Konec osamocení (13) - Test přežití Science fiction\nUplynulo pět let plných nadějí, planých poplachů i spokojeného žití. Začátky byly krušné. Adam stále nemohl překonat problém mnohonásobné nevěry, jak tomu sám soukromě říkal. Nejméně starostí měl se svou »rodinou«, jak říkal svým třem stálým přítelkyním. Nešlo být věrný pouze jedné a ostatním se vyhýbat, ve společné domácnosti to ani dost dobře nešlo. Po »svatební noci« se parádně vyděsil, když se probudil v chumlu dívčích těl. Co jsem to udělal... Taková ostuda... Spánkem obluzený mozek viděl vše v černých barvách. Pak si na vše vzpomněl a úlevou se nahlas rozesmál. Probudil tím i ostatní, ale ničemu to nevadilo. Výborná nálada přetrvávala dalších několik dní, až si na tento způsob života Adam zvykl. První týden byl hájený, aby se sžil se svými gráciemi, pak měla nastat sexuální otročina. Na to si zvyknout jen tak nedalo. Každou noc se v pracovní ložnici objevila nová tvář. To už se téměř podobalo Adamově nevěře jeho třem gráciím. Stres se časem přenesl na psychiku, Adam býval často podrážděný, utrhoval se na každého, kdo mu zkřížil cestu, takže nejvíc na svou rodinu. To ho trápilo natolik, že začal ztrácet sexuální výkonnost. Nakonec se sbalil, na kus papíru napsal zprávu, že mizí na pár dní srovnat se se svým svědomím a že doufá, že ho nebudou rušit. Pak ho přilepil doprostřed obrazovky domácího terminálu a odjel na stanici výtahu za kamarádským opičákem Joem. Samozřejmě nepředpokládal, že unikne všem těm kamerám a senzorům, pouze doufal, že se za ním nikdo osobně nevypraví.\nNa stanici se objal se Joem, sedli si k obligátní láhvi šampaňského a začali mávat rukama. Jak jinak se dorozumět znakovou řečí. Večer měl nachystaný pokojíček, ačkoliv si byl jist, že Joe nikam než na záchod neodcházel. Joe se jen culil, pak cosi zachraptěl a zpoza rohu se vynořila samička.\nTO BYT MA MANZELKA!\nAdam zíral. Joe se chvíli bavil s manželkou tou hrdelní řečí, načež se samička otočila a odešla. Adam se Joem vrátili do společenské místnosti. Za chvíli se samička vrátila s početnou tlupou. A Joe zase začal ukazovat:\nTOTO BYT MA MANZELKA, TOTO TAKY, SYN, DCERA, DALSI DCERA, SYN, SYN, DALSI MANZELKA, POMOCNA MANZELKA...\nSTOP, STOP! mával Adam rukama. Ničemu nerozuměl!\nJoe začal vysvětlovat. Všechny samice v tlupě jsou jeho manželkami, jelikož je nejstarší. Pak existují další samci, kteří přijdou na řadu, až po tom, co si Joe na nějakou dobu vybere společnici. Ostatní jsou více méně k dispozici, ale musí s tím souhlasit obě strany. Tabu jsou těhotné, nemocné, zraněné a staré samičky a také mláďata. U těch to platí až do období dospívání, kdy se začnou mezi samci a samicemi projevovat rozdíly především v celkové velikosti a tělesných proporcích.\nToho dne a večera vypil Adam o pár flašek více, ale ten večer to ještě nezpozoroval. Ovšem ráno to bylo horší. Měl před očima důkaz, že se Zeměkoule točí. Točilo se vlastně všechno včetně Adamovy hlavy. Odpotácel se do koupelny, kde krátkou chvíli přemítal, jestli do mísy strčit zadek nebo hlavu. Nakonec skončil pod ledovou sprchou. Pak tak horkou, co snesl. Pak opět ledová. A znovu. Po pár střídání se začal svět ustalovat. Již se potácel jen mírně.\nAdam na sebe natáhl čisté prádlo a triko a odešel do kuchyňky. Tam však již kraloval Joe, který v okamžiku, kdy Adam vstupoval do dveří, vyklopil na talíř porci slaniny s vejci. Položil talíř na stůl, přistrčil košíček s plackami a široce a vědoucně se na Adama usmál. Adamovi zakručel žaludek a pak...\nPo snídani chtěl Adam zalehnout, ale Joe měl pro něho jiný plán. Po skoro neznatelné pěšince došli ke skalního sloupu. Za nejbližšímu záhybem se ukázalo krásné skalní jezírko. Pomalu došli ke skalnatému břehu a tam Joe ukázal doprava. Do vody se pozvolna skláněla skalní plotna a tam se vyvalovala ze včerejška známá tlupa. Dospělí na vyhřátém kameni, mláďata ve vodě. Víc zaregistrovat Adam nestihl, do zad ho plácla velká tlapa a pak už letěl do vody. Vzápětí se s mohutným plácnutím zanořil do vody vedle něj Joe, jedním mávnutím pracky vytáhl Adama na vzduch a postavil ho. Adam zjistil, že stojí v metru vody a zblble zírá.\nNEJSI PRVNI ANI POSLEDNI, zagestikulovala chlupatá postava za Joem, ve které poznal jednu samičku z tlupy. Adam se rozesmál. Cítil, že z něho odtéká stres jako z prasklé nádrže. S mohutným cákáním začal plavat k protějšímu břehu. Tam vylezl na pozvolný břeh a ničeho nedbaje se uvelebil uprostřed tlupy. S veselým povykováním se shromáždili i ostatní a začali na Adama mávat packama. Sem tam se přišouralo nějaké opičátko, nevěřícně si sáhlo na neosrstěnou bledou kůži a s užaslým výrazem kvapně uteklo.\nPo týdnu zavolal domů, že je mu smutno, a ať se grácie seberou a dopraví se na stanici. Dostal totiž báječný nápad a nepochyboval, že mu ho schválí. Chtěl postavit společné bydlení jak pro sebe, svoji rodinu a pro opičí tlupu. Probíral to několik večerů s Joem a shodli se na společných pravidlech. Po příjezdu grácií je seznámil s Joem a jeho tlupou a s tím, co zatím společně vymysleli. Holky chvíli zíraly s vyvalenýma očima, pak zajásaly a začaly navrhovat podrobnosti. Ty probíraly jak na stanici, tak i při čvachtání se v jezírku. To už také přijela bábinka Helena jako oficiální představitel útočiště. S proslovem:\n„Chovejte se ke mně jako k ostatním!“ došla k jezírku. Takže se k ní Joe zachoval jako původně k Adamovi a hodil ji do jezírka. Tam již čekal Adam, který bábinku vylovil a políbil ji na přivítanou. Pak pokračovali ke břehu se smíšenou tlupou. Bábinka na to zírala a jen kroutila hlavou. Když se doslechla o plánech na výstavbu společného obydlí, jako by omládla o padesát let. Postavit cokoliv kdekoliv nebyl problém, záviselo to pouze na schopnosti správně naprogramovat nanostroje. A kdo jiný by je měl programovat, když ne ten, co to vše vymyslel. Takže Adam s bábinkou na pár dní odjeli, aby se to Adam naučil. Když se vrátil, začala stavba. Žádný panely, cihly, překlady, žádná malta či prach z rozsypaného cementu. Zdi rostly přímo před očima. Občas za Adamem došel někdo s nějakým vylepšením, Adam pokýval hlavou a když to získalo všeobecný souhlas, zapracoval to do plánů. Tak vznikla rozlehlá stavba, jelikož prvním pravidlem bylo co nejméně schodů. Proto taky měla stavba jen tři podlaží - sklep, přízemí a první patro. Ve sklepě byla technická zařízení a skladovací prostory, přízemí bylo obytné a v prvním patře byly ložnice a vůbec prostory, kde nebyl člověk/opice tak na ráně.\nMezitím pokračovalo pozvolné probouzení osazenstva a začalo být rušno. Občas některá obyvatelka při spatření Adama propukla v pláč, občas se na něho i některá vrhla, ale grácie byly vždy po ruce. A kdyby ani grácie nestačily, nedaleko byl vždy někdo z Adamsovic tlupy. Pojmenování přišlo po tom, co někdo vyhrabal z archivu seriál »The Addams Family« z dávných dob kinematografie a převedl ho na vysílání v domácích terminálech. Joe občas prohlašoval, že se nechá oholit, aby vypadal jako komorník Lurch a mláďátka si hrála na pomocnou Ruku.\nPak neočekávaně přijela bábinka Helena, dala se hodit do jezírka a oznámila novinky v průzkumu. Po Adamově příchodu vyslala průzkumné nanostroje pátrat po ostatních útočištích. Zatím objevily dvě, jedno nebylo podle všeho vůbec včas dokončeno a osídleno, ve druhém zkolaboval systém životní podpory po neodborném násilném zásahu. Jistou zajímavostí bylo umístění obou útočišť. Obě byly poblíž sebe na jihovýchodním pobřeží Středozemního moře. Nanostroje našly i stopy po jaderných explozích, a to v době ještě před pádem komety.\nKdyž další průzkum našel na severu Evropy podzemní prostory, zcela jistě vybudované člověkem, panovala ve štábu průzkumu vzrušená atmosféra. Každou chvíli čekali nové informace.\nDalší zprávy byly poněkud znepokojující. Teplota -3 C byla podivná. Že by se průzkumníci probourali do ledničky? Všude tma, ani stopy po životě. Police a police, na nich plastové krabice. Pak některou chytřejší napadlo zadat hledání v archivu. Výsledek se dostavil během pár minut. Ano, bylo to dílo lidských rukou, nikoliv však pro lidi:\nŠpicberské globální úložiště semen je zabezpečené úložiště semen nacházející se na norském souostroví Špicberky za polárním kruhem. Toto zařízení bylo založeno v podzemní jeskyni pro zachování široké rozmanitosti semen rostlin z míst po celém světě. Zařízení má být mj. bezpečné útočiště semen v případě velkých regionálních či globálních krizí. Skladování semen je zprostředkováváno zdarma. V obřích ledových halách jsou uchovávána semena v černých krabicích zmražených na teplotu mezi -10 a -20 C, což by mělo zajistit perfektní stav semen nejméně stovky let.\nAle i v dalších letech se stále něco dělo. Obydlí Adamsovic tlupy se postupně rozrůstalo, přibyla nemocnice, pak i jesle, školka a pomalu se chystala opravdová škola. Do toho zase jednou přijela bábinka Helena s obvyklými drby i seriózními zprávami od průzkumných týmů. Problém byl v tom, že týmy sice nacházely další útočiště, ale všechny neobydlené. Někde popadaly stropy při zemětřesení, jinde to zalila láva z probuzeného Vesuvu. Některé vypadaly jako čerstvě opuštěné, všude se svítilo, vše bylo funkční, ale lidi nikde. V jednom případě za to mohla náboženská sekta, která lidi zblbla natolik, že se s prorokem v čele odebrala do vysněného Edenu, který samozřejmě neexistoval. Pozůstatky po této expedici se našly v centru pouště Gobi. Jinde to byla hromadná sebevražda, jelikož prorok lidem vysvětlil, že se Alláh velmi rozzlobil na lidi a tento stav skončí ve chvíli, kdy budou všichni mrtví. Pak začne Alláh zkoumat, kdo nahradí člověka.\nTentokrát si bábinka na Adama počkala, až budou o samotě. Nejnovější zprávy byly alarmující:\n„Vypadá to, že jsme našli útočiště, ze kterého pocházíš. Leží docela blízko, v argentinských Andách, necelých 5000 kilometrů severně. Vypadá nedotčeně, průzkum vnitřku jsme však prozatím stopli. Máme však jistotu, že je obydlen. Chceme tě v centru průzkumu.“


Export / Stáhnout CSV - Freelo help\nExport jednoho To-Do listu\nExport všech To-Do listů\nStáhni si CSV soubor (tabulka / excel)\nCSV export To-Do listu\nCSV export celého projektu\nExport dat z Freela\nNěkdy je potřeba sdílet data s kolegy, klienty nebo nadřízenými jinak než ve Freelu. Občas se hodí poslat data v tradiční tabulkové podobě. Nebo si jen vytisknout některé řádky na offline poradu. Nyní lze exportovat buď samostatný To-Do list nebo celý projekt. Exporty najdeš v trojtečkovém menu.\nPotřebuješ si zkopírovat existující strukturu To-Do listu? Nemusíš ji přepisovat, stačí si ji exportovat z Freela. Funkci Exportovat najdeš u každého To-Do listu vlevo od jeho názvu v trojtečkovém menu.\nKlikni na trojtečkové menu u To-Do listu a vyber možnost Exportovat.\nExport může i nemusí zahrnovat dokončené úkoly a podúkoly. Potvrdíš přes Exportovat.\nZvol si, co všechno má export obsahovat.\nExportovanou strukturu To-Do listu vlož jako šablonu přes funkci Přidat více prvků při tvorbě nového To-Do listu. Tohle je velký pomocník při vytváření typově podobných projektů a To-Do listů.\nHotový export To-Do listu.\nMůžeš exportovat celý projekt najednou. Jdi na detail projektu a klikni na červený nadpis To-Do listy. V pravé části je trojtečkové menu > klikni na Exportovat.\nUkázka, jak exportovat všechny To-Do listy najednou.\nUkázka jak exportovat celý projekt.\nCSV soubor je vhodný pro přeposílání kolegům či nadřízeným. Jedná se o export v tabulkovém formátu. V reportu se zobrazí název projektu, To-Do listů, úkolů, počet podúkolů, odkaz na To-Do list a další informace o úkolech. Po kliknutí na tlačítko Stáhnout (CSV) na daném To-Do listu se automaticky stáhne soubor CSV.\nUkázka, jak stáhnout CSV soubor k celému To-Do listu.\nCSV formát obsahuje – název projektu, To-Do listu, úkolu, hypertextový odkaz, stav úkolu, řešitele, termíny, informace o vytvoření, autora, počet komentářů, počet podúkolů, počet dokončených podúkolů, atd…\nStejným způsobem lze stáhnout CSV soubor celého projektu. Přejdi do sekce Projekty v modré horní liště > Všechny projekty > trojtečkové menu > Stáhnout (CSV).\nZačne stahování tabulky, která obsahuje název projektu, To-Do listů, úkolů, řešitele, termíny, zadavatele úkoly nebo počty podúkolů. Můžeš si údaje poté upravit podle vlastní potřeby v jakémkoli tabulkovém editoru.\nUkázka, jak stáhnou CSV soubor celého projektu.\nKomplexní export dat z Freela se ti může hodit, pokud ukončuješ placený tarif nebo chceš mít pravidelnou kompletní zálohu. Export zahrnuje vše od komentářů až po soubory. Data ti pošleme na e-mail v ZIP souboru a pravděpodobně to bude chvíli trvat (třeba i 1-2 dny).\nPřes avatar v pravém horním rohu přejdi do Nastavení. V horní liště najdi sekci Import & Export.\nExport dat z Freela najdeš v Nastavení účtu.\nNíže na stránce klikni na Export dat z Freela a následně Vyžádat export dat.\nKlikni na Stáhnout data z mého účtu a začneme export zpracovávat.\nVyžádej export dat a začneme na tom pracovat.\nObjeví se i upozornění, že příprava dat bude chvilku trvat. Jakmile bude export připravený, pošleme ho na tvůj registrační e-mail nebo ho najdeš přímo na stránce exportu ve Freelu.\nPříprava dat může chvíli trvat a pošleme ti e-mail, až budou připravená.\nUpdated on 8.4.2022


