ale když jednotlivé lidi vyzveme, aby je přišli prezentovat a diskutovat o nich do Národního domu, tak nepřijdou! Osobně bych čekala větší iniciativu od samotných Prostějovanů. Jsou ale i výjimky. Vyhověli jsme například nedávno seniorům, kterým naše komise prosadila taneční odpoledne právě v Národním domě. To je ale jen malý příklad. Chci tím pouze říci, že kdo chce a má snahu, může nám svůj nápad sdělit a my mu ho pomůžeme zrealizovat.“\n* O co je tedy na veřejnosti ohledně vašich akcí největší zájem?\n„Jednoznačně o pravidelné preventivní prohlídky v Národním domě, kde příchozím zdarma měříme tlak i hladinu cukru či cholesterolu. Na tuto akci přicházejí především lidé středního věku, nebo ti, kteří se o své zdraví začínají zajímat až v době, kdy jim skutečně něco je. U těchto akcí jsou vždy přítomni odborníci, kteří v případě naměření zvýšených dat upozorní dotyčného, že něco není s jejich zdravím v pořádku a měli by okamžitě navštívit svého lékaře.“\n* Chodí za vámi na komisi také běžní občané se svými nápady? A přispíváte jim třeba i nějakými dotacemi?\n„Občas ano, během roku se na nás obrátí dva nebo tři lidé, že by chtěli uspořádat nějakou svoji akci podporující zdraví člověka. Jejich nápady v komisi vždy pečlivě posoudíme, a pokud jsou rozumné a ku prospěchu věci, dáváme radě města doporučení ke schválení dotace. Vloni jsme takto rozdělili zhruba devadesát tisíc korun.“\n* Co říkáte na ovzduší v Prostějově? V tomto ohledu určitě nejsme „Zdravým městem“...\n„To určitě ne! Bohužel opravdu dýcháme velmi znečištěný vzduch... Souvisí to nejvíce se zvýšenou automobilovou dopravou, což je trend posledního desetiletí. Trošku se mi ale nelíbí, že každý v tomto městě řeší špatné ovzduší, ale že by například sám měl chodit do práce pěšky, to ho ani nenapadne. Dokonce ani v jediný den v roce, u příležitosti Dne bez aut, se tak neděje! Já osobně mám například celý rok bez aut...“ (úsměv)\n* Komise Zdravého města před pár lety řešila výzkum zpracovaný krajskou hygienickou stanicí o dopadu životního prostředí na zdraví občanů. Jak dopadl?\n„Bohužel jako město jsme dopadli velice špatně. Ostrava, Kladno a Prostějov skončily v hodnocení životního prostředí nejhůře z celé České republiky. A to i z hlediska civilizačních chorob. Byla jsem z toho v šoku!“\n* Takže asi nejsme zrovna dvakrát zdravým městem, že?\n„Jak se to vezme... V rámci možností vyvíjíme maximální snahu, abychom opravdu v Prostějově žili zdravě. Nekvalitní ovzduší ale nevyřešíme hned. Každopádně by Prostějovu pomohlo odklonění dopravy mimo město. A v tomto směru se dělá opravdu hodně. Pokud vím, už se začalo daleko usilovněji pracovat na projektu severního obchvatu. Určitě by ale podle mého názoru taky pomohlo, kdyby si i ostatní lidé zametli nejdříve před svým prahem a uvědomili si, co oni sami dělají pro zdraví, zdravý životní styl a kvalitní životní prostředí...“


Levné letenky - Letenky do Londýna z Brna za 1008 Kč\nLetenky do Londýna z Brna za 1008 Kč\nZažijte skvělou atmosféru Londýna, úžasné historické památky a zajímavá místa. Letenky do Londýna z Brna nabízí Ryanair již za 1008 Kč.\nLondýn je skvělý tip na výlet, pokud toho toužíte zažít skutečně mnoho a poměrně levně. Letenky do této oblíbené metropole se dají koupit přímo z Brna již za 1008 Kč. Ubytování za rozumnou cenu naleznete také docela snadno. Vyzkoušejte například airbnb.com.\nV Londýně narazíte na množství úžasných historických památek, jakými jsou Buckinghamský palác, Tower Bridge nebo Big Ben. Nezáleží na tom, zda jste v Londýně poprvé nebo jste ho navštívili již dříve, vždy tu je co objevovat.\nLondýn spojuje kultury, národnosti a jazyky z celého světa. Věděli jste, že v Londýně můžete slyšet až 300 různých jazyků? Multikulturizmus se projevuje také ve zdejší gastronomii. Narazíte množství restauraci a chutí z celého světa. Nezapomeňte si také dopřát tradiční čaj o páté, který se zvykne podávat s džemem a drobným pečivem.\nLetenky do Londýna z Brna najdete zde:


