Into the wild - warsztaty przyrodnicze by arturnik 349 views\nJoomla 2-cms working by Lucky Ali 127 views\nSulphur crested coockatoo by Lucky Ali 184 views\nJoomla 1-introduction by Lucky Ali 144 views\nEdc3100 – ict and pedagogy by kaity101 660 views\nсказкотерапия by Letty1 200 views\n, Working at ceska republika\nNepodařilo se mi sehnat v prodeji knihu, takze sdilim, v okamžiku kdy bude novy vytisk, nebo budu kontaktovan Altarem jako drzitelem autorskych prav, knihu stahnu.\nDorian Gray , Mgr.\n1. SÁGA LEGIE ŠEDÉ SMRTI, DÍL PRVNÍ ROKLINA HROMU William H. Keith, jr. -1-\n2. Copyright © FASA, 1986originální název „Decision at the Thunder Rift“překlad: Robert Hoffmannsazba, redakce a graf. úprava: Altarvytiskla tiskárna FINDR, Český TěšínISBN 80-85979-03-9vydalo nakladatelství Altar, Praha 1995 -2-\n3. TrellwanNSC L 4 - 342, 782Hvězda: TrellTyp: M2Hmotnost: 0,33 SlunceSvítivost: 0,03 SluncePoloměr: 0,36 SluncePředpokládaná doba svitu: 4,2 x 1010 letPlanetární systém: 5 hlavních planetPlaneta I: TrellwanPoloměr hlavní orbity: 0,73 A.J.Orbitální výchylka: 0,056Periastron:0,164 AJApoastron:0,182AJPerioda: 45,8 stnd. dneHmotnost: 0,68 ZeměRovníkový průměr: 11 352 km (0,89 Země)Průměrná planetární hustota: 5,28 g/cm3 (0,96 Země)Průměrná přitažlivost na povrchu: 0,86 GÚniková rychlost: 9,6 kpsDoba otočky: 18 d 7 hod 40 min 48 s (2/5 planetárního roku)Osová úchylka: 2° 1523,2“Atmosféra: N2 - 79%, O2 - 23,2%, HiO (průměrně) 0,4%, CO 2-312ppmTlak: 68,2 kPa v úrovni mořeTeplotní rozsah: -80° C (v noci v apoastronu) až 40° C (poledne vperiastronu) Geologie: dvě malá, zemí ohraničená rovníková moře zaujímají9 procent planetárního povrchu. Zbývající povrch je rozdělen narozervané hory a vysočiny a rozsáhlé pouštní nížiny. Mohutnépřílivové pnutí dalo vzniknout vysokým horským hřbetům podle -3-\n4. rovníku a zapříčinilo neutuchající sopečnou a seismickou činnost. Ekologie: Byl popsán jen malý počet ze široké škály rostlin aživočichů adaptovaných na Trellwanské suché podnebí s extrémnímivýkyvy teplot. Kolonisté, kteří okolo roku 2616 začali zakládat svásídla v rovníkové oblasti, s sebou přivezli rozmanité druhymimoplanetárního života. Poznámky: Trellwanskou ekologii zásadně ovlivňuje krátkádoba oběhu kolem Trellu a relativné dlouhá doba otočky. Planetaunikla osudu mnoha světů ve Vnitřním Vesmíru podobně blízkýchsvé hvězdě a doba jejího oběhu kolem Trellu se nekryje s dobou, zakterou se otočí kolem své osy. Přitažlivé síly zpomalily rotaciTrellwanu, takže planeta se nyní otáčí v poměru 2:5 k rotaci kolemsvého slunce. To způsobuje, že trellwanský den (tj. doba mezi dvěmavýchody jeho slunce) trvá zhruba 30,5 standardních dní. Rok naTrellwanu (tj. jeden oběh kolem slunce) trvá 45 standardních dní. Střídající se dlouhá období tmy a světla a krátká roční období svýraznými změnami teploty byly hozenou rukavicí nejenom místnímformám života, ale i lidským koloniím, zbudovaným na jih od pohoříu moře Grimheld. Lidé se usazovali ve třech oddělených oblastech. Největší z nich,Sarghad, je zároveň hlavní město, centrum trellwanské vlády aobchodu a leží v něm jediný planetární kosmodrom. Trellwanská vláda je monarchie s jednokomorovýmparlamentem. Trellwan je již dlouho věrným spojencem Lyránskéhosvazu. — Vybráno z knihy „Pilotní manuál a Efemeridy, 4. kvadrant, cis-periferní sektor, Lyránský svaz“ 20. vydání, Tharkad, 3015 n.l. -4-\n5. MAPA TRELLWANUoblast Sarghadu a kosmodromu -5-\n6. TRELLWANSKÉ DNY, ROKY A ROČNÍ OBDOBÍ -6-\n7. PROLOG Deset tisíc let organizovaného válečnictví vyústilo ve výrobusystému zbraní a pancířů, koncentrátu pohyblivosti a síly zvanéhoObrněný Bitevní Robot: OBR. Typický OBR je deset až dvanáct metrů vysoký, povšechněpodobný člověku. Jakoby se v těchto obrněných monstrech vrátili nazem obři z mýtů a legend. Nejlehčí váží kolem dvaceti tun, nejtěžšísedmdesát pět i více a i ten nejmenší OBR se ježí lasery, vrhačičástic, raketami dlouhého nebo středního dostřelu, autokanóny akulomety. OBR je zosobněná kráčející smrt pro každou neobrněnouarmádu, tak šílenou, aby se mu postavila, a obávaný protivník i protěžce obrněné konvenční jednotky. Tradiční vojenská taktika říká, že nejlepší způsob jak bojovat sOBRem je postavit mu dalšího OBRa, pokud možno většího,silnějšího a více obrněného. Při souboji do sebe tato monstra dokážípálit celé hodiny, čekajíce na protivníkovu osudovou chybu.Čekajíce na to nevyhnutelné konečné selhání nervů nebo stroje, nanáhlé selhání obrany nebo taktiky, které otevře cestu pro rozhodujícíúder. Stejný typ vojenské rovnováhy existuje mezi pěti největšímiRody nástupnických států na počátku třicátého prvního století vjejich zápase o nadvládu nad známým vesmírem. Na jedné straně jeto Capellanská konfederace Liaovců, Liga svobodných světůKřižanovců a Sjednocený Drakonis Kuritovců. Proti nim stojíúčelová aliance Spojených sluncí Davionovců a Lyránského svazuSteinerovců. Kolem těchto gigantů víří množství menších rodů,společenství obchodníků a banditů vnějšího vesmíru, Periférie, kterése nástupničtí lordi snaží získat na svou stranu, uplatit nebo donutitke spolupráci, kdykoli jen mohou. A nyní, po staletích válek, žádný z rodů nezískal jasnou převahu,žádný neučinil osudovou chybu. Válka pokračovala a na troskáchtoho, co kdysi bývala hrdá galaktická civilizace, spolu dále zápasili -7-\n8. obři. Stejně jako při typickém souboji OBRŮ se hlavní síly zdály býtpříliš vyrovnané na to, aby kdokoli mohl zasadit rozhodující úder. Ale za válečným běsněním se skrývají síly jednající podlepravidel starých jako válka sama. Co se nedá dobýt silou, může býtčasto získáno úskokem, podvodem nebo skrytou čepelí zabodnutouve vhodný okamžik do nepřítelových zad. — Nikolaj Aristobulus Rovnováha teroru: Dějiny Nástupnických Válek -8-\n9. 1 Zrádce vyklouzl zpoza změtí kabelů a rozvodných skříní a utřel sišmírem potřísněné prsty do laclu montérek. Hlídkový důstojník zakonzolí nad ním se zamračil. „To jsi ještě neskončil?“ „Je to periferní obvod, šéfe,“ řekl zrádce. „Odsud se tamnedostanu. Budu muset zkontrolovat kamery dole v montážní hale.“Natáhl se dozadu k hlavní rozvodové skříni a rozvážně přepnul řaduspínačů do polohy vypnuto. „Na chvíli vám vypnu monitory.“ „Na jak dlouho?“ „Ach, jen na chvilku.“ Začal sbírat své nástroje a strkat si je doplátěné tašky přes rameno. „Patnáct minut.“ Strážní důstojník se zadíval na svůj wristcomp. „Pospěš si s tím,“řekl a zapsal poznámku do desek před sebou. „Žádný strach,“ odpověděl druhý muž. „Bude to rychlé.“ Zrádce byl astech a rodilý Trell. Rysy jeho obličeje byly jakovytesané z kamene. Jak bylo pro malou přirozenou populaciTrellwanu typické, vlasy měl černé a kudrnaté a kůži bledou, protožezáření trellwanského slunce je chudé na ultrafialové paprsky. Mužpřitiskl konečky prstů na bezpečnostní zařízení zámku, dveřestrážnice ho propustily dále a hned se za ním syčivě zavřely. Vkamenem obložené chodbě se jeho kroky dutě rozléhaly. Studené kamenné schody vedly stále dolů, křížily prázdnéchodby a procházely místnostmi hlídanými vojáky v šedýchuniformách. Dvakrát musel Trell ukázat svůj průkaz, holografickouidentifikační kartu, přišpendlenou vysoko na rameni. Míjel dalšíastechy zahalené v mlčení, někteří mu kývli na pozdrav. Jehoslužební overal a těžká brašna na nářadí byly samy o sobědostatečným průkazem k tomu, aby se dostal přes většinu dveří,protože na Hradě bylo jen velmi málo oblastí, kam se místní astechnemohl dostat. Montážní hala, ohromná místnost s vysokým stropem, jejížrozlehlé příšeří tu a tam narušovaly ostrůvky světla, byla uměle -9-\n10. dotvořená přírodní jeskyně. Jedna zeď byla celá rezavá azkorodovaná věkem. Uprostřed haly, v palbě reflektorů a omotánahadovitými šlahouny drátů a hadic kompresorů, ležela na zvýšenéplošině pětapadesátitunová masa částečně odstrojeného OBRa. Zaovládacím panelem živě gestikuloval tech a chrlil příkazy na párastechů pracujících na nestvůrné hrudi. Unaveně se hrbili nadoslnivým plamenem ručního laseru. Nad nimi se vznášely plátybrnění, každý o váze půl tuny, zavěšené v síti drátů a lešení. Zrádce se rozhlédl po čtyřech OBRech, kteří byli srdcem a dušíCarlyleho komand. Tato obrněná desetimetrová monstra, schopnározsévat zhoubu mezi pěšáky nebo konvenčními obrněnýmijednotkami, v sobě skrývala sílu, které se mohl postavit pouze dalšíOBR se stejnou nebo větší palebnou silou. Trell se v duchu usmál připomyšlení, že jemu se to podaří jenom s padělaným příkazem kopravě a za pouhých patnáct minut práce. Ochromení posádkového Kondora bylo prvním úkolem jehomise. Dostalo se mu vynikajícího výcviku a měl s sebou náhradnírozvodnou desku, připravenou k vmontování do OBRovaservoelektrického ovládacího pletence, kdykoli k tomu budepříležitost. Tu příležitost si našel. Rozvodná deska ochromila přívodenergie pro všechny písty OBRovy nohy, dříve než se sama speklana anonymní škvarek a zakryla tak všechny stopy sabotáže. Nyníměla falanga pouhé tři OBRy — kapitánova Jestřába a dvědvacetitunové Vosy. Bez Kondora, s jeho obrovskou palebnou silouvyrovnanou vysokou manévrovatelností, bude pevnost v případěřádného boje oslabena. Trell si přitáhl brašnu s nářadím blíže k tělu a spěchal krozvrzaným kovovým schodům, vedoucím spirálovitě k ovládacímucentru haly, prosklené kabině přilepené k zadní stěně patnáct metrůnad kamennou podlahou. Velitel ostrahy montážní haly vzhlédl od monitorů, sundal nohyze stolu a odložil šálek kávy. „Ano?“ „Údržba, pane,“ řekl malý tmavý muž a natočil se tak, abydůstojník mohl vidět jeho průkaz astecha, aniž musel vstát z křesla.„Poslali mě sem dolů z řídicího stanoviště, abych nalezl zkrat v - 10 -\n11. okruhu bezpečnostních kamer. Řekl bych, že je tady někde špatnévedení.“ Důstojník přikývl. „Zatracenej krám,“řekl. „Jako všechno ostatnína tyhle shnilý písčitý...“ Trochu pozdě si uvědomil, že mluví sTrellem, spolkl konec svého nářku a ukázal na řadu osleplýchmonitorů. „Přístup je támhle vzadu,“ řekl, vrátil nohy na stůl a obrátilse k jedinému zapnutému monitoru na konzoli. Zrádce se mu zadívalpřes rameno a všiml si, že monitor ukazuje kosmodrom — prázdnébetonové prostranství pod studeným hvězdnatým nebem, postříkanéskvrnami stínů a světla. Tak tedy ještě nepřistáli. Zadíval se na svůj wristcomp, který tišeodpočítával zbývající minuty a vteřiny, a začal si rozkládat nástroje.Už to nebude dlouho trvat. Grayson Smrt Carlyle přestal být už dávno citlivý na své ponuréstřední jméno. Zdědil ho, alespoň se tak říkalo, po svém předku lorduGraysonu Smrt Thomasovi. Říkalo se také, že lord Grayson změnilněkolik málo písmen ve svém středním jménu poté, co zvítězil naLysanderu a stal se natolik silným, že se o takovou změnu již nikdoneodvážil zajímat. Ve společnosti warriorů, která oslavovala skutky aodvahu hrdinů, nepřitahovalo Graysonovo jméno více než občasnouironickou poznámku od ostatních členů otcovy falangy. Jakmile sestoupil z pohyblivého chodníku, který ho přivezlzpátky k Hradu, Grayson si uvědomil, že má průšvih. Stáhl sivyhřívací zařízení a hodil je čekajícímu Trellovi, který nervózně řekl:„Zbrojmistr vás sháněl, pane.“ Grayson pohlédl na svůj wristcomp a ušklíbl se. „Ano, to jsemčekal.