E-kniha: I’m Your Man: Život Leonarda Cohena | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: I’m Your Man: Život Leonarda Cohena -- Život Leonarda Cohena – Sylvie Simmonsová\n> I’m Your Man: Život Leonarda Cohena\nElektronická kniha: I’m Your Man: Život Leonarda Cohena\nPodnázev:\tŽivot Leonarda Cohena\n– Kniha Sylvie Simmonsové I’m Your Man představuje dosud nejucelenější biografii hudebníka, zpěváka, spisovatele a básníka Leonarda Cohena . – Jeden z nejvlivnějších umělců posledních padesáti let dokázal ve své tvorbě ... (celý popis)\n(život Leonarda Cohena)\nkanadští spisovatelé (anglicky píšící) – 20.-21. století\nkanadští básníci (anglicky píšící) – 20.-21. století\nI’m your man 1\nI’m Your Man2\nI’m your man 3\nI’m Your Man4\nI’m your man 5\nPROSTOR | PRAHA | 2020\nI’m Your Man6\nOriginally published under the title I’m Your Man. The Life of Leonard Cohen\nCopyright © 2012 by Sylvie Simmons\nCzech edition © PROSTOR, 2020\nTranslation © Pavel Pokorný, 2020\nCover photo © Terry O’Neill, 1990, Getty Images\nI’m your man 7\nPro N. A. s láskyplnou vzpomínkou\nI’m Your Man8\nI’m your man 9\nTo, jak něco děláš, vypovídá o tom, jak děláš všechno.\nI’m Your Man10\nJe to elegantní, dvorný muž se starosvětskými manýry. Při setkání se ukloní, když opouštíte místnost, vstane. Pečuje o vaše pohodlí a nedává nijak najevo, že se možná sám pohodlně necítí. Jen z toho, že v kapse nenápadně přebírá korálky řeckého růžence, si můžete domýšlet, že se snad potřebuje diskrétně zbavit stresu. Povahou je spíše uzavřený a plachý, ale pokud to okolnosti vyžadují, dokáže zakročit důstojně i s humorem. Svá slova pečlivě váží, jako básník či politik. Umí ocenit jejich zvuk, vyjadřuje se precizně, ale zároveň má talent a cit pro dvojsmysly a tajemno. Odjakživa má rád mlžení a záhady. V jeho vyjadřování je cosi spikleneckého, což platí i pro jeho písně. Vzbuzuje dojem, že vám sděluje důvěrná tajemství.\nJe uměřený, není na něm nic nestřídmého. A je menší, než byste čekali. Vypadá úhledně. Člověka mimoděk napadne, že by mu slušela uniforma, má ale na sobě oblek. Tmavý, dvouřadový, s tenkým jehlovým proužkem. Jestli není šitý na míru, rozhodně tak vypadá.\n„Má drahá,“ pronese Leonard, „já jsem se v obleku narodil.“ I’m Your Man12\n1. Narozen v obleku 13\nchci být takovým hrdinou\njakým jsem chtěl být\nkdyž mi bylo sedm\n„Proto píšu“, Výbor z poezie*\nZa synagogou, která zabírá většinu bloku, řidič odbočil z hlavní uli\nce, minul kostel svatého Matěje na protějším rohu a zamířil do kopce.\nVzadu ve voze seděla atraktivní, elegantně oblečená sedmadvacetiletá\nžena s výraznými rysy a v náručí držela novorozeného syna. Ulice, kte\nrými projížděli, byly úpravné a dobře udržované, a totéž platilo i pro\nstromy. U takhle velkých domů z cihel a kamene by se člověk mohl\nbát, že se zhroutí už jen pod vahou vší té nadutosti, ale tyhle budo\nvy se naopak jakoby vznášely po úbočí kopce vzhůru. Přibližně v po\nlovině svahu řidič zatočil na postranní cestu a zastavil na konci ulice.\nDům na adrese Belmont Avenue 599 byl rozlehlý, mohutný a vyhlížel\n* Leonard Cohen, „Proto píšu“, v: Výbor z poezie, přel. Pavel Šrut, Mladá fronta, Pra\nha 1998, str. 63.\nI’m Your Man14\nformálně. Postavili jej v anglickém stylu, tmavé cihly zjemňovala vpředu bíle rámovaná veranda a vzadu Murray Hill Park – čtrnáct akrů trávníků, květinových záhonů a stromů. Na jedné straně se otevíral široký výhled na řeku svatého Vavřince, na druhé straně se rozkládalo centrum Montrealu. Řidič vystoupil, otevřel zadní dveře a malého Leonarda vynesli po bílých schodech domů.\nLeonard Norman Cohen se narodil 21. září 1934 v Královské Viktoriině nemocnici, v mohutné budově ze šedivého kamene v zámožné čtvrti Mount Royal v Montrealu. Podle nemocničních záznamů se narodil v pátek ráno, ve tři čtvrtě na sedm. Z historického hlediska se tak stalo mezi velkou hospodářskou krizí a druhou světovou válkou. Když si odpočítáme devět měsíců, zjistíme, že Leonard byl počat během jedné z těch subarktických zim, které se v jeho rodném městě dostavují se spolehlivou pravidelností a silou, a to někdy v době mezi koncem chanuky a Božím hodem vánočním. Chlapec vyrůstal v domě plném obleků.\nJeho otec Nathan Cohen byl zámožný kanadský Žid, majitel přepychového obchodu s oblečením. Společenský oděv značky Freedman Company byl pojem a Nathan se rád oblékal formálně i při neformálních příležitostech. Pokud šlo o obleky, měl stejný vkus, jaký projevil při výběru domu, tedy upřednostňoval tradiční anglický styl. K obleku nosil psí dečky a květinu v klopě, a pokud to jeho aktuální zdravotní stav vyžadoval, opíral se při chůzi o vycházkovou hůl se stříbrnou rukojetí. Leonardova matka Masha Cohenová byla o šestnáct let mladší než její muž. Byla dcerou ruského rabína a v Kanadě žila zatím jen krátce. S Nathanem se vzali v roce 1927, nedlouho poté, co dorazila do Montrealu. O dva roky později porodila první z jejich dvou dětí, Leonardovu sestru Esther.\nNa nejstarších fotografiích Leonardových rodičů je Nathan ramenatý, podsaditý muž s hranatou tváří. Štíhlejší Masha jej o hlavu převyšuje a její postava je v kontrastu s ním samá oblina. Výraz jejího obličeje je zároveň dívčí a vznosný, zatímco Nathan se tváří přísně a zachmuřeně. Od hlavy rodiny se tenkrát u fotografa samozřejmě taková póza očekávala, nicméně je jisté, že Nathan byl skutečně rezervovanější a více poangličtěný než jeho vřelá a emotivní ruská manželka. Malý\n1. Narozen v obleku 15\nLeonard, baculatý a podsaditý, byl zprvu i hranatou tváří podobný spíše otci, ale jak vyrůstal, začal se podobat matce. Tvář se mu protáhla, měl husté vlnité vlasy i její šikmé, hluboké a tmavé oči. Po otci zdědil menší postavu, smysl pro pořádek, vystupování a lásku k oblekům, po matce zas osobní kouzlo, melancholii a vztah k hudbě. Masha si doma pořád zpívala – ani ne tak anglicky, spíše rusky a v jidiš, dojemné lidové písničky, které se naučila jako holčička. Měla pěkný kontraalt a zpěvem za doprovodu imaginárních houslí se dokázala přivést z veselosti do smutku a opět zpátky. Leonard ji charakterizoval slovem „čechovovská“.\n„Upřímně se smála a upřímně plakala,“\nřekl o ní. Střída\nla emoce v rychlém sledu. Masha Cohenová nebyla nostalgická žena, neměla ve zvyku mluvit o zemi, kterou opustila, ale svou minulost si nesla v těch písních.\nVe čtvrti Westmount bydleli zámožní příslušníci vyšších společenských tříd, kanadští angličtí protestanti a kanadští Židé druhé či třetí generace. V Montrealu, kde v mnoha ohledech vládla separace a izolace, spojovalo Židy a protestanty už jen to, že nepatřili k Francouzům ani ke katolíkům. V šedesátých letech přinesla do Quebecu „tichá revoluce“ řadu politických a kulturních změn a francouzština se zde stala jediným oficiálním jazykem, ale za časů Leonardova dětství to ještě ve Westmountu chodilo jinak a francouzsky u nich doma mluvili jen pomocníci v domácnosti. Cohenovi měli služku Mary, ale to byla irská katolička. Měli také chůvu, Leonard se sestrou jí říkali „chůvička“, a zahradníka jménem Kerry, černocha, který plnil současně i roli rodinného šoféra. (Nathanův mladší bratr Horace zaměstnával Kerryho bratra v obdobné dvojí roli.) To, že Leonard pocházel z lepších poměrů, není žádné tajemství. Leonard nikdy nepopíral, že se uměl narodit, nezapíral svůj původ či jméno, nehrál si na něco, co není. Cohenovi na tom byli dobře, i když by se ve Westmountu našly i bohatší rodiny. Ve srovnání s honosnými sídly ve čtvrti Upper Belmont byl jejich dům sice velký, ale těsně sousedil s tím vedlejším. Cohenovi si sice mohli dovolit šoféra, ale jezdili pontiakem, ne cadillakem.\nNicméně pokud šlo o prestiž, byli na tom Cohenovi tak, že se jim rovnal jen málokdo. Leonard se narodil do respektované a důležité rodiny, jedné z nejprominentnějších židovských rodin v celém Montrealu. Jeho\nI’m Your Man16\npředkové v Kanadě budovali synagogy a zakládali noviny. Financovali a spravovali spoustu židovských filantropických společností a sdružení. První Leonardův předek, který imigroval do Kanady, byl jeho pradědeček Lazarus Cohen. Narodil se ve čtyřicátých letech devatenáctého století na území dnešní Litvy, která byla tehdy součástí Ruska. Rabínská škola ve městě Vilkaviškis, kde učil, patřila mezi nejrigoróznější ješivy v Polsku. Lazarusovi bylo něco přes dvacet, když opustil manželku a novorozeného syna a pustil se do světa za štěstím. Po krátkém pobytu ve Skotsku nasedl na loď mířící do Kanady. V městečku Maberly v kanadské provincii Ontario se vypracoval ze skladníka dřeva až na majitele společnosti L. Cohen a syn. Firma obchodovala s uhlím a syn, uvedený v názvu společnosti, byl Lyon, budoucí Nathanův otec – Lazarus byl zprvu v Maberly sám, ale po dvou letech za ním dorazila manželka se synem. Rodina se později přestěhovala do Montrealu, Lazarus zde vedl slévárnu mosazi a založil úspěšnou bagrovací společnost.\nKdyž Lazarus Cohen v roce 1860 dorazil do Kanady, žilo zde velmi málo Židů. V polovině devatenáctého století jich v celém Mont realu nebylo ani pět set. V osmdesátých letech, když Lazarus začal vést kongregaci při synagoze Ša’ar ha-šamajim, jich už bylo přes pět tisíc. Pogromy v Rusku vyvolaly imigrační vlnu a do konce století se počet Židů v Kanadě zdvojnásobil. Montreal se stal centrem kanadských Židů a Lazarus se svým biblicky dlouhým bílým vousem a nepokrytou hlavou byl v této komunitě známou postavou. Kromě toho, že nechal vybudovat synagogu, také založil a vedl řadu organizací podporujících nově příchozí Židy i ty, kteří se k imigraci teprve chystali. Jménem montrealské Židovské kolonizační společnosti se dokonce vypravil do Palestiny, kde už od roku 1884 vlastnil pozemky. Lazarův mladší bratr Tzvi Hirsch Cohen, který jej brzy do Kanady následoval, se stal v Montrealu vrchním rabínem.\nKdyž v roce 1914 Lyon Cohen převzal po svém otci vedení kongregace při synagoze Ša’ar ha-šamajim, šlo o největší kongregaci ve městě, jehož židovská populace už mezitím vyrostla na přibližně čtyřicet tisíc. V roce 1922 už byla kongregaci stará synagoga malá, takže se přestěhovali do nové budovy ve Westmountu – zabírala skoro celý blok\n1. Narozen v obleku 17\na z domu na Belmont Avenue to bylo jen pár minut cesty z kopce. Dvanáct let nato zde nechali Nathan a Masha Cohenovi zapsat svého syna do „Registru narození společenstva anglických, německých a polských Židů v Montrealu“. Vybrali Leonardovi židovské jméno Eliezer, což znamená „Bůh je pomoc“.