Natt och Dag, Niklas: 1794 - iLiteratura.cz\nAutor článku: Martin Liška - 20. 7. 2021\nNavzdory poetickému podtitulu „Tři růže“ nezůstává druhý díl švédské historické detektivky oproti předchozímu nijak pozadu v naturalistickém líčení špatností, jichž jsou lidé schopni. Jen Pan Bejkovec tentokrát přijde trochu zkrátka.\nO zvratcích, potu, krvi, příjici, běsech a o naději silnější než to všechno\nNiklas Natt och Dag: 1794. Tři růže. Přel. Romana Švachová, Argo, Praha, 2021, 464 s.\nKdyž před dvěma lety rozvířil poměrně ustálenou hladinu překladových severských detektivek švédský debutant šlechtického původu Niklas Natt och Dag (*1979) historickým románem 1793, kladla si řada čtenářů a i nejeden recenzent otázku, zda se mu vysoko nastavenou laťku podaří udržet i v avizovaných pokračováních s názvy 1794 a 1795. Nyní se k příznivcům surového násilí v historických kulisách dostává druhý díl naplánované trilogie, opět v překladu Romany Švachové.\nDobová atmosféra, v níž se autorovy detektivky odehrávají, byla popsána v recenzi předchozího dílu, zde snad postačí jen zopakovat, že Švédsko se v první polovině 90. let 18. století zmítalo v chaosu vyvolaném vraždou krále Gustava III. Zároveň sílil tlak na změnu dosavadních pořádků, živený šířícími se osvícenskými idejemi, které o několik let dříve zažehly Velkou francouzskou revoluci. K opatřením, k nimž sáhli regenti vládnoucí jménem nezletilého Gustava IV. Adolfa, patřila v roce 1794 daň z luxusu, vedoucí prakticky k zákazu pití kávy a nošení barevných látek. Dojem z tmavých, nevábných uliček hlavního města tak ještě posílila šeď, do níž se většina obyvatelstva postupně zahalila. Regentská vláda zároveň vždy znamenala živnou půdu pro různá spiknutí, sledující buď trvalé oslabení pozice panovníka vůči šlechtě, či naopak udržení silné ústřední moci v zájmu klidu a prosperity. To vše se do románu 1794 promítá, třebaže v centru autorovy pozornosti stojí detektivní zápletka.\nKromě toho příběh čtenáře zavede i mimo vlastní švédské území, totiž do Karibiku, kde se Švédsko pokoušelo zaujmout místo mezi koloniálními mocnostmi. Zájemci o severskou historii si možná vzpomenou na pasáže z knihy Petera Englunda Nepřemožitelný o obdobných pokusech v polovině 17. století, pro většinu českých čtenářů bude ale dějinná existence švédských kolonií nejspíše novinkou. Jak se jedna z nových postav, které Niklas Natt och Dag uvádí na scénu, přesvědčí, karibský tropický ráj nebyl o nic méně násilným a krutým místem k životu než studené a tmavé Švédsko.\nPřevážná část knihy se nicméně opět odehrává ve Stockholmu. Obdobně jako v prvním díle i zde autor narušuje chronologický tok vyprávění, takže pro čtenáře není snadné se v ději zorientovat a je nucen několikrát upravit svá hodnocení jednotlivých postav a jejich motivů.\nZatímco před dvěma lety se o pozornost dělila dvojice vyšetřovatelů Mickel Cardell a Cecil Winge, v aktuální knize je hlavním hybatelem děje invalidní biřic Cardell. O něm se ale nedozvíme téměř nic nového, zatímco o Wingeho rodinném původu a jeho osudech předtím, než přišel do Stockholmu, vychází nyní leccos najevo – a jak tomu u této trilogie bývá, nejde právě o příjemná zjištění. Přehled hlavních postav známých z prvního dílu doplňuje i Anna Stina, na jejímž příkladu autor ukazuje na tehdejší nelehké postavení svobodných chudých žen, nadto ještě nastávajících matek. Třebaže bez Anny Stiny by závěrečné, vpravdě infernální finále ztratilo jednu z rovin své dramatičnosti, působí její postava poněkud křečovitým dojmem, jako by ji autor v knize chtěl mít, ale nedokázal ji věrohodně – a hlavně účelně – zapojit do detektivní dějové linie. Cardell si na ni prostě zničehonic vzpomene, ačkoliv s ní přes rok neudržoval kontakt, a pátráním po jejím osudu na sebe pouze přiláká nežádoucí pozornost. Na rozdíl od prvního dílu, kde byla její dějová linka srovnatelně napínavá s hlavní detektivní zápletkou, posloužila Anna Stina autorovi tentokrát především jako případová studie ze sociálních dějin.\nPříkladů z dějin každodennosti autor umně vpletl do děje více: kromě situace již zmíněných chudých svobodných matek a poměrů v zámořské kolonii, určovaných do značné míry otrokářským systémem, na němž se podílelo i Švédsko, předkládá čtenáři prostředí dobových nemocnic a především blázinců, které se tehdy jen nepatrně lišily od věznic a v souvislosti s nimi skutečně není možné používat termínu psychiatrická léčebna. Nechybí ani laciné krčmy a nevěstince v ulicích zaplavených splašky a plných ležících opilců, dobovou atmosféru dokresluje i tehdejší novinka – putovní výstavka voskových figurín. Autor nás zavede i do idylické přírody, zabírající většinu švédského území, zkaženost velkoměstských poměrů ale fatálním způsobem dosáhne až sem. Jako obvykle vyprávění postavy nešetří, abychom se však vyvarovali spoilerů, omezíme se na tomto místě na obecné varování, aby čtenář raději k žádné z postav příliš nepřilnul, protože o to hlubší by pak musela být jeho lítost nad jejich osudem.\nI tentokrát je nutné ocenit práci překladatelky, která opět jistě strávila mnoho chvil hledáním a vymýšlením adekvátních, a přesto přirozeně znějících zastaralých výrazů i místních názvů. Stejně jako u prvního dílu, i zde čtenář na konci knihy nalezne slovníček obsahující především užité místní názvy, jména skutečných historických osob či některé dobové reálie.\nZatímco román 1793 bylo možno pokládat za dějově uzavřený, vyústění 1794 zůstává v mnoha ohledech otevřené a nechává autorovi řadu možností, jak v závěrečném dílu osudy postav svést dohromady a snad nechat konečně zvítězit dobro nad zlem – anebo možná ne, jak už jsme si ve světě Niklase Natt och Dag zvykli.\nVložil: Jitka J., 20.07.2021 10:48\nNepřemožitelný Petera Englunda je skvělá kniha.\ndetektivní motivromán/noveladějinydobrodružství, napětínásilísmrt


Kvalita ovzduší - Chýně | In-počasí\nKvalita ovzduší Chýně\nV lokalitě Chýně není k dispozici stanice, která by měřila kvalitu ovzduší. Přehled stanic v České republice najdete na mapě.\nProhlédněte si údaje o kvalitě ovzduší v lokalitě Chýně. Posuzování kvality ovzduší je rozděleno podle jednotlivých veličin (PM10, NO2 atd.). Celková kvalita ovzduší je posuzována podle nejméně příznivě hodnocené veličiny. Data jsou měřena na stanicích ČHMÚ a jsou získáváná ze systému ISKO.


Cykl.cz :: Marin Bear Valley WFG - test kola - Zprávy\nKalifornský Marin je proslulý především luxusnějšími koly a charakteristickými systémy zadního odpružení, současně však dokáže postavit pěkné kolo s cenovkou pod dvacet tisíc korun. Příkladem může být třeba model Bear Valley, jenž prošel naším testem v dámské verzi s přídomkem WFG. Za cenu jen lehce přesahující osmnáct tisíc nabídne tento bike celkem svižné svezení, dostatečný jízdní komfort a v neposlední řadě také povedený design. Matná bílá barva sice nebude nejpraktičtější z hlediska snadnosti očisty, na druhou stranu je kolo vyloženě líbivé a na první pohled se tváří o dost luxusněji, než co by naznačovala daná cenová kategorie.\nSehnat zkušenou testovací jezdkyni s adekvátní výškou postavy byl tentokrát trochu oříšek, patnáctipalcový rám přece jen odpovídá nějakým 165 centimetrům. Nakonec se však zadařilo a mohli jsme se podělit o autentické jízdní dojmy. Tato konkrétní testovaná patnáctka ovšem nabídne podstatně větší výškový rozsah, než by se zprvu zdálo. Výrobce se snaží, ve jménu jízdního komfortu a optimální ovladatelnosti, nabídnout bikerkám pokud možno co nejmenší velikost rámu, aby na kole nebyly zbytečně nataženy. Se sedlovkou o délce rovných čtyři sta milimetrů jsme se u dámského kola asi v tomto případě setkali vůbec poprvé. Má však svou logiku, protože díky ní kolo bez problémů sedne třeba i 175 cm vysoké jezdkyni preferující co nejkratší posed. I když, nutno přiznat, že s hodně vysunutou sedlovkou nevypadá takto maličký rám zrovna nejlépe.\nPo konstrukční stránce vsadil Marin na dural řady 6061 s hydroformním tvarováním spodní i horní trubky. Především pagodovitý profil spodní trubky vypadá velice robustně, zvlášť za přispění bílé barvy. Rám opticky ještě snižuje průhyb horní trubky, navyšující sloping a charakterizující použitou geometrii s označením Women's Fit Geometry - odtud tedy ona zkratka WFG v názvu kola.\nZadní stavba vsadila na zajímavý trojúhelníkový průřez lehce esovitě prohnutých vzpěr a na nevšední šestiúhelníkový profil obou můstků. Vedení řadicích lanek zespodu dolní trubky je určitým odkazem na klasickou konstrukční školu 90. let.\nJízda Medvědím údolím\nGeometrie kola o sobě dává ihned vědět nadstandardně komfortním posedem se vzpřímenější pozicí. Bear Valley nevyžaduje po své majitelce vysoký výkon, naopak jí rád poskytne „kochací" pojetí cyklistiky. Na důraznější pobídnutí dokáže však tento bike celkem pohotově zareagovat, byť jeho hmotnost 13,6 kilogramu nepatří mezi nejnižší. Zásadní je ovšem již zmíněná geometrie, která je sice zamířena na pohodlí a klidné vedení stopy, ovšem současně kolu dovolí slušnou odezvu na požadavek ke změně směru. A pak je zde disciplína, ve které si bike doslova libuje, a to je zatáčení v nižší rychlosti na omezeném prostoru, tedy klasické otočení se do protisměru, třeba na polní či lesní cestě. Kratší rozvor a vzpřímenější posed, ideálně orientovaný nad těžiště kola, je v tomto směru nemalou výhodou. Logickým důsledkem jsou samozřejmě pouze průměrné vrchařské schopnosti, výše položená řídítka si v prudkých stoupáních vynutí výraznější pokrčení předloktí, v případě zkušenější pilotáže však dokáže dámský Marin zdolat až překvapivě náročné kopce. Ve sjezdech nabídne nadprůměrnou dávku stability a jistoty, tedy přesně těch vlastností, které jsou pro začínající terénní jezdkyni tak důležité pro dobrý pocit z kola i pro samotnou bezpečnost jízdy. Za ideální považujeme jak délku představce, tak i zvolenou šířku řídítek 600 mm, která je adekvátní také k samotné výšce rámu.\nSchopnost zahlazovat otřesy od terénu, zajištěná především vidlicí Suntour XCM a skvělým dámským sedlem Marin, je adekvátní předpokládanému použití kola. Pružinová vidlice se snadno ovladatelným lockoutem na korunce je však vzhledem k velikosti rámu trochu tvrdší, což je škoda. Její citlivost nebyla zprvu zrovna příkladná, ale s přibývajícími kilometry se pomalu zlepšovala. Na celkovém pohodlí jízdy se nemalou měrou podílejí také pláště Continental X-King v šířce 2,2", které dokáží ztlumit podstatnou část otřesů a nabídnou jistotu na většině myslitelných druhů podkladu, včetně lehce rozmočeného. Jedná se o ideální obutí pro jezdkyni, která se teprve chce pozvolnějšími krůčky seznamovat s terénem. Pochvalu si zaslouží zmíněné sedlo, které má nejen výborný tvar, ale také naprosto optimální tvrdost polstrování, a je skvěle použitelné i pro celodenní ježdění.\nZ dalších komponentů zasluhují zmínku funkční brzdy Tektro Draco s bílými pákami a výkonem naprosto adekvátním i pro prudší sjezdy. Sestava řazení odpovídá cenovému ladění kola, i když přesmykač Acera, přestože funguje srovnatelně s dražšími díly, za zbylými komponenty kvalitativně trochu pokulhává. Totéž by se dalo říci o klikách Truvativ se čtyřhrannou osou, nicméně jejich tuhost je bez připomínek. Naopak poměrně luxusně se tváří kola, za která by se nemusel stydět snad ani dvakrát tak drahý bike. Provedení kalíškovaných ráfků Alex, těla nábojů s kvalitním utěsněním nebo rychloupínáků, je skutečně na poměrně vysoké úrovni.\nPokud tedy sháníte stroj pro svou přítelkyni či manželku a váš rozpočet je omezen částkou dvacet tisíc, Marin Bear Valley WFG bude dobrou volbou.\nPlusy: geometrie, komfortní posed, délka sedlovky, pohodlné sedlo\nMinusy: tvrdší vidlice, levnější přesmykač\nRám: Double Butted Hydro-Edge 6061\nVidlice: Suntour XCM-HLO, 100 mm\nKliky: Truvativ E400 3.0, 44/32/22\nBrzdy: Tektro Draco, 160 mm\nNáboje: Alloy Double Sealed\nRáfky: Alex TD-24\nPláště: Continental X-King 2,2"\nŘídítka: Women's Custom Taper\nSedlovka: Marin Alloy 400 mm\nSedlo: Marin WFG Sport Mountain\nHmotnost: 13,6 kg (vel. 15")\ndatum: 28.08.13 - kategorie: Testy kol