“ „Vypadal trochu naštvaně,“ pokračoval ordonance a tvářil se jakoněkdo, kdo se bojí, že se nalézá v epicentru dlouho očekávanéhovýbuchu. Grayson pokrčil rameny a otočil se k elektrickým kamínkům,umístěných sem strážci vozového parku, aby otupily ostří mrazivéhovzduchu, který vnikal dovnitř, kdykoliv se otevřely vnější dveře. Vhale velikosti hokejového hřiště s neuvěřitelně špinavými stěnamiporůznu posedávalo dalších dvacet vojáků. Někteří se vyhřívali - 11 -\n12. okolo kamínek, jiní četli knihy nebo hráli karty. Grayson simasíroval zmrzlé ruce, aby v nich obnovil oběh. Venku panovalatypická Druhá noc, bylo dvacet stupňů pod nulou a ostrý pronikavývítr srážel teplotu na mínus čtyřicet či ještě více. Uvědomoval si, žedůtka, kterou mu udělí seržant Griffith, bude mnohem horší nežchlad. Vzpomněl si ale na Mariny něžnosti a vášnivé polibky a věděl,že to za to stálo. Ze zamyšlení ho vytrhl ostrý hlas. „Tak! Pan Smrt se rozhodlpoctít nás svou přítomností.“ ,Ahoj, Griffe,“ řekl Grayson přátelsky. „Promiň, že jdu pozdě.“ Ze stínu se vynořil dozorčí důstojník jednotky, seržant KaiGriffith. Prudké stropní světlo se mu zrcadlilo na holé hlavě a zdálose, že se koncentruje na strašlivé namodralé jizvě, kroutící se dolů počelisti nedaleko pravého ucha. „Promiň, říká ten chlapec! Promiň!“ Na Griffithově tváři spřevislým knírem se objevil vypočtený úšklebek. „Já chci ale vědět,kde jsi k čertu byl?“ Grayson se donutil k úsměvu, aby zakryl vztek, že mu někdo říkáchlapče, ale hlas měl chladný. „S přáteli,“ řekl a pomyslel si, žejednoho krásného dne zajde Griffith příliš daleko. „S přáteli! Zase jsi odešel ze základny. Za tou Trellkou,předpokládám?“ „Ale Griffe...“ „Nezkoušej to na mě! Byl jsi vypsán na cvičení se zbraněmi,které začínalo před čtyřmi hodinami, a právě teď máš být v řídicímcentru a pozorovat cvrkot. Na co si to sakra hraješ, chlapče?“ Grayson si v karikatuře pozdravu přitiskl konečky prstů k plavékštici. „Důtka přijata, seržante Griffithe.“ „To samé se dozví i tvůj otec, synku.“ Griffith zvolna zavrtělholou hlavou a jizva na čelisti se mu vlnila, jak zatínal žvýkací svaly.„Nemohu dál pokračovat ve službě, jestli budeš neustále ignorovatsvé povinnosti.“ Grayson se odvrátil od kamínek a vykročil po rampě směrem khlavní hradní chodbě. „Podívej, Griffe, říkal jsem si, že tohle jepravděpodobně poslední šance, abych ji viděl. Za tři dny odlétáme...“ - 12 -\n13. Holohlavý seržant vykročil těsně za ním. „Odlétneme, až tahlejednání skončí. Do té doby neopustíš svou službu, aniž bych já věděl,jaký k tomu máš důvod!“ Grayson se zamračil. Bylo mu právě dvacet standardních let a oddoby, kdy v deseti letech formálně vstoupil do falangy jako warrioručedník, zbrojmistr byl jeho osobní instruktor válečných dovedností.Čím byl starší, tím méně oceňoval Griffithův ostrý jazyk a jehozásahy do svého osobního života. Už přece nebyl žádné dítě a kromětoho byl synem a dědicem warriora. Zbrojmistr mu život věčněorganizovat nebude. „Budu pokračovat ve své službě,“ odvětil, „ale do méhosoukromého života nikomu nic není!“ „Pořád si hraješ na vlka samotáře, Carlyle? S tímhle přístupembudeš mít horu problémů ještě dřív, než ti skončí učednická léta.Podívej, copak si nedokážeš vtlouct do hlavy, že ti zatracení Trellovénejsou naši přátelé?“ „Tenhle jeden je. No tak! Chtěl jsem se jenom rozloučit!“ Griffith zavrtěl hlavou. „Nesmí to bejt nikdo menší než dcerastarýho Stannice!“ „Co to s tím má co společnýho?“ přerušil ho Grayson. Je pravda,že Mara je dcerou trellvanského předsedy vlády, ale co na tom? „Jestli budeš dál utíkat do města za tou holkou, skončíš brzo skudlou v zádech!“ Grayson si vzpomněl na některé okamžiky jejich večerní zábavy,usmál se a pouze pokrčil rameny. Kai Griffith měl předsudky i protimístním civilistům, které měli chránit. Tomuhle by nikdy nerozuměl. Zastavili se před masivními ocelovými dveřmi, zasazenými dozdi z hrubě opracovaného kamene a hlídanými pěšákem v šedivéuniformě, držícím svou poloautomatickou pušku v předpisovépoloze. Dveře byly zdobeny symbolem sevřené obrněné pěsti nanebesky modrém pozadí. Griffith rezignovaně zavrtěl hlavou. Dobřevěděl, jak je tenhle hoch se světle šedýma očima tvrdohlavý. „Ještě jsme spolu neskončili, Carlyle. Trénuješ, abys byl schopenjednoho dne usednout do svého OBRa a stát se warriorem Carlylehokomand. Ale warrior se musí naučit zatraceně víc než jen ovládatchodící horu železa. Rozumíš mi?“ - 13 -\n14. Tuhle přednášku ve všech možných podobách slyšel Grayson užmnohokrát, všechny ty řeči o disciplíně, obětování se pro jednotku aschopnosti pracovat jako součást týmu. Nasadil pozorný výraz apotlačil neodbytnou chuť zívnout. V posledním odpočinkovémobdobí toho moc nenaspal. Griffith si po chvíli uvědomil, že ho Grayson prostě nevnímá, aodmlčel se. „No tak, synku,“ řekl a ukázal na dveře. „Pojďme dovnitřa podívejme se na přivítání.“ 2 Bitevní řídicí centrum byla místnost s holými stěnami, zaplněnákonzolemi a vystlaná tolika nejrůznějšími kabely, že se člověk skorobál došlápnout na zem. Porůznu tu postávaly skupinky vojáků všedivých uniformách. Muži tiše diskutovali nad šálky horké kávy,zaujatě se skláněli nad bledým svitem monitorů nebo studovali jasnězelené obrazovky radarů. Odkudsi shora oznamoval reproduktoryzkreslený ženský hlas: „Mailaiská výsadková loď právě vstupuje doatmosféry. Její kapitán potvrdil, že na palubě se nacházejí vyslanciOberonu. Předpokládaný čas přistání za jedenáct minut.“ U jedné z bližších konzolí seděli dva muži. Šéftech s tmavýmaočima, oblečený v úřední šedomodré uniformě, a drobný snědýchlapík v bohatě zdobených civilních šatech s vysokým límcem. Zanimi stál další civilista, vysoký stříbrovlasý muž. Z levého ramenemu splýval čtvercový, stříbrem protkávaný pláštík, jaký byl modernína světech Vnitřního vesmíru. Tmavovlasý civilista na Graysona ostře pohlédl. V očích muhněvivě blýsklo, ale neřekl nic. Grayson věděl, že NikolajAristobulus ho nezačal plísnit jen ze zdvořilosti k cizinci, který stálza ním. „Dobrý den, Ari,“ řekl Grayson a tvářil se, jako by si učitelovapohoršení nevšiml. - 14 -\n15. „Pane Carlyle,“ odpověděl Ari chladně a neznatelně pokývltmavou hlavou. „Jdete pozdě.“ „Co tady dělá Carlyleho kluk?“ zeptal se stříbrovlasý civilista aotočil se ke Griffithovi. „Tato jednání jsou nesmírně choulostivá.“ Odpověděl mu Ari: „Je tu na mé přání, můj pane, a na přímýrozkaz kapitána Carlylea.“ „Skutečně? A odkdy se cvičitel soubojové taktiky stará opersonální politiku?“ „Když má na starost výcvik velitelova následníka... můj pane.“Ari se své nepřátelství k cizinci ani nepokoušel skrývat. „Nebude todlouho trvat a chlapec bude muset tohle všechno zvládnout.“ „Dovolte mu zůstat, můj pane,“ zasáhl Griffith a kývl směrem kmonitoru. „Výsadková loď je už skoro dole.“ Lord Olin Vogel se uraženě zamračil a přešel k vedlejšímumonitoru. Za jeho zády se Griffith na Ariho zašklebil. Opodál sedícíhlavní tech Riviera nedokázal skrýt úsměv. Politika Graysona vůbec nezajímala, ale přítomnostzplnomocněnce Vogela u falangy ho zneklidňovala. Před osmdesátistandardními dny přiletěl z Tharkadu, překypuje plány na vytvořeníaliance s nejbližší hvězdnou říší obávaného loupeživého krále. Žádnýz mužů a žen Carlyleho komand tohoto domýšlivého vikomtanemiloval a ani formální etiketa, nutná při styku s osobnímvyslancem Kateřiny Steinerové, často nedokázala zakrýt jejichnevraživé pohledy. Jen velmi málo členů jednotky souhlasilo sVogelovým plánem na pacifikaci tohoto sektoru. Naštěstí se tohle Graysona vůbec netýkalo. Nahlédl Arimu přesrameno na monitor. „Tak co se děje?“ „Kdybys přišel včas, nemusel by ses teď ptát. Tvůj otec je nakosmodromu. Nákladní loď Mailaiovců vstoupila do atmosféry apřistane za... asi za deset minut.“ Monitor ukazoval prázdnou betonovou rozlohu přistávací plochy.Obraz se pohyboval v podivných trhaných přískocích, zaviněnýchotřesy přenosové kamery připevněné k OBRu. K této scéně Grayson nepotřeboval žádné vysvětlení. Kamera,která zaznamenávala tento neustále se měnící obraz, byla připevněnák vedoucímu OBRu jednotky, Jestřábu, čtyřicetipětitunovému, v - 15 -\n16. bezpočtu bitev zjizvenému a neustále opravovanému bojovém stroji.A u řízení byl Graysonův otec. Griffith se na monitor zamračil. „Bylo by lepší, kdyby si s seboumohl vzít všechny čtyři OBRy.“ Riviera pokrčil rameny. „Kondor je pořád v montážní hale akapitán chtěl, aby Vosy hlídaly ve městě. Pro jistotu.“ Neznatelněkývl směrem k Vogelovi, stojícímu stále u sousední konzole.„Támhle ten rozhodně nehodlá dopustit, aby byl jeho plán jakkolisabotován!“ Griffith pozoroval představitele vlády přivřenýma očima. „Muselijsme na hlídání Sarkhadu poslat obě Vosy?“ Tech se zatvářil podrážděně. „Kdo ví. Žádný z místních není ztéhle dohody příliš nadšený.“ „Já bych také nebyl,“ řekl Ari. „V dnešních dobách může býtrozdíl mezi legitimní mezihvězdnou říší a tlupou lupičů velicejemný. Trellové s nimi budou muset žít, až odletíme. Mají právo býtnervózní z Hendrikových... zájmů.“ Setkání, ke kterému zakrátko dojde, zpečetí těžce vybojovanýpakt mezi Lyranským Svazem, který užíval Carlyleho komand kochraně Trellwanu, a novým kvetoucím královstvím Hendrika,loupeživého krále z Oberonu VI. Trellové sice Hendrikovy legienikterak nemilovali, ale to tajná jednání ani trochu neovlivnilo. Z reproduktorů nad hlavami zahřměl hluboký hlas. „Jsem napozici.“ Riviera se naklonil dopředu a dotkl se ovládání na konzoli.„Riviera, osobní kanál. Váš syn je tady, kapitáne.“ Hlas kapitána Duranta Carlylea se ozval ze soukroméhoreproduktoru na konzoli, ale v tichu, které v bitevním centru nastalo,zněl stále ještě nepříjemně hlasitě. „Tak už přišel, co? Řekni mu, že si pro tento týden vysloužil pětextra hodin na simulátoru.“ Riviera střelil očima po Graysonovi a ušklíbl se: „Potvrzujipříjem, kapitáne.“ Grayson se zamračil, ale neřekl nic. Trápilo ho, že podléhal stejnédisciplíně jako všichni ostatní příslušníci pozemních jednotekfalangy, ale naučil se nedělat z toho žádný problém. Warrioři byli - 16 -\n17. koneckonců elita. Byli jako moderní rytíři, kteří drželi osud bitev vesvých rukou, a on trénoval, aby mohl jednou nastoupit na otcovomísto v kokpitu OBRa. Přesněji, tohoto OBRa—Jestřába. A hlavněčas strávený na simulátoru nebyl jako trest vůbec špatný. Grayson sina simulátoru nejenom užíval, byl na něm vynikající. Podobalo se topilotáži OBRa při souboji, a přitom tam člověk nemusel opravdu být.Jediným problémem bylo, že těch pět hodin se mu odečte z volna,které jinak mohl trávit s Marou. Ale vždyť už se přece rozloučil, ne? Bylo celkem veselé pozorovat, jak si je Mara jistá, že Graysonnakonec přece jen Trellwan neopustí. Ale na to bude musetzapomenout, chudinka. Už byl z Trellwanu velice unavený znekonečného opakování dlouhých cyklů tmy a světla v letech takkrátkých, že roční doby přicházely a mizely v pouhých dnech. Dalšízastávkou Carlyleho komand mělo být hlavní město Svazu. To budepro změnu kus příjemné služby! Nikdy v Tharkadu nebyl, ale pěšáci,kteří to tam znali, po něm nepřestávali vzdychat. Planeta je sicestudená a skalnatá, ale noční život ve čtvrti vedle kosmodromu máúžasnou pověst. Už se na to těšil. „Ari, otec má tuhle smlouvu zatraceně dobře připravenou, co?“zeptal se. „Myslím... to znamená, že se pohnem z Trellwanu, ne?“ „Na této schůzce dojde k oficiálnímu prohlášení, pane Carlyle, ajediné, co zbyde udělat, bude obřadné střídání stráží. Lépe připravenéuž to být nemůže.“ Grayson pozoroval obraz na monitoru. „Ale nemohlo by se něcopokazit?“ Ari výmluvně pokrčil rameny. „Když máš co do činění sloupežníky z Periferie, drž jednu ruku na penězích a druhou si chraňoči.“ „Oči?“ V Aristobulově tmavé tváři se bíle zablýskly zuby. „Tak tije aspoň neukradnou.“ „Nejlepší by je bylo všechny postřílet,“ řekl Griffith. Byl z celésituace zřetelně rozladěn. „To by bylo pořádný střílení, můj svalnatýpříteli. A možná, že díky tomu Vogelovu návrhu to ani nebudememuset udělat. Pak budeš moct místo toho trávit svůj čas střílenímKuritovců.