\nLyon Cohen byl stejně úspěšný obchodník jako jeho otec, věnoval se oděvům a pojišťovnictví. Podobně jako Lazarus sloužil i své komunitě. Ještě mu ani nebylo dvacet, když ho jmenovali jednatelem Anglo-židovského spolku. Založil židovské komunitní středisko a sanatorium, organizoval pomoc obětem pogromů. Měl významné postavení v Institutu barona de Hirsch, v Židovské kolonizační společnosti a v první kanadské sionistické organizaci. Vydal se do Vatikánu, aby jako zástupce židovské obce jednal s papežem. Patřil k zakladatelům Jewish Times, prvních kanadských anglicko-židovských novin, do nichž občas přispěl článkem. V šestnácti letech napsal divadelní hru s názvem Esther, kterou režíroval a zahrál si v ní. Leonardovi byly dva roky, když Lyon zemřel, takže svého dědečka nepoznal, ale cítil k němu silný vztah, který se prohluboval s tím, jak Leonard stárnul. Lyonovy životní zásady, pracovní morálka a víra v „aristokracii intelektu“,\nLyon nazýval, se shodovaly s Leonardovým přesvědčením.\nLyon byl také oddaný kanadský patriot. Když vypukla první světová válka, začal mezi montrealskými Židy agitovat pro vstup do kanadské armády. Jako první se přihlásili jeho synové Nathan a Horace – třetí syn Lawrence byl na to ještě příliš mladý. Nadporučík Nathan Cohen, číslo 3080887, patřil mezi první židovské důstojníky kanadské armády. Leonard měl moc rád fotografie svého otce v uniformě, ale když se Nathan vrátil z války, jeho zdravotní stavu se postupně zhoršoval, až skončil jako invalida. Možná proto Nathan, ačkoliv byl prvorozený syn prvorozeného syna, nenavázal na rodinnou tradici ani pokud šlo o vedení kongregace při synagoze, ani v jiných ohledech. I když byl úředně vzato šéfem firmy Freedman Company, ve skutečnosti obchod vedl jeho bratr Horace. Nathan na rozdíl od předků nebyl ani intelektuál, ani náboženský učenec. Tmavé dřevěné police v domě na Belmont Avenue sice skrývaly impozantní sbírku v kůži vázaných slavných básníků – Chaucera, Wordswortha, Byrona –, jejichž díla dostal\nI’m Your Man18\nNathan darem k bar micva, ale hřbety těch knih se poprvé otevřely až ve chvíli, kdy si v nich začal číst Leonard. Jak vzpomínal, Nathan dával přednost časopisu Reader’s Digest, ale „měl ušlechtilé srdce; byl to gentleman.“\nPokud šlo o náboženství, Nathan byl „konzervativní\nŽid bez fanatismu, ideologie a dogmat. Jeho život tvořily čistě jen rodinné zvyky a svazky s komunitou.“ O náboženských záležitostech se v Nathanově domě nediskutovalo, ba ani se na ně nemyslelo. „Mluvili jsme o tom asi tak, jako ryby mluví o tom, že jsou ve vodě.“\ntak bylo. Byla to jeho tradice, jeho lid.\nMashin otec, rabín Solomon Klonitzki-Kline, byl významný náboženský učenec. V litevském Kovnu (Kaunas), nějakých osmdesát kilometrů od města, kde se narodil Lazarus, vedl školu zabývající se studiem Talmudu. Sepsáním knih Lexikon hebrejských homonym a Te - zaurus talmudských interpretací si vydobyl přezdívku „sar ha-dikduk“, kníže gramatiků. Když už se vinou protižidovských perzekucí nedalo v Litvě žít, vydal se do Spojených států, kde žila jedna z jeho dcer provdaná za Američana. Masha imigrovala do Kanady, kde si našla práci jako chůva, a když jí vypršelo pracovní povolení, Solomon se obrátil pro pomoc na svého amerického zetě a jeho prostřednictvím na vystěhovalecký výbor vedený Lyonem Cohenem. Díky tomu, že se rabín Solomon tímto způsobem spřátelil s Lyonem, se Masha seznámila s Nathanem, kterého si pak vzala.\nMalý Leonard znal dědečka Klineho spíše z doslechu než osobně, neboť rabín pobýval většinou spíše ve Spojených státech. Masha synovi vyprávěla, jak lidé cestují stovky kilometrů, aby mohli dědečkovi naslouchat. Také mu řekla, že je slavný jezdec, což Leonarda velmi potěšilo. Užíval si pocit, že má v příbuzenstvu důležité lidi, sám ale jako kluk vynikal spíše fyzickými schopnostmi než intelektem. Plánoval, že až vyroste, půjde na vojenskou akademii, a Nathan mu to schvaloval. Leonard si už představoval, jak bojuje ve válkách a dostává medaile – tak jako otec, než se z něj stal invalida, který někdy jen stěží vyleze do schodů, místo práce se drží doma a pečuje o něj matka. Malý Leonard byl zvyklý, že otec často marodí, ale měl k dispozici důkaz, že Nathan býval bojovník. Nechal si z první světové války revolver, schovával jej ve skříňce u postele. Když byl jednou Leonard doma sám, vklouzl do\n1. Narozen v obleku 19\nložnice rodičů a zbraň vytáhl. Byla velká, ráže .38, do hlavně měla vyryté otcovo jméno, hodnost a pluk. Leonard ji svíral ve své drobné dlani, třásl se a v bázni vnímal tu tíhu a dotek chladného kovu na kůži.\nRušný dům číslo 599 na Belmont Avenue, kde vládl řád a pořádek, tvořil středobod světa malého Leonarda. Vše, co mohl jako chlapec potřebovat či chtít, se odehrávalo v těsné blízkosti tohoto domu. Všichni strýčkové a bratranci bydleli v okolí. Do synagogy, kam chodil s rodiči v sobotu ráno, v neděli do nedělní školy a dvě odpoledne v týdnu do hebrejské školy, to bylo pěšky kousek cesty z kopce. Stejně blízko to měl i do školy – na základní Roslyn Elementary School a pak na střední Westmount High School. Park, kam si v létě chodil hrát a v zimě otiskovat do sněhu andělíčky, měl hned pod oknem své ložnice.\nŽidovská komunita ve Westmountu držela těsně při sobě. Byla to minoritní komunita v prostředí tvořeném anglickými protestanty, kteří byli také menšinou, byť silnou, ve městě a provincii obydlené francouzskými katolíky. A dokonce i oni byli v Kanadě menšinou. V takovém prostředí se každý cítí v nějakém ohledu vyděděncem a každý má pocit, že je součástí něčeho důležitého. Bylo to „romantické, konspirativní duchovní prostředí,“ řekl Leonard. Bylo to prostředí „krve, půdy a osudu“. „To je terén, ve kterém jsem vyrůstal,“ řekl, „a je pro mě zcela přirozený.“\nV Leonardově okolí nežili Židé živící se rukama, takoví se usazovali na druhém konci Montrealu, kolem Saint-Urbain, odkud pocházejí náměty pro knihy Mordecaie Richlera. Leonardova komunita ale nebyla tak hermeticky uzavřená, jak se mohlo zdát. Kříž na vrcholu kopce Mount Royal, služka Mary, která se v jednom kuse křižuje, velikonoční a vánoční oslavy ve škole, to vše patřilo do jeho světa právě tak jako svíčky, které jeho otec zapaloval v pátek večer na počátku šabatu, či jako impozantní synagoga pod kopcem, kde na stěně visely velké zarámované portréty Leonardova pradědečka a dědečka. Upřené pohledy zvěčnělých předků mu připomínaly jeho významný původ.\nLeonard to popsal jako „intenzivní rodinný život“.\nCohenovi se schá\nzeli často – v synagoze, v práci, jednou za týden na návštěvě u Leonardovy babičky z otcovy strany. „V sobotu ve čtyři hodiny odpoledne vždycky babiččina věrná služka Martha přivezla na čajovém vozíku\nI’m Your Man20\nkonvici, sendviče, koláče a sušenky,“ vzpomíná David Cohen, o dva roky starší Leonardův bratranec, který s ním hodně kamarádil. „Nechodilo to tak, že by někoho zvala nebo že by se někdo ptal, jestli může přijít. Prostě se vědělo, že ‚přijímá‘. Zní to hodně archaicky, ale bylo to něco.“ Leonardova babička měla byt v jednom z honosných domů v ulici Sherbrooke Street ve čtvrti Atwater. Tady končily všechny průvody, které se v Montrealu konaly. „Průvod na svatého Jana Křtitele,“ říká David Cohen, „ten býval ohromný, než se v Montrealu zkomplikovala politická situace. Dívali jsme se na něj z babiččina bytu, velkým, krásným oknem v obývacím pokoji.“ Babička byla v mnohém tradiční viktoriánská dáma, „ale, i když to zní archaicky a staromódně, byla vážně správná.“ Na Leonarda měla velký vliv, její čajové dýchánky později popsal ve svém prvním románu Oblíbená hra.\nV této knize sice Leonard vylíčil starší členy své rodiny jako seriózní a strojené, ale všichni takoví nebyli. Mezi rázovitější příbuzné patřil kupříkladu bratranec Lazzy, tedy Davidův starší bratr Lazarus. Podle Leonarda to byl „světák, znal všechny revuální zpěvačky, chodil po nočních klubech a kabaretech“.\nPak tu byl také bratranec ze star\nší generace Edgar, Nathanův bratranec, podnikatel s literárními sklony. O mnoho let později napsal Edgar H. Cohen knihu Mademoiselle Libertine: portrét Ninon de Lenclos, která vyšla v roce 1970. Je to životopis kurtizány ze sedmnáctého století, spisovatelky a múzy, mezi jejíž milence patřili Voltaire a Molière a která po období stráveném v klášteře založila školu, kde se mladí francouzští šlechtici učili erotické techniky. Jak řekl David Cohen, Leonard a Edgar si byli „velmi blízcí“.\nLeonard vedl pohodlný a bezpečný život v nepohodlné a nebezpečné době. Několik dnů před jeho pátými narozeninami Německo napadlo Polsko a začala druhá světová válka. Ani v Leonardově okolí nebyl klid, v roce 1942 došlo na bulváru St. Lawrence Boulevard k antisemitskému útoku. Tahle ulice, které místní říkali prostě Hlavní třída, tvořila tradiční dělicí čáru mezi anglickým a francouzským Montrealem. Útok vedlo francouzské nacionalistické hnutí, do kterého patřili podporovatelé vichistického režimu ve Francii. Tato organizace propagovala absurdní myšlenky, například tvrzení, že Židé ovládli oděvní průmysl, aby zdrženlivé frankofonní Kanaďanky nutili nosit „neslušné\n1. Narozen v obleku 21\noděvy newyorského stylu“.\nÚtočníci vymlátili několika židovským ob\nchodům a lahůdkářstvím výlohy a počmárali stěny rasistickými nadávkami. Sedmiletý hoch ve Westmountu ale žil v jiném světě, seděl v pokoji a četl si Supermana. „Evropa, válka, sociální střety – nic z toho se nás jakoby netýkalo,“\nDětství mu bezstarostně plynulo, dělal to, co po něm chtěli – myl si ruce, slušně se choval, ke stolu chodil ustrojený, dobře se učil, hrál hokej, čistil si boty a na noc si je rovnal pod postel. Neprojevoval žádné znepokojivé známky svatosti či geniality, ani melancholie. Na filmových záběrech, které pořídil Nathan jako nadšený amatérský kameraman, vidíme šťastného chlapce, který s úsměvem od ucha k uchu šlape ulicí na tříkolce, prochází se ruku v ruce se sestřičkou a hraje si se svým psem – černým skotským teriérem jménem Tinkie. Matka mu napřed chtěla dát důstojnější jméno Továryšč, soudruh, ale otec to zamítl. Nathan si uvědomoval, že Masha svým ruským původem, přízvukem, špatnou angličtinou a výraznou osobností nezapadá do malé, poangličtěné kanadské židovské komunity. „Nepovažovalo se za vhodné projevovat v jakémkoliv ohledu nepřiměřenou náruživost,“ řekl Leonard. Přitahovat pozornost se také nedoporučovalo. „Učili nás, jak se chovat,“ popsal to bratranec David.\nV lednu 1944 Leonardův otec ve věku padesáti dvou let zemřel. Leonardovi bylo devět. O čtrnáct let později tu událost popsal ve dvou nepublikovaných povídkách nazvaných „Ceremonie“ a „Narozeniny mé sestry“.\n„Oznámila nám to chůvička,“ napsal. Chůva, usazená u ku\nchyňského stolu s rukama v klíně, řekla Leonardovi a Esther, že dnes nepůjdou do školy, protože otec v noci zemřel. Řekla jim, že mají být potichu, protože matka ještě spí. Pohřeb bude zítra. „Pak mi došlo, co je to za den,“ napsal Leonard. „Zítra to ale nemůže být, chůvičko. Zítra má sestra narozeniny.“\nDen nato se v devět hodin ráno dostavilo šest mužů, kteří přenesli rakev do obývacího pokoje a položili ji ke kožené chesterfieldovské pohovce. Na matčin pokyn služka potřela všechna zrcadla v domě mýdlem. V poledne začali přicházet smuteční hosté – příbuzní a zaměstnanci firmy. Sklepávali si sníh z bot, otřepávali svrchníky. Rakev byla otevřená a Leonard nahlédl dovnitř. Nathan byl zahalený ve stříbrném\nI’m Your Man22\nmodlitebním plášti, ve tváři bílý, s černým knírem. Leonarda napadlo, že otec vypadá rozmrzele. Strýc Horace, který společně s Nathanem vedl firmu Freedman Company a který spolu s ním bojoval v první světové válce, Leonardovi zašeptal: „Musíme být jako vojáci.