KOMENTÁŘ MIRKO RADUŠEVIĆE: SRÍ LANKA - nábožensky a etnicky neklidný ostrovní stát – Zpravodajství FTV Prima | Prima\nKOMENTÁŘ MIRKO RADUŠEVIĆE: SRÍ LANKA - nábožensky a etnicky neklidný ostrovní stát\nDeset dní předtím, než došlo na Srí Lance k teroristickému útoku, upozorňovala policie na možnost útoku radikálních islamistických skupin na kostely. Upozornění přišlo již 11. dubna od šéfa srílanské policie Pujutha Jayasundary a adresováno bylo policejním špičkám s tím, že informace pochází od zahraničních tajných služeb.\nZpráva měla uvádět, že organizace National Thowheeth Jama’ath (NTJ) plánuje bombové útoky jak na kostely, tak i na úřad indického komisaře v hlavním městě Kolombu.\nUvedená NTJ je islamistickou organizací působící na Srí Lance, která dala o sobě vědět poprvé v minulém roce, když došlo k vandalským útokům na sochy Buddhy.\nNa Srí Lance žije 22 milionů lidí a 70 procent z nich jsou buddhisté. Přes 12 procent občanů jsou hinduisté, necelých10 procent muslimové a 7,6 procent křesťané.\nNa Srí Lance stálé panují obavy ze vzniku náboženských a etnických bojů, které končily v květnu roku 2009, když si boje po pětadvacetiletém trvání vyžádaly kolem osmdesáti tisíc obětí. Byly to boje mezi většinovými Sinhálci a tamilskou čtrnáctiprocentní menšinou.\nNejvíce obětí padlo v posledních dnech občanské války, kdy zahynulo kolem dvaceti tisíc Tamilců během bombardování území, na které byli Tamilští tygři vyhnáni. Tamilská menšina obývá sever a východ ostrovního státu.\nNepokoje mezi budhisty a muslimy\nPo skončení bojů v roce 2009 sporadicky docházelo k násilným akcím, pro změnu mezi buddhisty a muslimy, kdy někteří příslušníci buddhistické většiny útočili na mešity a ničili majetek muslimů.\nNepokoje začaly před dvěma lety, když radikální buddhistické skupiny muslimy obvinily, že se snaží obracet lidi na islám a že ničí buddhistické archeologické památky.\nK dalšímu konfliktu došlo opět loni v buddhistickém posvátném městě Kanda, které leží v centrální části země. Vyvolala jej smrt muže z většinového sinhálského etnika, který zemřel po napadení skupinou muslimů. Sinhálci pak v odvetě začali vypalovat domy a obchody příslušníků muslimské menšiny. Z důvodu těchto nepokojů zde byl v březnu 2018 vyhlášen výjimečný stav.\nPro dokreslení celé situace uveďme ještě několik faktů. Národní evangelický svaz loni zaregistroval 86 incidentů a diskriminačních projevů proti křesťanům, letos dalších 26. Některé skupiny křesťanů podle loňské zprávy amerického ministerstva zahraničí uvádějí, že čelí úřednímu tlaku ukončit aktivity v kostelích a že některé úřady na shromáždění křesťanů pohlížejí jako na "nepovolené shromažďování". Tato zpráva amerického úřadu také uvádí, že se buddhisté na Srí Lance několikrát pokusili uzavřít modlitebny křesťanů i muslimů.\nUrčité náboženské napětí zde vzniklo loni, kdy sem emigrovala řada příslušníků muslimského etnika Rohingů, kteří na Srí Lanku uprchli před pronásledováním z převážně buddhistické Barmy.\nVelikonoční útoky na Srí Lance: 8 výbuchů, přes 200 mrtvých a 400 zraněných\nSrí Lanka: 70 podezřelých ve vazbě. Otec nabádal své syny k terorismu, těhotná žena atentátníka se odpálila při razii


Casual Core: Dělání her je těžší, než si dokážete představit\nDělání her je těžší, než si dokážete představit\nDělání her je těžší, než jsem si dokázal představit. Takový herní nápad jsem míval načrtnutý během pár okamžiků, ale o jeho přivedení k životu jsem si nikdy nemyslel, že by to mělo být kdovíjak těžké. Ale opak je pravdou. Jde o složitý proces, dlouhý, no časově náročný až až, v podstatě se do toho nevyplatí jít, nemáte-li rádi videohry. Teprve teď vím, co vše obnáší vytvářet ty virtuální světy, ve kterých se ostatní tak náramně baví, až na chudáka tvůrce. Taková dřina, a jakmile je hotovo, hráči buďto nadávají nebo jinak kritizují, že ty dialogy a ten scénář, Briane Fargo, jinak to docela ujde, ale teď hrajeme nějakou střílečku místo toho nudného Tormentu.\nKritizovat tvůrce počítačových her? Jak můžete?! Ne, to je samozřejmě v pořádku. Vlastně, víc než v pořádku. Bez toho to totiž nejde. Těžko si dokážu představit sebe, jak po zahrání nějaké hry jako zombie vstanu, uklidím ovladač, vypnu televizi ovladačem značky zombie korp., vrátím disk do krabičky, kterou následně odnesu na poličku, bez jediného mrknutí oka, bez jediného cuknutí obličejového svalu a pak si začnu číst dnešní noviny, sekci "jak si dnes stojí na burze mé akcie".\nA jak teprve kritizuju hry během jejich hraní, no jeje.\nOno prozření, že vlastně dělání her je obrovská dřina, ovšem nemění nic na mém pohledu na jejich kritizování, resp. nadávání na autory za neschopnost. Je to byznys hlavně a především - žádné umění - a jako každý byznys má i tento svá pro a proti. Můžete získat milion dolarů za šest hodin nebo taky žádný dolar za celý měsíc. A spíše tito tvůrci her, hlavně ti, kteří do své tvorby moc neinvestují, neuspějí. Není to žádná procházka růžovým sadem, přesto je tvorba her, alespoň z mého pohledu, naprosto fascinující, jedinečná zkušenost a oproti takovému natáčení filmů je skvělá v tom, že vaši vizi v podstatě nic nelimituje. Herci ji nelimitují, rozpočet na výpravu ji nelimituje, časový diagram vám ji nelimituje. Můžete se k ní vracet i po vydání. Vylepšovat ji, a co víc, můžete ji přetvořit v takovém rozsahu, až ji nikdo z jejích hráčů nepozná. To můžete - máte-li tu energii a nadšení pro vytváření her.\nJe to až děsivá představa, kolik je toho potřeba udělat, naučit se a poslat přes input do počítače signálů, jen pro malinkatou akcičku uvnitř vesmírné lodičky, v níž se pokazila hodňoučká uměloučká rozumbrada HAL 9000, jež je přítomna v této malé hře jen jako malinkatý červeně blikající čudlík na zdi, který nic jiného nedělá. Unity práci sice ulehčuje, ale ne vždy - modelování, texturování, na to Unity nemá minimální vliv -, a pak asi deset dalších činností, které byste v Unity neudělali, ani kdybyste se počmárali červenou fixou.\nA už z tohodle důvodu jsem rád za Android market. Je to šance, jak dostat svůj výtvor, na kterém jste udělali obří kus práce, k co nejvíce lidem, a je to také šance, že vás za to odmění buďto pěkným komentářem, nebo dolarem, který sice až tak nepotěší jako pěkné slovo, ale hodí se ho mít tak či onak. PC je bohužel na tom mnohem hůře, a v podstatě se moc nevyplatí dělat vyloženě pro PC, protože jediná schopná služba je Steam, a ten bohužel indie vývojáře spíše trestá, než by jim pomáhal.\nVystavil zeal v 3:23 Štítky: gamedesign, úvaha


Honda Civic: od příštího roku i jako kombi | auto.cz\nTitulní strana > News > Novinky > Honda Civic: od příštího roku i jako kombi\n28.9. 2012 Michal Fokt\nHonda Civic: od příštího roku i jako kombi\nHonda je v poslední době samé (příjemné) překvapení. V Paříži oznámila nejen záměr vrátit do nabídky Civicu sportovní Type R, ale i karosářskou verzi kombi.\nVypadá to, že se třetí největší japonská automobilka probírá z evropské agónie a skutečně začíná naslouchat tomu, co náročný evropský trh vyžaduje. Na pařížském autosalonu bylo oznámeno, že se pod kapotu modelu Civic ještě letos dostane nový diesel 1.6 i-DTEC, první motor vybavený novým technickým balíčkem Earth Dreams, jenž je odpovědí na Skyactiv od Mazdy. Půjde o nejlehčí diesel této kubatury na světě, s výkonem 88 kW při 4000 otáčkách a s točivým momentem 300 Nm při 2000 otáčkách, jenž by měl dosahovat rekordně nízké spotřeby 3,6 l nafty na 100 km. Tento motor bude v roce 2013 nabízen i v kompaktním SUV CR-V ve verzi s pohonem předních kol.\nHonda také oznámila, že v roce 2015 vrátí do nabídky sportovní verzi Civic Type R, která využije nejnovějších zkušeností ze závodů WTCC, kam Civic zamíří v sezoně 2013. To znamená konec filozofie hot-hatche s atmosféricky plněným motorem, Honda Civic Type R si dokonce klade za cíl, stát se nejrychlejší předokolkou na Severní smyčce Nürburgringu!\nTakové auto ovšem udělá radost jen pár nadšenců, zatímco nejžhavější novinka potěší každého, kdo potřebuje prostorný kompakt – pětidveřový hatchback Civic, jenž se může pochlubit kufrem o objemu 477 litrů, dostane i variantu kombi, která uvedenou hodnotu určitě ještě výrazně zlepší. Napovídala by tomu alespoň skica, kterou Honda zveřejnila.\nNa ní je velmi dynamicky střižené kombi s o poznání delším zadním převisem a stejně jako v případě 5D s klikou zadních bočních dveří ukrytou v sloupku, což autu propůjčuje vzhled shooting breaků. Koncept kombi, které se nejspíš bude jmenovat, stejně jako dosavadní accord Tourer, se představí v příštím roce a zřejmě se stane součástí nabídky pro modelový rok 2014. Nabídka motorů by měla kopírovat škálu u 5D, tedy včetně nového malého dieselu, naopak nejslabší benzin 1.4 i-VTEC asi ze škály vypadne.\nŠtítky Honda\tPaříž 2012\nPřidat názorDiskuse: Honda Civic: od příštího roku i jako kombi\nHonda nikdy 28.09.2012 16:51 Nicco\nRe: Re: Honda, 28.09.2012 16:33 Mino21\nTo ich kombi bude asi jazdit len z kopca! 28.09.2012 15:58 JaMM\nRe: Trochu jim to trvá... 28.09.2012 15:42 TeeJay\nTrochu jim to trvá... 28.09.2012 15:05 Ronault.\nRe: Re: Honda, 28.09.2012 14:26 King\nRe: Honda, 28.09.2012 14:22 King\nRe: Re: Honda, 28.09.2012 14:14 romgator\nSklamanie 28.09.2012 13:15 PeterLuk\nRe: Honda, 28.09.2012 12:55 KANKUNEN\nHonda, 28.09.2012 12:15 theolli\nNa nové SUV od Hondy jsme si museli kvůli zemětřesení…\nHonda CR-Z 2013 má 137 koní a KERS\nKdo by to byl čekal, že zrovna malý hybridní sporťáček od…\nHonda CR-Z: Facelift, nebo i silnější motor?\nSportovně laděné hybridní kupé japonské značky se prodává…


Hon na Václava\nPraha–Klánovice se v neděli 7.10. stala dějištěm druhého ze série tří závodů v canicrossu (běh), scooterjoringu (koloběžka) a bikejoringu (kolo). V rámci závodu s názvem Hon na Václava se utkali za podpory SBTC CZ vyhlašoval též šampionát plemene stafordšírský bullteriér.\nDohnat Václava se z celkových 180 závodících týmů pokusilo 9 závodníků se SBT, z toho 1 v kategorii koloběžka a 8 v běhu se psem.\nTrať dlouhou 3,3 km prolétla Lenka Klímová se „Salámkem“ (Suerte Salam Macy Gray) v kategorii koloběžky se psy do 45cm kohoutkové výšky v čase 8:24,7. Po oblíbené tombole následoval start canicrossu o délce tratě 4,5 km. Disciplína s nejvyšším počtem přihlášených závodníků odstartovala v pořadí muži se psy nad 15kg, ženy se psy nad 15kg, muži se psy do 15kg a ženy se psy do 15kg. V každé kategorii měli SBT své zastoupení.\nVýsledky Šampionátu SBTC CZ\n1. Michal Wildhaber + Wizard Girl Wizard Bull\n2. Jan Prýl + Flyning star homars czech\n3. Pavel Černý Juliette Motly Dream Staff Bohemia\n4. Tomáš Veselka + Arven Bohemia Staff\n1. Hradecká Hana + VIPER Eso Bonatom\n2. Jana Pecháčová + Special Guest Staff Janet\n3. Zuzana Kmentová + Bushy-tailed Ambassador sun\nX. Renata Šporová + Dagger Legoscha – Renata si trať bohužel neplánovaně zkrátila, ale děkujeme, že šla tuto skutečnost nahlásit.\nZávody pořádané Nučickou smečkou z.s. jsou známy svou pohodovou až rodinnou atmosférou a dodržováním fair play. V prosinci se můžeme těšit na třetí závod tohoto roku, kde se rádi potkáme nejen s aktivními sportovci, ale i těmi, kteří s tímto sportem teprve začínají.