“ - 17 -\n18. „Jo, to je ono! Ty prostě umíš na všem najít něco dobrého, Ari.“Zasmáli se, ale zbrojmistr si stále dělal starosti. Mít starostivyplývalo z jeho titulu a postavení, samozřejmě, ale celá situace bylavelmi komplikovaná. Jak Ari nikdy neopomněl v záchvatech svéhoobčasného pedantství připomenout, systém Trellu leží na samýchhranicích Lyránského Svazu jako opuštěný nárazník protinezměřitelně velkému a prázdnému neznámu. Směrem do vnitra serozkládal takzvaný civilizovaný prostor, Vnitřní vesmír, kde seLyránský svaz — což byla říše Steinerovců a čtyři další válečnídědicové bývalé Hvězdné ligy navzájem přetahovali a pokoušeli sezískat rozhodující výhodu na poli válečném nebo diplomatickém. Za jejich zády ležela divočina neznámých nebo dlouhozapomenutých světů — temné prázdno a malé říše drobných tyranů aloupeživých králů, látajících si svá pseudokrálovství z trosek dávnozašlé a válkou poničené slávy. Jedním z těchto loupeživých králů byl i Hendrik III. Jeho nájezdypro vodu a zbytky technologií postihly nejen světy v lyranskémprostoru, ale i v sousedním Sjednoceném Drakonisu. Tyto nájezdynakonec na Trellwan před pěti standardními lety přivedly Carlylehokomanda a v následujících letech spolu loupeživí nájezdníci atrellwanská posádka mnohokrát bojovali. Mezi nájezdy se Hendrikovi nějak podařilo vytvořit alianci tuctuloupeživých králů, společenství, které z tohoto muže udělalo síluhodnou pozornosti a opatrnosti. Koalice se sídlem v Hendrikověhlavním městě na Oberonu VI vládla palebnou silou a přepravníkapacitou menšího rodu. Pouhým banditům s takovouto silou senedalo věřit. Olin Vogel přiletěl z Tharkadu s plánem uhlazeným pozlátkemdiplomatického taktu. Budou-li k Hendrikovi III. přistupovat stejnějako k ostatním loupeživým králům, podnikajícím nájezd zanájezdem, dostane se Svazu prostě jen stále většího počtu nájezdů,které si vyžádají více posádek, rozmístěných na větším počtuvysušených a napůl zapomenutých světů roztažených na jehohranicích. Budou-li ale považovat Hendrika za hlavu rodu,přistupovat k němu jako k pánovi říše stejně legitimní jako Svaz sám,navrhnou-li mu oboustrannou obrannou smlouvu se štědrými - 18 -\n19. převody území a dalšími zárukami... určitě to změní situaci, a to klepšímu. Vogelovo manévrování zabralo větší část dvou místních let,což byly téměř tři standardní měsíce. Protože ani jedna strana tédruhé nevěřila, byl k dopravě vyjednavačů mezi Trellwanem aOberonem VI najat místní obchodní rod Mailaiovců. Žádná strananechtěla povolit přistání těžce ozbrojených výsadkových lodíprotivníka na svém území. A co hůře, Hendrik již měl smlouvu (nebopřinejmenším předběžnou úmluvu) se Sjednoceným Drakonisem aDrakonis byl ve válce s Lyranským Svazem. Technicky vzato to zHendrika činilo nepřítele, i když zatím neaktivního. Stálo to spoustučasu a té nejpřelétavější lidské schopnosti — důvěry — ale nakonecse smlouvu podařilo prosadit. S trellwanskou dohodou v kapse seHendrik stane partnerem Lyránského Svazu a spojencem. Nyní tobudou Hendrikovy vesmírné lodě a pluky OBRŮ, kdo bude hlídatperiferní světy Svazu v tomto sektoru a uvolní Steinerovy posádkypro službu ve Vnitřním vesmíru proti posledním manévrůmSjednoceného Drakonisu. Také to oslabí další nájezdy, protoževojenské síly malé oberonské říše byly již teď vytíženy na saméhranice možností. Hendrik na oplátku dostane do správy více světů a vícevyužitelných zdrojů. Jedním z těchto světů byl i Trellwan, malýstřípek v politické hře hrané na ploše mnoha světelných let. Místnípopulaci na Trellwanu vládl lokální král jménem Jeverid, muž, kterýpřísahal věrnost Steinerovcům a Svazu, ale co z toho. Když seobchoduje s celými světy, nemají přání jednotlivců velkou váhu.Kromě toho bude Trellwan stále technicky patřit Steinerovcům. Takzněla dohoda. Jediná změna byla, že posádka a OBRy budou nyníHendrikovy. Než vyjednávání dospělo k této dohodě, musely obě stranypřekonat mnoho překážek. Nejhorší problém se objevil, když zprávao těchto tajných vyjednáváních nějak prosákla ven mezi Trelly, kteříbyli do té doby důvěřivými objekty plánovaného převodu moci amajetku. Carlyleho posádka důrazně žádala, aby byli Trellovéudržováni v nevědomosti až do chvíle, kdy bude dohoda podepsána.Stejně se pro ně nakonec nic nezmění. To, čí falanga na Hradě dlí,nehraje velkou roli. Ale Hendrik v minulosti na Trellwan již několik - 19 -\n20. nájezdů podnikl a Jeverid a někteří krátkozrací poddaní by si tutosmlouvu mohli špatně vykládat, kdyby se o ní dozvěděli příliš brzy.Carlyleho rádcové měli pravdu. Když se zprávy o tomto jednánídostaly k lidem v Sarkhadu — městě na úpatí hory, na níž stál Hrad— v ulicích vypukly nepokoje a ohně proměnily tu horkou Prvonoc vden. Od té doby musely Carlyleho dva lehké OBRy držet stráž veměstě téměř nepřetržitě. Domácí bezpečnostní služba stále nebylaschopna zjistit zdroj úniku informací. To nevypadalo dobře a jenomto zvyšovalo Griffithovy obavy. „Zvláštní,“ řekl Riviera a zalomcoval pákovým vypínačem tam azpět. „Některé bezpečnostní kamery nereagují.“ „Cože? Kde?“ „V montážní hale. Právě to kontroluji.“ Přitiskl si prsty pravéruky k uchu a poslouchal v nich zabudovaný maličký reproduktor.„Strážní důstojník hlásí uzavření tohoto okruhu z důvodu opravy.Něco jako selhání obvodu.“ Griffith vypadal ustaraně. „To se mi nelíbí.“ „Chcete kapitána?“ natáhl se Riviera ke komunikačnímu panelu.Seržant pohlédl na monitor, kde právě plameny z trysek sestupujícívýsadkové lodi ozařovaly nebe. „Ne, neruš ho. Pošli varování navšechny strážní body. Vnitřní bezpečnost, žlutý poplach.“ Grayson se podivoval, jak by tohle mohlo pomoci. Všechnystanice už poplach měly a sledovaly sestup výsadkové lodiMailaiovců. Na svých monitorech mohli vidět, jak se na širokézákladně lodi rozevřely panely a začaly se vyklápět mohutnéhydraulické nohy. V posledním zášlehu světla a hluku se loď usadilana ohněm zčernalý beton pět set metrů od Carlyleho stanoviště. Loďměla zhruba vejčitý tvar a byla velmi stará. Původně hladký povrchhyzdily skvrny a přeplátování po četných opravách a jedinýmzářivým znamením na vybledlém a od nespočetných startů a přistáníoprýskaném trupu bylo znamení rodu Mailaiovců, modré x v kruhu.Z komlinku se ozval Carlyleho hlas: „Zachytil jsem jejich přistávacíidentifikační maják. Je tu loď rodu Mailai.“ Nejožehavější částrovnováhy důvěry mezi těmito novými spojenci bylo povolení kpřistání výsadkové lodi na domácí půdě. K této důvěře senepropracovali snadno, protože lodě velkých rodů mohly nosit - 20 -\n21. děsivou výzbroj, převážet celé pluky OBRŮ, malé armády pěchoty atěžkých bojových vozidel. Na přistávající loď byly nyní přestozamířeny zbraně, samozřejmě, laserová děla a baterie raket, kteréobklopovaly kosmodrom a sloužily jako staniční vnitřní obrannálinie. Proto se z hrdel obránců základny vydral hromadný úlevnývzdech, když na zakřivených plátech trupu skutečně spatřili nověnamalovaný znak Mailaiovců a slyšeli spokojené cvrlikání počítačůlouskajících lodní identifikační kód. Ze rzí rozežraného lodníhopancíře tu a tam vyčuhovaly hlavně paprskometů, ale rozhodně tonebyla těžká výzbroj válečných lodí velkých rodů. Byla to jenomobchodní loď, stařičká a ošuntělá, přivážející představitelenejnovějšího spojence Steinerovců. Grayson spolu s dalšími členyposádky pozoroval, jak kapitánův Jestřáb vykročil přes betonovouplochu k lodi, tyčící se nad kosmodromem. V montážní hale vyhlédl zrádce přes vršek částečněrozmontované konzole, kde pracoval. Strážní důstojník k němu stáleseděl zády s nohama nahoře. Monitor ukazoval světla kosmodromu,těžkopádné kolébavé pohyby OBRa spěchajícího přes plochu a truppřistávající výsadkové lodi na sloupech bílého světla. Trell pohlédlna svůj wristcomp a sledoval, jak několik posledních sekund ubývá knule. Přišel čas k akci. 3 Zrádce vytáhl z tašky malý přenosný generátor. Sám o sobě byltento přístroj dostatečně nevinný. Astechové s sebou generátory častonosili, protože občas potřebovali světlo a zdroj energie pro práci vtěsných prostorách. Nehodil si ho na záda, protože řemení byloodstraněné, ale připevnil si ho k opasku na nástroje, takže mu viselvolně u pravého stehna. Zacvakl přívod do bajonetové zástrčky.Druhý konec zasunul do otvoru v základně štíhlého válce. Kdyžválec pootočil, vysunulo se ostří a zajistilo se. Trell se pomalupostavil, oči upřené na důstojníkův zátylek. Čepel měl v pravé ruce alevičkou se natáhl k vypínači pily. Důstojník poznal, že se děje něco - 21 -\n22. divného — vycítil jakýsi pohyb za zády. Napůl se otočil. Při pohleduna astecha s pilou v ruce zděšeně vyskočil. Židle se převrátila a srámusem dopadla na zem. Zrádce stiskl vypínač. Ozval se tichýhukot. Vibrační pily jsou strašlivě účinné v soubojích na tělo.Energie z generátoru se v nich transformuje na ultrazvuk a tenrozvibruje ferrotitanovou čepel, takže kmitá rychleji, než je lidskéoko schopné zaznamenat. Ve vteřině se ostří třením rozžhaví dobělaa dokáže řezat temperovanou ocel jako máslo. Důstojník zalapal po pouzdru s pistolí, ale dříve než stačil pistolivytáhnout a zvednout, narazil na konzoli za svými zády. Svištícíčepel se vymrštila dopředu a dolů, snadno krájejíc kov zbraně, maso ikosti. Důstojník vykřikl, přitiskl si zakrvácené prsty k hrudi a opětslepě narazil do konzole za sebou. Zrádce přiskočil blíže, pila seznovu vymrštila a brutálně umlčela jeho poslední výkřik. Zrádce vypnul vibrační pilu, odpojil ji od zdroje a opatrně, aby senespálil o horké ostří, zastrčil zbraň do izolovaného pouzdra naopasku. Rychle prozkoumal konzoli, s jistotou nalezl bílý knoflík aten zmáčkl a držel. Z dálky se ozvalo dunění strojů. Na druhé straněmontážní haly se za tělem ochromeného OBRa, který připomínalvelrybu vyvrženou na pláž, začala podél onýtovaného švů otvíratželezná stěna. Na konzoli se rozblikalo červené výstražné světlo aodkudsi se ozval ženský hlas: „Výstraha. Výstraha. Selháníbezpečnosti v montážní hale. Vnější stěna otevřena. Výstraha...“ Otevřeným otvorem dovnitř vnikal zvířený písek hnaný ledovýmvětrem. Zrádce přimhouřil oči, zaregistroval bleskový pohyb venku apak i nehlučně klouzající tvary mezi stíny. Uvolnil tlačítko, překročildůstojníkovo tělo pokryté srážející se krví a vydal se po schodechdolů na hlavní podlaží. Tech, který pracoval na OBRu dole, právě utíkal k hlavní chodbě,když ho náhle cosi zezadu uchopilo, zvedlo do vzduchu a mrštilo jímo zeď. Pak vykřikl jeden z astechů na OBRově hrudi a přepadl pětmetrů na zem, zatímco druhý se snažil dostat do bezpečí zaotevřenou přístupovou plošinou. Pak se ozval ostrý sykot tlumenéstřelby a prudký výbuch granátu. Odkudsi zazněl příšerný výkřik, alebyl milosrdně umlčen druhým výbuchem a trhaným šepotem střelby,vedené z automatických zbraní s tlumičem. To se již ze dveří na - 22 -\n23. opačném konci montážní haly vyhrnuli muži v šedomodrýchuniformách se zbraněmi v rukou. Jeden z černě oděných útočníků sevrhl zpět a další hodil cosi, co proletělo celou halou. Následoval záblesk a strašlivý výbuch, který přitiskl zrádcinohavice k nohám. Ty krásné šedivé uniformy přestaly ve vteřiněexistovat; zbyly z nich jen krvavé zbytky a cákance. Trell sestoupil sžebříku a dříve než si uvědomil, že za ním někdo stojí, ucítil na krkuostří. „Lovec!“ vydávil ze sebe. „Lovec!“ Útočník uvolnil svésevření. „Ty jsi Stefan?“ Hlas měl podivně monotónní. Trell přikývl a masíroval si krk. Kolem nich se míhala družstvaútočníků oblečených v přiléhavých černých kombinézách. Jeden znich před Stefanem zastavil, tvář měl zakrytu černým plastem bezjediného záhybu a v rukavicí kryté ruce svíral poloautomatickoupušku s tlumičem. Na zádech měl hrozivě vyboulený černý plátěnývak. „Ty jsi ten zrádce?