“ Večer se Esther Leonarda zeptala, jestli měl odvahu podívat se na mrtvého otce. Oba si řekli, že se podívali, a shodli se na tom, že mu někdo určitě načernil knírek. Obě Leonardovy povídky končí stejně: „Nebreč, řekl jsem jí. Myslím, že to byla moje hvězdná chvíle. Prosím, nebreč. Máš narozeniny.“\nTřetí verzi této události popisuje Oblíbená hra. Tento popis je nejvyváženější, zčásti protože Leonard od vzniku těch raných povídek jako spisovatel znatelně vyspěl. Svou roli ale hraje i to, že si tentokrát zachoval odstup a popsal děj z pohledu fiktivní postavy (i když Leonard potvrdil, že se to stalo tak, jak to v knize vylíčil).\nTentokrát ta epizo\nda končí tak, že chlapec den po pohřbu sebere v otcově ložnici jednoho otcova motýlka, rozřízne jej a schová dovnitř papírek, na který něco napsal. Další den provede svůj vlastní tajný obřad, při kterém vykopá díru a pohřbí motýlka v zahradě pod sněhem. Leonard o tom papírku řekl, že to byla první věc, kterou napsal. Řekl také, že už se nepamatuje, co to vlastně bylo, a že „celé roky překopával zahradu a hledal. Možná už nic jiného nedělám – jenom hledám ten papírek.“\nLeonard tehdy poprvé v životě udělal z psaní rituál. Ten skutek je natolik plný symboliky, že to člověka skoro svádí brát jeho větu z interview v roce 1980 doslova, pravděpodobnější ale je, že jde prostě o jeden z mnoha jeho povedených obratů, které v rozhovorech vždy rád používal. Děti často tíhnou k mystice a tajným obřadům. Leonard také řekl, že se jako chlapec „nijak zvlášť nezajímal o náboženství“, až na to, když si „několikrát šli poslechnout sbor“,\nale přitom si byl dobře\nvědom toho, že je Kohen, příslušník kněžské kasty, po otcovské linii potomek Mojžíšova bratra Árona, a tedy zrozen k plnění kněžského úřadu. „Když mi řekli, že jsem Kohen, věřil jsem tomu. Nebral jsem to jako nějakou bezvýznamnou informaci,“ řekl. „Prožíval jsem to. Chtěl jsem být tím, kdo zvedl Tóru... Byl jsem malý kluk a hltal jsem všechno, co mi o těchhle věcech říkali.“\nPřitom ale jako dítě projevoval v synagoze, kterou založili jeho\n1. Narozen v obleku 23\npředkové, pramálo zájmu. Hebrejská škola ho podle jeho vlastních slov „nudila“ a Wilfred Shuchat, který byl od roku 1948 v synagoze Ša’ar ha-šamajim rabínem, to jen potvrdil. Podle vzpomínek starého pána byl Leonard „docela normální“ žák, „ale studium ho nezajímalo. Zajímal se hlavně o sebe, o to, jak vykládat věci kolem sebe. Byl velmi kreativní.“\nLeonard kvůli otcově smrti ani neplakal, víc truchlil, když mu o několik let později zemřel pes Tinkie. „Neměl jsem pocit nějaké hluboké ztráty,“ řekl při interview v roce 1991. „Snad protože otec byl během celého mého dětství vážně nemocný. Připadalo mi přirozené, že zemřel. Byl slabý a zemřel. Možná jsem necitlivý.“\nJe pravda, že od léta předchozího roku byl Nathan několikrát hospitalizován v Královské Viktoriině nemocnici. Sice to může vypadat, že otcova smrt na Leonarda nijak zvlášť nezapůsobila, ale v devíti letech už nebyl tak malý, aby to na něj nemělo vliv. Někde uvnitř ho to jistě změnilo. Snad si poprvé uvědomil pomíjivost života nebo smutnou moudrost, prasklinu, kterou pronikla nejistota či osamění. Podle toho, co Leonard kdy řekl či napsal, si během této důležité životní epizody v dětství uvědomoval především to, jakou změnu postavení to pro něj znamená. Zatímco otcovo tělo leželo v rakvi v obývacím pokoji, strýc Horace si ho vzal stranou a řekl mu, že on, Leonard, je teď hlavou rodiny, a že je tedy zodpovědný za ženy – za matku a čtrnáctiletou sestru Esther. „Byl jsem na to hrdý,“ napsal Leonard v „Ceremoniích“. „Cítil jsem se jako požehnaný mladý princ nějaké lidem milované dynastie. Byl jsem nejstarší syn nejstaršího syna.“\nI’m Your Man24\nDům plný ženských\nNa počátku dospívání se Leonard začal intenzivně zajímat o hypnózu. Získal útlou knížečku kapesní velikosti. Autor byl anonymní a dlouhý titul sliboval 25 lekcí v hypnóze: jak se stát odborníkem na manipulace. Knížka o sobě tvrdila, že je to „nejdokonalejší, nejkompletnější, nejsnadnější a nejúplnější KURZ na světě, zaměřený na léčbu magnetismem, telepatii, čtení myšlenek, jasnovideckou hypnózu, mesmerismus, živočišný magnetismus a podobné vědy“. Na obálku, pod primitivní kresbu viktoriánské dámy zhypnotizované mužem s divoce rozcuchanými vlasy a knírem, napsal Leonard inkoustem co nejkrasopisněji své jméno a pustil se do studia.\nUkázalo se, že má pro mesmerismus vrozený talent. Od počátku se mu dařilo s domácími zvířaty, takže přistoupil k pokusům s pomocníky v domácnosti a jako první lidský objekt použil služku. Mladá žena podle jeho pokynů usedla na chesterfieldovskou pohovku, Leonard si k ní přitáhl židli a přesně podle instrukcí v knize jí pomalým a příjemným hlasem řekl, ať se uvolní a dívá se mu do očí. Zvedl tužku a začal s ní služce pomalu pohybovat před tváří, sem a tam, sem a tam, až dívku úspěšně uvedl do transu. Je sporné, zda následujícím krokem Leonard porušil instrukci autora knihy, že jeho nauku lze používat jedině ke studijním účelům, nebo se jí naopak řídil – každopádně dal služce pokyn, aby se svlékla.\nPro dospívajícího Leonarda to musel být úžasný okamžik, ve kterém\n2. Dům plný ženských 25\nse úspěšně prolnula jeho touha po zvládnutí tajemných věd s touhou sexuální. Seděl doma vedle nahé ženy a věděl, že to dokázal on – svým talentem, studiem, zvládnutím jisté dovednosti a prosazením své vůle. Když se mu ale nedařilo služku probrat, začal panikařit. Bál se, že by se mohla vrátit domů matka a přistihnout je – i když nás při té představě může napadnout, že to do už tak opojného koktejlu přidává pocit hrozící zkázy, beznaděje a porážky, čímž dostáváme ještě dokonalejší cohenovský mix.\nDruhá kapitola učebnice hypnózy působí jako cílená kariérní rada pro budoucího zpěváka a umělce, který měl z Leonarda vyrůst. Varuje totiž před sebemenší lehkovážností a přikazuje: „Vaše rysy musí být pevné, rozhodné a vážné. Při všech úkonech buďte tiší. Stále ztišujte hlas, až do pouhého šepotu. Dělejte kratší či delší odmlky. Budete-li spěchat, selžete.“\nKdyž bylo Leonardovi přes dvacet, vylíčil tu příhodu v Oblíbené hře slovy: „Ještě nikdy neviděl ženu tak dokonale nahou. [...] Udivený, šťastný a polekaný stál před všemi duchovními autoritami vesmíru [...] Pak se znovu posadil a zíral na ni jako Cortéz na svůj nový oceán. Na tohle tedy čekal tak dlouho. Nezklamalo ho to, tak jako nikdy nic.“*\nI když je ten zážitek v románu připsaný jeho fiktivnímu alter egu, je těžké brát to jinak, než že jde o skutečné Leonardovy pocity. O desetiletí později řekl: „Myslím, že nic nepřekoná to, když muž poprvé spatří nahou ženu. Myslím, že je to chvíle, kdy u něj stojí Eva, je ono ráno a na její kůži jsou krůpěje rosy. A myslím, že tohle je to hlavní, co se tají ve fantazii každého muže. Všechna ta smutná dobrodružství v pornografii, v lásce a v písních jsou jen kroky na cestě mířící k té posvátné vizi.“\nTa služka náhodou hrála na ukulele. Leonardovo fiktiv\nní alter ego ten nástroj změnilo na loutnu a z té dívky udělalo anděla. A každý ví, že nazí andělé mají klíče od brány k božskému. „Leonard si pořád stěžoval, že tu nejsou žádné holky. Že si tu nemůže najít holku,“ říká Morton Rosengarten. „A vždycky to myslel vážně.“ Rosengarten je sochař a Leonardův nejstarší přítel. Posloužil jako * Leonard Cohen, Oblíbená hra, přel. Tomáš Hrách, Argo, Praha 1998, str. 49.\nI’m Your Man26\npředloha pro postavu Krantze, nejlepšího přítele protagonisty Oblíbené hry. Mort má rozedmu plic a musí používat kyslíkový přístroj, jehož vrnění svým tichým hlasem stěží přehluší. „Musíte mít na paměti,“ pokračuje, „že jsme tenkrát vyrůstali v totálně segregovaném prostředí. Ve škole chodili chlapci do jedné části budovy a dívky do druhé, takže jsme s nimi nepřicházeli vůbec do styku. A protože jsme chováním nezapadali do konvenční společnosti našich vrstevníků ve Westmountu, neměli jsme šanci ani u těchhle holek, protože si hlídaly každý krok. Ale mně vždycky připadalo, že Leonard má štěstí – že o ženách ledacos ví a rozumí jim, protože žije v domě plném ženských. Měl tam sestru Esther a matku. Já jsem o ženách nevěděl vůbec nic, měl jsem jen bratra a moje matka nevyzradila žádné tajemství o tom, jaké ženy jsou. Takže jsme si na to pořád stěžovali.“\nRosengarten žije poblíž Parc du Portugal, u Hlavní třídy, v malém, rozviklaném dvoupodlažním řadovém domě s vanou v kuchyni. Když se sem před čtyřiceti lety nastěhoval, byla to dělnická čtvrť plná přistěhovalců. Teď jsou tu sice vidět módní butiky a kavárny, svědčící o tom, že zde nyní žijí bohatší vrstvy, ale pořád tu najdeme i stará židovská lahůdkářství s umakartovými pulty, do kterých Mort a Leonard často chodili. Tenhle svět byl velmi odlišný od jejich bohatého domova ve Westmountu. Mort vyrůstal ve čtvrti Upper Belmont, což bylo od domu Cohenovic rodiny v Lower Belmontu jen půl kilometru, ale ta krátká vzdálenost znamenala vyšší společenskou vrstvu. Dnes už jsou všechny ty peníze tytam, ale Rosengartenovi bývali velmi bohatí. Měli dva cadillaky a venkovskou usedlost v Eastern Townships, sto kilometrů od Montrealu. Leonard se s Mortem seznámil a spřátelil na neutrálním území v době, když bylo Mortovi deset a Leonardovi devět let. Bylo to na letním táboře v červnu 1944, pět měsíců po smrti Leonardova otce.\nCohenovi mívali vždycky ve zvyku jezdit společně na léto do Spojených států k moři, do Maine. Ale v letech 1940 a 1941 byla Kanada ve válce s Německem, zatímco Spojené státy se ještě do války nezapojily, a ve Státech platila měnová omezení, kvůli kterým Kanaďané raději trávili dovolené doma. Oblíbeným letoviskem byla Laurentinská pahorkatina severně od Montrealu. Spisovatel Mordecai Richler ji\n2. Dům plný ženských 27\nvylíčil jako „opravdový židovský ráj – pohoří Catskill Mountains horší kategorie.“\nV mnoha tamních hotelích a hostincích brebentili v jidiš\nstaří pánové s jarmulkami, zatímco přes silnici leželo travnaté hřiště na kuželky, kam zase chodili „gójové“. Pro děti v Leonardově věku tu byla k dispozici spousta letních táborů u jezer kolem města Sainte-Agathe. Tábor Hiawatha nabízel mládeži obvyklé menu skládající se z čerstvého vzduchu, srubů, společných sprch, zálesáctví, hřišť a bodavého hmyzu. „Bylo to děsné,“ vzpomíná Rosengarten procítěně. „Jejich hlavní starost byla ubezpečit rodiče, že vás tam rozhodně nepotká nic dobrodružného. Já jsem tam tvrdnul několik roků, ale Leonarda tam poslali jen jedno léto – jeho matka pak přišla na rozumnější tábor, kde člověka naučili plavat a jezdit na kánoi.“ Leonard plaval dobře a rád. Rozepsaná útrata z tábora Hiawatha z roku 1944 Rosengartenovo chmurné líčení tamních aktivit jen potvrzuje: Leonardovo kapesné padlo na stánek s občerstvením, psací potřeby, známky, holiče a lístek na vlak domů.\nLeonard a Mort ale měli společného víc než jen to, že pocházeli z bohatého židovského Westmountu. Oběma chyběl v životě otcovský vzor – Leonardovi otec zemřel a ten Mortův často nebýval doma. A jejich matky byly, alespoň podle společenských norem platících ve čtyřicátých letech v židovském Westmountu, nekonvenční. Mortova matka pocházela z dělnického prostředí a považovala se za „moderní“, Leonardova byla imigrantka z Ruska, vdova po podstatně starším muži. K odlišnosti od ostatních matek v izolované komunitě by bohatě stačil už jen její neobvyklý přízvuk a sklon k přehnaným emocím, ale Masha byla navíc ještě atraktivní mladá vdova, která se nápadně strojila. Když o čtyři roky později začali Leonard a Mort chodit na stejnou střední školu, jejich přátelství ještě zesílilo.