Nálepka se jménem dítěte - Rošťák na kole / Samolepkyditevaute.cz\nNálepka se jménem dítěte - Rošťák na kole\nSamolepky dítě v autě se jménem Kluci a chlapečci Rošťák na kole (22593)\nNálepku na auto Rošťák na kole nabízíme ve 24 barvách a doplníte ji jménem dítěte nebo textem o délce až 30 znaků. Minimální rozměr samolepky je 5.8×10 cm, katalogové číslo 22593. Nálepka se jménem dítěte - Rošťák na kole upozorní ostatní řidiče na přepravované dítě v autě.\nNálepka Rošťák na kole se objednává ve čtyřech krocích. Vložíte ji do košíku, vyplníte dodací a fakturační údaje a objednávku odešlete. Vše vyrábíme na zakázku, nálepky nejsou skladem. Dle vybrané platby expedujeme do 2 pracovních dnů.\nDoplníte-li k samolepce Rošťák na kole text, změní se její výška o 2-3 cm. Šířka se mění v závislosti na délce textu. U krátkých textů, které se vejdou pod samolepku, se šířka nemění.\nJak vybrat nálepku na auto s motivem Rošťák na kole?\nJak nalepit samolepku Rošťák na kole na auto?\nSamolepku Rošťák na kole nalepíte na auto poměrně snadno a rychle. Stačí dodržovat správný postup a nespěchat. Až na barevné samolepky a pryskyřicové 3D samolepky mají všechny samolepky dítě v autě na svém povrchu aplikovanou přenášecí fólii, která umožňuje jejich lepení v jednom kuse. Samolepka se jménem Rošťák na kole se skládá z podkladového papíru, samotného motivu a přenášecí fólie. Při lepení samolepek se držte následujícího postupu:\nsamolepku Rošťák na kole položte na rovnou plochu podkladovým papírem dolů\ndítě v autě, děti v autě, kluk, kluci, chlapec, chlapci, klučina, hoch, hoši, chlapeček, chlapečci, sport, sportovec, sportovci, sportovkyně, cyklista, cyklistka, kolo, kola


Pořizujeme domácí úpravnu tvrdé vody - Úpravny vody\nPořizujeme domácí úpravnu tvrdé vody\nDomácí úpravna vody je zařízení, které má odstranit nějaký problém vody a připravit ji pro nás tak, aby byla chutná, zdravotně nezávadná a nezpůsobovala ani technické problémy. Proces, který úpravny vody používají, se nazývá úprava vody.\nKdy se vyplatí domácí úpravna vody\nNejobvyklejším problémem vody bývá její nadměrná tvrdost. Hlavně studniční voda obsahuje velké množství látek, které se do ní dostávají skrze hydrologický cyklus zejména z podloží. Tvrdá voda působí problémy v domácnostech, restauračních provozech i v průmyslu. Nadměrné tvrdosti, způsobené hlavně vysokým obsahem vápníku, neunikne ani kohoutková voda, přestože ji bedlivě sledují vodohospodáři.\nJaké jsou projevy tvrdé vody\nPříčinou tvrdé vody a následné tvorby vodního kamene jsou hořečnaté a vápenaté ionty. Neviditelnější důsledek příliš tvrdé vody je bílý nebo nažloutlý povlak na všech místech, které přicházejí do styku hlavně s teplou vodou. Vodní kámen zanáší topná tělesa praček, varných konvic a způsobuje nehezký povlak na sanitárních zařízeních. Tvrdou vodu poznáme i podle toho, jak se v ní rozpouští mýdlo. V tvrdé vodě mýdlo pění daleko méně než ve vodě měkké. I prací prášek se v tvrdé vodě rozpouští daleko hůře a je nutné ho přidávat více nebo použít změkčovač. Velmi tvrdou vodu poznáme i při sprchování nebo koupání ‒ vysušuje pokožku a vlasy se po vysušení nelesknou, nýbrž jsou matné. Nadměrně tvrdá voda má i pozměněnou chuť. Chutná lehce natrpkle.\nDůsledek tvrdé vody – vodní kámen\nDalší projevy tvrdé vody\nZanechává bílý povlak na nádobí, které vytáhneme třeba z myčky\nZpůsobuje tvorbu vodního kamene v trubkách a bojlerech\nPo uvaření vody ve varné konvici můžeme pozorovat bělavý povlak kousků vodního kamene\nUvažuje se také, že v tvrdé vodě se některé potraviny vaří déle.\nVodní kámen zanáší baterie a vodovodní potrubí. Vzrůstají proto náklady na energie, protože je průtok vody potrubím omezený a rovněž je omezená velikost teplosměnné plochy.\nPřechodná a trvalá tvrdost vody\nPřechodně tvrdá voda obsahuje hlavně hydrogenuhličitan vápenatý. Lze ji změkčit převařením. Oproti tomu, trvalou tvrdost vody lze odstranit jen pomocí chemické úpravny vody. Trvale tvrdá voda obsahuje například sulfidy, nitráty nebo silikáty. Celková tvrdost vody se měří v německých stupních.\nJak domácí úpravna tvrdé vody funguje\nNejčastěji se používají katexové neboli selankové změkčovače. Obsahují nádrž se speciální pryskyřicí, ve které probíhá výměna iontů. Jejich výhodou až 10 let trvající životnost katexu, jsou velmi účinné v zachytávání iontů hořčíku a vápníku a snadno se udržují i obsluhují.\nDomácí úpravna tvrdé vody se napojuje na hlavní přívod upravované vody. Změkčovače vody se dělí podle způsobu změkčení nebo instalace. Typ změkčovače vybíráme také podle toho, kolik prostoru mu dokážeme vyčlenit.\nZměkčovač funguje na principu iontové výměny. Ionty vápníku a hořčíku jsou v tělese změkčovače zaměněny za ionty sodíku. Regenerace se provádí tabletovanou solí.\nVoda může obsahovat i nebezpečné bakterie\nÚpravna vody neřeší jen problém tvrdé vody\nPitná voda musí být naprosto čistá a zdraví nezávadná. Na pozoru je třeba se mít hlavně před vodou studniční. Avšak 100 % záruku nemáme ani u vody kohoutkové. Úpravny tvrdé vody jsou sice velmi časté, řeší se však i jiné problémy jako je vysoký obsah železa a manganu, dusičnany či bakterie. Před výběrem vhodné úpravny vody je vždy nutné začít rozborem vody na základě něhož se vybere vhodné zařízení.\nVodní poradenství zde


Kapslové kávovary » Bytovérekonstrukce.cz\nKáva rozpustná, překapávaná nebo turek ustupují do pozadí. Stále více si na kávě chceme pochutnat na kvalitní a dobré kávě. Jenže kdo z nás má na to, každý den si dávat pravou italskou kávu v kavárně. A co takhle pořídit si kavárnu domů? To vám umožní kapslový kávovar. Bez prskání připravíte i latte jako z pravé italské kavárny.\nKávovar na kapsle je moderní přístroj, který se v poslední době rozmáhá ve většině domácností. Jeho obsluha je jednoduchá, vložením kapsle a posunutím páčky, či zmáčknutím tlačítka, dostanete luxusní kávu jako z italské kavárny. Pro chuť kávy je však správný postup přípravy. Je to jednoduché – milujete kvalitní a dobrou kávu a chcete si ji dát kdykoliv na ni dostanete chuť. Ať jste doma, nebo v kanceláři.\nKapslový kávova je malý a designově úchvatný pomocník, který za vás při přípravě kávy udělá prakticky veškerou práci. Obsluha je ještě trochu snazší než u automatických přístrojů, protože u nich odpadá nutnost doplňování kávy v jakékoliv formě. Vše je připraveno v malé kapsli, kterou vložíte do přístroje, a ten se o zbytek postará. Nemusíte nic mlít ani odměřovat, stačí jen přístroj nahřát, nalít do nádržky čerstvou vodu, vložit kapsli s oblíbenou kávou a stisknout tlačítko.\nChcete jen espresso, nebo je libo i latte?\nNejdříve si musíte rozmyslet, jestli chcete připravovat jen klasické espresso, nebo si chcete pochutnávat i na macchiatu, capuccinu, latte a jiných kávových dobrotách. Kapsle mohou totiž být jednosložkové, nebo dvousložkové. Dvě kapsle na jednu kávu jsou v případě, že si chcete vychutnat jinou kávu, než espresso. Jedny kapsle jsou s kávou rozpustnou, v jiných je zase káva zrnková namletá. Mléko může být sušené, nebo ve formě tekuté smetany. Některé modely dokonce nabízí kapsle jen a pouze pro kávu a mléčnou pěnu našleháte díky trysce.\nDůležité je, v jakém pořadí kapsle do kávovaru vložíte. Ale nebojte, na krabičce s kapslemi vždy najdete návod, jak na to.\nJaké výhody má kapslový kávovar?\nNa trhu je obrovské množství značek, které nabízejí kapslové kávovary. Na výběr je také nespočet tvarů, barev a velikostí. Cena je také docela příznivá. Nejlevnější kapslový kávovar se dá pořídit už za patnáct set korun.\nVýhodou kapslových kávovarů je také jednoduchá údržba. Stačí jen každý den dolívat čerstvou vodu a jednou za čas kávovar vyčistit speciálním prostředkem. Většina kapslových kávovarů vás sama upozorní pípáním nebo rozsvícením kontrolky, až bude třeba přístroj vyčistit.\nSkvělé, ale co nevýhody?\nKapslové kávovary jsou sice dostupné do pár tisíc korun, ale horší už je to s cenou kávových kapslí. Za porcovanou kívu v kapslích si totiž připlatíte, jedna káva vás vyjde na 8 až 16 korun, podle toho, na jaké kávě si chcete pochutnávat. Dražší je také cena odvápňovacích a čistících prostředků na údržbu.\nJe tedy kapslový kávovar to pravé pro vás? Nejdříve se rozmyslete, co od kávovaru čekáte. Nenechte se zlákat množstvím funkcí, které nevyužijete, ani nízkou cenou přístroje. Na druhou stranu kapslový kávovar svým designem rozsvítí každou kuchyňskou linku a provoní váš dům kvalitní kávou kdykoliv.\nespresso Kapslové kávovary káva kávovary kuchyně latte\nShowroom plný oken, dveří, posuvných systémů či konstrukcí zimních zahrad byl otevřen u Jihlavy, přijďte se podívat\nPingback: Pákové kávovary\n29.5.2018 at 21:23 · Reply\nDruh kapslí. Dobře se proto zaměřte na to, jaké možnosti vám nabízí. Některé společnosti se zaměřují čistě na přípravu klasické kávy, jiné rády experimentují s chutí. Kapsle se od sebe kromě náplně liší také tvarem a velikostí, takže je dobré si zjistit, jak dostupnost, tak možnosti kompatibility. https://www.covybrat.cz/nejlepsi-kavovar-na-kapsle/


Proletáři všech zemí se spojili |\nHomePolitikaProletáři všech zemí se spojili\n14/02/2022 Politika 0\nDalší víkend protestů v mnoha zemích světa proti pandemické tyranii. Blokáda dopravního spojení mezi USA a Kanadou trvá. Dosud největší demonstrace v Austrálii. Obrněné vozy a slzný plyn v Paříži.\nSubjektivní výběr víkendových informací o protestech proti pandemickým opatřením. Zdroj informací na konci článku.\n(1) Ottawa zažila třetí víkend protestů\nO víkendu se v hlavním městě Kanady opět protestovalo. Přes snahy policie omezit zásobování protestujících řidičů je přišly v sobotu do centra Ottawy podpořit desetitisíce lidí. Demonstranti se sešli v i v Torontu a dalších kanadských městech. Podle deníku Toronto Sun se po celé Kanadě množí individuální akce odporu. Studenti na protest proti rouškám opouštějí školy, menší podniky ignorují nařízená opatření a lidé odmítají nosit roušky.\nPremiér J. Trudeau se nadále odmítá sejít s protestujícími. Guvernér regionu Ontario vyhlásil výjimečný stav, s jehož pomocí chce dosáhnout odblokování mostu Ambassador, který je důležitou dopravní spojnicí mezi USA a Kanadou u Detroitu.\nV napjaté atmosféře proti sobě v sobotu večer stáli po zuby ozbrojení příslušníci policie a protestující řidiči. Na amatérských záběrech jsou místy vidět vojenští veteráni, kteří přišli podpořit řidiče. Policie několik řidičů zatkla, ale most se zprůjezdnit nepodařilo.\nDalší důležitý hraniční přechod mezi Kanadou a USA u města Coutts zůstává zablokován stovkami nákladních aut, traktorů a dalších vozidel.\nPozn. autora: Když se tětiva napne příliš, může prasknout.\n(2) Kanadská vláda jde demonstrantům po penězích\nKanadský soud vydal na konci týdne předběžné opatření, kterým žádá, aby platforma GiveSendGo, přes kterou poslali dobrovolní dárci konvoji svobody přes 8 milionu dolarů, zmrazila výplatu peněz. Peníze, které se sešly na účtu GiveSendGo, jsou už druhou sbírkou na podporu konvoje svobody.\nV první fázi poslali lidé téměř 10 mil. dolarů přes konkurenční platformu GoFundMe. Ta však prohlásila, že konvoj svobody porušuje její interní pravidla, a proto vybrané peníze místo konvoji svobody pošle dobrovolným organizacím dle svého výběru. Pod tlakem veřejnosti obrátila a prohlásila, že penize automaticky vrátí zpět jednotlivým dárcům.\nGiveSendGo vydala v sobotu prohlášení, ve kterém řekla, že rozhodnutí soudu nehodlá respektovat a že je v kontaktu s organizátory konvoje, aby zajistila předání peněz.\nPozn. autora: Digitální peníze usnadňují vládnutí. Jdou velmi snadno zablokovat.\n(3) Policie monitoruje facebookové stránky příznivců konvoje\nNa sociálních sítích se objevilo video, na kterém kanadská policie předává domácnostem informace o tom, jak pokojně protestovat. Na dotaz majitelky domu, na základě čeho vybírá adresy, policistka přiznává, že sledují facebookové stránky lidí, kteří podporují konvoj svobody.\nTwitter o víkendu zablokoval účet nezávislému zpravodajství RebelNews, jehož reportéři jako jedni z mála podrobně informovali o dění v Kanadě a Austrálii přímo z místa dění.\nPozn. autora: 1984: Velký bratr tě sleduje!\n(4) Dosud největší demonstrace v hlavním městě Austrálie\nV sobotu se sešly statisíce Australanů, alespoň podle záběrů ze sociálních sítích, na demonstraci v hlavním městě Canberra. Do města dorazili z celé země v autech, karavanech, autobusech a nákladních vozech. Na shromáždění před parlamentem vystoupila řada řečniků, kteří požadovali ukončení protipandemických opatření.\nPozn. autora: R. Reagan měl pravdu. Svobodu lze ztratit klidně i za dva roky.\n(5) Obrněné vozy v Paříži\nVe Francii se konvoj svobody zformoval v Nice a zamířil přes Lyon do Paříže. Policie hrozí až dvouletým vězením pro ty, kdo se jej zúčastní. Prezident Makron v obavách z toho, že konvoj svobody obsadí centrum Paříže, povolal obrněné vozy. Části demonstrantů se nicméně podařilo v sobotu proniknout do centra. Policie použila slzný pln a na mnoha místech proti demonstrantům tvrdě zasáhla.\nPozn. autora: Tak jestli to bylo na podporu jejich zdraví…\n(6) Konvoje svobody nejsou vítány\nRakousko i Belgie zakázaly protesty inspirované konvojem svobody. Bruselská radnice se snaží zablokovat přístup do města a rakouská policie kontrolovala o víkendu příjezdy do hlavního města.\nNicméně konvoje svobody, jejichž velikost lze pouze odhadovat z amatérských záběrů, projely v pátek večer Vídní a v sobotu se objevily v holandském Haagu.\nPozn. autora: Je zvláštní, že konvoje svobody nejsou ve svobodné zemi vítány.\nNeomarxističtí šílenci vymýšlejí stále nová lidská „práva“ a říkat pravdu se stává zločinem z nenávi...\nUž brzy budeme žít v nové Ukrajině