“ Trell znovu nejistě přikývl. Útočníkův přízvuk byl cizí anesrozumitelný a jeho chování nečekaně hrubé. „Pojď.“ V chodbě byla pouze zkroucená, krví zbrocená těla a tiché stínyčerně oděných útočníků. Muž, o kterém se Stefan domníval, že musíbýt vůdcem, vydával němé rozkazy a signály i ke svým přikrčenýmoddílům a se smrtící jistotou je vysílal do větvících se chodeb. „Tohle si nasaď.“ Velitel vytáhl z tlumoku ochrannou masku apodal ji Stefanovi. Skrz její zvětšovací okuláry měl zrádce ještě většípotíž rozeznat černé stíny okolo. Krev na skle se změnila v hladkou atřpytivou černou masu a chodba dostala v přízračném světleneskutečný nádech. „Řídicí centrum. Veď nás.“ Stefan přikývl. „O dvě patra výš. Tudy!“ Útok ohlásilo vytí poplašné sirény a dupot vysokých bot nadlážděné podlaze, jak družstva obránců spěchala na svá stanoviště.Shora neustále poklidně oznamoval ženský hlas: „Poplach... poplach.Průnik bezpečnostním okruhem v sektorech pět a šest.“ „Ztratil jsem montážní halu,“ řekl Riviera. „Komlink je hluchý.“ - 23 -\n24. Griffith se ještě více zamračil a stiskl zuby. Jizva na tváři sezavlnila a opět uvolnila. „Zavoláme kapitána. Ari, pusť mě do svéhokřesla.“ Ari vstal a Griffith vklouzl do jeho křesla vedle Riviery. Graysonpřitáhl další křeslo od vedlejší konzole a vtlačil jej vedle zbrojmistra.„Griffe, kdo to je? Proč na nás útočí?“ „Nevím, hochu, i když zkraje bych soudil na Trelly. Riviero,vyhlaš pro celou posádku plný poplach. Pak mě přepni na strážnímonitory. Chci upozornit naše stráže ve městě.“ Grayson cítil otupující zmatek. Trellové samozřejmě nebyli příliššťastní, když mezi ně prosákly zprávy o chystané smlouvě sOberonem, ale zdálo se mu neuvěřitelné, že by to byli i oni, kdo takbouřlivě útočí z hradní montážní haly. Jak by se dostali dovnitř? Přesty solidní posuvné dveře schopné odolávat útokůmosmdesátitunového OBRa? Nic menšího než malá jaderná nálož —zbraň dávno zakázaná smlouvami i praxí— je nemohlo otevřít.Upřeně pozoroval monitor zachycující přenos z otcova Jestřába.Výsadková loď byla nyní tak blízko, že zaplňovala celou obrazovkučerným kovem, přestože sloupec údajů na spodku obrazovkyukazoval, že loď je ještě devadesát metrů daleko. Pak uviděl, jak se uzákladny lodě otvírá vstup a proudí z něj na betonovou plochu ostrésvětlo. „Griffe!“ vydral se mu z hrdla výkřik. Z jasně osvětleného otvoruse vysunula rampa a ven se vyhrnuli vojáci. Obrazovka vzplála bílýmsvětlem a v komlinku zapraskalo, když paprsek s vysokou energiípřejel přes OBRovy antény. „Základno! Útočí na mě!“ kapitánova slova byla přerušovanástatickými poruchami. „Vrhačem částic z lodi!“ Výsledky na vedlejším monitoru zablikaly a změnily se,indikovaly náhlý výdej energie Jestřába, rychlý pohyb a dvojitývýstřel z OBRových mohutných, k rukám připevněných laserů.Vnitřní teplota OBRa stoupla ve čtyřech vteřinách o čtyři stupně.Kapitán se otočil a na obrazovce se rozběhly rozmazané šmouhy.Bylo opravdu těžké sledovat, co se na monitoru děje. Grayson veskutečnosti neviděl víc než rychle se střídající záběry částíkosmodromu a pulzující záblesky výbuchů. Údaje na kraji obrazovky - 24 -\n25. však dokázaly poskytnout trénované osobě, jako byl Grayson,obstojný popis akce. Carlyleův Jestřáb byl OBR středního typu a jako většina ostatníchOBRŮ měl humanoidní tvar. K pravé ruce měl připevněnu masivnílaserovou pušku. Menší lasery a protipěchotní kulomety byly takévmontovány v prodloužených duralitových krytech na každémOBRově předloktí. Počítačové údaje ukazovaly, jak se tyto zbraňovésystémy zapínají a připravují ke střelbě, ukazovaly střelecké věže navýsadkové lodi v centrech záměrných křížů a neutuchající sloupcedostřelů a zaměřovačích dat. Laser v pravé OBRově ruce vypálilneviditelnou porci záření skrz spodní část pancíře výsadkové lodi astřelecké věže se v plamenech rozpadaly na vyletující železný šrot. „Potvrzuji příjem, kapitáne.“ Když Griffith odpovídal naCarlyleho hlášení o útoku na Jestřába, měl hlas úplně klidný, ale naobočí a knírku se mu třpytily kapičky potu. Odmlčel se, aby mohlpřečíst zprávu blikající na jedné z obrazovek. „Šéf bezpečnostiTsiang už je na cestě. Bude na pozici k vaší podpoře za dvě minuty!“ Odpovědi se nedočkal, protože další paprsek částic Jestřába trefil,roztřásl těžký stroj a hrozilo, že se protaví skrz již částečněpoškozený pancíř. Carlyleho OBR se zatočil, vyhnul se vražednémupaprsku, zaměřil nepřítelův vrhač podle infračervených paprsků avypálil dvojitou salvu ze svých laserů. Ozval se mohutný výbuch adoběla rozžhavené mnohatunové kusy děla se rozlétly po přistávacíploše. Další muž se připojil ke shluku u konzole. Ernest Hauptmanbyl pilotem druhého OBRa falangy. Měl na sobě svou modřeobroubenou šedivou uniformu poručíka a chmury mu halily tvář jakomaska. Normálně by pilotoval padesátipětitunového Kondora, ale tenzatím bezmocně ležel v montážní hale. „Griffe, máme problémy,“ řekl. „Narušitelé už dosáhli patra podnámi. Zdá se, že se snaží dostat do bitevního centra.“ „Co je to za lidi, poručíku? Trellové?“ Veliký muž zavrtěl hlavou. „To ti nepovím. Mají na sobě bojovékombinézy. Lépe se na ně podívám, až si jednoho chytíme.“ „Tak to udělejme.“ Griffith se vztyčil a pak se otočil keGraysonovi: „Synku, nejlíp bude, když tě...“ - 25 -\n26. „Ne, Griffe! Teď ne!“ Grayson stále seděl před monitorem.Obrazovka neukazovala nic víc než divoké klikatice pohybůpřerušované bílou září explodujících raket a bodajících paprsků. „Riviero, musím jít,“ řekl zbrojmistr stručně. „Dostaneš ho odtud,jestli půjde do tuhého?“ „Jasně, Griffe. To bude v pohodě. Může mi tady pomoct skomlinkem.“ „Dobrá.“ Grayson se obrátil zpět k monitoru a Hauptman s Griffithemodběhli. Bitva na kosmodromu se vyvíjela zběsilou rychlostí. Chtělněco udělat, nějak pomoci, ale nezbývalo mu nic než trpně přihlížet. Jestřáb běžel a jeho pětimetrové kroky se rozléhaly jako bouřenad výbuchy a vytím explodujících projektilů. Grayson myslel na to,jak závislý je pilot na pohyblivosti svého OBRa po bitevním poli.Dokonce ještě víc než na jeho pancíři, protože pilotovy povelygigantickému oři nemohou být předvídány žádným palebnýmpočítačem. Ale v bitvě na takto krátkou vzdálenost mohou palebnépočítače klidně střílet naslepo a přesto zaznamenávat výsledky.Zazněl zvuk podobný řevu tornáda a obrazovka se zablesklaoslnivým jasem. Carlyleho Jestřáb utrpěl těžký zásah raketoustředního doletu, která jako ohnivý míč udeřila OBRa zprava do týlutrupu a srazila ho na beton. „Tati!“ Na tento Graysonův mimovolný výkřik do zapnutéhomikrofonu mu Riviera spustil ruku na rameno. „Nezatěžujte zbytečněspojení, mladý pane. Tím mu nepomůžete.“ „P-promiňte.“ Grayson se s námahou ovládl. Válka pro něj ještěnikdy nebyla tak strašlivě osobní. „Trefili ho!“ Beton na obrazovceposkočil dolů a pryč, jak se OBR drápal na nohy. Všude se vznášelaoblaka dýmu. V plápolavém světle blízkého ohně si Grayson všimlmíhajících se pěšáků, přebíhajících ze stínu do stínu. „Jsem v pořádku, synku.“ Carlyleův hlas v komlinku byl klidný,ale Grayson pod jeho slovy vycítil napětí z bitvy. „Je tam Griff?“ „Griff pomáhá organizovat obranu,“ vložil se do rozhovoruRiviera. „Zaútočili na nás i tady.“ „Zatraceně. Dostali nás.“ „Kdo, tati?“ - 26 -\n27. Obraz na monitoru poskočil, naklonil se a prudce otočil. Zaslechlistaccato Jestřábových těžkých kulometů pálících po napůlneviditelných cílech v kouři. Záměrné šipky líně přelétly přesobrazovku a zastavily se na vozidle uhánějícím těsně nad betonem navzduchovém polštáři. Jako odpověď se z temnot ozvala palba zlehkého autokanónu. Vznášedlo zmizelo v kouři a stínech. „Nevím, Grayi,“ odpovědělmu nakonec otec. „Určitě to ale nejsou obchodníci, to je zatracenějistý!“ „Hendrikovi piráti?“ řekl Riviera. ,,Nevím. Mohli by. Ale proč? U všech bohů vesmíru, proč?“ Grayson se podíval přes místnost na Vogela. Zástupce Svazuseděl jako přikovaný před monitorem, bledý, se ztrhanými rysy.Spojenectví s Hendrikem byl jeho nápad. Riviera sledovalGraysonův pohled. „Pozoruje, jak mu na té obrazovce chcípá jehokariéra,“ řekl a Grayson přikývl. Muž měl tak zaťaté pěsti, že se ažzdálo, že je svírá nějaká příšerná křeč. Zazněl výbuch následovanýspalujícím zábleskem a všichni v řídicím centru ztuhli. Jestřáb bylzase na zemi a půl tuctu blikajících červených indikátorů sedožadovalo pozornosti. Na obrazovce Grayson rozeznával zkroucenýkov a zuhelnatělou i tavící se barvu. Trvalo mu několik vteřin, než vtroskách rozeznal polovinu Jestřábovy pravé ruky. Ocelové prstybyly stále sevřeny kolem pažby těžkého laseru. „Seržante?“ Carlyleův hlas byl nyní napjatý a téměř jej přesrachot bitvy nebylo slyšet. „Pane! Jste v pořádku?“ „Odešly gyroskopy, některá serva... mám problémy srovnováhou, vypadá to, že je pryč i pravá ruka a těžký laser. Koupiljsem to... docela řádsky...“ Riviera studoval druhý monitor. „Vydržte, kapitáne! Tsiang už jena cestě s bezpečnostními hlídkami. Za pár sekund budou dostblízko, aby vás mohly krýt!“ Jestřáb byl opět na nohou a údaje ze zaměřovačů ukazovaly, žepálí do dýmajících temnot tak rychle, jak jen se zbývající těžký laserstihne dobíjet, bodaje neviditelnými paprsky po nezřetelných cílích,kdykoliv je OBRŮv palebný počítač zaměřil. Monitor teď - 27 -\n28. vyplňovala mozaika infračerveného obrazu, zdůrazňovala namodraléstíny běžících postav, doběla rozžhavené gejzíry motorů, tyčící sehoru žlutého horka, což byla výsadková loď pár set metrů opodál.Většina nepřátelské palby přicházela z lodi, která byla zjevně dalekolépe vyzbrojena, než by měla být kterákoliv obchodní loď. Carlylerozstřílel přinejmenším pět střeleckých věží a protivníkovu palbu tovůbec neoslabilo. Zdálo se, že paprskomety byly dočasnězamontovány do střílen vyříznutých přímo do pancíře trupu. „Jaký je... stav... na základně?“ Carlyle ze sebe slova nynívyrážel, jak lapal po dechu. Monitor ukazoval, že teplota v kokpituneustále stoupá. Poskočila vzhůru při každém pohybu, při každémvýstřelu a zásahu. „Zvládnem to sami, řekl bych, kapitáne. Někdo ochromil částnašich bezpečnostních kamer a otevřel vnější přechod do montážníhaly. Docela ostře se tam dole bojuje.“ „Hauptman?“ „Je s Griffithem, bojují s narušiteli.“ „Řekni mu... že má velení. Ať dostane falangu... pryč odsud.Déle... se... na... Trellwanu neudržíme...“ „Tati! Vydrž! Tsiang už tam skoro je!“ „Vidím ho. Jeho pěchota se rozvinuje po ploše. Já...“ Dlouho bylo ticho. „Kapitáne!“ vykřikl Riviera. „Zkurvysyn...“ zaznělo tiše, téměř uctivě. Kamera nyní zabíralazákladnu obchodní lodi, rozšklebený chřtán otevřeného průlezu atěžkou černou rampu klouzající k zjizvenému betonu. Infračervenýrežim propůjčoval scéně třpytící se nereálnou kvalitu s jasnýmibarvami tam, kde by normálně žádné nebyly. Cosi se sunulo dolů po rampě, uhlově černé na pozadí žlutěplanoucího trupu lodi. Kamera obraz přiblížila a silueta se proměnilav šedý kov a lesknoucí se klouby. Kříže zaměřovačů se na nipřilepily, následované čtyřmi světelnými body, které se v zábleskusvětla setkaly na vypouklém středu obludy. Výsledky laserovéhoskenu se rozblikaly po straně monitoru, ukazujíce vzdálenost, výšku,hmotnost a směr pohybu. Grayson nepotřeboval komputerovouidentifikaci, aby si uvědomil, co vidí. Byl to OBR, druh známý jakoMarabu. - 28 -\n29. Narozdíl od většiny OBRŮ Marabu neměl humanoidní tvar.Namísto toho bylo jeho sedmdesát pět tun zbraní a pancířevymodelováno do krabovitého těla připevněného k páru obrovskýchnohou, ostře vybíhajících dozadu a dolů a zakončených kovovýmiprsty. Stroj byl starý, pokrytý záplatami a sváry po častých opravácha výměnách. Šedočerný nátěr byl tu a tam poničen zahnědlou rzí ajizvami ze starých bitev. Z místa přímo před kyčelními klouby viselpár rukou, osazených těžkým vrhačem částic a laserem v rozšířeníchna místě, kde bychom u živého tvora očekávali ruce a předloktí.Výzbroj bitevního stroje dokončovala masivní hlaveňstodvacetimilimetrového autokanónu, umístěného nad tělem. Jestřábbyl o třicet tun lehčí, za normálních podmínek daleko pohyblivější,ale přesto stály všechny výhody v jakémkoli zápase OBRa protiOBRu na straně většího stroje. A Jestřáb už byl poškozený... „Tati! Vidíš jeho znaky?