Aston Martin testuje své první SUV | Auta do terénu\nAuta do terénu > Aston Martin testuje své první SUV\nAston Martin testuje své první SUV\n15.11.2018 | Jan Prošek\nAutomobilka Aston Martin se přiřadí k ostatním luxusním společnostem a bude svým zákazníkům vedle nejmodernějších vozů nabízet také SUV. Jmenovat se bude DBX.\nMomentálně je nový sportovně užitkový vůz testovaný v terénu. Podle tiskové zprávy automobilky byla za testovací destinaci vybrána velšská rallye. Dále bude vůz testován na zamrzlých pláních za severním polárním kruhem i v poušti. Jízdní vlastnosti v extrémních podmínkách jsou důležité, neboť část zájemců bude z arabského světa.\nTestovat se bude pochopitelně také na asfaltu v alpských průsmycích či na německých dálnicích. SUV DBX je vůbec prvním autem, které nechal Aston Martin testovat mimo silnice. Oficiálně by měl být tento vůz odhalen na konci roku 2019.\nKde jsem: Auta do terénu > Aston Martin testuje své první SUV


Primátor Ústí chce Havlovo náměstí, ODS je proti - Tiscali.cz\n20. 12. 2011 20:28 - Aktuality autor: Jan Pastor\nÚstecký primátor Vít Mandík (ČSSD) navrhl přejmenovat Kostelní náměstí v centru města po prvním českém prezidentovi Václavu Havlovi, který v neděli zemřel. Radní za ODS ale neschválili zařazení bodu do programu dnešního jednání městské rady.\nNáměstek primátora Jan Řeřicha (ODS) uvedl, že se to nyní zdá být občanským demokratům populistické. O návrhu na přejmenování rozhodnou případně zastupitelé na svém březnovém zasedání.\nPrimátor uvedl, že radní za ODS neřekli, proč zařazení bodu do programu odmítli. Doplnil, že obeznámí i ostatní kluby se svým návrhem, který předloží radním opět v lednu.\nPodle Řeřichy mohou být podobná rychlá rozhodnutí účelová. "Pana exprezidenta Havla si nesmírně vážím, přesto anebo právě proto jsme se dnes shodli, že nechceme jednat o přejmenování jednoho z našich náměstí jeho jménem. Ještě nebyl ani pohřben a objevila se celá řada návrhů podobného typu. Přijde nám, že taková rychlá rozhodnutí mohou být účelová - populistická, využívající všeobecné nálady lidí," sdělil Řeřicha. "Pokud takový návrh padne v době, kdy nebude zavdávat příčinu domnívat se, že se nejedná o čistý populismus, budeme o něm zcela seriózně jednat. Nyní to, vzhledem výše uvedenému, nepovažujeme za důstojné pana Havla," doplnil náměstek primátora.\nKvětiny lidé pokládají k památníku obětem komunismu\nMěsto vede koalice ČSSD, ODS a Sdružení zdraví sportu prosperity. Rada města má 11 členů. Občanští a sociální demokraté mají po pěti, sdružení má jednoho radního.\nNa ústeckém magistrátu mohou lidé denně až do pátku od 08:00 do 20:00. podepisovat kondolenční knihu. Druhá kniha je na krajském úřadě. Improvizované pietní místo vzniklo v Ústí nad Labem na Mírovém náměstí u sloupu s plastikou svatého Antonína. Květiny lidé pokládají také k památníku obětem komunismu v Městských sadech.\nTagy: namesti havel


Děti se ptají na smrt - VašeDěti.cz\nČím jsou děti starší, tím častěji pokládají otázky týkající se smrti – bez ohledu na to, zda ve svém nejbližším okolí právě smrt zažili nebo ne. Přibližně do začátku školního věku pro děti smrt neznamená absolutní konec. Tážou se na ni zpočátku beze strachu. Ale při odpovědích pak zhusta hledí do znejistělých tváří a naslouchají vysvětlením plným úzkostí a strachu…\nAž do šestého roku života spojují děti ve svých představách smrt s určitými symboly, speciﬁckými situacemi a vlastními zážitky – s cizím černým mužem, s temnotou, nocí, chorobou, zraněním a bolestí. Teprve s počátkem školní docházky začínají o smrti uvažovat jako o nezvratném stavu.\nScénky uvedené na počátku kapitoly ukazují, jak lze perspektivně zacházet s dětským tázáním po smrti a smutku – přesto, že v dospělých vyvolává rozporné pocity.