Obraz v technologii IMAX :: MEF\nHlavní strana » OPTIKA » ZOBRAZOVÁNÍ OPTICKÝMI SOUSTAVAMI » Optické přístroje » Objektivní optické přístroje » Technologie IMAX » Obraz v technologii IMAX\nObraz v technologii IMAX\nExtrémně velká obrazová okénka na 70milimetrovém filmovém pásu znamenají jeho mimořádné mechanické namáhání - a to především při mnohonásobně opakované projekci. Film se totiž musí 24krát za sekundu rozjet, krátce nato zbrzdit a znovu prudce rozjet, aby opět po posunutí se o jedno okénko prudce brzdil. Mechanické namáhání klasickým strhovacím mechanismem na principu tzv. maltézského kříže, jakým jsou vybaveny standardní promítací stroje v kinech, by filmové kopie IMAX asi dlouho nevydržely. Přesto mají velmi vysokou životnost.\nVysoká životnost kopií filmu formátu IMAX (až 8 000 promítnutí) je dána zejména kvalitní polyesterovou podložkou, na níž je pozitivní materiál nanesen. Polyesterový film totiž snese značné deformace tahem (film se spíše prodlouží, než aby se přetrhl).\nProto tvrzení propagačních materiálů IMAX o tom, že na jejich filmovém pásu lze utáhnout kamión, není nijak přehnané.\nNa vysoké životnosti filmových kopií však má neméně významný podíl zcela unikátní strhovací mechanismus nazvaný Rolling Loop, který vyvinul Australan Ron Jones. Tento naprosto odlišný princip transportu filmového pásu je mimořádně šetrný a navíc zaručuje až 5krát vyšší stabilitu promítaného obrazu.\nPrincip Rolling Loop je jednoduchý a lze si ho dobře názorně představit. Mějme na zemi volně položený elektrický kabel nebo hadici na vodu. Když tento kabel nebo hadici uchopíme za jeden konec a prudce kabelem nebo hadicí švihneme, bude se po něm pohybovat vlna připomínající pohyb housenky. A tímto housenkovitým způsobem se pohybuje filmový pás systému IMAX.\nDélka vlny filmu je přesně dána transportním mechanismem a vlnící se smyčka se nabaluje na rotující buben o průměru 40 palců (tedy 1016 mm), který tvoří typickou součást projektoru IMAX (viz obr. 227). Ten se svým vzhledem nikterak nepodobá konvenčním promítacím strojům. Vlna běžící po filmovém pásu přesně dosedá na pevné kolíky v projekční okeničce, které zaručují dokonalou polohu filmového obrazu v okamžiku projekce. Film je ve filmové okeničce navíc pneumaticky přitlačen ke skleněné destičce ve směru k projekčnímu objektivu. Tento proces se u standardního formátu IMAX opakuje 24krát za sekundu. U formátu IMAX® HD pracující při dvojnásobné rychlosti je obrazová frekvence 48 snímků za sekundu.\nNa obr. 228 je zobrazeno schéma vedení filmu v promítacím stroji formátu IMAX. Jedno políčko filmu se promítá na plátno dvakrát, čímž se snižuje blikání filmu na plátně, které by mohl divák vnímat a které by působilo rušivě. Na obr. 228 jsou zobrazena i ozubená kolečka, která zapadají do perforace filmu a pomocí nichž se film posunuje promítacím strojem. Jeden zub kolečka je barevně zvýrazněn, aby bylo zřejmé, jak je pohyb filmu resp. pohyb koleček synchronizován.\nJe jasně vidět, že během doby, po kterou je film v klidu (v tu dobu je promítáno dané políčko na plátno) vytváří systém „rezervu“ (na filmu vznikají vlnky). Poté se film snadněji posouvá na další poličko, aniž by se příliš deformoval.\nOptický systém promítacího stroje i kamery je tvořen speciálními typy čoček, které lámou světelné paprsky v různých bodech plochy (na kterou světlo dopadá) různě. Tak se dosahuje kvalitního zobrazení i na velkých zakřivených plátnech.\nAby byl veliký obraz na plátně dokonale prosvícen, je zapotřebí výkonného světelného zdroje, jaký představují vodou chlazené xenonové výbojky o příkonu až 15 kW. Promítací plocha je tvořena speciálním plastem a je průzvučná. To znamená, že je opatřená drobnými otvory, aby netlumila zvuk z reproduktorových soustav, které jsou umístěny za ní. Toto řešení odpovídá standardu současných konvečních kin. Mnohem zajímavější je však skutečnost, že tato plocha nedepolarizuje odražené světlo. Jinak by totiž nebylo možné sledovat 3D filmy (resp. 3D projekci) založenou na polarizaci světla.\nno rewind [4 kB] [Uložit] vybojky [4 kB] [Uložit]


Broučkoviny | Broučci vyrostli a stali se z nich brouci. Brouci v hlavě. A ti už mají svoje broučky. | 2. stránka\nMůžete si o barterových obchodech myslet co chcete, můžete si myslet, že je to odírání a že to někdy není win/win, ale myslím si, že opak je pravdou. Když jsem pracovala v Továrně na krásu, vyměnili jsme mastičky a voňavky za sušenky s Továrnou na sušenky. Zatímco my jsme už nemohli ty naše výrobky ani cítit, oni je nemohli ani vidět a tak byla výměna velmi vítána… Tedy až do doby, kdy některé kolegyně zjistily, že se jim sušenky vyrazily na bocích a zadku… Ale to už k věci patří.\nBarter, to je vlastně taková výměna, která by měla potěšit obě strany. Standartně se používá při budování dobrých sousedských vztahů (ty mi posečes trávu mojí sekačkou, když tu já nebudu a sekačku si nech půjčenou, jak dlouho potřebuješ). Rozhodně mám v živé paměti králika od sousedů, který vyrostl z našeho jetele…\nNedávno se mi jeden takový barter povedl téměř mimoděk. Dostala jsem nedávno od kamarádky Jany šaty. Dvoje. Jedny byly odsouzeny k rozpárání od prvního pohledu, zatímco druhé byly krásné, téměř nenošené, hedvábné, s podšívkou šité na míru v Bankoku. Tedy – šaty s příběhem. Roztříhat je byla věčná škoda, tak jsem je vzala nedávno na hodinu šití a tam je nabídla hlavní mistrové, alias její dceři. Paní mistrová souhlasila, že to doma vyzkouší a pak by se vidělo.\nTýden nato se vidělo. Dceři byly šaty jako ulité, v bocích trochu zabrat a paráda je na světě. Byla jsem fakt ráda, že šaty došly svého osudu. Jenže – jenže paní mistrová to tak nehodlala nechat a řekla, že mi za šaty nabídne 10h šití zdarma. Ups. To jsem fakt nečekala, říkala jsem si – maximálně hodinu, kdyby na to došlo…, ale spíše jsem za to fakt nic nechtěla… Nicméně paní krejčová na tom trvala a tak jsem usoudila, že není čas na vyjednávání a že to prostě vezmu. A tak jsem kývla a směnný obchod výhodný pro obě strany byl na světě. Juch!\nDeset hodin zdarma, to jsou necelé tři měsíce, takže mám vystaráno do léta! Děkuji tedy Janě, sobě a paní mistrové a jestli se i vám povedla nějaká ta občanská výměna, pochlubte se v komentářích.\non 6 června 2017 at 21:14 Napsat komentář\nKdo nám rozumí…\nNevím, jaký vztah máte k učitelům jazyků, potažmo angličtiny, vy, ale já mám jednoznačný – NENÁVIDÍM JE. Opravdu je nenávidím a celou školní i mimoškolní docházku jsem je v hodinách angličtiny nenáviděla. Může za to všechno, ale především fakt, že mnohdy byli opravdu dvě lekce přede mnou, přece jen výuka v 90.letech měla svoje rezervy. Jejich pedantské lpění na gramatických jevech mnou otřásalo do morku kostí.\nOstatně posuďte sami. Hodina obvykle vypadala takto: Dneska budeme probírat určitý a neurčitý člen. Super. První část probíráme the, druhou a. Pak souhrnné cvičení, kde se doplní buď jedno NEBO druhé. A pak třešnička na dortu – cvičení, kde se doplňuje jedno NEBO druhé NEBO žádné. Zde jsem končila hodinu prakticky v slzách, protože jsem to fakt nechápala. Jasně, jedna věc jsou pravidla, druhá, jak to vidím já, třetí fakt, že učitel zná výsledky z výsledkové učebnice pro učitele. Další hodina: Probíráme přítomný a předpřítomný čas. První část přítomný, druhou část předpřítomný a teď – ha – cvičení dle výše uvedeného mustru včetně třešničky na dortu. A co myslíte, že děláme další hodinu? Z obou probraných jevů si napíšeme písemku, kde střídavě doplňujeme určitý a neurčitý člen a hurá, k tomu cvičení na přítomný a předpřítomný čas. A co myslíte? Průser. Někdy jsem přemýšlela, že statisticky to vyjde lépe, když všude napíšu jen jeden jev a trefím se víckrát, než když budu „hádat“ a přemýšlet a netrefím se vůbec.\nBože. Nenávidím to dodnes. Učitelé, kteří nechápali, že to takhle půlka studentů prostě nepochopí. Nedá ani omylem. (Pravda, biflovací půlka se to naučila nazpaměť a nazdar, ale ti v reálu neřekli ani Ahoj, jmenuju se Markéta). Učitelé, kteří nechápali, že takto se fakt fakt fakt neučí. Ptáte-li se mne, kde jsem se tedy anglicky naučila, když evidetně ne ve škole, odpovídám – v práci. Kde jsem prostě opakovala to, co říkali do telefonu kolegové, opisovala půlky vět z předchozích emailů a co hlavně – mluvila s cizinci, kteří mi neutrhli hlavu za to, že jsem použila přítomný čas místo minulého v podmínce apod. Prostě jsem to příště udělala lépe a bylo to. Neboť nezlobte se na mě – vždycky na mě veškeré moje chyby v gramatice dělaly dojem, že mi za ně bude od rodilého mluvčího useknuta ruka v lepší a hlava v horším případě.\nProto musíte pochopit, že jako balzám, jako mana z čistého nebe na mně zapůsobila knížka, kterou jsem nedávno dostala. Jmenuje se Angličtina na rovinu. Napsal ji Angličan, rodilý mluvčí, chlap, který u nás, v Čechách, učí už 20 let angličtinu. Někdo, kdo šel do podstaty věci, naučil se česky, abych pochopil, proč a kdy děláme my Češi v angličtině chyby. Není to učebnice, není to teorie angličtiny ani nic podobného. Je to o tom, že autor čtenáři řekne, co bylo PŘEDTÍM, než se z angličtiny stal fenomén. Proč jsou některé věci tak jak jsou a na některé prostě neexistuje vysvětlení, berte to tak. Knížka, která se čte sama, a která vám odhalí úplně jiná zákoutí angličtiny než jste kdy čekali.\nBez ohledu na to, zda to anglicky mrskáte nebo spíše lámete – přečtěte si to, když už nic, skvěle se pobavíte. Ale věřte mi, věci jsou tam vyloženy tak názorně, že si aspoň půlku zapamatujete.\non 23 dubna 2017 at 19:40 Napsat komentář\nZřejmě v životě skoro každého manžela-otce nastane ta obáváná chvíle, kdy si matka jeho dětí řekne Dost bylo vyváření o víkendu, starání se a praní, a coby žena protřelá životem se rozhodne vyrazit si na víkend „bez chlapa a bez dětí“. Některé matky se rozhodnou po osmi měsících, některé, třeba jako já asi tak po pěti letech. No, znám i hořší případy, kdy matky nevyrazily prostě nikdy…\nMasopustní veselí k tomu přímo vybízelo. Pravdou je, že víkend před tím byl na víkend „bez bab a bez dětí“ odeslán můj muž (a to doslava), takže víkendové volno bylo takříkajíc reciproční. Přiznávám, že jsem nejela někam do neznáma, leč k rodičům na Moravu. V B. u P. je každoročně masopustní průvod odpoledne a pochovávání basy – ples – večer. Jsem už velká a dospělá a na ples můžu jít klidně sama a tak jsem klidně šla.\nPrůvod jako takový byl moc pěkný, hodně původních účastnic má už děti, takže to bylo takové malé předvádění dětiček, ale byly tam i stálice, například moje paní ředitelka z mateřské školy, která mě tak ráda viděla, že řekla, že se se mnou musí obejmout a to už je co říct.\nU našich se podává slané a kyselé občerstvení. Zavařené okurky, chleba se sádlem a škvarkama a letos i nějaká nakrájená krkovička. Kdo pořádá občerstvení, tomu muzikanti zahrají a masky zatančí kankán a jde se dál. Pro starší a otřelé povahy je připaveno i ostřejší občerstvení, ale s mírou, bo dědina má asi tak 100 zastavení a to si fakt nemůžete dát na každém panáka.\nPles večer byl moc prima a s přibývajícími panáky i příjemně divoký. „Garde“ mi dělal brácha se švagrovou, ale hudba byla natolik samotančící, že jsem prostě tančila pořád a nazdar. Jako vždycky máme na plese malý sraz se základky s Jardou a Markem, objeví se i Rosťa. Pravidelně chodí Lenka, ale ta se s námi nikdy nebaví. Obvykle se objeví i Beza, ale letos byl solidární a zůstal doma s těhotnou manželkou (jeho chyba). Ples se pěkně vinul, v pekle, kde se nalévá ostré, to pěkně houstlo a časem jsem už ani nemusela říkat, že piju vodku : -). Na starost jsme s bráchou měli dohled na sousedovic Kubou (16 roků), požádala nás o to jeho máti, tak jsme jednou za čas došli k němu a jeho kámošům a říkáme mu: Kubo, ne aby ses ozřal, tvoje matka nám to zakázala! Kuba byl statečný, vydržel až do dvou do rána, kdy jsme spolu odebrali k domovu, jak to máti popsal doma: Chvíli vedla ona mě, pak zas já ji. Inu, takový je ten náš venkov.\nRáno bylo dobré, ale neměla jsem snídat, v RegioJetu se špatně blinká… Děkujeme tedy spolku, že to dal opět dohromady a příště zase.\non 20 března 2017 at 12:30 Napsat komentář\nZřejmě v životě skoro každé matky nastane doba, kdy si řekne, že dost bylo utírání zadečků, uklízení pokojíků a teplých večeří a rozhodne se vrátit do práce. Někdo se rozhodne po osmi měsících, někdo, jako třeba já – po 4 letech. Znám i horší případy…\nMůj návrat se koná v režimu „najdi si novou práci“, neb můj stávající zaměstnavatel pro mě žádné místo v současné době nemá a ani mít nebude, naopak, je třeba z administrativy někoho propustit, aby se ušetřilo na nákladech. No, jsem zvědavá, kdo to bude. Že pro mě místo nebude bylo evidentní už když jsem odcházela, bo nejsem mladá, blbá ani naivní, takže jsem s tímto stavem psychicky počítala. Když jsem si nedávno řekla Dost, jdu zpět, oprášila jsem ZASE životopis, dopsala svoje poslední působiště, zaregistrovala se na Jobs, stáhla si Práci za rohem do mobilu a teď posílám životopisy a píšu průvodní dopisy.\nNepíšu a neposílám jako zběsilá, neboť co si budeme namlouvat – potřebuju poloviční úvazek v okolí, přece jen „chod“ dětí bude evidentně na mně, takže nabídek není zrovna přehršel. A jsou-li, chtějí na tu pozici studentku VŠ s bohatými pracovními zkušenostmi, excelentní angličtinou (a bujným poprsím). (No, to jsem ale zlá, že?)\nTakže vím, že v jedné doručovací firmě hledali někoho na výdej stravenek, například. Nekupte to, od 8-11, čistá hlava v poledne domů. Samozřejmě jsou tu i „jebavé“ práce jako analýza dat (BRRRRR), podpora týmu, recepční, asistenstky, super. Ale když jste nikdy nebyly recepční, asistentky ani podpora týmu, tak to vás samozřejmě nechtějí, že ano. Had žeroucí si svůj ocas.\nNicméně – já mám čas, ono to půjde. Doufám. Držte mi palce, a když se nezblázním, tak zase napíšu. Slibuju, Lenko.\non 28 února 2017 at 12:30 Napsat komentář\nNo, dobrá, skoro vůbec nemluví. Jiří je sice sladký panáček jako cukrkandl, všemu rozumí, ale kloudného slova z něj nedostanete. Na konci prosince měl dva roky, ale prostě aktivní slovní zásoba je na úrovni roční holčičky mojí kamarádky. Ať se snažím(e) sebevíc, opakuju po něm kde co, všechno mu pěkně popíšu, řeknu, tak se na mě dívá jak na svatý obrázek, směje se a mlčí.\nPravda, on to za něj zařídí všechno František, který toho napovídá za oba dva až moc, takže každá druhá věta mojeho muže je, aby byl chvilku potichu (a jedl). Jiří ovládá základní slova a zvuky:\nNenene (naprosto jasné, s tím si vystačí kdekdo)\nJoo (sladké jako pohlazení)\nMáma, mama, mááááma (což chápu, díky)\nPA (což je bohužel k malé radosti mého muže výraz pro tatínka. Vznikl tak, že můj muž pořád odchází do práce a říká u toho PA)\nTata (výraz, který se naučil před PA, a znamená to ptáci. Všichni. Slepice, holubi, všecko, co lítá)\nHam (jasné, myslím)\nČičit (zuby, alias čistit si zuby)\nee, e, eeee, É, E a další variace (cokoliv dalšího, co potřebuje. Cokoliv. Úkáže, E, aha, napít apod.)\nJak mi bylo ovšem sděleno všemi ostřílenými matkami – je to standartní postup druhého dítěte a to konkrétně varianta B. Varinata A znamená, že se naučí mladší sourozenec mluvit asi tak v osmi měsících a od té doby žvatlají doma oba přes sebe. Ve variantě B se mlaší děcko naučí mluvit ve školce, a to v celých větách, během asi 14ti dnů. No, uvidíme. Zatím nepanikařím, dělám, mluvím, ukazuju, vysvětluju a opakuju jak zběsilá, ale přiznám se, že si to ticho i sem tam užívám. Lehce, opravdu lehce se závistivě dívám na ty další děti, co už mluví jako o závod, samozřejmě jen do té doby, než mi jejich matka sdělí, že dítě pusu nezavře celý den, hádá se s bráchou a odporuje babičce. Takže – mlčenti zlato.\non 21 února 2017 at 12:12 Comments (1)\nMůj bratranec Jiří\nJiří je můj lehce vzdálený bratranec, a to nejen geograficky (bydlel v sousední vesnici, ale i příbuzensky (syn mojí pratety). Vídali jsme se, když jsme jeli na návštěvu k prababičce, k tetě nebo prostě někde jinde na rodinné oslavě. Vždycky dobře vypadal, vždycky měl přehled o všem, kde se co šustne a vždycky jsme si měli o čem vykládat.\nVystudoval střední školu ekonomického směru, pak chvilku pracoval s taťkou na pile (dělal nějakou administrativu) a pak si našel práci a přítelkyni v Ústí nad Labem. Udělal si masérský kurz a masíroval lidi od rána do večera. I já jsem absolvovala několik „ležení“ a vím, že to dělá dobře, bo po otci má ruce jako svěráky a když mi minule valchoval záda, měla jsem zaťaté zuby a přála si, aby to už skončilo :). Jiří je ženatý a s jeho sladkou kulatou ženou Romanou mají jedno sladké kulaté dítě. Oba chodí do práce a jejich největší radostí je výpočetní technika – mobily a počítace.\nJiří (i Romana) mají oproti světu jedinou malou nevýhu – oba jsou slepí. Úplně. Přesto jsem je nikdy neslyšela nadávat na poměry, nikdy ani jeden z nich dlouhodobě nebyl bez práce, oba vždycky, když přijdu na návštěvu, tak říkají, že mě rádi vidí a jestli je zhasnuto, tak si mám rožnout.\nMám je oba moc ráda. Díky nim, tedy hlavně díky Jiřímu vím, jak se „zachází“ (laskavě promiňte ten termín, ale vpodstatě je to tak) se slepými. Podělím se s vámi o pár drobností, ať jste taky chytří, jo? Slepce nebereme za ruku, není to děcko, ale jemně uchopíme za předloktí. Vždycky se zeptejte, zda by potřeboval pomoct. Slepeckého psa nehlaďte, není to hračka, ale kompenzační pomůcka. Slepec vám, pokud to společenská situace vyžaduje, nabídne ruku a VY do ní vložíte tu svou a potřete si s ní(m). Když spolu stolujete, vklidu mu můžete přečíst jídelní lístek, ale jíst a pít už bude sám. Všichni si pamatují, kde mají sklenice, příbory apod, takže to fakt řešit nemusíte. A jsou-li „vaši“ slepci tak prima, jako ti moji, můžete se s nimi vklidu loučit větou Naviděnou příště :)).\nJiří je samozřejmě pánem mobilu, takže kromě toho, že má hlasový výstup, tak má i super aplikace. Třeba – něco si vyfotí a aplikace mu řekne, co to je. Dobré do obchodu, dobré na ulici. Navíc jejich synek má techniku taky rád, ale když zlobil ve škole a málo se učil, bylo mu pohrozeno, že jestli se to nezlepší, tablet se zabaví a vrátí až na konci školního roku. Jak vidíte – všude je to stejné.\nMožná vám přijde líto, že oba své dítě nevidí nebo tak něco, ale věřte mi, ti vidí kolikrát víc jak já. Možná vám přijde, že si takové lidé zaslouží pouze lítost a to, že se to v jejich případě nepovedlo, ale mého si zaslouží respekt a tečka. Takže až se k vám svět bude obracet zády, až budete na dně, vzpomeňte si, že někdy je lepší nevidět, abyste prohlédli.\non 18 ledna 2017 at 12:29 Napsat komentář\nPřed půl rokem jsem se přihlásila do kurzu šití. Usoudila jsem totiž, že nemusím být pořád doma a to, že tam nebudu udělá dobře všem, zejména pak mně. Kurz jsem potřebovala také proto, že jsem si koupila jednoduchou knížku šití oděvů, ale vycházely mi z toho kreace hodné vhodu do popelnice, nebyla tam tabulka rozměrů pro různé velikosti a tak to jednou bylo na těhotnou kamarádku, podruhé na hubenou sousedku, no, prostě po spoustě úsilí jsem splakala nad výdělkem, takže jsem si řekla dost. Také jsem usoudila, že svoje rovné šití tašek bych mohla posunout kousek dál.\nNa Fleru, ostatně kde jinde, jsem si vybrala tento kurz, hlavně proto, že byl blízko. S paní instruktorkou jsem se domluvila na úvodní seznamovací hodině a následně jsem si zaplatila deset hodin a chodím každé úterý v sedm večer a je to výborné.\nSice umím zatím „jen“ ušít pouzdrovou sukni na míru, ale zato jsem už ušila asi 4, z toho jednu kamarádce, téměr na dálku. Další kamarádky jsou v pořadí. Konstrukce střihu a jeho varianty už mi nejsou neznámý pojem a poprvé v životě jsem se proklínala, když jsem zhubla, že jsem si dvě sukně musela prostě přešít, protože mi padaly.\nSamotnou hodinu bych popsala tak, že paní instruktorka je takovou trochu průvodkyní, trochu učitelkou, trochu pomocnou rukou (sem tam drží nějaké miminu), trochu módní návrhářkou a někdy trochu takovou psychoanalytičkou, neboť co si tam ona musí příležitostně vyslechnout, to by lecjaká psychoporadkyně vůbec nedala.\nKaždá z klientek si šije to svoje, někdo jen kreslí střihy, někdo stříhá, já tam obvykle špendlím střih na látku. Obvykle se tam sedjeme ve stejném složení čtyři, už se trochu známe, takže je to taková pěkná partička. Přiznám se, že to miminko, co začalo chodit s paní ve 3 měsících už dost vyrostlo, takže úterní hodinu asi vyměním za středeční, bo já tak trochu před dětmi prchám a nechci je mít na své hodině šití, ale jinak jsem moc spokojená a dokud budou peníze, šiju a stříhám, co to dá.\non 3 ledna 2017 at 11:40 Comments (1)