\nStřední škola Westmount High School sídlila v rozlehlé budově ze šedého kamene obklopené bohatým trávníkem. V erbu měla latinské motto Dux Vitae Ratio (průvodcem života je myšlenka) a naoko vypadala, jako by se vyplížila z Cambridge a do Kanady narychlo přiletěla pod rouškou noci poté, co ji po několika staletích přestalo bavit tvarovat mysli prominentních britských hochů. Ve skutečnosti to byla relativně nová protestantská škola založená v roce 1873 v nesrovnatelně\nI’m Your Man28\nskromnější budově, i tak ovšem patřila mezi nejstarší anglicky vyučující školy v Quebecu. Když na ni chodil Leonard, židovští žáci zde tvořili něco přes čtvrtinu. Panovalo tu ovzduší náboženské tolerance či spíše netečnosti. Žáci křesťanského a židovského původu se mísili a stýkali, navštěvovali vzájemně své večírky. „Když byly židovské svátky, měli jsme volno, ale slavili jsme i ty křesťanské,“ vzpomíná Leonardova spolužačka Rona Feldmanová. „Spousta z nás chodila zpívat do křesťanského sboru a hrála ve vánočních hrách.“ Leonarda denně doprovázela do školy chůva, i když to podle Rosengartenových slov bylo „jen blok pěšky – ale Leonardova rodina velmi dbala na formálnost.“ A jako katolička vzala chůva chlapce s sebou i do kostela. „Miluji Ježíše,“ řekl Leonard. „Vždycky jsem ho miloval, už jako malý.“ A dodal: „Nechával jsem si to pro sebe, neudělal jsem to, že bych v šul vstal a prohlásil: ‚Miluji Ježíše.‘“\nVe věku třinácti let absolvoval Leonard bar micva, židovskou oslavu dospělosti. Sledován zraky strýců a bratranců, nespočtem Cohenů, vylezl v synagoze, kterou založili a vedli jeho předkové, na stoličku, aby viděl na Tóru, a poprvé z ní četl. „Byla u toho spousta jeho příbuzných,“ vzpomíná rabín Shuchat, který Leonarda na bar micva připravoval, „ale pro Leonarda to byla těžká chvíle, protože tam chyběl jeho otec.“ Ten by měl podle zvyku pronést tradiční požehnání do dospělosti. Ale byla válka a kdekdo o někoho nebo o něco přišel. „Některé věci, například maso, byly jen na příděl a na lístky,“ vzpomíná Rona Feldmanová. „Ve škole se prodávaly válečné spořicí známky a třídy mezi sebou každý týden soutěžily, která jich nakoupí víc. Chodila s námi do školy dívka, kterou k nám poslali v rámci programu pro ochranu dětí – posílali děti na různá místa kvůli jejich bezpečí. A všichni jsme znali rodiny, které měly někoho v zámoří v armádě nebo u letectva.“ A když válka skončila, objevily se strašidelné fotografie obětí koncentračních táborů. Když Mort Rosengarten řekl o válce: „Hrozně moc pro nás znamenala,“ měl na mysli Leonarda a sebe. „Byli jsme citliví a rozhodně na nás měla velmi silný vliv.“\nRok 1948 znamenal pro Leonarda konec studia na základní škole Roslyn Elementary School a nástup na Westmount High School. To léto strávil opět na letním táboře, tentokrát se jmenoval Wabi-Kon.\n2. Dům plný ženských 29\nZ Leonardových záznamů víme, že se tam učil plavat a získal diplom\nbezpečného plavce. Je zde ještě jeden dokument, sepsaný úhledným\ndětským rukopisem a podepsaný Leonardem a šesti dalšími chlapci.\nV dohodě stojí: „Neměli bychom spolu bojovat a musíme se snažit spo\nlu lépe vycházet. Měli bychom si věcí víc vážit. Měli bychom být lep\nší kamarádi a mít víc odvahy. Neměli bychom se šikanovat. Nesmíme\nDokonce sepsali i seznam trestů sahajících od ode\npřené večeře po to, že půjdou spát o půl hodiny dřív.\nTaková chlapecká upřímnost a nevinný idealismus jsou jako z dět\nských knih Enid Blytonové, nicméně doma, ve své ložnici na Belmont\nAvenue, myslel Leonard spíš na dívky. Vystřihoval si z matčiných ča\nsopisů obrázky modelek a sledoval oknem, jak v Murray Hill Parku\nvítr zvedá ženám sukně nebo jak jim šaty těsně tiskne na stehna. Na\nzadních stránkách komiksů zkoumal inzeráty, ve kterých Charles At\nlas sliboval neduživým chlapcům jako on postavu svalovce potřebnou\nk vábení děvčat. Leonard byl na svůj věk drobné postavy; aby to vy\nlepšil, objevil v pubertě nové využití papírových kapesníčků – sklá\ndal si je do bot. Vadilo mu, že je menší než spolužáci – některé dív\nky ve třídě byly o hlavu vyšší než on, zato ale objevil, že je může lákat\n„historkami a řečmi“. V Oblíbené hře o svém alter egu píše: „Začal si\nsám sebe představovat jako Malého spiklence, Mazaného trpaslíka.*“\nPodle vzpomínek Rony Feldmanové byl ve skutečnosti Leonard mezi\nspolužačkami „velice populární“, i když to kvůli jeho malému vzrůstu\n„hodně dívek bralo spíš tak, že je roztomilý, než že by byl fešák. Pama\ntuji se, že byl velmi milý. Uměl se usmívat přesně tak jako teď – tako\nvým polovičním úsměvem, trochu plachým. Když se usmál, působilo\nto velice upřímně. Člověka potěšilo u srdce, když ho viděl usmívat se.\nMyslím, že ho měli všichni rádi.“\nOd třinácti let začal Leonard po večerech vyrážet ven, dva tři večery do\ntýdne trávil osamělými procházkami po zapadlejších ulicích Mont realu.\nNež vznikla soustava plavebních kanálů podél řeky svatého Vavřince,\nfungoval Montreal jako důležitý přístav, kde se veškeré zboží směřující\n* Leonard Cohen, Oblíbená hra, přel. Tomáš Hrách, Argo, Praha 1998, str. 85.\nI’m Your Man30\ndo centrální Severní Ameriky muselo přeložit z oceánských nákladních lodí na menší lodě plující k Velkým jezerům, případně na železnici mířící na západ. Po nocích bylo město plné námořníků, přístavních dělníků a pasažérů z lodí kotvících v přístavu. K jejich obveselení sloužily nespočetné bary, ve kterých nikdo nehleděl na to, že by se podle zákona mělo ve tři ráno zavírat. Noviny lákaly do kabaretů na Saint-Catherine Street, které zahajovaly provoz ve čtyři hodiny v noci a končily před úsvitem. V Montrealu byly jazzové i bluesové kluby, kina, bary, kde hráli quebeckou country and western, i kavárny s jukeboxy, jejichž nabídku znal Leonard nazpaměť.\nSvé noční toulky popsal někdy koncem padesátých let v nepublikované a nedatované povídce s názvem „Srdce jako jukebox: výňatek z deníku“: „Když mi bylo asi tak třináct, choval jsem se stejně jako mí kamarádi až do chvíle, kdy nastal čas jít spát. Pak jsem se vydával na kilometry dlouhé procházky po Saint-Catherine Street a díval se do kaváren, k mramorovým stolkům, kde muži i uprostřed léta nosili svrchníky, miloval jsem noc.“ Popisuje své mladické toulky s chlapeckou nevinností: nakukoval do výloh módních obchodů, „aby se dozvěděl o kouzlech a tricích, o gumových švábech a žertovných bzučácích do dlaně.“ Za chůze si představoval, že je mu přes dvacet, „má na sobě nepromokavý plášť, zpod zmačkaného klobouku staženého do čela září pronikavé oči, v srdci si nosí seznam příkoří, ve tváři má příliš vznešený výraz pro pomstu, po nocích chodí sám zmoklými bulváry a provází ho obdiv davů [...] milován dvěma či třemi půvabnými ženami, které jej nikdy nezískají.“ Snad tím popisoval postavu vyčtenou z nějakého komiksu nebo soukromého detektiva z filmu: malý Leonard už byl znalcem kina. Ale poté, co do té změti představ přihodil i citát z Baudelaira, měl dost sebekritiky na to, aby dodal: „Tohle psaní mě otravuje. Mám dost smyslu pro humor, abych si dokázal představit mladíka, který vystoupí ze Stendhala, aby se oddal sebedramatizaci a pokusil se rozchodit nepříjemnou erekci. Masturbace by možná byla efektivnější a méně únavná.“\nLeonard pomalou chůzí míjel pouliční holky, ale ty ho navzdory potřebě a touze v jeho očích přehlížely. Oslovovaly místo něj kolemjdoucí muže a nabízely jim to, po čem Leonard dychtil ze všeho nejvíc. Svět\n2. Dům plný ženských 31\njeho představivosti se musel v té době ohromně rozrůst – uvědomoval si tu obrovskou šíři nádherných možností, ale zároveň cítil samotu a smutek. Mort Rosengarten, který se k jeho noční toulkám po čase přidal, vzpomíná: „Leonard vypadal mladě a já také, ale tehdy v baru klidně obsloužili i třináctileté holky. Tenkrát bylo možné všechno a taky vládla velká korupce. Spoustu těchhle barů ovládala mafie. Museli jste někoho podplatit, abyste dostali licenci, a s tavernami to bylo stejné. To byly v podstatě bary, kde se nalévalo jen pivo a pouze mužům, ženy tam nesměly. Těchhle podniků byla spousta, protože se tam dalo nejlaciněji napít. Když jste tam přišli v šest ráno, měli tam natřískáno. Leonard se nemusel z domu vytrácet, u nich ani u nás doma se nikdo nestaral, kam jdeme a kdy se vrátíme. Ale židovská komunita ve Westmountu byla dost malá, uzavřená, panoval tu silný smysl pro sounáležitost, všichni mladí se tu navzájem znali. Takže chodil na Saint-Catherine Street, aby zažil, co jsme nikdy neviděli nebo by nám to nedovolili.“\nVe stejné době se začaly prohlubovat i Leonardovy hudební schopnosti. S matčinou podporou začal chodit na hodiny klavíru – ne že by v této oblasti projevoval nějaký zvláštní zájem nebo talent, ale protože ho matka povzbuzovala prakticky ve všem a protože chodit na hodiny klavíru se slušelo. Klavír nicméně nebyl první hudební nástroj, se kterým přišel Leonard do styku. Na prvním stupni se učil hrát na plastovou dětskou zobcovou flétnu Bakelite Tonette, ale dlouho u ní nevydržel. Nebavilo ho cvičit doma o samotě to, co po něm učitelka MacDougalová vyžadovala. Víc ho zaujal klarinet, na který hrál na střední škole v kapele společně s Mortem, který unikl hodinám klavíru tím, že si vybral pozoun. Leonard se zapojoval do spousty nepovinných školních aktivit. Zvolili ho předsedou studentské rady, řídil divadelní kroužek a zasedal v redakční radě školní ročenky Vox Ducum. Tento časopis se může pyšnit tím, že jako první otiskl Leonardovu povídku. Příběh „Zabít, nebo být zabit“ se na jeho stránkách objevil v roce 1950.\n„Leonard byl vždycky velmi výřečný a uměl mluvit před lidmi,“ vzpomínal Rosengarten. Ve zprávě z tábora Wabi-Kon, datované ze srpna 1949, stojí: „Lenny je vůdcem srubu, všichni chlapci ve srubu k němu vzhlíží. Je to nejoblíbenější člen skupiny, se všemi se přátelí a má\nI’m Your Man32\nho rád všechen personál.“* Přitom si ho ale spolužáci pamatují i jako plachého chlapce, který se někde o samotě věnoval psaní básniček a pozornost ostatních nevyhledával, spíš se jí vyhýbal. Nancy Bacalová, další blízká přítelkyně, která Leonarda znala od dětství, řekla, že v té době byl „výjimečný, ale tichý. Je v tom zdánlivý protiklad: získával vedoucí postavení přirozeně a nenápadně a přitom byl v podstatě neviditelný. Jeho náruživost a síla se tají pod povrchem.“ Zní to jako neobvyklá kombinace společenského ducha a uzavřenosti, ale zřejmě to fungovalo – a v každém případě tím dokázal zaujmout. Okamžik velkého třesku v Leonardově životě, momentu, kdy se poezie, hudba, sexualita a touha po spiritualitě prudce spojily a slily, proběhl v roce 1950, mezi jeho patnáctými a šestnáctými narozeninami. Leonard stál před antikvariátem a hrabal se v knížkách, když narazil na Výbor z poezie Federica Garcíi Lorky. Listoval svazkem a zaujala ho báseň „Gazel o ranním trhu“.\nPři četbě těch veršů mu naskočila husí kůže. Tenhle pocit už zažil, když naslouchal mocným a krásným veršům předčítaným v synagoze – v dalším zdroji tajemství. Lorca byl Španěl, homosexuál, otevřený antifašista, popravený nacionalistickými jednotkami, když byly Leonardovi dva roky. Ale „svět, který mi odhalil, mi byl velmi povědomý“, řekl Leonard. Jeho slova osvětlovala „krajinu, která vám připadá, že jste po ní sami kráčeli“.\nSoučástí té krajiny byla i samota. Leonard se\nto pokusil o tři roky později vysvětlit slovy: „Když se něco řekne určitým způsobem, zdá se, že je v tom obsažen celý vesmír. Netýká se to jen mého srdce, ale všech srdcí – samota se rozplyne a cítíte se jako rozbolavělé stvoření uprostřed rozbolavělého vesmíru, a ta bolest je v pořádku. Nejenže je v pořádku, ale je to způsob, jak obejmete slunce a měsíc.“ Podle vlastních slov byl „zcela polapen“.\nLorca byl nejen dramatik a sběratel starých španělských lidových písní, ale i básník, a jeho básně jsou temné, melodické, elegické * Pokud jde o Leonardovy „osobní a hygienické návyky“, tatáž zpráva o něm píše slovy: „Upravený a čistotný. Dbá o svůj oděv a vždy chodí dobře oblečený.“ Je zde i zmínka o jeho zájmu o plachetnice – „je jedním z nejlepších plachtařů v oddíle“ – a o jeho „dobrém smyslu pro humor“.