“ „Vidím.“ Na monitoru se zatřpytil nános čerstvé barvy nanevýrazném pozadí zjizveného povrchu OBRovy levé nohy.Stylizované zvířecí oko, vybarvené šarlatově a černě, seštěrbinovitou zornicí a hrozivým obočím. Bylo to erbovní znamení Hendrika III., krále Oberonu,lupičského pána, se kterým měla být podepsána trellwanská smlouva.Za prvním nepřátelským OBRem se objevil nezřetelný obrysdruhého, menšího OBRa, následovaný třetím. Grayson si nebyl jistý,ale domníval se, že jeden z těchto tvarů patří Žihadlu a další Cikádě— dvacetitunovým OBRům, hodícím se více pro výzvědné úkolynebo boj s pěchotou než pro střetnutí s těžkými OBRy. Ale dokonce ilehcí průzkumníci se mohli sdružit k útoku na osamělého Jestřába,zvláště když ten Jestřáb byl stěží schopný vstát nebo střílet.Marabuův autokanón se rozštěkal a přes poškozený Jestřábův trup serozběhla řádka výbuchů. „Zrazeni!“ řekl Riviera a udeřil dlaní o konzoli. „Ty špinavý,křivácký...“ „Hádám... že tohle dokazuje... kdo za tím stojí...“ řekl Carlyle.„Ale proč... by útočili... teď?“ Jestřáb vypálil ze svého jediného laseru, otočil se a zakymácel.Noční nebe proťaly kroutící se sloupy tryskových plynů, jak si rakety - 29 -\n30. krátkého doletu z výsadkové lodě hledaly svůj osamělý terč. Obrazse zachvěl a zbělal, když nejméně jedna z hlavic nalezla svůj cíl.Polovina údajů na monitoru se rudě rozblikala. Kapky roztavenéoceli poškodily Jestřábovy vnitřní obvody. Carlyle měl problémudržet OBRa vzpřímeného. Z audiokanálu se ozýval jekprotestujících servomotorů. „Výstraha! Kritická teplota. Navrhuji okamžité celkové vypnutí.“V horní části obrazovky se karmínově rozblikala výstraha a Graysonzaslechl ostrý tón palubní sirény. Výmluvná věta zmizela. Carlyle varování ignoroval a zvedlOBRovu levou ruku k útoku na Marabua. „Šéfe!“ zařval Riviera do mikrofonu. „Katapultujte se!“ Zaměřovací kříže se ustálily na shýbajícím se Marabuovi asvětelné body se slétly ke středu obrazovky nad cíl. „Nemáte dost energie!“ Rivierův výkřik pronikal až do morkukostí. Grayson ucítil, jak se mu stahuje hrdlo. Události příštíchněkolika vteřin se seběhly neskutečně rychle, ale Graysonovi sezdálo, že plují malým nekonečnem. Marabu se vyřítil kupředu apalba z Jestřába mu přejela přes spodek trupu zábleskem oslnivéhosvětla a tepla, které zahltilo infračervené skeny. Obraz se rozpadl natřpytivou změť barev. „Dostal ho!“ vykřikl kdosi u vedlejší konzole. Ozval se chabýjásot, který se rychle vytratil, když se obraz na monitoru posunulvzhůru a ukázal neporušeného Marabua sklánějícího se nadJestřábem, bezmocně ležícím na zádech. Pak sjelo dolů masivnípředloktí jako ocelová lavina. Monitor pohasl do zrnící černi dříve,než si oko nebo mozek dokázaly utřídit to zmatení obrazů. Zvířecí zavyti odumřelo Graysonovi v hrdle, vyskočil a rukamasevřel okraje monitoru. „Ne!“ křičel. „Ne!“ Rivierův úzkostlivě ovládaný hlas přehlušil šum v místnosti,která náhle zmlkla. „PXH-jedna, PXH-jedna, tady řídicí centrum.Odpovězte, jestli můžete. Přepínám.“ Odpověď nepřišla a ticho se stále prohlubovalo. Graysona pálilyoči a uvědomil si, že má tvář mokrou od slz. Jeho otec byl mrtev. - 30 -\n31. 4 „PXH, PXH...“ hlas Rivierovi selhal. „Šéfe, jste tam?“ „Řídicí centrum, tady Tsiang.“ Slova byla zastřena poruchami ahřměním výbuchů pokračující bitvy. „Skokan to dostal. Nemůžemenic dělat. Ty lehké OBRy na nás začínají dotírat. Stahujeme sezpátky.“ V řídicí místnosti se na dlouhé vteřiny rozhostilo ticho. Pak seRiviera naklonil nad mikrofon. „Dobrá, Ramo. Vraťte se zpátky doHradu. Jsme tu pod těžkým tlakem.“ „Pokusíme se, řídicí centrum, ale jsou mezi námi a Hradem.“ „Zatraceně!“zahučel Riviera. „Zatraceně! Dobrá, dostaňte se zpětk lodi. Pokuste se utvořit perimetr. Já uvědomím Vosy.“ Graysonovi dopadla na rameno ruka. Setřásl ji, ale vzhlédl, kdyžs ním ruka opět zatřásla. Griffithova tvář byla kropenatá kouřem a potem a uniformu mělpotrhanou. Z ruky, svírající Gunther MP-20, odkapávala krev zošklivé rány. „Musíme jít, Grayi. Rychle.“ „On je... mrtvý.“ Grayson byl v šoku, v útrobách cítil prázdno. „Já vím. Pospěš si.“ Riviera řekl: „Kde je poručík? Ka... kapitán řekl, že má velení,aby nás odsud dostal.“ Griffith trhnul kulatou hlavou směrem dozadu. „Dole. Zatím jedržíme, řekl bych, ale je jich příliš mnoho.“ Otočil se a zvýšil hlas,aby ho slyšeli všichni v řídicím centru: „V pořádku, poslouchejte!Teď odsud vypadneme chodbou A do vozového parku. PoručíkHauptman tam pro nás drží perimetr. Tam nastoupíme do vznášedel adostaneme se k lodi!“ „A co naše rodiny?“ Osamělý hlas selhal při otázce, která sezračila v očích mnoha techniků a vojáků v místnosti. Ať se stěhovalikamkoli, brali s sebou Carlyleho komanda malou armádu pomocnéhopersonálu a techniků včetně manželek, manželů a dětí mnoha členůjednotky. Většina z nich byli také členové podpůrné skupiny - 31 -\n32. Komand, sloužící jako lékaři, kuchaři, údržbáři, služebnictvo neboučitelé dětí. „Už jsou na cestě,“ řekl Griffith. „Nebojte se. Nikoho tunenecháme. Komanda se o své lidi postarají!“ Ozval se tlumený jásot, pak muži i ženy začali vypínat monitory akomunikační zařízení a řadit se u dveří. Vogel vykročil ke Griffithovi. „Důstojníku, požaduji zvláštníeskortu a vznášedlo jen pro sebe, okamžitě.“ „Ano pane, postaráme se o vás. Půjdete s ostatními. Nemám dostmužů na zvláštní...“ „Očekávám, že mé rozkazy budou splněny, pane!“ Vogel ukázalna skupinu pěšáků, postávajících klackovitě u dveří s TK útočnýmipuškami v rukou. Tváře měli špinavé od oleje a oči jako prázdnéčerné díry pod ohromnými bitevními helmami s plastovým hledím.„Tamhle těch pět. Ti budou stačit.“ „Ti jsou tu se mnou, můj pane. Budou nás cestou do vozovéhoparku chránit všechny.“ „Teď mě poslouchejte...“ Automat Gunther se vznesl do vzduchu, malý a nebezpečněvyhlížející v Griffithově krvavé tlapě. „Můj pane, zavřete sakrahubu! A postavte se do řady s ostatními! Hněte sebou!“ Skupina vstoupila do chodby a prostor se zaplnil nepravidelnouozvěnou běžících nohou. Chodba se kroutila přes opuštěné aponičené místnosti, pak přešla v točité schody vedoucí k halám o dvěpatra níže a zahýbala k vozovému parku. Grayson zůstával sGriffithem na konci průvodu s pěti mladými vojáky. Vogel, jak viděl,byl s Rivierou a Arim v čele skupiny a mračil se nad svoupošramocenou důstojností. Z toho koukají pro Griffa potíže, pomyslel si Grayson. Potíže pronás pro všechny. Přeskočil v myšlenkách zpět k výbuchu, který muvzal otce. Jak a proč se to stalo? Myšlenka na otcův OBR, ležícípokroucený na ploše kosmodromu jako hrobka pro to, co zbylo zCarlyleho těla, se mu neustále vracela. Začal si najednou vzpomínatna zvláštní okamžiky. Jak mu otec dává učednické rozkazy, když mubylo deset. Znovu pocítil záchvěv tehdejší pýchy. Otcova bledá tvářna matčině pohřbu těsně předtím, než před pěti lety přiletěli na - 32 -\n33. Trellwan. Jeho otec diskutující nad Graysonovým výukovým plánems Arim a Griffem v důstojnickém klubu tady na Hradě těsně poté, copřilétli. Durant Carlyle byl stálá a neměnná jistota Graysonova života. Apřestože ho nekonečné starosti s opravami, zásobováním a vedenímFalangy OBRŮ rodu Steinerovců neustále zaměstnávaly, pro svéhosyna měl stále na tváři úsměv a lásku v očích. Teď to bylo všechnopryč. Grayson to považoval za dané a ztráta v něm obnažila ránu,jejíž hloubku si ještě neuvědomoval. Dokázal pouze v duchu otupěleopakovat: „Tati.“ Vozový park byl přeplněný muži, ženami a dětmi, čekajícími, ažnastoupí do HVTéček, přepravních vznášedel, schopných pojmoutnajednou dvacet pět až třicet lidí. Vrtule přetlakových komor byly jižnahozené a plnily prostor vysokým švitořivým hukotem mnohamotorů. Sotva vstoupili do místnosti, zasalutoval Griffithovi seržant.„Vyslali jsme průzkumníky dolů po cestě. Vypadá čistá.“ „Infračervené a pohybové skeny?“ „Všechno čisté, zbrojmistře.“ „Dobře. Možná nečekali, že budou takhle úspěšní. Cesta kekosmodromu může být ještě nehlídaná. Ale chci, aby konvojochraňovala všechna HVWCéčka, která máme.“ Nosiče zbraní bylyuž v pohybu — malá vznášedla s namontovanými raketomety nebopaprskomety, každé s posádkou pěti nebo šesti vojáků. Vytí motorůdosáhlo maxima a první stroje již vylétaly otevřenými dveřmi ven domrazivé tmy. Vogel tu byl. Zdálo se, že ho trochu přešel vztek, alemračil se dál. „Už mám těch hloupostí plné zuby, zbrojmistře. Chcivznášedlo, pilota a ochranku. A chci to hned.“ Griffith ho ignoroval. Mávl pistolí a zařval: „Brookes, seržantBrookes! Jste připraveni vyrazit?“ Odrbaný zrzavý muž vzhlédl od svého hučícího průzkumnéhovozidla. Bylo to maličké čtyřsedadlové vznášedlo. Dva vojácizápasili s lehkým laserem a snažili se jej upevnit na střechu. „Jo,Griffe! Kdykoli!“ „Vemte pana Carlylea s sebou.“ - 33 -\n34. Vědomí, že ho Griffith posílá napřed, vytrhlo Graysona z otupěni.„Griffe, ne! Já...“ „Jen jdi, hochu. Já si tě pak chytím. Ale teď rychle!“ Grayson neslyšel Griffithovu odpověď. Zbrojmistr se od nějobrátil na Vogela a tiše k němu promluvil. Vogel zrudl. „No tak, pane Carlyle. Tady starej Hattie nás veme k lodi jakoblesk. Tady. Bude se vám hodit.“Podal Graysonovi zimní bundu skapuci a brýle. Vznášedlo mělo otevřenou kabinu a v tomhle počasíbude při jízdě vysokou rychlostí nebezpečně chladno. Vozovým parkem prolétl ostrý hřmot uširvoucí detonace a zedveří na druhé straně místnosti se vyvalil kouř. Grayson se s očimaširoce rozevřenýma otočil. Vogel ležel na tváři a nad ním klečelGriffith. Pět vojáků se rozběhlo ke kouřícím dveřím. Pak se z kouře vynořilo několik černě oděných postav, divocepálících z automatických zbraní. Griffith teď klečel na jednom kolenia držel Gunther vyvážený v klasické jednoruké pozici přímo jako zučebnice. Střílel v krátkých přesných dávkách a každá končila vútočníkově hrudi. Ze dveří se rojilo více a více útočníků. Grayson sis tupým zděšením uvědomil, že každý má těžkou masku a brýle se iv červeném přísvitu parku lesknou jako hmyzí oči. Nořili se domístnosti dlouhými skoky hlavou napřed se zbraněmi plivajícímiostré krátké dávky. Zmatený dav techů a personálu se nezmohl naodpověď. Grayson viděl, jak Riviera klesl na manžetu naprázdnoběžícího vznášedla, a na trupu mu od pravé slabiny až po ramenovykvetly šarlatové exploze. Jeden z vojáků vedle zbrojmistra zavrávoral zpátky s tváříproměněnou v rudou masku. Dva další se složili, kde stáli, a dvapřeživší se obrátili a rozběhli se k nejbližšímu vznášedlu. „Griffe!“ vykřikl Grayson. Prsty svíral madlo na bokuprůzkumného vznášedla. „Pojď!“ „Pojďme, synu!“ řekl Brookes naléhavě a položil Graysonoviruku na rameno. „Musíme zmizet!“ Grayson ruku setřásl a vrhl se zpět ke Griffithovi. Kaie Griffithaznal stejně dlouho jako svého otce a strávil s ním pravděpodobněmnohem více času při každodenní práci. - 34 -\n35. „Graysone! Vraťte se!