Vložil(a): vendy.z, 3. 7. 2016 13.04\nObr poprosil svého mladšího bratra:\n„Prosím Tě, podrž tu horu! Chci se podívat do světa.“ Dobrá, souhlasil mladší obr a vzal horu na svá ramena, zatímco starší bratr se vydal na cestu. Celý život proležel na břiše a držel horu na vlastním hřbetě, stejně jako jeho otec i děd. A teď tu stál volný, velký, shrbený a nemotorný. Držel se poněkud nejistě na nohou a udiveně se rozhlížel po světě. Všechno kolem sebe přímo hltal očima. Všechno se mu zdálo pestré a strakaté, každá věc jako by měla kolem sebe duhovou svatozář. Byl jako ptáče, které se právě vylíhlo ze skořápky, a svět se všemi svými barvami a zvuky mu vtrhl do zmámené duše. Zastínil si dlaní oči oslepené sluncem a díval se do dálky. Všude lesy, hory a oblaka ..... Vítr ohýbal koruny stromů v lese a hnal před sebou mračna. Mohl se obr na to všechno klidně dívat a stát? Ne. Zavýskl radostí a vykročil k dálavám. Svobodný a šťastný, překypující dojmy. Pod paží držel kus zlata veliký jako lidská hlava. Ten mu darovali dobří skřítci za to, že tak trpělivě držel horu, v níž měli své kovářské dílny a jeskyně plné pokladů.\nObr šel a šel, až došel k hoře. Když sestupoval dolů, spatřil pasáčka, jak pase ovce.\n„Hleďme, brouček!“ řekl si obr a usmál se.\nNa výsluní nádherně bíle kvetla stráň porostlá jabloněmi. Po nebi plula nízká bílá oblaka. Zlato ani stříbro v hlubinách hor, zkrátka nic se nemohlo vyrovnat svým jasem té krásné stráni. Obr by se hned s chutí natáhl do trávy a jen se díval ..... Možná že právě tady začíná ten krásný svět, o němž mu vyprávěly lesní víly. Na toulkách se pouštěly daleko, daleko po větru, lákaly lovce i pasáčky a dovedly o lecčems vyprávět.\n„Hej, ty velký nemotoro, jdi o kus dál!“ křičel na něho pasáček. „Nevylež mi tu opět nějaký dolík ve stráni! Kam si lehnete, Vy obři, tam pak sedm let tráva neroste!“\nByl to velký šibal, který se už nejednou utkal s obry a čerty.\n„Poslyš, chlapče, chtěl bych se trochu najíst. Dej mi jednu ovci!“\n„Hleďme toho nenasytu! Hned celou ovci ..... Nejdřív pojď se mnou zápasit. Když vyhraješ, dostaneš ovci. Když ne, dáš mi své zlato.“\nObr se podíval na chlapce, jako zírá pes na mravenečka, který mu leze mezi nataženými tlapami.\n„Co je to za broučka?“ podivil se znovu. Tak bychom se divili možná i my, kdybychom leželi v trávě a najednou by se nám nějaký zelený brouček začal vychloubat svou silou.\n„Dobrá, poběžíme o závod,“ navrhl obr.\n„Co bys nechtěl? Ještě budu běhat s takovým nemotorou, jako jsi Ty! Támhle za křovím odpočívá po obědě můj mladší bratr, ten poběží místo mne.“\nChlapec zahvízdal. Z křoví vyskočil zajíc a než se obr vzpamatoval, byl už zajíc tentam.\nTu obr popadl ze země kámen a zmáčkl ho tak, že z něho byla placka:\n„Tak co? Dokázal bys tohle?“\n„To je pro mě maličkost, ale zkus zmáčknout kámen tak, aby z něho začala téci voda!“\nChlapec vytáhl z pastýřské torby měkký sýr a zmáčkl ho tak, že mu mezi prsty začala téci syrovátka.\nObr se nestačil divit.\n„Vidím, že jsi ještě slabý a máš jen velké kosti,“ smál se chlapec. „Ještě jednou to s Tebou zkusím a pak spánembohem!“\nObr zlostně popadl kámen a vyhodil ho do velké výše.\nOba se dívali se zakloněnými hlavami, jak kámen zmizel v nebesích. Teprve za dlouhou chvíli dopadl zas na stráň.\nAle chlapec vytáhl ze záňadří chyceného ptáčka a pustil ho na svobodu.\n„Vidíš? Vyhodil jsem kámen na Onen svět ..... už ho nikdy neuvidíš!“ chlubil se pasáček.\nObr dlouho čekal, až pasáčkův kámen spadne. Zakloněný zátylek mu dočista ztuhl, ale nedočkal se.\nA tak prohrál.\nOdevzdal chlapci zlato a šel dál. Kráčel rychle a ztěžka. Na zemi zanechával za sebou hluboké stopy. Ubohý obr byl zcela zmatený a pronásledoval ho strach. Zdaleka obcházel místa, kde oral oráč nebo pásli pasáčci. Ti broučkové byli obdařeni obrovskou silou. Jeden takový mrňous ho připravil o kus zlata a vyplenil mu duši i srdce. Připadal si jako velký strom s dutým kmenem, už nevěřil ani svým rukám a nohám. Sám nevěděl, kam šlápnout, aby zas nevylezl ze země nějaký brouček a nezačal s ním zápasit. Ještě by mu mohl stáhnout tři pruhy kůže ze zad a kam se pak hanbou poděješ .....\nLesy a kopce se rozestoupily a obr vkročil na kvetoucí kurzemskou rovinu. Zdejší nebe bylo tak jasně modré a svět tak prostorný, že se mu opojením začala podlamovat kolena. Jeho stín směšně tancoval po červených hlavičkách jetele, které tu hustě dozrávaly na zelené louce. Jako vlna za vlnou se tu z trávy zvedaly květy i listy, červeň se střídala se zelení.\nObr už nevěděl, kam by složil velké ruce. Byly silné a těžké, přímo stvořené pro obrovskou a těžkou práci, ale všechno kolem bylo lehké a světlé ..... jen se rozplynout. Obr však mohl žít jen s těžkým břemenem, neboť k tomu byli přece obři stvořeni. Jako někdo nesnáší tíhu, tak obr nemohl snést lehkost. Padl tedy na tvář v jetelovém poli a široko roztáhl své neobratné ruce a nohy jako nějaký dřevěný paňáca.\nSladká medová vůně mu vnikala do úst a do nosu. Zakousl se do země a propukl v pláč, ale kvetoucí země se smála jeho hněvu a voněla .....\nRozezlený a zamračený obr se zvedl ze země a jako večerní mrak šel zpátky tam, kde obzor zakrývaly tmavě modré dubové lesy.\nMohutné staleté duby natahovaly k němu své prastaré větve. Tam v lese se obr cítil jako doma, neboť stromy byly stejně velké a silné jako on. Shrbený a rozezlený obr skřípal zuby a supěl tak, že z větví padalo listí. Pak se vrhl na duby: vytrhával je i s kořeny ze země a odhazoval stranou. Ty nejsilnější z nich objímal oběma rukama, zápasil s nimi jako s bohatýry a měl radost, že proti jeho síle stojí jiná bezelstná síla, poněvadž obrova dětsky upřímná duše už poznala lidskou lstivost.\nTak řádil dost dlouho, až kolem něho jako moře ležela zelená spoušť strhaných větví a vyrvaných kořenů, od níž s křikem prchali polekaní ptáci i lesní zvěř.\nTeprve pak pocítil šťastnou únavu a vykročil dál. Když ale nastal večer a z vesnic stoupal dým, opět na obra padl smutek. Vzpomínal na teplou tmu zemských hlubin, slyšel v duchu, jak v té tmě duní kovadliny skřítků, jak dmychají měchy a jak se kouř vine kolem vousů a tváří těch dobrých mužíčků, kteří v modrých a rudých plamenech taví zlato a stříbro. Celou noc ten kouř nedával obrovi klidně spát a zdál se mu sladší než všechny vůně květin.\nJak ještě dlouho chodil po světě, o tom ani starci nic nevyprávějí, ale každé dítě slyšelo pohádku o obru, jenž vytrhával duby a toulal se světem, aby našel uplatnění pro svou sílu. Nejeden hvozd pokácel z přebytku síly a zlosti, pro nejedno pole vymýtil a zkypřil půdu, vytrhávaje stromy i s kořeny. Ale všechno to dělal jen ze zoufalství, protože nemohl najít tu pravou práci pro sebe. Zčistajasna pomalu začal chřadnout a opouštěla ho síla. Když jednou přišel k pusté písečné rovině, zatoužil po zemi, po úrodné zemi, která ležela pod tím pískem a skrývala v sobě zárodky nových stromů a květin. Vrhl se na zem a začal si písek strhávat na šíji a ramena. A stal se zázrak; země mu vracela ztracenou sílu. Čím hlouběji se do ní zahrabával, tím silnější si připadal.\nK večeru už obra nebylo vidět. Byl tu jen kopec, který se ještě hýbal a rostl jako dílo obrovského krtka. Rostl a rostl, až nakonec nebylo možné poznat, zda se ještě hýbe. Brzy se na kopci začala usazovat semínka roznášená větrem. Časem tu vyrostl les. Ve větvích hnízdili a zpívali ptáci, lišky si tu vyryly teplé nory; hluboko dole ležel obr a poslouchal, jak duní kovadlinky skřítků a dýmají jejich měchy a bylo mu tak dobře, že se bál dýchat, aby se něco nestalo vajíčkům v ptačích hnízdech a aby nevyplašil milence, kteří tam nahoře sedávali pod košatými stromy. Obr zatajil dech a jeho srdce zaplavilo štěstí jako nějaká něžná vlna. Na obrových ramenou však spočívala veškerá tíha hory.\nKonečně měl obr zase co nést, žil plným životem a byl šťastný. Ale ani stromy, ani květiny či ptáci nevěděli; že se houpou na obrových zádech, protože on tam dole ležel tak tiše a klidně, jak leží jenom ten, kdo je hluboce šťasten.