\n• Tázání po smrti je dáno věkem, nezávisí na aktuálních událostech, jako je smrt v rodině nebo u příbuzných. Dítě zkrátka roste a silněji a lépe vnímá své tělo. Začíná si být vědomo své tělesné síly a moci. Ale přitom je vůči dospělým stále ještě příliš malé a zranitelné. Nedivme se tedy, že povstává strach ze zániku, který dítě v souladu se svým animisticko-symbolickým způsobem myšlení váže na obludy, strašidla, zloděje, loupežníky nebo třeba na divou zvěř. Z pohledu dítěte mají takové symboly dvojí význam: „hodná“ či později „dobrá“ zvířata nebo monstra reprezentují příchylnost a potřebu opory, zatímco „zlé“ postavy symbolizují ničivé agresivní fantazie. V dítěti se postupně vyvíjejí různé formy vědomí času. Napětí vznikající z těchto představ přináší dítěti nejistotu, ale také podněcuje jeho touhu po vědění. Otázky týkající se smrti jsou tedy znamením zrání, jsou-li následkem normálního emocionálního i kognitivního vývoje. Pro rozšiřující se spektrum zájmů již dítěti nestačí dosavadní vědění a dosavadní způsob kladení otázek. Dítě cítí, že změněná situace vyžaduje jiné otázky a změnu přístupu k realitě.\n• Děti jsou velmi časně zatahovány do bezpočtu politických, sociálních a ekonomických krizí. Multimediální inscenování a předvádění nejrůznějších katastrof pro děti znamená, že jsou abstraktním, prakticky neuchopitelným způsobem konfrontovány se situacemi, které vyvolávají strach ze zkázy a především úzkost z odloučení. „To se nám stát nemůže!“, „Z toho nemusíš mít strach!“, „Tak se tím tolik nezabývej!“ – takové a podobné odpovědi jim pak pramálo pomohou. Nanejvýš signalizují bezmocnost samých rodičů. A děti se pak cítí osamoceny.\n• Obecně platí, že do tématu „smrt“ by se rodiče a vychovatelé měli pouštět až tehdy, když se děti samy začnou ptát. Pro dítě je obvykle přílišnou citovou zátěží, jestliže je jim toto téma někým sdělováno. Ano, je-li již otázka položena, měli by dospělí pozorně naslouchat, co chce dítě vlastně vědět. A při nejistotě je vždy možné pomoci si chytrými a jednoduchými zpětnými otázkami.\n• Mezi rodiči a pedagogy jsou takoví, kteří se od dětského tázání po smrti odtahují, a také takoví, kteří to až příliš myslí dobře. Takoví podávají dětem spousty informací, které děti možná nechtějí slyšet, protože je zatím nedokážou zpracovat. Podobná líčení mohou v dětech vyvolat obrazy a fantazie, na něž nejsou emocionálně připraveny. Rodiče by měli mít na paměti, že přijímat dítě takové, jaké právě je, znamená moci se spolehnout na to, že až pro dítě vyvstane nutnost položit další otázky na toto téma, přijde za rodiči opět.\nJedná se o ukázku z knihy Rodiče určují hranice (autor: Rogge)\n1.8.2005 v 13:42\n1.8.2005 v 11:51\nale chcem reagovat na prispevok od Andrejky 🙂\nMam 4-rocnu dcerku a reaguje, pyta sa rovnako ako Vas maly Martinko. Je ale uzasne, ked som v jej tvaricke zbadala smutok, pri vysvetlovani, preco umrel dedusko.\nZaskocilo ma a zaroven potesilo, okamzite pochopenie zivot-smrt u mojej – podla mna pre takuto temu – este malej dcerky.\n25.7.2005 v 12:28\nNáš Martínek se také ptal, když si prohlížel fotky a viděl tam manželova dědečka a babičku, proč už nežijou. Nebo spíš se ptal, kde bydlí? Tak jsem mu řekla, že už nežijou, že umřeli. Ptal se proč? Řekla jsem mu, že už byli starý a tak umřeli, že to tak je. Pak přišel k mojí baničce a řekl jí, že je stará a jesttli už umře…Tak jsem mu vysvětlila, že se to takle neříká. Když jsem pak musela vloni nechat utratit svého 13ti letého psa, tak všude říkal, že byl starej a moc nemocnej. Vysvětlily jsme mu to a vzal to docela statečně. Teď se nám minulý týden zabil známej, tak jsem to doma obrečela pochopiltelně a on mě viděl a ptal se mě proč pláču. Řekla jsem mu to…nepochopil proč umřel, když nebyl starej. Tak pak řekl, aha, byl moc nemocnej..Tak jsem mu říkala, že ne. Že nedával pozor na silnici. Tak pak chodil a říkal, že to je trdlo, když nedával pozor a umřel. Ta jeho věta mě ale rozesmála…Jak si dětská hlavička se slovem „smrt“ umí „pohrát“ a vymyslet věty, které opravdu i v té nejsmutnější chvíli dokážou člověku vyhnat úsměv do tváře.