“ seržant Brookes ho těsně následoval.Grayson se zapotácel před přepravním vznášedlem, zvedajícím seprávě z podlahy s manžetami chřestícími v přetlaku řvoucích vrtulí.Tlak vzduchu přitiskl Graysonovi kalhoty k nohám a vytí vrtulípohltilo rachot palby v hale. Ze dveří stále proudily černé postavy. Grayson si všiml TK pušky ležící na betonu kousek vedle rukymrtvého vojáka. Grayson z TK pušky ještě v souboji nestřílel, alečasto s ní pod Griffovým ostrým okem a jazykem cvičil na střelnici.Zkontroloval usazení osmdesátiranného zásobníku v pažbě zaspouští, ujistil se, že pojistka je vypnutá, pozvedl hlaveň na úroveňvbíhajících černých postav a stiskl spoušť. TKáčka střílí bezplášťovými, třímilimetrovými náboji z měkkéhokovu a vysokorychlostních výbušnin, které se po nárazu mění vminiaturní, tkáně ničící slunce. Téměř nehlučně, bez zákluzu a v plněautomatickém režimu si náboje razily cestu řadami nepřátel jako HPlaser měkkým plechem. Grayson přejel dávkou přes útočníky a viděl,jak se vrhají zpět do zívajícího ústí dveří a nebo neuspořádaně klesajídopředu na beton. Prst mu sklouzl ze spouště a ústí zbraně se vymrštilo nahoru. Kezmateným a protichůdným Graysonovým pocitům se přidalo zjištění,že právě poprvé zabil. Griffith se obrátil a vypadal, jako by Graysona viděl poprvé. „Ne,synku! Jdi...“ Jak mluvil, zachytil holohlavého zbrojmistra ze strany a zezaduproud projektilů, zvedl ho, roztočil kolem osy a mrštil jím ve vírurukou a nohou o beton. „Griffe!“ vykřikl Grayson. Ozval se měkký tleskavý zvuk vybuchujícího plynového granátua vyvalily se gejzíry bílého kouře. Grayson ucítil otupující pachuťnervového plynu v hrdle a rozkašlal se ze štiplavých výparů. Pak siuvědomil, že leží na betonové podlaze vozového parku se svalyztuhlými v nepřekonatelné křeči. Téměř nic neviděl, ale slyšel jekvznášedel odjíždějícího konvoje. Všude okolo se ozýval kašel achraptivé výkřiky lidí ze vznášedel, která nestihla včas utéci.Maskovaní pěšáci zaplavovali jejich paluby a brali dusící se posádkydo zajetí. Pak přestal vidět úplně. Později si řekl, že musel ztratit - 35 -\n36. vědomí. Když otevřel oči, byl vzduch již čistší a mohl se opět hýbat.Svaly na nohou a rukou se mu ale nekontrolovaně třásly a cítil se takslabý, že téměř nemohl zvednout hlavu z podlahy. Černé uniformy sepohybovaly mezi několika zbývajícími vznášedly a sháněly maléskupinky vězňů ke dveřím do hlavní chodby. Otevřenými dveřmiparku dovnitř proudil studený vzduch a jak ho lačně sál, Graysoncítil, že začíná jasněji uvažovat. I vidění se mu pročišťovalo asvalová křeč uvolňovala. Pokusil se zvednout. Kai Griffith bylblízko, opřený o vznášedlo. Zdálo se, že je naživu, přestože měluniformu nasáklou krví a kůži bledší než rodilý Trell. Hrudník se muzvedal v krátkém přerývaném rytmu, dýchal mělce a rychle.Graysonovi chvilku trvalo, než mu to úplně došlo. Griff byl naživu! Také si mezi útočníky začal více všímat vysokého muže v černéms tváří zakrytou kovovou maskou. Grayson nepotřeboval vidětstříbrné hvězdičky na jeho krku, aby věděl, že to je vůdcenepřátelských útočných sil. Po jeho boku se pohybovala skupinavojáků v hladkých kombinézách a zdálo se, že vyslýchá otrhanézbytky vězňů. Dva z útočníků zvedli jednoho vězně na nohy a smýklijím před velitele. Když muž řekl: „Já jsem vikomt Olin Vogel,“ Graysonzpozorněl. Vězeň byl špinavý, rozcuchaný a k nepoznání. Ruce měl spoutané za zády a jeho plášť i další ozdoby byly pryč.„Jsem představitelem Svazu a jako takový očekávám, že za mě budenabídnuto výkupné. Jsem si jist, že moji pánové vám učiní štědrounabídku.“ Velitel se zastavil, jako by to zvažoval, přestože bylo nemožnévidět jeho výraz přes prázdnou masku. Bylo běžnou praxí žádatvýkupné za důležité vězně. Tento zvyk byl výnosný a zabraňovalzbytečnému vraždění zajaté šlechty nebo bohatých obchodníků. „Jednal jsem přímo s vaším králem,“ pokračoval Vogel. „Budepotěšen, že mě uvidí. Ve skutečnosti...“ Velitel vytáhl automatickou pistoli z pouzdra visícího nízko uboku, přitiskl jí Vogelovi k hrudi a stiskl spoušť. Ozvala se krátkádávka a muž odlétl zpět v krvavé mlze. Grayson i přes zvonění vuších zaslechl dutý zvuk dopadu těla na zem a Vogelovo poslední - 36 -\n37. přiškrcené zasténání. Mužovy nohy ještě chvíli bezcílně škrábaly popodlaze, pak sebou škubly a zůstaly bez hnutí. Pohled na tu lhostejně vykonanou vraždu Graysona zmrazil stejněúčinně jako nervový plyn. Proč to ten velitel udělal? Pro tohohlepiráta by měl Vogel hodnotu miliónů... Ucítil, jak ho za předloktí popadly ruce, zvedly ho z podlahy apostavily ho na nejisté nohy. Grayson zíral na hladký kov velitelovymasky. „To je kapitánův kluk,“ řekl kdosi. Grayson zvedl oči. Topromluvil astech — Stefan se jmenoval. Grayson ho poznal i přesjeho groteskní masku. Viděl ho na Hradě poté, co ze Sarkhadu přišlaposlední dávka rekrutů. Tak to byl ten jidáš, ten zrádce. Astech,jeden z pracovníků Hradu, otevřel bránu montážní haly a pustilútočníky dovnitř. A ti jsou na jedné lodi s OBRy, kteří tak nečekaněvystoupili z obchodní lodi. To všechno byla část jakéhosi obludnéhospiknutí, jak získat Hrad, zničit Carlyleho komanda a zabít mu otce.Velitelova automatická pistole opět stoupala vzhůru a Grayson sipomyslel, že nyní zabijí i jeho. Vyrazil nohou za sebe, rozdrtil čéškumuže, který ho držel, a vytrhl se z jeho sevření. Potom vyrazil znovukopem na velitelovu tvář. Jeho protivník blokoval kop úderem pěsti aten náraz Graysona téměř srazil k zemi. Zatočil se, proniklsoupeřovou obranou a oběma rukama se pokusil rozdrtit hledí jehohelmy. Muž zařval, když se spoje hledí s měkkým srkavým zvukemuvolnily. Hledí vyklouzlo vzhůru a zpět ze závěsů a zůstaloGraysonovi v rukou. Vnitřní povrch hledí byl pokryt receptory ahigh-tech zesilovači, které přenášely obrazy přímo na uživatelovusítnici. Grayson na chvíli zahlédl rozzlobenou tvář s černými vousy,jejíž rysy mu byly trochu povědomé a jejíž oči se zdály slibovatrychlou smrt. Rána do hrudi poslala vrávorajícícho Graysona zpět naponičenou konzoli, kde ho velitel držel na mušce. Pistole se vznášelabez hnutí v jedné úrovni s Graysonovým levým okem. „Singhu, Singhu! Ty zvíře!“ Výkřik se ozval po Graysonově levici. Grayson se otočil a vidělděs a vztek a smrtelné rozhodnutí planoucí na Griffithově pět metrůvzdálené tváři. Zbrojmistr se opíral o jednu krví zbrocenou ruku a vdruhé držel malou automatickou pistoli. - 37 -\n38. Velitelova pistole vypálila první, tři rychlé výstřely, které zasáhlyGriffithovu krvácející tvář a otevřely nové řeky krve nazbrojmistrově krku a ústech. Grayson bez uvažování vykřikl a vrhl se vpřed. Velitel se otočilzpět s pistolí jen centimetry od Graysonovy hlavy. Grayson sezkroutil napravo a pistole udeřila s hromovou ranou a bílou bolestí.O okamžik později jeho tělo dopadlo na podlahu. 5 Dříve než ucítil bolest, Grayson si uvědomil zvuk. V uších muznělo hluboké vytrvalé hřmění jako příboj bijící o skalnaté pobřeží,ale pravidelně a rytmicky pulzující až k zešílení. Pak si uvědomil, žeto je tlukot jeho vlastního srdce. Bolest nějak ztratila své ostří. Boleloto, ale ne tolik. Ne tolik jako co? Pokusil se nad tím zamyslet, zběžněsi uvědomil prošlý čas, hrůzu a drtivou ztrátu, ale stále si na nicnevzpomínal. Bolest ještě trochu ustoupila. Grayson kurážně otevřeloči. Zašklebil se, když ho do nich bodlo jasné světlo, ale podařilo semu je udržet otevřené. Opatrně zkoumal své okolí. Místnostnepoznal. Blízko postele se tyčily holé sádrové zdi, vysoko nahořeoštípané v místech, kde přecházely v dřevěné trámoví stropu. Stůl,šatník, křesla a zrcadlo tvořily celé zařízení. Úzkým oknem vidělskvrnu oranžového nebe skrz prach tančící v pruzích krvavéhosvětla. Světlo. To musí být... denní světlo! Dlouhá noc skončila! Prudce se posadil a hned klesl zpátky na postel. Pocítil prudkouzávrať, sevřel si rukama rozbolavělou hlavu a zjistil, že ji máobvázanou. Kdosi mu pečlivě ošetřil vážně vyhlížející poranění.Kdesi za ním se otevřely dveře a Grayson vycítil, že kdosi vstoupildo pokoje. „Tak, konečně jste vzhůru! Zdálo se mi, že vás slyšímkřičet.“ Grayson si nevzpomínal, že by křičel, ale věděl, že s hlavoubolavou jako ta jeho je všechno možné. Lehce se natočil a zadíval sena mluvčího. Muž byl mladý Trell, trošku menší než vysoký Grayson - 38 -\n39. a širší v ramenou. Měl velké, olejem zašpiněné ruce s mohutnýmiprsty. Jeho bledá kůže, typická pro rodilé Trelly, vypadala vkontrastu s rovnými černými vlasy a hlubokýma temnýma očimadokonce ještě bledší. Na sobě měl obvyklou tuniku ke kolenům,celou bílou s výjimkou trojúhelníkovitých nárameníků, na kterých seodráželo červené světlo v měnlivých vzorech teplých barev. Graysonse očima vrátil zpět k Trellově tváři. Kdesi za bolestí mu v lebcezacvakla kolečka poznání. „Já tě znám! Ach... Claydon, že? Jasně!Astech Claydon. Ty jsi byl v Rivierově týmu!“ Claydon naklonil hlavu ke straně a hořce se usmál. „K vašimslužbám, pane, i když na tomto titulu už nikterak nelpím. Není to teďzrovna zdravé.“ „Není... co? Proč?“ Claydon trhl palcem přes rameno směrem k oknu: „Neníbezpečné přiznat, že někdo byl cizáckej miláček. Už ne.“ Grayson s touto myšlenkou chvíli zápasil a pak ji nechal být.Rozhodl se, že se soustředí na důležitější otázky. „Kde to jsem?“ „V domě mého otce, samozřejmě. Přinesl jsem vás sem poútoku.“ „Tvůj... otec?“ „Ano. Jmenuje se Berenir. Je obchodník. Obchodoval i s vašimilidmi. Nesdílí místní předsudky k cizákům. Byl to on, kdo sehnaldoktora, aby vám zašil ránu.“ Grayson se dotkl ovázané hlavy. „Potom jseš to ty a tvůj otec,kdo mě zachránil.“ Claydon se zašklebil: „Svou vděčnost nejlépe projevíte, když sevám bude dařit dobře a někde daleko odsud. Kdyby sousedi věděli,že vás tady máme...“ „Proč jsem tu znenadání tak neoblíbený?“ „Znenadání? Na co máte oči, pane?“ Grayson ignoroval hořkost v Claydonově hlase. „Je to kvůlismlouvě?“ „Měl byste vědět, že většina Trellu si myslí, že je kapitán Carlylezrazoval Oberonu. Když se to o smlouvě profláklo, přestali tu býtcizáci vítáni.“ - 39 -\n40. Claydonova náhodná zmínka o Durantu Carlylem vehnalaGraysonovi slzy do očí. Vzpomínky se mu překotně vracely,vzpomínky na bitvu s běžícími postavami v černých šatech vzakouřeném vozovém parku, a hrůza okamžiku, kdy protivníkůvMarabu, označený zvířecím okem, zaútočil na otcova OBRa. Všechno v něm křičelo ve směsici žalu, šoku a ztráty. „Můj otecje mrtvý,“ zamumlal. „Já vím. Myslím, že už to všichni vědí... nyní.“ „To nebyl jeho nápad... ta smlouva, myslím.“ Claydon pokrčil rameny. „To je úplně jedno. Byl velitelem tamnahoře na Hradě. Lidé k němu vzhlíželi, a když se objevily zprávy,že jsme darováni těm špinavejm banditům...“ „Kdo vám o tom řekl?“ Claydon znovu pokrčil rameny a neodpověděl. Graysonnepoznal, jestli proto, že neví, nebo proto, že nechce. Zrada. A další a další. Nepřátelé byli mezi zaměstnanci Hradu, tobylo jisté. Grayson si vzpomněl na astecha Stefana po boku černéhovelitele, jak ho prozrazuje nepříteli. Možná to byl Stefan, kdo doneslzprávy o trellwanské smlouvě k obyvatelům Sarghadu. Grayson sivzpomněl, že první pouliční protesty proti Svazu začaly krátce poté,co na Hrad dorazila poslední skupinka rekrutů. Stefan byl mezi nimi.Grayson byl jedním z těch, kteří je provázeli výcvikem. Grayson ucítil, jak v něm chladně narůstá pevné předsevzetí.Tohohle zrádce si najde dříve, než opustí tenhle pekáč prachu. A ažtoho muže najde, zabije ho. Jestliže Trell připravoval útok na Hrad,zavinil i Carlyleho přepadení a smrt. Musela by to být příliš velkáshoda okolností, aby přistání pirátů na kosmodromu a útok na Hradspolu nebyly nikterak svázány. Stále tu ovšem bylo přílišnezodpovězených otázek. Kdo zesnoval toto rozsáhlé spiknutí?Jestliže to byl Hendrik z Oberonu, pak proč? Graysonovy myšlenkyse neustále v kruzích vracely zpět k jedinému bodu. Kdo neseodpovědnost za smrt jeho otce? Grayson svůj hlas pečlivě ovládl. „Tak? Proč jsi mě zachránil?