Apartmán 1 - Sunny Apartmány\npohádka pod Tatrami\nApartmán se nachází v obci Veľká Lomnica a je situovaný na jih, proto je velice slunečný a světlý. Výhodou jsou 4 balkóny, na kterých si můžete v teplých dnech dopřát klidnou snídani či kávu a pozorovat při tom své děti, jak si hrají na dětském hřišti. Z balkónů na východní straně je výhled na hory, z jižní strany pak do údolí s rodinnými domky.\nApartmán je velký, v ložnici je mimo manželské postele i velice kvalitní, masivní rozkládací postel, která zaručuje pohodlné přespání jak pro děti, tak i pro 2 dospělé. Pokud se však ubytují pouze dva hosté, slouží k příjemnému posezení v ložnici. Kuchyňská linka je kvalitně vybavená novým nádobím, mikrovlnnou troubou, pečící troubou a varnou deskou. Obývací pokoj je prostorný pro relax celé rodiny. Máte k dispozici také dostatek úložných prostor jak v ložnici, tak v obývacím pokoji, případně v samostatné šatně.\nApartmánový dům nabízí wellness, posilovnu, dětský koutek, dětské venkovní hřiště, tenisové kurty a grilovací altánky s možností zapůjčení grilovacího nářadí. Na recepci vám ochotně s čímkoli poradí, zařídí vám slevy do termálních lázní, aquaparku i výhodnější skipas. Přijeďte si k nám odpočinout v kteroukoliv roční dobu, určitě si najdete svůj způsob relaxace!\nVýhledy na hory a zahradu


Viktor Dvořák: Jako bych spadl z měsíce | Dopocutia.sk\nPalo Božík 12/10/2016\nKdyž jsem knihu četl, tak jsem ji střídavě vnímal jako příběh pro děti a pak chvíli zase jako pro dospělé. A nakonec jsem došel k tomu, že je to někde mezi. Myslím, že v období dospívání by se mi to líbilo, protože je to opravdu napínavé a vtahující. Občas tam jde o život a v některých momentech se lámou charaktery. Odhaluje se, kdo je na jaké straně, co vydrží. Což je, podle mě, obzvlášť poutavé.\nJednou z mých nejoblíbenějších postav je právě slečna Peregrinová, takový typ anglické dámy, která se může zdát suchopárná a přísná, ale postupně se ukazuje jako velmi srdečná a svérázná. A pak samozřejmě hlavní hrdina Jacob – protože knížka je napsaná tak, že ji vnímáte z jeho pohledu. Asi každý má v jistém věku pocit, že se cítí být trošku odjinud a že mu jeho okolí nerozumí – a ono mu možná skutečně nerozumí. A když pak najednou najdete někoho, kdo vás chápe, nebo zjistíte, že to, co se vám na sobě samých zdá divné, možná divné je, ale že je to tak dobře a správně, tak věci začnou dávat smysl. Když se necháte vést ústřední postavou, tak se s tím prostě musíte ztotožnit. I jako vypravěč celý příběh vidím a čtu hodně z pohledu hlavního hrdiny.\nVzhledem k tomu, že už česky vyšly i další dva díly série, jste zvědavý, jak to bude dál…?\nKdybychom se tu ve studiu znovu potkali nad dalšími díly, tak se budu těšit, protože čtení na mikrofon mě moc baví. Ale radši se nebudu těšit příliš, abych to nezakřikl.\nHrajete v televizi i v divadle, v čem je pro vás práce u mikrofonu jiná?\nJe to specifická práce, která je velmi příjemná ve své sevřenosti. Člověk je ve studiu sám jenom s mikrofonem a má pouze to slovo. Ačkoli ale máte jenom „tak málo“, všechno kolem se smrskne kolem těch slov a když je vám v tom sevření dobře, tak je vám v něm hodně dobře.\nMoc rád. Docela často poslouchám rádio Vltava. Občas stíhám četbu na pokračování. Většinou to prostě zapnu a něco u toho dělám. A když mě to hodně chytne, tak si sednu a přestanu pracovat a poslouchám a poslouchám. Pak si zjistím, kdy je další díl a další díl. Když se to stane, tak je to dobré znamení. Takový lakmusový papírek kvality.\nOd Sirotčince není tak daleko jinému fantasy autorovi, kterého mám rád, a to je J. R. R. Tolkien, král žánru. A co se týče dobrodružné literatury, vloni a předloni jsem si doplňoval takové věci, jako jsou Tři mušketýři a byl jsem úplně nadšený. Do té doby jsem vůbec netušil, jaké je to skvělé čtení.\n‹ Dávajte pozor na svoje prváčky, nemuseli by sa domov vrátiť živé\t› Výzva, ktorej sa nedá odolať: Udri ma tak silno, ako dokážeš!


Naučte se číst 2x efektivněji!\nZískejte více času pro sebe. Během 20 hodin Vás naučíme zvládnout texty 2x rychleji, díky čemuž můžete čas ušetřený při čtení článků, učebnic, emailů nebo jiných dokumentů věnovat zábavnějším věcem. Dovednost rychlého čtení uplatníte každý den při práci či studiu a je také výborným rozšířením životopisu.\nPokud čtete alespoň 2 hodiny denně, ušetříte 7 hodin týdně (1 celý pracovní den)\nKurz rychlého čtení na webu Rozečti se je moderně zpracovaný způsob, jak se efektivně naučit rychleji a kvalitněji číst. Myslím si, že pro studenty velmi dobrá a praktická věc, kterou by měl zkusit každý.\nVaše aplikace je nejen vynikající ve skvělém zpracování digitálních metod a pomůcek aplikovaných na výuku za účelem zlepšení rychlosti čtení, ale také v podání těchto cvičebních pomůcek v zábavné interaktivní podobě.\nČetl jsem rychle, ale šance naučit se číst ještě rychleji a hlavně vědět, jak toho docílit, lákala. Jsem rád, že jsem tyto stránky objevil a také, že jsem svou rychlost a schopnost pochopení textu vylepšil.\nvíce informací naleznete v sekci Jak to funguje?\nOnline výuka obsahuje\nKompletní e-book o rychlém čtení\nPřístup ke všem 20 lekcím\nNeomezený přístup k doplňkovým cvičením i po skončení kurzu\nCertifikát absolventa při dosažení 15. lekce\nNaučte se číst o více než 100% rychleji prostřednictvím interaktivních cvičení a špetky srozumitelně vysvětlené teorie. Díky online formě můžete studovat kdykoliv a odkudkoliv.\nPodrobná měření celé výuky.\nMeření rychlosti čtení.\nSamostatné verze pro\nzáklady rychlého čtení\nPodporujeme efektivní učení studentů.\nZáklady rychlého čtení zdarma – zaregistrujte se ihned\nPřesvědčte se sami a zcela bezplatně o možnostech efektivějšího čtení. Zkušební verze zdarma pokrývá test rychosti čtení, základy rychlého čtení a první lekci online výukového kurzu.\nZaregistrovat se přes Facebook Zaregistrovat se přes email