\n2. Dům plný ženských 33\na emocionálně intenzivní. Psal upřímně, ale zároveň uměl sebe sama mytologizovat, psal tak, jako by píseň a báseň byly součástí stejného dechu. Díky Lorkově lásce k cikánské kultuře a sklonům k depresím se Leonard seznámil s truchlivým, romantickým a důstojným světem flamenca. Díky Lorkovým politickým postojům se Leonard seznámil s truchlivým, romantickým a důstojným světem španělské občanské války. Za obé byl velmi vděčný.\nZačal se seriózně věnovat psaní poezie. „Chtěl jsem na ty básně reagovat,“ řekl. „Každá báseň, která na vás zapůsobí, je jako volání, které si žádá odpověď, a člověk chce odpovědět svým vlastním příběhem.“\nNepokoušel se Lorku kopírovat: „To bych se neodvážil.“ Ale cítil, že Lorca mu dal svolení hledat vlastní hlas a také pokyn, jak s ním zacházet, „nikdy nehořekovat lehkovážně“.\nKdyž se ho v následujících\nletech při rozhovorech ptali, co ho přivedlo k poezii, Leonard uváděl přízemnější pohnutku: snahu zapůsobit na ženy. Na ženy velmi působí, když je někdo ujistí o jejich půvabu ve verších, a před příchodem rocku na to měli monopol jen básníci. Ve skutečnosti to ale pro chlapce jeho věku, generace a původu „bylo všechno jen v představách“, jak řekl. „Byli jsme vyhladovělí. Nechodilo to jako dnes, mít přítelkyni neznamenalo s ní spát. Toužil jsem jen někoho obejmout.“\nVe věku patnácti let, tedy přibližně v době, kdy objevil Lorkovu poezii, si Leonard koupil za dvanáct kanadských dolarů v zastavárně na Craig Street španělskou kytaru. Stejně jako zhypnotizovaná služka popsaná v Oblíbené hře měl zkušenosti s hrou na ukulele, takže zjistil, že na horních čtyřech strunách kytary zvládá pár jednoduchých akordů. Na ukulele se učil hrát v podstatě stejně, jako si osvojil hypnózu – podle návodu, ze slavné příručky Roye Smecka z roku 1928 přezdívané Kouzelník strun. „Myslím, že jsem se o ní zmínil bratranci Lazzymu, který na mne byl po otcově smrti moc hodný – brával mě dívat se, jak hrají baseball Montreal Royals, tým, ve kterém začínal Jackie Robinson. No a Lazzy mi řekl, že Roy Smeck přijede hrát do montrealského nočního klubu El Morocco. Nabídl mi, jestli bych se s ním chtěl seznámit. Nemohl jsem si ho jít poslechnout, malého kluka by do nočního klubu nepustili, ale Lazzy mě vzal za ním do hotelu, takže jsem se setkal se samotným Royem Smeckem..“\nI’m Your Man34\nV létě roku 1950 se Leonard zase jednou vypravil na letní tábor, tentokrát na tábor Sunshine v Sainte-Marguerite, a kytaru si vzal s sebou. Začal tam hrát lidové písničky a poprvé zjistil, jaké mu ten nástroj skýtá možnosti, pokud jde o společenský život.\nVy jste jel ještě jako patnáctiletý na letní tábor?\n„Jel jsem tam jako instruktor. Byl to židovský komunitní tábor pro děti, jejichž rodiče si drahé letní tábory nemohli dovolit. Jako vedoucího tam měli Američana, který, jak se ukázalo, byl socialista. V korejské válce, která právě vypukla, stranil Severní Koreji. Jestli tehdy někdo hrál na kytaru a zpíval lidové písně, byli to socialisté – brali to tak, že mají ideologickou povinnost učit se ty písničky a udržovat je. Takže se mi dostal do ruky Lidový zpěvník. Říká vám to něco? Byl to skvělý zpěvník, se všemi akordy a tabulaturami. Během léta jsem ten zpěvník mnohokrát prošel – s Alfiem Magermanem, synovcem vedoucího tábora. Říkalo se o něm, že je socialista, jeho otec organizoval odbory a Alfie měl kytaru. Začal jsem se učit hrát a na táboře jsem ten zpěvník mockrát přehrál od začátku do konce. Ty texty na mě hluboce zapůsobily. Často to byly jen obyčejné přepsané lidovky – socialisté vzali třeba „Jeho pravda kráčí dál“ a udělali z toho „V našich dlaních síla leží / Nad zlato je cennější / Síla, kterou nepřemohou / Nade všechno mocnější / Až vše staré skončí v troskách / zbudujeme nový svět / Společně nás neporazí / sláva solidaritě / sláva solidaritě / sláva solidaritě / v jednotě je naše síla.“ Byla tam spousta písniček hnutí odborové organizace IWW, „Wobblies“ – nevím, jestli vám to něco řekne. To byla mezinárodní socialistická dělnická unie. Krásné písničky. ‚V unii vám byla služka / ta neměla obavu / z hlupáků a stávkokazů, / z policejních zátahů... Ne ne, mě nic nevyleká, v unii mám záchranu...‘ Skvělá písnička.“\nLze-li se podle délky odpovědi domýšlet, jak moc dotyčného dané téma nadchlo, pak je zřejmé, že Leonarda velmi. Ještě půl století po pobytu v táboře Sunshine zvládl ten zpěvník zpaměti přezpívat od začátku do konce.* V letech 1949 a 1950 se ještě s kytarou nepojila ta * Mimo jiné se na táboře naučil píseň The Partisan, což byla první písnička, kterou natočil, ale nesložil.\n2. Dům plný ženských 35\nnezměrná ikonografie a sexuální magnetismus, který získala později, ale Leonard rychle zjistil, že hra na kytaru dívky rozhodně neodpuzuje. Na skupinové fotografii z letního tábora je Leonard sice stále ještě drobný a zavalitý a oblečený tak, jak by se člověk na veřejnosti raději ukazovat neměl – v bílých krátkých kalhotách, bílé sportovní košili, černých botách a bílých ponožkách – nicméně hned vedle něj sedí ta nejkrásnější blondýnka z celého tábora a dotýká se ho kolenem.\nPo návratu domů do Westmountu se Leonard dál zabýval zkoumáním lidové hudby – Woodyho Guthrieho, Leadbellyho, kanadských lidových písničkářů, skotských balad i flamenca. Řekl: „Tehdy jsem začal nacházet hudbu, kterou jsem si zamiloval.“\nV Murray Hill Parku\nuviděl jednou u tenisových kurtů stát mladého bruneta, hrál na akustickou kytaru nějakou tesklivou španělskou melodii a kolem postával hlouček žen. Leonard si uvědomil, že je ten muž nějakým tajemným způsobem tou svou hudbou „svádí“.\nZaujal i Leonarda. Zastavil\nse, poslouchal a ve vhodné chvíli se mladíka zeptal, jestli by ho neučil hrát. Ukázalo se, že je to Španěl, který nerozumí anglicky. Gestikulací a lámanou francouzštinou z něj Leonard vymámil telefonní číslo do penzionu v centru, kde měl Španěl pronajatý pokoj, a slib, že mu přijde dát lekci na Belmont Avenue 599.\nPři první návštěvě Španěl uchopil a prozkoumal Leonardovu kytaru. Řekl, že není špatná, naladil ji a zahrál rychlý flamencový postup. Ta kytara v jeho rukou zněla tak, jak by se Leonardovi ani nesnilo. Pak mu Španěl nástroj podal a gestem mu naznačil, že teď je řada na něm. Po takovém výkonu neměl Leonard odvahu zahrát nějakou ze svých lidovek, a tak předstíral, že vůbec neumí hrát. Mladík mu srovnal prsty na pražce, ukázal mu pár akordů a odešel se slibem, že zítra přijde zas.\nNa druhé lekci začal Leonarda učit šestiakordový flamencový postup, který zahrál včera. Na třetí lekci se Leonard začal učit tremolo. Pilně cvičil před zrcadlem a napodoboval Španělovo držení nástroje. Na čtvrtou lekci mladý učitel nedorazil. Když Leonard zavolal do penzionu, paní domácí mu řekla, že kytarista je mrtvý. Spáchal sebevraždu.\n„Nic jsem o něm nevěděl. Neměl jsem ponětí, co ho přivedlo do Montrealu, kde se vzal u těch tenisových kurtů, ani proč se zabil,“ řekl Leonard o přibližně šedesát let později španělské honoraci. „Ale těch\nI’m Your Man36\njeho šest akordů, ten kytarový postup, ten se stal základem všech mých písní, vší mé hudby.“\nV roce 1950 nastal v Leonardově životě obrat. Jeho matka se podruhé vdala, vzala si lékárníka Harryho Ostrowa. Leonardův bratranec David Cohen na něj vzpomíná jako na „velmi milého, nepraktického a sympatického chlapíka,“ sám Leonard k němu měl ovšem dost odtažitý, byť přátelský vztah. Shodou okolností byl Mashin druhý manžel opět vážně nemocný. Matka byla tedy zaměstnána péčí o muže a dvacetiletá sestra měla jiné starosti než dorůstajícího bratra, takže Leonard si mohl dělat, co chtěl. Pokud nebyl ve škole nebo se nevěnoval nějaké mimoškolní aktivitě, zavřel se ve své ložnici a psal básně, nebo stále častěji vyrážel s Mortem do montrealských ulic.\nKdyž bylo Mortovi šestnáct, a mohl tedy podle zákona řídit auto, sedl za volant jednoho z rodinných cadillaků a sjel z kopce před Leonardův dům. „K našim oblíbeným zábavám patřilo jezdit ve čtyři ráno ulicemi Montrealu, hlavně starou čtvrtí, kolem přístavu a na východní předměstí, k rafinériím,“ líčil Rosengarten. „Hledali jsme holky. Počítali jsme, že ve čtyři ráno se budou procházet po městě a čekat na nás. Samozřejmě že nikde nebyla ani noha.“ Navzdory tomu, že nasněžilo a ulice byly úplně prázdné, se vydávali se zapnutým topením na východ do oblasti Townships nebo na sever do Laurentinské pahorkatiny. Cadillac s Mortem za volantem za sebou zanechával v napadaném sněhu černou čáru, jako kdyby tu Mojžíš nacvičoval svůj trik s Rudým mořem. Bavili se o ženských a o všem možném.\n„Při téhle rychlosti je nic nevázalo. Mohli vyzkoušet všechny možnosti. Míhali se kolem stromů, které tu rostly stovky let. Prolétávali městy, kde lidé trávili celý svůj život [...] Ve městě za nimi se vzpínaly jejich rodiny jako šlahouny břečťanu [...] Prchali před svou dospělostí, před svým skutečným bar micva, skutečným zasvěcením a opravdovou, zlomyslnou obřízkou, k níž je chtěla přinutit společnost svými omezeními a nudnou rutinou,“ napsal Leonard, když v románu vzpomínal na ty noční jízdy s Mortem. „Dálnice byla jako vymetená. Prchali tudy pouze oni a toto vědomí jen prohlubovalo jejich přátelství.“*\n* Leonard Cohen, Oblíbená hra, přel. Tomáš Hrách, Argo, Praha 1998, str. 86.\n3. Dvacet tisíc veršů 37\nDvacet tisíc veršů\nUlice kolem McGillovy univerzity jsou pojmenované po slavných brit\nských mužích, po Peelovi, Stanleyovi a McTavishovi. Univerzitní budovy\npostavili pevní Skoti z pevného skotského kamene. Velkolepá knihov\nna a budova fakulty umění připomínají Oxford či Cambridge. Když\nněkdo z univerzity zemře, svěsí vlajku na fakultě na půl žerdi. Pro\nstorné nádvoří ohraničují vysoké, štíhlé stromy, které se drží dokonale\nzpříma i pod tíhou sněhu. Za kovanými vraty stojí viktoriánská sídla,\nzčásti přeměněná ve studentské penziony. Kdyby vám někdo zkoušel\nnamluvit, že se z McGillovy univerzity řídí celé Britské impérium, ne\nbylo by těžké tomu uvěřit. V září roku 1951, kdy zde čerstvě sedmnác\ntiletý Leonard začal studovat, to byl svět jako vystřižený z devatenác\ntého století, nejdokonalejší „město ve městě“ celé Severní Ameriky.\nTři měsíce předtím Leonard odmaturoval na Westmount High\nSchool. V ročence Vox Ducum, na které spolupracoval jako redaktor,\nho najdeme na dvou fotografiích. Jedna je skupinový portrét. Šestnác\ntiletý Leonard září úsměvem uprostřed první řady, nad nápisem, který <


Homepage > Kluby > Komunitní centrum ROUTA > Komunitní centrum\nRC Routa realizuje od 1. 7. 2016 projekt podpořený Operačním programem Zaměstnanost "Komunitní centrum ROUTA" zaměřený na rozvoj komunitní sociální práce a podporu komunitního života v Čelákovicích a okolí.\nProstory Komunitního centra Routa slouží k setkávání lidí, poznávání, podpoře sousedských vztahů a rozvoji vzájemné solidarity.\nKOMUNITNÍ CENTRUM ROUTA JE TU PRO VÁS, KDYŽ:\n– hledáte místo, kde je možné více poznat lidi a život kolem sebe\n– chcete žít komunitním životem – nejsou Vám lhostejní ti, kdo žijí kolem Vás\n– rádi byste pomáhali druhým – například formou dobrovolnictví\n– chcete si jen tak popovídat s přáteli či pracovníky KCR\n– chcete navštívit některou z našich jednorázových či pravidelných akcí\nKOMUNITNÍ CENTRUM ROUTA JE TU PRO VÁS TAKÉ V OKAMŽICÍCH, KDY:\n– potřebujete podpořit v náročném životním období\n– hledáte povzbuzení, radu, cítíte se sami\n– hledáte bezpečný prostor, kam můžete jednoduše přijít\nKomunitní sociální pracovnice se Vám budou věnovat každé úterý a čtvrtek v čase od 9:00 do 18:00 hod. Jurta je otevřena každý den kromě středy od 9:00 do 18:00. Sídlíme na adrese Sedláčkova 107, 250 88 Čelákovice.\nAktualizovanou programovou nabídku centra sledujte v záložkách „Nejbližší program“ a „Pravidelné akce.“ Řešíte-li náročnou životní situaci, podívejte se na záložku „Odborné poradenství“.