“ Claydon přešel k oknu a opřel se o parapet. Na tváři a na tunicemu ulpívalo rudé sluneční světlo. Promluvil tiše: „Šel jsem nahoru, - 40 -\n41. abych se podíval po seržantu Rivierovi. Byl to... přítel. Dobrý přítel.Naučil mě všechno, co o technice vím.“ „Vím, že o vás měl vysoké mínění,“ lhal Grayson. SeržantRiviera byl muž, s nímž nebylo lehké se sblížit, a Grayson k němunikdy nepřilnul. Šéftech falangy by kromě toho, samozřejmě,nediskutoval výkony kteréhokoli člena posádky s nikým jiným nežkapitánem, dokonce ani s jeho synem. Grayson si vzpomněl nascénu, kterou pozoroval kdysi v montážní hale. Tmavý Riviera stojí srukou na Claydonově rameni, tvář má úplně klidnou a vyrovnanou avysvětluje svému chráněnci jakousi záhadu OBRových elektrickýchobvodů. Většina techů jednotky považovala astechy pouze za nahrubou pracovní sílu a chovala se k nim spíše jako dohlížitelé nežučitelé. Seržant Riviera byl zjevně zastáncem úplně jiné filozofie. Astech se odmlčel a pak se obrátil na Graysona. „Nebyl jsem nazákladně, když začal útok. To mě zachránilo. Byl jsem tady, doma našedesátihodinové dovolené. Ale dokonce až odsud jsme viděli bitvuna kosmodromu a za chvíli bylo jasné, že i Hrad je pod palbou.Věděli jsme, že oberonští piráti vyčistili Hrad. Viděli jsme, jakzbytky vaší falangy spěchají dolů po avenue Coraza ke kosmodromu.Po rozednění se zdálo, že piráti vytáhli z Hradu a následovali je. Nakosmodromu se pak hodně střílelo. Uvědomil jsem si, že piráti sebrzy vrátí zpátky na Hrad, ale myslel jsem si, že bych mohl zjistit, cose stalo, a také jestli se z toho Sarge dostal.“ Grayson měl Rivieru opět před očima, padal pomalu přes obrubupřepravního vznášedla a krev mu stříkala z půl tuctu strašlivých ran.„Seržant Riviera, zabili ho. Byl jsem u toho.“ „Já vím,“řekl Claydon měkce. „Našel jsem ho ve vozovém parku.A pak jsem vás uslyšel sténat a viděl jsem, že jste ještě naživu.“ „Měl jste příšerně zakrvácenou hlavu. Doktor říkal, že rány veskalpu hodně krvácí a já si myslím, že to je důvod, proč vás tamnechali. Museli si myslet, že vás střelili přímo do hlavy, a považovalivás za mrtvého. Ale kulka vám pouze potrhala kůži.“ Claydon sedotkl levé strany Graysonovy hlavy. „Tady.“ Grayson jeho gesto napodobil a ucítil pálení odřeniny podobvazy. Vzpomněl si, jak se velitelova poloautomatická pistolezastavuje na stejné úrovni jako jeho tvář, a potlačil zachvění. Muž - 41 -\n42. musel vypálit pouze jedinou ránu a nezkontrolovat si výsledekzblízka. Kdyby z té malé, ale smrtonosné zbraně vystřelil dávkou... „Naložil jsem vás na vlečné sáně, které jsem našel nepoškozenéve skladu, a vyvezl jsem vás ven. Doktor Jamis řekl, že mátenepatrnou zlomeninu lebky, ale že mozek není poškozen a že se ztoho dostanete.“ „Děkuju,“ řekl Grayson a cítil, jak chabě ta slova znějí. Claydon znovu pokrčil rameny: „Nemohl jsem vás tam dostdobře nechat.“ Vykročil od okna a prošel těsně kolem Graysonovypostele. „Jak jsem řekl, jestli nám chcete poděkovat, pospíšíte si suzdravením a vypadnete odsud. Kdyby antisvazisti zjistili, že vás tumáme...“ Grayson si vzpomněl na nepokoje, ohně a řvoucí davy lidí, kdyžměstem poprvé začala kolovat zpráva, že Trellwan přechází kHendrikovi III. „Jo, to si umím představit.“ „Umíte? To pochybuji!“ Claydon nyní svou hořkost vůbecneskrýval. „Tohle město, celá tato planeta je nyní otevřenaHendrikovým pirátům... a to je vaše chyba.“ „Ne moje! Neměl jsem nic společného s tím...“ „Tak vaši lidé, to je jedno! Podívejte, myslel jsem si, že Trellwanje pod ochranou Svazu! A proč jste nás opustili? Proč jste nás předalitěm zvířatům?“ „To jsou tak špatní?“ „Z jejich posledního nájezdu si toho moc nepamatuju,“ řeklClaydon. „Jenom pomíchané obrázky běžících lidí... nočního nebe vplamenech... jeskyně přeplněné vyděšenými křičícími lidmi... Byljsem tenkrát hrozně mladý. Ale vzpomínám si na matku. Zabili ji,když vypalovali Sarghad... zabili nebo odvlekli jako otrokyni.“Potřásl hlavou. „Raději si myslím, že byla zabita.“ Grayson zavřel oči a zůstal dlouho zticha. Vůbec nevěděl, žeobyvatelé Sarghadu v sobě mají takový vztek a hořkost. Nakonec očiotevřel. „Proč jsi mi pomohl, Claydone?“ Astech dlouho mlčel, než odpověděl. „Nevím. Možná kvůliRivierovi. Nebýt jeho, ještě bych pracoval na stánku v uliciObchodníků a snil o tom, že jednou budu možná následovat svéhootce a stanu se prosperujícím sarghadským obchodníkem. Na čas... - 42 -\n43. na čas... tu bylo něco lepšího. Nedokážu to vyjádřit slovy. Teď je topryč... všechno pryč. Ale uvědomil jsem si, že to seržantovi dlužím,přinejmenším.“ „Nenávidíš mě... kvůli tomu, co se stalo?“ „Nenávidět vás? Osobně? Ne, neřekl bych. Nemohu dokonce říct,že za to, co se stalo, nenávidím Svaz. Rozhodně si myslím, že vašilidé byli pitomci, když se snažili smlouvat s těmi ďábly.“ Na to neexistovala žádná odpověď a Grayson se rozhodl změnittéma. „Jak dlouho jsem byl v bezvědomí?“ „Sedmdesát hodin nebo tak. Doktor vám dával něco na spaní.“ „Sedmdesát?“ To byly tři standardní dny. „Je ráno po útoku?“ Jeden trellwanský rozvláčný den byl třicet standardních dnídlouhý. Vrátil se do Hradu asi deset hodin před rozbřeskem, cožznamená, že teď musí být časně ráno. Claydon přikývl. „Třetiden, čtvrtá ranní perioda. Rozumíte našíčasomíře?“ „Docela dobře.“ Carlyleho komanda se držela své vlastní rutinyzaložené na standardním dvacetičtyřhodinovém dni rozděleném na třihlídky. Trellwanské denní cykly byly trošku komplikovanější. Každýden měl sedm set třicet dva hodin a byl rozdělen na noční a denníúdobí zvané „Prvoden“, „Prvonoc“ a tak dále. Každé tři dny a nociodpovídaly dvěma planetárním rokům. Každé údobí bylo rozdělenona dvanáct period po patnáctí a čtvrt hodinách. Grayson měl stále problémy s převodem standardních hodin natrellwanský čas, ale naučil se dost, aby mohl sladit svůj rozvrhs Mariným. Trellové střídali periody práce s periodami spánku neboodpočinku, ale kterou denní periodu té které činnosti zasvětí,záleželo na osobním výběru. Město Sarghad bylo pořád vzhůru, vjakoukoliv hodinu. Čísla zapadla na svá místa. Tři dny! „Bože! Co se stalo s falangou? Říkal jsi, že jsi je viděl na cestě kekosmodromu?“ „To je pravda. Většina z nich se dostala na palubu lodi aodstartovali těsně před úsvitem.“ „Jsou... jsou pryč? Jseš si jistý?“ - 43 -\n44. Trell přikývl. „Jistý. Měl jsem zrovna službu na kosmodromu.Vím, jak vaše výsadková loď vypadala — ohromná, s tupým nosem,krátkými křídly a s můstkem trčícím vysoko nad přídí.“ Zvedlzaťatou pěst, napodobuje znak Steinerovců. „Viděl jsem, jakjednotka nastupuje po rampách k výstupu OBRŮ. Hendrikovi lidénaštěstí neměli po ruce žádný stíhač. Piráti na ně párkrát ze zeměvystřelili, ale řekl bych, že se dostali pryč nepoškození. Přelétli mipřímo nad hlavou s tryskami na plný výkon a burácení, kdyžpřekonávali rychlost zvuku, mi málem vyrazilo zuby. Hned potomustala střelba na kosmodromu, ale viděl jsem spousty banditůpobíhajících kolem a zakládajících ohně.“ Grayson klesl zpátky na polštář. Spadl mu kámen ze srdce, kdyžse dozvěděl, že se loď dostala pryč. Poručík Hauptman muselzorganizovat dostatečně dobrou obranu, aby udržel nepřátele vnělodi, nebo možná Ráma Tsiang dokázal držet perimetr tak dlouho,dokud k němu nedorazily jednotky z Hradu. Úlevný pocit však rychle přehlušilo vzrůstající zoufalství. Jestližeměl Claydon pravdu, byl Grayson považován za mrtvého. Přestožebyl ještě naživu, byl sám a daleko od bezpečí na tomto nepřátelském,bohem zapomenutém světě. 6 Město Sarghad se rozkládalo na okraji pouště a vypadalo jakosoustředné kruhy, z nichž se ven nepravidelně natahovaly chapadlaulic do okolních okrových písků. Na severu vrážely horyCrisandenského hřebene své ledové vrcholky do rudého nebe. Nízkonad Roklinou hromu visela mlha a na pláních na jihu se ve vedrutetelily plochy kosmodromu. Každou hodinou bylo nafouklé rudéslunce výše nad obzorem a suché větry z jihu byly stále teplejší. Nazápadních úbočích hory Gayal se krčil Hrad a jako přízrak se vznášelnad městem. Bylo čím dál tepleji, přestože slunce bude vnadhlavníku až za dalších sto padesát hodin. Během spalujícíhopřísluní — periastronu — uprostřed Třetidne bude slunce Trell přímo - 44 -\n45. nad Sarkhadem a růst teploty způsobí dočasné tání ledovců v úzkýchjeskyních a trhlinách Rokliny. Na severu však už teď třísnily nebevzdálené sopky, protože Trellwan právě začal pociťovat změnysluneční přitažlivosti. Většina sarghadských ulic byla částečně zakryta masivnímibetonovými nebo kamennými deskami, mohutně zesílenými obloukya pilíři proti otřesům země a opatřenými světly, která umožňovalapracovat venku i za dlouhých planetárních nocí. Slunce Trellwanubyl rudý trpaslík s tak slabým ultrafialovým zářením, že se do nějlidé mohli bez nebezpečí dívat, přestože jeho kotouč byl více nežtřikrát větší než kotouč Slunce při pohledu ze Země. Jedinénebezpečí domovské hvězdy spočívalo v jejích řídkých, aleperiodických erupcích, kdy se skvrny na jejím povrchu rozžhavilydoběla a slunce sežehávalo povrch Trellwanu světlem, horkem abouřemi vysoce energetických částic. V takových okamžicích byl blízký úkryt nezbytností. Celástruktura Sarghadu byla původně zamýšlena tak, aby bylo možnoměsto zastřešit mohutnou železobetonovou kopulí, která byobyvatele chránila před zářením a zamezila přístupu dotěrného pískua výkyvů počasí. Ale tyto plány byly učiněny ve století míru, kdytechnologie slibovala zázraky. Podél okraje Sarghadu byla místa, kdese nad písky zvedaly zbytky skořápky ze započaté stavby kopule. Najiných místech se části kopule zhroutily na akry domů, nyníopuštěných nebo proměněných ve slumy. Ve většině částí města selidé spoléhali na stín ochranných střech napjatých nad úzkýmiměstskými třídami a uličkami. Největší davy lidí se obvykleproplétaly mezi stánky sarghadského tržiště, které lemovaly uliciObchodníků od rozpadajících se betonových trosek dálnice Ajiani ažke zdi, která ohrazovala pozemky Paláce ve středu města.Graysonovi se zdálo, že davy jsou tišší než obvykle, ne taknespoutané veselé. Atmosféra strachu se vkradla do ulic a zračila sev hlasech a obličejích lidí. Obchodníci i chodci se shromažďovali vinkoustově modrých stínech pod pouličními stříškami nebo spěchalirudým světlem dne. Od chvíle, kdy se probudil a dozvěděl se o útěku zbytkůCarlyleho komand, uplynuly další dvě patnáctihodinové periody. - 45 -\n46. Přestože měl hlavu stále v obvazech, pálivá bolest a točení hlavyzmizelo a síla se mu vrátila natolik, že se rozhodl odejít z domuBerenira Kupce. „Kam chcete jít?“ zeptal se Claydon, když mu Grayson oznámilsvůj úmysl. „Ještě přesně nevím. Mám ve městě přítelkyni... dceru předsedyvlády. Snad bude schopná mi pomoci nebo mě zavést k někomu, kdoto dokáže.“ Berenir se zamračil a prohrábl si krátké bílé vousy. „Byli to právěministři, kdo v poslední době rozněcovali nenávist k cizincům.Nevím, jestli je moudré navštívit domácnost jednoho z vůdčíchpolitiků.“ Grayson pokrčil rameny. „Moc dalších možností, nemám. Tadyzůstat nemůžu.“ Berenir přikývl. „Nemůžu říct, že mě mrzí, když vás vidímodcházet. Zůstat tu by bylo nebezpečné.“ „Nemuseli jste mě sem nosit.“ Možná by bylo lepší, kdyby toneudělali. Zoufalstvím a pocitem ztráty se Graysonovi sevřelžaludek. „Nerozumějte mi špatně, mladý pane.“ Berenir stále používalčestné oslovení, které si většina Trellu schovávala pro představitelevzdáleného Tharkadu a téměř legendárních vnitřních světů Svazu.„Vás osobně z ničeho neobviňuji, ale...“ „Ale musíte brát v úvahu vaše sousedy.“ „Eh, ano. Jak říkáte.