Komunismus sliboval naposledy Chruščov, po něm už nikdo, říká autor Husákova životopisu — HlídacíPes.org\nKomunismus sliboval naposledy Chruščov, po něm už nikdo, říká autor Husákova životopisu\nNapsal/a Ondřej Neumann 10. října 2020\nROZHOVOR. Československé i sovětské elity se během studené války stále víc zaměřovaly na konzum a „budování socialismu“ dostalo přednost před uskutečněním komunistického snu. „Když tuto epochální vizi odhazujete, na co chcete nalákat lidi?“ říká historik Michal Macháček v rozhovoru pro HlídacíPes.org. V něm rozebírá i normalizaci, mýty o soběstačnosti ČSSR či komunistické prezidenty.\nJeho životopis Gustáva Husáka z roku 2017 se stal knižním hitem – prodalo se zhruba 13 tisíc výtisků. Od té doby historik Michal Macháček strávil hodně času v ruských archivech a zjišťoval, co všechno věděla všemocná KGB o politicích z jedné své gubernie – tehdejší ČSSR.\n„Překvapila mě vysoká míra sovětského monitoringu dění v Československu. Vytipování lidí, zjišťování, co si skutečně myslí. Z různých, i interních zdrojů. Bylo to opravdu detailní,“ říká Macháček v rozhovoru pro HlídacíPes.org.\nJednou možná přijde doba, kdy Gustáv Husák bude vnímaný jako pozitivní osobnost, říkal jste mi v rozhovoru před více než dvěma roky. Už je ta doba tady? Respektive, změnilo se vnímání jeho éry, tzv. normalizace?\nDva roky nejsou dlouhá doba. Ale přeci jenom se staly věci, které mnohé změnily. Narážím na koronavirus a ním související bezpečnostní opatření i celospolečenskou atmosféru. Když budu mluvit o normalizaci, tak jde třeba i o otázku potravinové i jiné soběstačnosti. Časový odstup a naše přítomnost, co zrovna intenzivně prožíváme, má velkou roli v tom, jak vnímáme minulost. Na to především jsem také chtěl tou provokativní tezí o Husákovi jako budoucím dějinném klaďasovi upozornit. Budoucí výklad o minulosti holt bývá nejistý.\nUrčitě. Myslíte tedy, že v souvislosti s „koronou“ se lidé více upínají ke státu? Věří, že je silnější stát spíše ochrání?\nMůže to být zaměření na „více státu“. Aby stát více zasahoval do veřejného prostoru, do našich životů, ochránil nás a zabezpečil. Ale to bychom se museli podívat na nějaký průzkum, jak lidi smýšlí a jak moc tento aspekt smýšlení vzrostl. Jistě vzrostl, ale současně mi přijde, že je cítit u nemalé části společnosti protitlak, což souvisí s politickou situací.\nPrůzkumy již delší dobu ukazují, že po silné ruce, po silném lídrovi je v ČR vysoká poptávka.\nAno. A souvisí to i s efektivitou a akceschopností státu a samosprávy. Vidíme to vlastně dennodenně. Banální příklad. Dojíždím do pražské zoo, která byla spojena s druhým břehem Vltavy lávkou. A ta lávka spadla a už se tam obnovuje tři roky…\nZatímco dálniční most v Janově, který spadl jen o něco později, je již v provozu…\nA když budeme ještě více provokovat, stačí se podívat, co stihli za tři roky postavit v Asii, konkrétně v Číně. Za tři roky jsou schopní postavit město. Samozřejmě, systémy jsou rozdílné…\nZmínil jste téma potravinové soběstačnosti, které zhruba před rokem nastolil ministr zemědělství Miroslav Toman, chytil se ho i Andrej Babiš. Na druhou stranu – bylo socialistické husákovské Československo skutečně soběstačné? Byli jsme navázáni na RVHP, něco jsme museli dodávat do SSSR, ten nám za to poskytoval suroviny a potraviny… Nebyla ta naše soběstačnost jen chiméra?\nČeskoslovensko nikdy nebylo plně soběstačné. Vzhledem k tomu, jakou tady máme strukturu zdrojů. Ale je pravda, že jsme před rokem 1989 byli více soběstační než dnes. Silně to platilo v otázce potravin. Ale vše bylo spojené s plánovaným hospodařením, které ne vždy zafungovalo. Takže se stávalo, že bylo nějaké zboží nedostatkové. A samozřejmě tehdejší výběr se nedá s dneškem srovnat. A pak je tu zase otázka kvality.\nNa vnímání Husáka jsem se ptal i v souvislosti se známou debatou Pullman versus Klíma. V ní část historické obce zastává tezi, že existovala jistá nepsaná „společenská smlouva“ mezi ovládanou většinou společnosti a vládnoucí komunistickou věrchuškou dosazenou ruskými tanky.\nMně ta „debata“ přišla tak trochu jako produkt okurkové sezóny, i když v lecčem pro náš intelektuální prostor symptomatický. Pullmanova knížka vyšla už před deseti lety. Tehdy to také zarezonovalo, i když ne tak hlasitě. Myslím, že Jan Rejžek se vůči tomu razantněji vymezil a použil i osobní aspekt – rodinu Michala Pullmana. Můžeme to nazvat kádrování. Nepřišlo mi, že by nyní padlo něco zásadního, co by posouvalo naše poznání. Trochu to připomínalo dialog hluchých, který byl přiživován médii.\nVýklad minulosti souvisí i s generační otázkou. Přichází nová generace historiků. A ta se někdy ráda vymezuje vůči předcházející, vůči svým učitelům, neopozitivistickým přístupům i aktivističtěji laděné antikomunistické historiografii, přičemž sama bývá nejednou neméně aktivistická. Inklinuje někdy až k samoúčelnému teoretizování. Ale nejde přirozeně generalizovat. Inspirativní a poctiví historici mohou být rozličného smýšlení a přístupů. Klíčové podle mého názoru je, aby byla zachována pluralita přístupů v bádání a nevítězil klientelismus s průměrností nebo senzacechtivost. Historik by se měl zasazovat i o kultivaci diskuse.\nKdo po roce 1989 nastavoval historický narativ?\nTen dominantní, někdy se hovoří o zakladatelském mýtu, který ve zvýšené míře akcentoval již prvorepublikový mýtus, roli disentu a perzekucí, silné vymezení vůči předcházejícímu režimu, pomáhali nastavovat historici, kteří často sami bývali komunisty, ale i nejmladší generace historiků odkojená zážitkem sametového převratu a posametovou euforií. A s tím se nějak vezli ostatní. Historici, kteří mohli oficiálně působit před rokem 1989, museli být víceméně konformní s tehdejším režimem. Proto se také stávalo, že radši utíkali ke starším dějinám. Aby nemuseli dělat nejnovější dějiny, jejichž interpretace byla nejsilněji poplatná tehdejší době a muselo se vycházet z vedoucí role KSČ ve společnosti. Tak vznikala i kvalitní díla. Po roce 1989 se z popředí vytratily ty nejvýraznější tváře, ale samozřejmě působí dál. Proto mě mimochodem i trochu překvapilo, kdo se nejen k tomu letnímu rádoby historickému sporu vyjadřoval a jak… Jsme strašně malý rybník, takže historici se znají navzájem. Takže se i ví, kdo byl v roce 1989 v komunistické straně, kdo byl kandidátem strany či zapálený svazák a co psal. A že byl víceméně konformní s režimem a dnes vystupuje z až pravicově-konzervativních a antikomunistických pozic. Což někdy působí půvabně. Ale samozřejmě každý má právo na myšlenkový vývoj.\nTrochu to připomíná historiky, kteří působili v padesátých letech a pak po roce 1968 odešli do emigrace. Takže by to pro vás nemělo být až takové překvapení.\nMne to překvapilo, ale mohlo to být samozřejmě i taktické. Snahou přebít vlastní minulost. Vždycky, když nějaká z „morálních autorit“ mluví v televizi, tak čekám, co v tom štítku se jménem bude napsáno… Je tam napsáno chartista. Nebo chartistka. Bojovnice za občanská práva. Bývalý politik… Ale před tím také něco bylo. Nemělo by tam být naopak „bývalý komunistický funkcionář“ – „sekerník“? Protože byl v padesátých letech velmi aktivní a spoustě lidem neudělal zrovna dobře. A podobně. Chybí mi komplexita. Ale chápu, že je to nutné. Z praktického hlediska se do titulku nedá dát všechno. Je to určitá zkratka.\nAle historii bychom měli chápat komplexně. Proto jsem se snažil na Husákovi ukázat, že Husák nebyl jen normalizace. Že je tam i pražské jaro, tání 60. let. Před tím padesátá léta a kriminalizace, ale ještě před tím období 1945 – 1950, kdy se podílí na budování monopolu moci komunistické strany a používá represi. A ještě před tím Slovenské národní povstání a on jako prvorepublikový intelektuál. A to nám ukazuje nejen jeho barvitost a vede i k lepšímu porozumění našich dějin.\nZmíněný historik Pullman tvrdí, že existovala nepsaná společenská smlouva mezi ovládaným národem a komunistickou mocí (když se budete chovat jak my chceme, tak vás nakrmíme a ošatíme). Ale už jsme zde mluvili o našem napojení na SSSR, na RVHP, na Varšavskou smlouvu. Není v tomto slabina Pullmanova konceptu? Že jsme byli v podstatě vazalská země, satelit SSSR, který nejen v roce 1968 rozdrtil jakýkoliv pokus o samostatnost, nebo i jen pokus o jinou cestu, než jaká byla diktována z Moskvy?\nMyslím, že obojí se nemusí vylučovat. Ale koncept „společenské smlouvy“ je samozřejmě teoretický konstrukt, a to mnohem starší datace. Dáte hypotézu a na tu pak nabalujete další věci a snažíte se původní hypotézu dokázat….\nTedy odsunete, ignorujete, co se vám tam nehodí?\nNemělo by to tak být. Ale když máte nějakou predikci, tak se občas i podvědomě stává, že spíše hledáte věci, které vám ji potvrzují.\nAha. Já myslel, že historie je věda…\nSamozřejmě, že je to i věda, ale humanitní. A ta věda je často založena na teoretických východiscích, teoreticko-metodologických konceptech. Navíc není nikdy zcela oproštěna od vlastních hodnot, ideologična i politizace.\nTo ano. Ale přeci když si dám tezi, tak vědecký přístup nesměřuje jen k tomu, aby se mi to potvrdilo. Zkoumám teze, ale i antiteze…\nNo, mělo by to tak být. Dám příklad. Zabýváte se KSČ. Tak jdete do bývalého stranického archivu. Zabýváte se stranickou strukturou, usneseními, fungováním aparátu a podobně. Ale neměla by se zkoumat i společnost, sociální vazby a další věci? Je to velmi košaté a záleží na tom, jak to který konkrétní historik vezme široce a co je schopen zvládnout. Zejména, jaké klade otázky a akcentuje aspekty. Protože grant je na dva, tři roky a vy musíte něco – pokud možno smysluplného – vyprodukovat. Pokud vůbec máte štěstí, že grant získáte. Takže existují různé limity. A, pokud tomu správně rozumím, Michal Pullman měl tezi, že vlastně komunistická strana ke své ztrátě moci přispěla sama tím, že změnila rétoriku v období perestrojky, která narušila období nehybnosti a osmělila společnost. Zjednodušeně řečeno. Kritici mu vyčítají, že dostatečně neakcentoval rámec. Že tady byly nějaké limity – byla tady jedna státostrana, byl tady geopolitický kontext. ČSSR fakticky fungovala jako gubernie Sovětského svazu. Mne každopádně jeho práce zaujala, bylo to také tenkrát něco nového, ale netřeba k tomu přistupovat nekriticky, ostatně jako ke každé historiografické práci. Zbytečně se z toho dělá kovbojka.\nKomunistický obchod s nadějí\nCo konkrétního jste o normalizaci vyčetl v moskevských archívech?\nKdyž jdete do pramenů, tak vidíte nejen u našich politiků šílenou seberegulaci. Samozřejmě, někteří si mysleli, že je to tak správně. Že je správné, že jsme podřízeni Moskvě. Ale někteří – takoví ti realističtější se samostatnějším úsudkem, mezi které patřil i Husák – si o tom mysleli svoje. Ale museli zůstat v daných limitech: vedoucí úloha strany a nedovolení pluralitního politického života. I když v roce 1968 si s tím trochu pohrávali. Ale myslím si, že i Alexander Dubček, i František Kriegel i ostatní nechtěli parlamentní demokracii, protože ta by navazovala na první republiku. Oni chtěli reformovat systém, řekněme větší pluralitu uvnitř KSČ, ale vše v rámci daných mantinelů.\nCož byl monopol komunistické strany bez reálné opozice…\nAno, to byl Rubikon. Až do konce v roce 1989.\nJak byste charakterizoval normalizaci? V jakém režimu jsme žili?\nMůžeme použít politologické označení, jako autoritativní, totalitářský. Pak je to otázka definic. Je ale jasné, že tady stále byla jedna státostrana, která se snažila mít situaci pevně v rukou. Na druhou stranu, když popisujeme nějakou dobu, je dobré si uvědomit, že záleží na osobním prožitku, na rodinné paměti. A samozřejmě pak také na přítomnosti, ve které tu dobu hodnotíme. Neméně důležité je podle mě porovnávání a tematické akcenty. Že to můžeme porovnat s něčím, co bylo jinde. Třeba na Západě. Nebo s tím, co bylo potom. Nebo co bylo před tím. Některé jevy a procesy jsou také dobově podmíněné a nezáleží příliš na tom, jaký je režim.\nSpecifické je, že v té době dochází k ústupu od liberalizace veřejného prostoru, vytrácí se budovatelský étos – samozřejmě, ne každý na něj v roce 1948 naskočil. Ale je třeba říci, že vize budování socialismu, radikální vymezení vůči prvorepublikovému kapitalistickému systému, měla po druhé světové válce silnou podporu.\nNo ale KSČ rozhodně nebyla k lidem před rokem 1948 upřímná. Neřekli lidem: zlikvidujeme vám tátu, dědu, všichni, kteří nebudou poslouchat, budou zavření…\nRadikálněji levicový politický volební program měli sociální demokraté. Komunisté dokonce slibovali podporu soukromému zemědělství a živnostníkům.\nAno. Jejich kampaň byla jednou velkou lží…\nČástečně se jednalo o taktiku, přesto měli komunisté silnou podporu a tah na branku. Češi jsou plebejský národ, slyšeli i na rovnostářství. Ale co hlavně chci říci. V té době komunističtí funkcionáři měli vavříny vítězství z války a vizi, které až fanaticky věřili a šli za ní, také vcelku umně dokázali operovat s nacionální otázkou. Ale srpen 1968 byl velký šok – myslím, že většinově to bylo pojímáno jako národní potupa. I mezi komunistickými funkcionáři. I komunistické elity potom rezignovaly na vizi komunismu, což bylo dáno i dalšími faktory.\nČeskoslovenské, nebo i sovětské komunistické elity?\nMyslím, že i sovětské. Vyhlásilo se zaměření na konzum. Vždyť se tomu i říká „reálný socialismus“. Ještě Chruščov říkal: tato generace se dožije komunismu. Jeho následovníci už nic konkrétního neslibují. Maximálně říkají: no, jednou to bude. Teď ale budujeme socialismus a komunismus nás nemusí zajímat. A když tuto epochální vizi odhazujete, na co chcete nalákat lidi? Navíc, když mají srovnání s ještě více konzumním a v jejich očích prosperujícím Západem?\nA dějiny lidstva jsou dějinami slibů…\nAno. Obchod s nadějí. To je termín, který mám rád. A komunisté koncem 80. let už nebyli tak zdatní obchodníci, nebo vlastně někteří reálně až přílišní. Ale souvisí to i s geopolitickou situací, že to dopadlo, jak to dopadlo. I s podceněním antropologického a psychologického faktoru.\nJaká tedy byla normalizace?\nZakořeněný zážitek roku 1968, na který se oficiálně mělo zapomenout. A z toho plynoucí seberegulace, stáhnutí do soukromí a díky prověrkám vytvoření nemalé skupiny občanů druhé a třetí kategorie, tj. vlastně nepřátel režimu, ač se často jednalo o komunisticky smýšlející a profesně kvalifikované lidi. A hra na dvojí život – veřejný a interní. I když to nemuselo platit všeobecně. Byli přirozeně lidé, kteří přijali za svou tezi, že i podruhé přišli Sověti jako osvoboditelé, byl zachráněn socialismus, sociální jistoty, a zabezpečen klid na práci. A nemuselo jich zase být tak málo. Mnohým státní paternalismus zkrátka vyhovoval. A mladá generace zase jako vždy byla jinde. Je pochopitelně nejednoduché nějaký dějinný úsek několika větami zobecňovat. Stačí se někoho, kdo to zažil, zeptat. Odpovědi a hodnocení se velice různí dle osobních příběhů, hodnot a rodinné anamnézy.\nMoskva vidí všechno\nVrátím se k tomu, co nového jste nastudoval v ruských archivech po dopsání Husáka?\nPřekvapila mě vysoká míra sovětského monitoringu dění v Československu. Vytipování lidí, zjišťování, co si skutečně myslí. Z různých, i interních zdrojů. Bylo to opravdu detailní.\nAle kdo do Moskvy informace dodával? To tady měla KGB tak rozsáhlou síť agentů? Spolupracovníků?\nByly tu zastupitelské úřady, ambasáda a síť konzulátů, která se tenkrát rozšířila. A jednotliví pracovníci shromažďovali materiály. Vedli rozhovory s československými představiteli a funkcionáři. Kolikrát tam i mohl náš představitel dojít iniciativně sám si pohovořit, nebo podstrčit nějakou informaci, která mu mohla nějakým způsobem pomoct. Nebo poškodit někoho jiného.\nA kdo takhle rád chodil? Nebo chodili všichni?\nTo ne. Bylo dost těžké odmítnout sovětského činitele, když vás osloví. Ale třeba Vilém Nový, který je známý z palachiády svojí teorií, že se Palach vlastně nechtěl zabít, ten chodil iniciativně.\nA z těch vrcholných? Husák, Biľak, Svoboda…\nZa nejvyššími funkcionáři chodili Sověti pravidelně. Tam ani nebyla potřeba, aby přišli.\nA kdo chodil? Velvyslanec? Jak to probíhalo?\nZa těmi nejvyššími speciální spojky, ale zároveň někdo přímo z velvyslanectví. Třeba rada velvyslanectví.\nPtám se na hierarchii. Když si vezmete teoreticky suverénní stát a za jeho nejvyšším představitelem přijde subalterní úředník ambasády. Proč a jak moc mu něco povídáte? Protože víte, že je od KGB? Jste prezident, jste předseda vlády…\nNo, ale máte tady sovětská vojska. A jste součástí geopolitického východního prostoru.\nMuseli Husák, Biľak či Štrougal referovat – když to trochu přeženu – ruské sekretářce?\nTo byli vysocí představitelé ambasády, KGB a stranického aparátu. Na druhou stranu například Husák velmi tlačil na odvolání velvyslance Červoněnka, protože věděl, že je napojený na Biľaka a nemá ho rád. Ale ano. Nemohli odmítnout.\nTakže dobře věděli, že všechno co řeknou….\n…bude použito proti nim. Takže se velmi seberegulovali. Ale také tuto nezbytnou komunikaci mohli využít ve svůj prospěch. Například Husák díky tomu vzbudil u Sovětů důvěru, a tak se dostal do čela KSČ. A dost často také byli aktivní asistenti funkcionářů.\nŽe donášeli na své šéfy?\nTaké. Ale i obráceně – lobbovali za ně.\nVysoká hra generála Svobody\nCo osoba generála Ludvíka Svobody? Jeho vazby na Moskvu se hodně probíraly v souvislosti s výrokem moderátora České televize Jakuba Železného o nábřeží, „které se kdovíproč jmenuje po komunistickém prezidentovi“. Co jste zjistil? Byl utajeným členem KSČ už v době, kdy seděl ve vládě jako nestraník před rokem 1948?\nTo pořád není dokázané. Nemáme k tomu jednoznačné důkazy. Našel jsem jeden pramen, kdy se Ludvík Svoboda svěřuje, že chtěl vstoupit do komunistické strany během druhé světové války, ale že mu to nebylo doporučeno Klementem Gottwaldem. Že prý bude užitečnější jako nestraník. Ale pro mě je důležité rozklíčování tří faktorů. Co politik dělá, co si myslí a co říká. A u Svobody mám pořád dojem, že hrál hru. Že na jednu stranu vidím, co říkal, ale z jiných materiálů a jeho činů mi to nevyplývá. Přijde mi, že se svým tvrzením snažil získat důvěru Moskvy a schválně se odvolal na lidi, kteří už byli mrtví a nemohli to dosvědčit. A obdobně to je i v jiných případech. Na druhou stranu jsou i prameny, kdy je Svoboda z komunistických pozic kritizovaný až jako antikomunista, že bránil v armádě komunistické agitaci. Takže toto nemáme jednoznačně rozšifrované.\nJaký byl osud generála po komunistickém puči?\nSvoboda byl v padesátých letech v nemilosti. Ale do roku 1950 byl ministrem obrany a podepisoval výpovědi hrdinům západního i východního odboje z armády. A to je velmi smutná a ostudná kapitola našich dějin. Otázka je, co mohl dělat. Samozřejmě tam byl latentní strach, že se to může týkat i jeho. A že musí ukázat, že je na jedné lodi, na té správné. Samozřejmě, politik má vždycky možnost odejít. Ale i toho se asi obával. Určitě byl hrdina v první i druhé světové válce, přišel o syna, o část rodiny. Podle mě balancoval mezi prvorepublikovou tradicí a novým budováním komunistického ráje.\nGenerál Svoboda a rok 1968?\nV březnu 1968 se dostává do prezidentské volby jako jednoznačný kandidát.\nJak se na něj přišlo?\nByl brán jako autorita. Člověk spojený se dvěma odboji i perzekucí, má dobrou pozici v Moskvě a bude mít u lidí popularitu. A všimněte si, že se stává prezidentem, ale až do srpna není členem žádného vyššího stranického orgánu. Když ho volí, volí ho jako někoho, kdo bude reprezentativní. Trochu jako maňásek, jako figura, která nebude hrát zas tak důležitou roli. Když se v březnu navrhoval Svoboda, tak vystoupil František Kriegel s tím, že by bylo dobré vědět něco o jeho zdravotním stavu. Že by bylo dobré udělat nějaké lékařské vyšetření. Jestli je vůbec způsobilý vykonávat tu funkci. Tenkrát mu bylo 72 let.\nA dělalo se nějaké vyšetření?\nBralo se to jako nevhodné. Kriegel patrně narážel na možnou senilitu. Viděl jste unikátní film o prezidentské volbě Karla Vachka Spřízněni volbou? Tam bylo vidět, že Svoboda hodně vzpomínal na minulost. A bylo to už takové trochu zdlouhavější vyprávění. Ale pak se ukázalo, že dokázal být politicky velmi aktivní. Kdy naplno využil možnosti v srpnu 1968, kdy se ukázalo, že je vlastně jediný, který ještě může něco udělat a odjíždí do Moskvy vyjednávat se sovětskými politiky.\nOdjíždí tam jako prezident republiky. Bez jiných funkcí…\n… odjíždí tam bez souhlasu Národního shromáždění…\n… a odjíždí tam jako agent sovětské tajné služby? KGB?\nNe. To jsou věci, které nejsou dokázané. Je známo, že v SSSR byl za druhé světové války i vyšetřovaný. Byl zavřený krátce před vpádem Hitlera v létě 1941 a obviněn za zradu, že navazoval kontakty s nepřítelem. Sondoval na velvyslanectví tisovského Slovenska, spojence Němců, ovšem činil tak s vědomím některých Sovětů. Prakticky byl postaven před tribunál, který mohl rozhodnout, že půjde ke zdi. Prý se ho při tom přešetřování i ptali, zda bojoval v československých legiích a kolik bolševiků zabil. Nakonec ho propustili s tím, že se jednalo o nedorozumění. V jeho prospěch například svědčil Heliodor Píka.\nAle v člověku tohle musí zůstat, takový zážitek. Možná i o to šlo, znejistit ho. A i by se nabízelo, že mu tam mohli podstrčit nějaký papír k podpisu. Jednoznačný důkaz ovšem není. Ať už to tak ale bylo, nebo ne, ze své funkce musel být Svoboda se sovětskými tajnými službami v intenzivním kontaktu. Za války například se sovětským rozvědčíkem Petrem Ivanovičem Kambulovem, který byl rovněž vyslán za Svobodou již jako prezidentem při vstupu vojsk Varšavské smlouvy do Československa.\nA co víme o tom, jak se Svoboda choval v Moskvě v srpnu 1968?\nJednoznačné bylo, že nechce opakování Budapešti roku 1956. A interně i říkal, že on Rusy zná. Že ví, čeho jsou schopní. Byla obava, aby nebyla zavedena okupační správa a co by se poté dělo v ulicích. To by mohlo být mrtvých exponenciálně více. Čili cítí politickou odpovědnost, vychází sice z československo-sovětského spojenectví a chce se projevit jako státník, na druhou stranu nepatří mezi zvatele vojsk i odmítne jmenovat proinvazní dělnicko-rolnickou vládu.\nČtěte pokračování rozhovoru příští týden\nZemě nemocných prezidentů\nO Svobodově nedobrovolném konci v prezidentské funkci, o zdraví českých prezidentů od Masaryka po Zemana\nKdyž se na jaře 1968 uslintaný Husák objevil na obrazovce, otypoval jsem ho na hnusného padoucha a nemýlil jsem se, dalších 21 let mi zvedal adrenalin