Audioknihy jako na běžícím pásu aneb Nové audioknihy 46/2019 - naposlech.cz\n100 x TGM je zvuková podoba knihy Pavla Kosatíka, kterou s Petrem Čtvrtníčkem a Danou Černou natočil Český rozhlas a nyní vydalo Universum ve spolupráci s Radioservisem jako audioknihu.\n1793 je nejen název další audioknihy, ale také letopočet v němž se její děj odehrává. Autor historické detektivky Niklas Natt och Dag za ni obdržel Cenu Švédské akademie krimi literatury za nejlepší debut. Čte Daniel Bambas, vydává OneHotBook.\nThriller inspirovaný skutečnými událostmi vězeňské vzpoury v Leopoldově v roce 1990 Amnestie, která rozpoutala peklo, napsal Radovan Dunaj. Čte Petr Kubes a vydávají Bookmedia pod značkou Audiotéka.\nAudioStory přichází s další historickou knihou Hany Whitton ve zvukovém zpracování. Cestu lásky a víry hrdé Přemyslovny Anežka Česká vám zprostředkují Jitka Ježková a Jaromír Meduna.\nRománový debut Jana Svěráka Bohemia o českém režisérovi, který chce natočit hollywoodský film vydal v knižní i zvukové podobě Ikar. Audioknihu čte Kryštof Hádek.\nTajemství meditace, dobrovolnictví, cestování, buddhistické filosofie a také o rovnoprávnosti žen – to všechno je v knize Terezy Vysloužilové Himálaj učitelka života – Ve škole jsme neprobírali. Čte ji Michaela Rykrová.\nMýty, pohádky, legendy a báje z celého světa, převyprávěné Vladimírem Hulpachem znají dobře i čeští audioknižní posluchači. Supraphon tentokrát s Bárou Hrzánovou nahrál jeho Indiánské pohádky.\nVydavatelství Epocha opět s Audiotékou připravilo audioknižní verzi další knihy ze série Františka Kotlety Bratrstvo krve. Řadu Hustejch nářezů teď v interpretaci Richarda Fialy doplňuje Mega hustej nářez.\nNové povídání o pejskovi a kočičce napsal šéf brněnského dětského Divadla Radost Vlastimil Peška. Jejich vyprávěčem je Josef Dvořák, v dalších rolích účinkují herci právě Divadla Radost, vydává AudioStory.\nKompozičně pozoruhodný román Probudím se na Šibuji napsala debutující Anna Cima a získala za něj Cenu Jiřího Ortena, Cenu Česká kniha a ocenění Magnesia Litera za Objev roku. Audioknihu čte Anna Kameníková, vydává Tympanum.\nStejné vydavatelství stojí za zvukovou podobou knihy Aleše Palána Raději zešílet v divočině. Setkání se šumavskými samotáři se v ní posluchačům snaží zprostředkovat Igor Bareš, Norbert Lichý, Jana Stryková, David Novotný a další herci.\nZrovna v těchto dnech vydává Supraphon kompilaci komunistických projevů a písní Rudí baviči aneb Soudruzi, dejte se na odchod! Sestřih zvukových záznamů můžeme poslouchat s úsměvem nebo mrazením v zádech.\nRudé baviče následuje Rudý Zeman. Očekávaný titul investigativního novináře Jaroslava Kmenty čte Jakub Saic, vydává Audiotéka.\nStopy dávnej minulosti 10 jsou závěrečným svazkem knižního cyklu Pavla Dvořáka s podtitulem Dějiny Slovenska v příbězích a deseti svazcích. Audioknihu čtou Gabriela Dzuríková a Martin Kaprálik, vydává Publixing a RAK.\nÚspěšný krimi debut mladé švédské autorky Stiny Jacksonové Stříbrná cesta čtou Jan Vondráček a Jitka Ježková, vydává Kalibr.\nDalší z kompletů vydavatelství Supraphon představuje více než 50 hodin nahrávek s Janem Werichem. Titul Suma sumárum sestavil Jakub Kamberský tak, aby komplet obsahoval vše, v čem se autorsky podílel Jan Werich.\nTemná dcera je drásavým pohledem do nitra ženy úspěšné italské spisovatelky Eleny Ferrante. Vydává Radioservis v interpretaci Heleny Dvořákové.\nUrčitě méně drásavý pohled nabídne Lukáš Pavlásek ve své knize Z deníku ajťáka. Populární stand-up komik, bavič a „tanečník“ se ujal osobité autorské interpretace. Vydává Supraphon.\nZlomené duše jsou mrazivým thrillerem Simone St. Jamesové, který vám, zejména v interpretaci Dany černé, nedá spát.\nŽádný sex a žádný spánek je naopak humorným pohledem Pata Fitzpatricka na útrapy rodičovství. Pár dobrých důvodu, proč se na cestě rodičovstvím pořádně zasmát vám přečte Martin Písařík.


1I stalo se, když se na jednom místě modlil, když přestal, řekl jemu jeden z učedlníků jeho: Pane, nauč nás modliti se, jako i Jan učil učedlníky své.2I řekl jim: Když se modlíte, říkejte: Otče náš, kterýž jsi v nebesích, posvěť se jméno tvé. Přiď království tvé. Buď vůle tvá, jako v nebi tak i na zemi.3Chléb náš vezdejší dávej nám každého dne.4I odpusť nám hříchy naše, nebo i my odpouštíme všelikému vinníku svému. A neuvoď nás v pokušení, ale zbav nás od zlého.5I řekl jim: Kdo z vás bude míti přítele, a půjde k němu o půlnoci, a dí jemu: Příteli, půjč mi tří chlebů.6Nebo přítel můj přišel s cesty ke mně, a nemám, co bych předložil před něj.7A on vnitř jsa, odpověděl by: Nečiň mi nevole; dvéře již zavříny, a dítky mé se mnou jsou v pokoji. Nemohuť vstáti a dáti tobě.8Pravím vám: Ačť nedá jemu, vstana, proto že jest přítel jeho, ale však pro nezbednost jeho vstana, dá jemu, kolikžkoli potřebuje.9I jáť pravím vám: Proste, a budeť vám dáno; hledejte, a naleznete; tlucte, a budeť vám otevříno.10Nebo každý, kdož prosí, béře; a kdož hledá, nalézá; a tomu, kdož tluče, bude otevříno.11Kterého pak z vás otce prosil by syn za chléb, zdali kamene podá jemu? Aneb za rybu, zdali místo ryby dá jemu hada?12Aneb prosil-li by za vejce, zdali podá jemu štíra?13Poněvadž tedy vy, jsouce zlí, umíte dobré dary dávati dětem svým, čím více Otec váš nebeský dá Ducha svatého těm, kteříž ho prosí?14I vymítal ďábelství, a to bylo němé. Stalo se pak, když vyšlo ďábelství, mluvil ten němý. I divili se zástupové.15Ale někteří z nich pravili: Skrze Belzebuba, kníže ďábelské, vymítá ďábly.16A jiní pokoušejíce, znamení od něho hledali s nebe.17Ale on znaje myšlení jejich, řekl jim: Každé království samo v sobě rozdělené pustne, i dům rozdvojený padá.18Jestližeť jest pak i satan proti sobě rozdělen, kterakž stane království jeho? Nebo pravíte, že já skrze Belzebuba vymítám ďábly.19Jestliže já skrze Belzebuba vymítám ďábly, synové vaši skrze koho vymítají? Protož oni soudcové vaši budou.20Pakliť prstem Božím vymítám ďábly, jistěť přišlo k vám království Boží.21Když silný oděnec ostříhá síně své, v pokoji jsou všecky věci, kteréž má.22Pakli by silnější než on přijda, přemohl jej, všecka odění jeho odejme, v něž úfal, a loupeže jeho rozdělí.23Kdož není se mnou, proti mně jest; a kdož neshromažďuje se mnou, rozptylujeť.24Když nečistý duch vyjde od člověka, chodí po místech suchých, hledaje odpočinutí. A nenalezna, dí: Vrátím se do domu svého, odkudž jsem vyšel.25A přijda, nalezne vymetený a ozdobený.26Tehdy jde, a přijme k sobě jiných sedm duchů horších, než jest sám, a vejdouce, přebývají tam. I jsou poslední věci člověka toho horší nežli první.27I stalo se, když on to mluvil, že pozdvihši hlasu jedna žena z zástupu, řekla jemu: Blahoslavený život, kterýž tebe nosil, a prsy, kterýchž jsi požíval.28On pak řekl: Anobrž blahoslavení, kteříž slyší slovo Boží, a ostříhají jeho.29A když se zástupové scházeli k němu, počal praviti: Pokolení toto nešlechetné jest. Znamení vyhledává, ale znamení jemu nebude dáno, než znamení to Jonáše proroka.30Nebo jakož Jonáš učiněn byl znamením Ninivitským, takť bude i Syn člověka pokolení tomuto.31Královna od poledne stane na soudu s muži pokolení tohoto, a odsoudí je. Nebo přijela od končin země, aby slyšela moudrost Šalomounovu, a aj, více než Šalomoun tuto.32Muži Ninivitští povstanou na soudu s pokolením tímto, a odsoudí je. Nebo činili pokání k kázaní Jonášovu, a aj, více nežli Jonáš tuto.33Žádný rozsvítě svíci, nepostaví jí do skrýše, ani pod kbelec, ale na svícen, aby ti, kteříž vcházejí, světlo viděli.34Svíce těla jest oko. Když by tedy oko tvé sprostné bylo, i tělo tvé všecko bude světlé; a pakliť bude nešlechetné, i tělo tvé tmavé bude.35Viziž tedy, aby světlo, kteréž jest v tobě, nebylo tmou.36Pakli celé tělo tvé světlé bude, nemaje žádné částky tmavé, budeť všecko tak světlé, že tě jako svíce bleskem osvítí.37A když on mluvil, prosil ho jeden farizeus, aby obědval u něho. A všed, posadil se za stůl.38Farizeus pak viděv to, podivil se, že se neumyl před obědem.39I řekl Pán jemu: Nyní vy farizeové povrchu konvice a misy čistíte, ale to, což vnitř jest u vás, plno jest loupeže a nešlechetnosti.40Blázni, zdaliž ten, kterýž učinil, což zevnitř jest, neučinil také i toho, což jest vnitř? 41Ale však i z toho, což máte, dávejte almužnu, a aj, všecky věci vaše čisté budou. 42Ale běda vám farizeům, že desátky dáváte z máty a z routy a ze všeliké byliny, ale opouštíte soud a lásku Boží. Tyto věci měli jste činiti, a oněch neopouštěti.43Běda vám farizeům, nebo milujete první místa v školách a pozdravování na trzích.44Běda vám, zákonníci a farizeové pokrytci, nebo jste jako hrobové nepatrní, a lidé chodíce po nich, nevědí.45I odpověděv jeden z zákonníků, řekl jemu: Mistře, tyto věci mluvě, i nám také lehkost činíš.46A on řekl: I vám zákonníkům běda, nebo obtěžujete lidi břemeny nesnesitelnými, a sami se těch břemen jedním prstem nedotýkáte.47Běda vám, proto že vzděláváte hroby prorocké, kteréž otcové vaši zmordovali.48A tak osvědčujete a potvrzujete skutků otců svých. Nebo oni zajisté zmordovali je, vy pak vzděláváte hroby jejich.49Protož i Moudrost Boží řekla: Pošliť k nim proroky a apoštoly, a z těch některé mordovati budou, a jiné vyháněti,50Aby požádáno bylo od tohoto pokolení krve všech proroků, kteráž vylita jest od ustanovení světa,51Od krve Abelovy až do krve Zachariášovy, kterýž zahynul mezi oltářem a chrámem. Jistě, pravím vám, požádáno jí bude od pokolení tohoto.52Běda vám zákonníkům, nebo jste vzali klíč umění; sami jste nevešli, a těm, kteříž vcházeli, zbránili jste.53A když jim to mluvil, počali zákonníci a farizeové přísně na něj dotírati, a k mnohým řečem příčiny jemu dávati.54Úklady činíce jemu, a hledajíce popadnouti něco z úst jeho, aby jej obžalovali.