“ „Jsem vám za vaši pomoc vděčný.“ „Já jsem vděčný za všechno, co vaši lidé přinesli na Trellwan,“usmál se Graysonovu zmatenému výrazu. „Ne, nemyslím Hendrika.Ale technologii... vědu k odstranění pověr... vzdělání. Můj synClaydon se za ta léta práce na Hradě naučil hodně.“ „To je mi teď opravdu platné, otče. Svaz se nikdy nevrátí.“ „Bylo ti to mnoho platné, když tě to naučilo myslet, synu.Vždycky je mnoho způsobů, jakými se můžeš na problém dívat,některé dobré, některé špatné. Ty ses naučil používat ve svémmyšlení vědeckých metod, myslet kriticky, racionálně. To je tenpoklad, kteří tito... tito muži z hvězd s sebou přivezli. Odvézt si ho - 46 -\n47. ale už nikdy nemohou.“ Znovu se obrátil na Graysona. „Jsme to my,kdo vám je vděčný, mladý pane.“ Grayson zůstal zticha. Vědecké metody byly jen malou nadějí prolidi stojící tváří v tvář pirátským OBRům. Technologie a racionálnímyšlení snadno zmizí v pohřebních hranicích měst. Berenir byl protu část Carlyleho komand, která se zabývala událostmi v Sarghadu,dlouho záhadou. Byl jedním z bohatých městských obchodníků,který obchodoval s nečetnými kupci přistávajícími na kosmodromu.Ti směňovali své zboží za trellwanské minerální vody a koření. Vevlnách bouří a propagandy proti Svazu měl malé zisky, aleobchodoval s muži z hvězd dále, prodávaje Carlyleho lidem jídlo,olej pro stroje a rozličné zboží od soli až po mýdlo. Nikdo nebylschopen říci, jestli je to z jeho strany chamtivost, praktickéuvažování nebo prostě kosmopolitní přijímání cizinců jakoobyčejných lidí. Kdyby se obyvatelé města dověděli, kde se nalézásyn muže, který připravoval smlouvu s Hendrikem, snadno to mohlovyvolat výbuch jejich dlouho skrývané zloby. Trellové nebyli ve svépodstatě lstiví nebo krvelační, ale byli to lidé. Grayson se otřásl přivzpomínce na historku, kterou slyšel o znásilňovači vysazeném napoušti ve chvíli, kdy začínaly erupce. Nejprve si myslel, že Berenira využije, aby ho zkontaktoval snejbližší mimoplanetární obchodní lodí, která se na Trellwanuzastaví. Obchodník mu však vysvětlil, že mimoplanetární kupcipřilétají takhle daleko na Periferii jen zřídka a že má strach z toho, cose stane, až přiletí další. Jak si mnul ruce, světlo shora se blýskalo nadrahých kamenech jeho prstenů. „S obchodem to teď půjde z kopce,řekl bych.“ „Ale nějaká loď přiletí?“ „Ach, ano, nakonec. Ale bude to chvíli trvat. Obchodní lodě užnekřižují nebe jako kdysi...“ „Ale přiletí?“ „Oh, určitě přiletí!“ „Nechá je vaše vláda přistát? S touto politikou nenávisti kcizincům...“ Berenir neklidně mávl rukou. „Jestli jsem se vůbec něco naučil zatěch tři sta třídnů v ulici Obchodníků, tak je to to, že obchod se zase - 47 -\n48. vrátí. Jak dlouho si myslíte, že Trellwan bez obchodníků z hvězdvydrží, co?“ „Nevím. Máte tu vodu... pěstujete si vlastní potraviny... Mohlibyste se bez nich obejít.“ Co ale Grayson neřekl, bylo, že podle jehoměřítka byla úroveň trellwanské civilizace jen o stupínek výše nežbarbarství. Neměli žádnou elektroniku, která by stála za řeč. Energiizískávali z přílivových generátorů poháněných spalováním ropnýchdestilátů. Doprava v ulicích byla zčásti motorová a zčásti sepoužívala zvířata — ochočené pouštní láníky. Berenir znovu mávl rukou. „Vláda se nestará o vodu a potraviny.Jsou to daně, poplatky a dovoz, co je zajímá. Dejte politikům oh...deset... možná dvacet třídnů a lodě se znovu objeví.“ Berenir sepodrbal na bradě. „Ale než se to stane, musíme vymyslet, co s vámi.“ Když to Grayson slyšel, málem zaúpěl. Deset trellwanskýchtřídnů bylo přibližně dva a půl standardního roku. V posledních šestiměsících přistávaly na Trellwanu jedině výsadkové obchodní loděMailaiovců, pocházející z vesmírné lodi, která udržovala spojenímezi Oberonem a Trellwanem. Jak dlouho bude trvat, než se ozvedalší? A jak by se k ní mohl dostat přes kosmodrom obsazenýHendrikovými bandity a s obyvateli Sarghadu, připravenými zabít hona potkání, v zádech? Berenir vypadal zamyšleně. „Mám kontakty ve vládě,“ řekl.„Obchodník v mé pozici je v dnešních dnech musí mít. Předsedavlády je můj přítel...“ „Stannic? Předseda vlády Stannic?“ „Ano. Znáte ho?“ „Já... znám jeho dceru. Celkem dobře. S ministrem jsem sejednou nebo dvakrát setkal...“ „Stannic je jedním z nejdůvěryhodnějších rádců krále Jeverida. Jeto také muž, kterého je třeba znát, chcete-li obchodní licenci, a tak.“ „Pomůže?“ Berenir skousl spodní ret. „Stannic byl vždy zastáncemJeveridovy politiky upevňování vztahu se Svazem. V poslední doběbyl Stannic a Jeverid proti celému zbytku vlády, a když je posádkaHradu opustila — bez urážky, mladý pane — když je opustila,dostala se vláda do slepé uličky. Já... nevěřím mu o nic víc než - 48 -\nInto the wild - warsztaty przyrodnicze\nJoomla 2-cms working\nCableado Estructurado Estandares


Stavba: -lík(0), kde (0) reprezentuje soubor koncovek vzoru hrad.\nSufix -lík chápeme jako rozšířenou variantu sufixu ► -ík. Je jím utvořeno jen několik derivátů.\nI. Od substantiv jsou utvořeny (1) názvy objektů: vrchlík ‚tkaninová část padáku‘ (← vrch), také jako geom. termín ,část kulové plochy oddělená sečnou rovinou‘. Synchronně se sufix -lík vyděluje také u substantiva rohlík (← roh, odvozeno na základě podobnosti), ačkoli etymologie může být postupná (snad přes stč. rohel).\nII. Od sloves jsou utvořeny názvy (2) nástrojů/prostředků: tužlík ‚nástroj k tužení‘ (← tužit); obrtlík ‚otočná uzavírka oken a dveří‘ (← obrátit); i zde je ale možný alternativní výklad jako deminutivum se sufixem ► -ík od základového obrtel.\nDotaz [(lemma=".*lík") & (tag="[N].*")] dává 458 lemmat, z toho platná 4.\nZ frekvenčních pásem: 1 lemma nad 500 dokladů, 1 lemma s 1 dokladem.\nVšechna 4 lemmata: rohlík (↖1) 755, obrtlík (↖2) 40, vrchlík (↖1) 38, tužlík (↖2) 1.\nEtymologicky lze sufix -lík vyčlenit u jmen střízlík ‚druh ptáka‘ (dříve i stříž, střížek; základ patrně onomatopoického původu), střevlík ‚druh brouka‘ (Preslův novotvar; souvisí patrně se střevo), trpaslík,198 trpajzlík a tajtrlík (expresivní obměna jména tatrman). Substantivum štandlík ,džber ap.‘ lze vyložit sufixem -lík připojeným k něm. základu stand, alternativně ale i jako formální obměnu substantiva štandla (analogicky ke slovu rendlík) nebo jako deminutivní modifikát substantiva štandl.\nKoncový řetězec -lík nacházíme u řady substantiv přejatých z němčiny: majzlík (← něm. Meissel ‚dláto‘), ratlík (← něm. Rattler ‚krysař‘), žejdlík (← něm. Seidel ‚nádoba‘), podobně kastlík, krejzlík, koflík, knoflík, knedlík, paklík, preclík, šnytlík, žejdlík; často jde o adaptaci německých deminutiv: kamrlík (← Kämmerlein ← Kammer ‚komora‘), kastlík (← Kästlein ← Kasten ‚skříň‘), jistý deminutivní příznak si taková substantiva zpravidla zachovávají i v češtině. Původ v německých deminutivech či hypokoristických podobách osobních jmen mají také mnohá příjmení: Venclík (← Wenzel, něm. podoba osobního jména Václav), Mertlík (← Mert(e)l, něm. podoba jména Martin), Mandlík (← Mandel, dem. k něm. Mann), Petrlík (← Peterle, něm. deminutivní podoba jména Petr), podobně Hanzlík, Hamplík, Hamerlík, Mejzlík, Menclík, Vintrlík.\nV mnoha případech mají řetězec lík slova odvozená sufixem ► -ík: kostel-ík (← kostel), dudl-ík (← dudlat), dol-ík (← dole), rychl-ík (← rychlý), uprchl-ík (← uprchl/uprchlý), včetně základů cizího původu (smajlík ← angl. smile). Substantivum jedlík jakožto název nositele vlastnosti odvozený od imperfektiva sice z hlediska významu poukazuje primárně k přítomnosti (‚kdo hodně jí‘), formálně se však opírá o minulé participium (← jedl), a i zde tedy na základě fundace vyčleňujeme základní sufix ► -ík.\n198 Vykládá se číslovkou tři a substantivem pěst ‚tvor vysoký na tři pěsti‘.


O šití, vaření a všem možném ostatním...: Je libo soft?\nKombinace hnědého a limetkového softu, designový úplet s třema prasátkama, reflexní prasátka atd. Bunda je dle střihu od Farbenmixu - Quinn. Sedí moc hezky, dá se pod ni i mikina, není úplně úzká. Trošku jsem protáhla rukávy a díky zakončení s nápletem byly zas moc dlouhé. Takže jsem náplety "vtáhla" dovnitř a soft na rovnostehu prošila. Teď je to mnohem lepší. Kapuce by mohla být trochu větší. Vyladíme příště.... Jakub stejně kapuce nesnáší, tak proč to hrotit, že? :-)\nKalhoty jsem šila podle dříve vyzkoušeného střihu od Rinny. O pár centimetrů jsem je prodloužila, ale i tak se obávám, že na jaro už nebudou.... Škoda, moc se mi líbí... Budu muset k bundě ušít nějaké jiné.\nDetail zadních kapes...\nKdo to tu vykukuje?\nSouprava otestována na výletě parním vláčkem...\nA v bundě Kubík řádil...\n...na hodech u babičky...\n...kde si zrovna osedlal i koníka!\nZ jarního/letního softu jsme ovšem velmi rychle přešli do toho zimního s fleecem. Díky rychlosti svého šití (či spíše nešití) jsem velmi ocenila, že Adélka má bundu. A stále jí je dobrá. Kalhoty z loňska byly krátké. Ladícího materiálu už nebylo tolik, takže vznikla zas další nová kombinace.\nDvojitá kolena tentokrát s aplikací srdíček...\nProtisněhová ochrana podle Fram...\nNaše letošní souprava je na světě. Jen ten drak nám ten den moc nelítal.... ;-)\nStřih: bunda - Farbenmix, Quinn, vel. 98/104\nkalhoty - Rinna, vel. 92/98\nkalhoty Adélka - střih vlastní upravený, vel. 110/116\nVystavil Veronika Hanackova v 23:05\neulinka 4. listopadu 2015 8:04\nPěkně ses vyřádila, ta zelenohnědá kombinace se mi moc líbí!!! Já mám taky ten hnědý, taky musím něčím trochu přibarvit ;) A Kubíkovi tyhle barvy fakt sluší.\nVeronika Hanackova 4. listopadu 2015 9:25\nDíky moc! I sestra se vyjádřila, že se jí líbí ta hnědá, prý by chtěla bundu. Hahaha, možná do důchodu se dočká.... :-D\nOn je takový malý skřítek v těchto barvách. Moc by se mi na něm líbila i kombinace hnědo-modrá (tyrkysová), ale nevím, jestli se k ní někdy propracujeme... ;)\nHapy 4. listopadu 2015 8:27\nPěkné, zejména ty reflexní prasátka jsou super, to by se nám taky hodilo :o)\nVeronika Hanackova 4. listopadu 2015 9:26\nŽe jo? :-) Jako ty jsem měla koupené už asi 2 roky přesně za tímto účelem.... Tak konečně aspoň něco hotovo! Všechno chce svůj čas. :-D\nJíťa 5. prosince 2015 8:46\nKoukám, že jsem nějak drsně zaspala :-)\nNádherné soupravičky i x dalších kousků... Já momentálně nestačím vkládat a ani prohlížet blogy.\nDětem moc sluší .-)\nVeronika Hanackova 5. prosince 2015 21:40\nDíky moc! No mě ženou poslední chvilky relativního "klidu" jen s dvěma dětma.... :-) Ale i tak bych potřebovala ušít moc moc moc... seznam je dlouhý, času málo...


Letní shakespearovské slavnosti 2022 Praha\nMACBETH konečně na Hradě! Téměř denně až do 17. července hrajeme v Královské zahradě Pražské hradu letošní novinku, inscenaci MACBETH, v hlavních rolích s Markem Němcem a Lenkou Krobotovou. A je to zážitek, který rozhodně stojí za to.\nAle připraveno je toho ještě mnohem více. Premiéru bude mít 29. července KONCERT PRO MR. SHAKESPEARA, hudební projekt Dana Fikejze s Jitkou Čvančarovou, Richardem Tesaříkem, Mirkem Etzlerem nebo Kateřinou Pechovou a Peterem Pechou. Dále nás čeká nové nastudování komedie SEN NOCI SVATOJÁNSKÉ v produkci ostravských kolegů a nezapomínáme ani na diváky nadšené z her v angličtině, dva večery budou patřit inscenaci A MIDSUMMER NIGHT’S DREAM (Prague Shakespeare Company).\nVšichni, kdo si v loňském roce zamilovali (anebo případně nestihli) magickou komedii BOUŘE, se dočkají v srpnu. David Prachař, Eliška Křenková, Zdeněk Piškula, Marek Daniel, Pepa Polášek, Ondra Malý nebo Csongor Kassai rozehrají v režii SKUTRů nádherné představení plné lásky, překvapení a zázraků, ale hlavně nekonečné řady vtipných gagů.\nVstupenky můžete kupovat ZDE nebo v síti TICKETMASTER.