Pět zápasů bez bodového zisku v řadě za sebou se skóre 2:8. Fotbalisté Bohemians ani na Kladně nezastavili sérii porážek. Místo toho, aby tým, který hrál v loňské sezoně ligu, bojoval o postup, drží se ve středu tabulky. Klubu chybějí peníze, odvracejí se od něj fanoušci, trápí jej marodka a nemohoucnost v koncovce. Hráči jsou z formy. Od sestupu dělí Bohemians dva body.\nTo je bezva aspon mame o kvalitniho soupere v druhy lize min...\nCo se to pořád děje???\nCelý život fandím a fandit budu BOHEMCE - snad bude existovat dále a dále, ale tohle je dost silné kafe. A o našich rozhodčích raději nic neříkejte, je to jeden podvodník větší než druhý...Liba,Jára,Beneš a všichni ostatní,blít,blít,blít...\nJseš to ty, Ritchie?\nHruška tvrdí, že diváci nejsou informovaní a na druhou stranu odmítne rozhovor pro webové stránky. Vždyť tam jim mohl všechno vysvětlit, ne!\nhrali kulovy a poslednich deset minut to nemohlo zmenit. Druha vec samozrejme je, ze Liba je pracu.ak! Kladensti fanousci dekovali po zapase nejvic jemu, opravnene...\nTreba by je mohl zasponzorovat Václav Klaus, když je to jejich skalní fanoušek


Philips BRE715/00 Wet&Dry epilátor - Holime.cz\nzastřihovací hlavice a nástavec pro oblast třísel\nUžijte si mimořádně jemnou a rychlou epilaci s epilátorem Philips BRE715/00 díky jeho široké epilační hlavě a až 70 400 otáčkám za minutu. Strojek má ergonomickou protiskluzovou rukojeť a můžete ho použít i ve vaně nebo sprše. V balení také najdete peelingovou rukavici, která zamezí zarůstání chloupků mezi epilacemi.\n1× kryt pro optimální kontakt s pokožkou\n1× peelingová rukavice\nDosáhněte hladké pokožky na delší dobu ještě rychleji. Epilační hlava epilátoru Philips BRE715/00 je širší než dřív, a proto jedním tahem odstraníte chloupky z větší plochy pokožky. Vybrat si můžete ze dvou rychlostí epilace, která vám bude více vyhovovat.\nJe jedno, jestli raději používáte epilátor na sucho, nebo upřednostňujete použití ve sprše. S Philips BRE715/00 máte obojí a záleží jen na vás, kterou variantu si vyberete. Díky voděodolnosti též epilátor snadno po každém použití vyčistíte.\nEpilace s ním skoro nebolí\nDá se použít opravdu na celé tělo\nDobře se sním zachází a proces je dost rychlý. Což je dobré vzhledem k počáteční bolesti, která se po vícero užívání zmírní\nZvažte také: Dámské epilátory, Její hladká pokožka: oblíbené epilátory a depilátory, Epilační strojky, Klasické epilátory, Epilátory a depilátory, Epilátory a depilátory Philips, Epilátory do vody, Epilátory Philips


Český architekt autorem designhotelu v Las Vegas | E15.cz\nČeský architekt autorem designhotelu v Las Vegas\nNa konci ledna se v Las Vegas otevřel komplex Planet Hollywood Towers Westgate, první věž z komplexu budov, 52podlažní skleněná budova v hodnotě šplhající k jedné miliardě amerických dolarů.\nLuxusní hotelový komplex vyrostl jako projekt v joint venture mezi společností Planet Hollywood Hotels a privátní společností Westgate Resorts patřící Davidu A. Sieglovi. Hlavním designérem projektu je český rodák Michal Postránecký. Architektonický návrh, který Michal Postránecký vytvořil ve spolupráci s týmem architektů ze studia Morris Architects pod vedením jednoho z ředitelů studia Geralda B. Koie, byl z důvodu globální finanční krize rozdělen do dvou hlavních fází výstavby.\nCelý projekt bude mít ve své konečné podobě okolo 2500 rezidenčních jednotek navržených jako timeshare nebo kondominium. Většina obytných jednotek komplexu je zároveň využitelných jako hotelový pokoj. První fáze projektu má 1201 bytů. Hotelové timeshare jednotky jsou umístěné od třetího patra budovy výše až do 46. patra. Další vyšší patra jsou vyplněna byty od 400 až do 1200 metrů čtverečních s luxusním výhledem na Las Vegas Bulvar / Strip, jež jsou určeny k prodeji do osobního vlastnictví (kondominium).\n#####Nová moderní skleněná dominanta Las Vegas\nHlavním výrazovým prvkem budovy je červeně prosklené „křídlo“ vyčnívající nad budovu, které tvoří v kontrastu s modrou prosklenou fasádou nepřehlédnutelnou stavbu nově vznikajícího panoramatu Las Vegas. Naproti „přes ulici“ - v Las Vegas Bulvar - byla na konci minulého roku otevřena převážná část MGM City Centra, pod kterým se podepsali známí architekti z celého světa, jako M. Pei, D. Liebeskind a další. Designové řešení Planet Hollywood Towers navržené českým rodákem Michalem Postráneckým tak může směle soutěžit s těmito slavnými jmény.\nObzvlášť po dokončení celého komplexu budov bude výraznou součástí města, kde se nikdy nejde spát. Pro architekta Michala Postráneckého, zastupujícího českou architektonickou školu v tvrdé světové konkurenci na druhé straně Atlantiku, je to obrovský úspěch a životní zkušenost, která je v mnohém ojedinělá. Úkolem Michala Postráneckého v rámci projektu byl nejenom návrh budovy a všech jejích detailů a komunikace a koordinace s klientem, ale vzhledem ke svým schopnostem postupně převzal roli hlavního koordinátora projektu.\n#####Fázování stavby způsobil omezený rozpočet\nJak sám architekt říká: „Jedním z největších oříšků bylo navrhnout celoskleněnou fasádu a „pověsit“ ji na všechny části železobetonového skeletu s předpínanými podlažními deskami, protipožárními detaily mezi jednotlivými podlažími ve styku vodorovných konstrukcí s fasádou, a to vše se splněním všech požadavků na tepelnou izolaci v souvislosti s kalkulacemi vyplývajícími z energetické normy se specifickými podmínkami podnebí v Las Vegas.\nKonečný výsledek je však i přes tyto zásahy v průběhu stavby velice dobrý. Michal Postránecký v současné době žije v Sarasotě na západním pobřeží Floridy. V poslední době několikrát navštívil ČR, kde začínal svoji kariéru. Věří, že i zde jej v budoucnu čeká nejedna zajímavá zakázka.