Hotely Nantwich - Search on KAYAK\nHotely v Nantwich\nVyhledávejte hotely v Nantwich na stovkách stránek pro cestovatele zároveň.\nNantwich, ENG, Velká Británie\n2 743 Kč Průměrná cena (ne - čt) za 2 poslední týdny.\n3 571 Kč Průměrná cena (pá a so) za 2 poslední týdny.\nNejlepší hotely v Nantwich\nNejvíce doporučované hotely v Nantwich\nCheshire Cat - Nantwich - Ložnice\nThe Swan Inn - Nantwich - Ložnice\nThe Badger Inn - Nantwich - Ložnice\nPremier Inn Crewe Nantwich - Nantwich - Ložnice\nNantwich Apartments - Nantwich - Obývací pokoj\nFamily Friendly Apartment In Nantwich With Free Wifi & Netflix - Nantwich - Budova\nGardener's Lodge - Nantwich - Budova\nOakley Retreat - Nantwich - Koupelna\n0 Kč–934 Kč934 Kč–1 867 Kč1 867 Kč–2 801 Kč2 801 Kč–3 734 Kč3 734 Kč+ za noc\nKdy rezervovat hotel v Nantwich\nTOP tipy, jak najít ideální nabídky hotelového ubytování v Nantwich\nHledáte-li levný hotel v Nantwich, měli byste zvážit pobyt mimo sezónu. V měsících červenec a září najdete v Nantwich levnější ubytování.\nCeny hotelových pokojů se liší v závislosti na mnoha faktorech. Dnem s nejlepšími nabídky hotelového ubytování v Nantwich je však úterý. Naopak, nejdražším dnem bývá většinou pátek.\nNejčastější dotazy týkající se rezervace hotelu v Nantwich\nJsou hotely v destinaci Nantwich v období krize v souvislosti s koronavirem (COVID-19) bezpečné?\nHotely představují bezpečné prostředí pro cestovatele, za předpokladu, že jsou v souvislosti s koronavirem (COVID-19) provedena řádná sanitační opatření. Doporučujeme však, abyste se v souvislosti s bezpečnostními opatřeními pro hotelové ubytování v destinaci Nantwich obrátili na místní úřady.\nJak mohu najít hotel v centru města Nantwich?\nPoté co začnete s vyhledáváním hotelů na stránkách KAYAK, své hledání můžete zúžit na základě konkrétní městské části. To vám umožní vybrat městské části v centru města Nantwich. Vyhledávat můžete také prostřednictvím mapy města, kde si můžete vybrat konkrétní místo, jako například centrum města Nantwich.\nKde se v Nantwich ubytovat?\nPomocí naší mapy najdete ideální ubytování v Nantwich. Zobrazí se na ní přesné umístění jednotlivých hotelů.\nHotelové nabídky Nantwich. Vyhledávejte hotely v destinaci Nantwich. Najděte levné hotelové pokoje v destinaci Nantwich. KAYAK vyhledává na stovkách stránek pro cestovatele a pomůže vám najít levné hotely a zarezervovat si pokoj, který vám bude nejvíce vyhovovat.


Zloděj vykradl chaty v Hranicích, bral kávu i obvazy - Hranický deník\nZloděj vykradl chaty v Hranicích, bral kávu i obvazy\nHranice – Chaty se v současné době stávají častým terčem zlodějů. Důkazem je i akce neznámého pachatele, který se v noci z pondělí na úterý vloudil do chatové oblasti Šafranice v Hranicích.\n„Postupně prošel čtyři zahradní chatky, do kterých se dostal po rozbití skla v okně. V jednom případě mu stačilo shrnout igelitovou ochranu umístěnou na okenním rámu. Jakmile se dostal do vnitřních prostor, kradl vše, co pro něho bylo zajímavé," uvedla policejní přerovská mluvčí Miluše Zajícová.\nV rukou pachatele tak skončila například svítilna, mletá káva, vrtačky, dětské stany, elektrický přímotop, láhve s alkoholem, zdravotnické obvazy, konzervy a další věci.\n„Na odcizení byla škoda vyčíslena na 10 400 korun a na poškození 4 360 korun. Případy šetříme pro trestný čin krádež," dodala policejní mluvčí.


Data navíc nově i pro předplacenkáře – FeedIT.cz\nData navíc nově i pro předplacenkáře\nPolovina zákazníků O2 s předplacenou kartou, kteří využívají internet v mobilu, vyčerpá svůj FUP limit už v polovině zúčtovacího období. U týdenních balíčků se v průměru jedná o čtvrtý den, u měsíčních o začátek třetího týdne. Operátor O2 proto od poloviny listopadu přináší nové balíčky určené zejména těm, kteří již dosáhli na strop svého datového limitu FUP a nechtějí čekat na obnovu dat, nebo si pořizovat vyšší datový tarif nastálo. Řešení je ideální i pro ty zákazníky, kteří potřebují jednorázově stáhnout větší objem dat. (TZ)\nData navíc lze objednat k datovým tarifům Internet v mobilu, Mobilní internet nebo k doplňkovému balíčku FREE CZ. Zákazníci se tak snadno vyhnou zpomalení internetového připojení a zároveň mohou mít své výdaje jednoduše pod kontrolou.\nBalíček Data navíc 25 obsahuje 25 MB dat a zákazníka přijde na 25 Kč.\nZa vyšší příděl dat v podobě 500 MB zaplatíte 99 Kč.\nVšichni zákazníci si mohou aktuální zůstatek dat a jejich čerpání kdykoliv sami zkontrolovat v internetové samoobsluze Moje O2 – buď na adrese www.mojeo2.cz , nebo v mobilní aplikaci Moje O2.\nData si mohou zákazníci sami dokoupit prostřednictvím aktivační SMS nebo přes internetovou samoobsluhu Moje O2.\nPředchozí příspěvekNaučíme Vás počítat rychleji než na kalkulačce\nNásledující příspěvekZjednodušení tvorby online databází s rozhraním AlfaDB


Nabídka práce: VEDOUCÍ PROJEKTŮ S AJ (45.000 - 55.000,- Kč) u Advantage Consulting, s.r.o., Praha | easy-prace.cz\nVolné pracovní místo VEDOUCÍ PROJEKTŮ S AJ (45.000 - 55.000,- Kč)\nMáte zkušenost s vedením projektů ve výrobě? Znáte proces lisování v automotive? Dohovoříte se v AJ nebo NJ na komunikativní úrovni? Pokud ano, pak hledáme právě Vás!\nMezinárodní společnost, která vyrábí komponenty do automobilového průmyslu, hledá nového kolegu/kolegyni na pozici:\nVEDOUCÍ PROJEKTŮ S AJ/NJ\nkomunikace se zákazníky a napříč odděleními ve společnosti\nznalost systému jakosti – ISO 9001, IS/TS 16949


Audit údajně potvrdil Babišův střet zájmů. Ministerstvo: Zprávu nejde zveřejnit - Deník.cz\n1.12.2019 | aktualizováno 1.12.2019\nMinisterstvo pro místní rozvoj (MMR) obdrželo auditní zprávu Evropské komise ohledně možného střetu zájmů premiéra Andreje Babiše (ANO). Z vyjádření ministerstva vyplývá, že dokument nyní nelze zveřejnit, protože nejde o finální verzi, řízení ještě trvá a Evropská komise žádá o důvěrné zacházení. Mluvčí MMR Vilém Frček dnes ČTK sdělil, že Česko má dva měsíce od obdržení české verze zprávy na vyjádření a případné vznesení připomínek. Část opozice či nevládní organizace Transparency International ale tvrdí, že by ministerstvo mělo zprávu zveřejnit.\nAndrej Babiš a Petr Fiala v OVM | Foto: ČTK\nAudit Evropské komise podle zdrojů týdeníku Respekt potvrdil, že Babiš je ve střetu zájmů a údajně porušuje české i evropské právo. Premiér to dnes znovu odmítl a trvá na tom, že žádný zákon neporušil.\nTo, že i finální verze auditu nedopadla pro Babiše příznivě, potvrdily Respektu dva nezávislé zdroje obeznámené s průběhem řízení a obsahem dokumentu. "Podle jednoho ze zdrojů audit konstatuje, že souběh byznysu a politiky je podle komise v rozporu jak s evropským, tak s českým právem," uvádí týdeník na svém webu.\nDemonstrace v Česku: Na Letnou přišlo 250 tisíc lidí, v regionech pak 25 tisíc\n"Ministerstvo pro místní rozvoj obdrželo auditní zprávu, s kterou se v pondělí seznámí odpovědní zaměstnanci. Evropská komise opět žádá o důvěrné zacházení s dokumentem, protože řízení stále trvá. Rozhodně nejde o finální podobu auditní zprávy," uvedl Frček. Českou odpověď včetně případných připomínek bude ministerstvo pro místní rozvoj připravovat ve spolupráci se všemi dotčenými resorty, dodal.\nDvouměsíční lhůta pro vyjádření připomínek začne v okamžiku, kdy MMR obdrží oficiální překlad zprávy do češtiny, řekla ministryně pro místní rozvoj Klára Dostálová (za ANO) České televizi. Zatím má resort podle ní jen anglický originál. "Rozhodně nejde o finální návrh zprávy," uvedla Dostálová.\nFiala trvá na zveřejnění zprávy\n"Je zcela absurdní, že Brusel vykládá český zákon, navíc úplně nesmyslně, když zákon 'lex Babiš' byl namířen pouze proti mně s cílem vyštvat mě z politiky. Lex Babiš jsem dodržel, postupoval jsem přesně podle něj, vložil jsem firmu do svěřenských fondů," řekl Babiš. Lex Babiš je nazývána novela zákona o střetu zájmů, na jejímž základě musel vložit svoji firmu do svěřenských fondů.\nTaké podle předsedy ODS Petra Fialy by ale zpráva být zveřejněna měla. „Pravda je přeci taková, že Agrofert čerpá dotace – národní, evropské, všechny, že jste z tohoto hlediska ve střetu zájmů a to je ten problém,“ kritizoval Fiala.\n"Pokud se to potvrdí, tak by A. Babiš měl buď rezignovat, nebo konečně prodat 'své' firmy," uvedla na twitteru předsedkyně TOP 09 Markéta Pekarová Adamová v reakci na zprávu, kterou publikoval týdeník Respekt.\nPokud se to potvrdí, tak by A. Babiš měl buď rezignovat, nebo konečně prodat "své" firmy. Neustálé řešení toho, jestli a jak moc premiér zneužívá své pozice, nás brzdí od řešení zásadních problémů této země. https://t.co/6Zq3dLaGAX\n— Markéta Adamová (@market_a) December 1, 2019\nKe zveřejnění zprávy vyzval předseda Pirátů Ivan Bartoš. "Do ČR dorazily finální audity Evr. komise, které má v tuto chvíli MMR. Podle informací z médií daly Pirátům za pravdu, že premiér porušuje český zákon i EU nařízení proti střetu zájmů a čerpá neoprávněně národní i EU peníze. Ministerstvo musí vše zveřejnit! Jde o peníze nás všech," uvedl na twitteru.\nPodle předsedy ODS Petra Fialy je Babišův střet zájmů jasný již od jeho vstupu do politiky. "To, že je A.Babiš v obrovském střetu zájmů, je jasné od jeho vstupu do politiky. V tuto chvíli mě ale zajímá, zda bude ČR muset do Bruselu kvůli jeho nenasytnému čerpání dotací vracet stovky milionu Kč. Pokud se tak stane, bude mu potřeba poslat účet, toto nesmí platit občané," napsal Fiala na twitteru.\nTo, že je A.Babiš v obrovském střetu zájmů, je jasné od jeho vstupu do politiky. V tuto chvíli mě ale zajímá, zda bude ČR muset do Bruselu kvůli jeho nenasytnému čerpání dotací vracet stovky milionu Kč. Pokud se tak stane, bude mu potřeba poslat účet, toto nesmí platit občané.\n— Petr Fiala (@P_Fiala) December 1, 2019\nMístopředseda vládní ČSSD a ministr zahraničí Tomáš Petříček v sobotu po jednání expertního týmu v Lánech řekl, že auditní zprávu ještě neviděl. Podle jeho názoru by se s ní v první řadě měla seznámit vláda. "To, jestli ten dokument může být odtajněn, je především otázka na Evropskou komisi, protože ta jej nějakým způsobem vede v nějakém režimu. I posledně jsme to právě řešili, že by to musela být Evropská komise, aby tu předchozí auditní zprávy odtajnila, což sama komise řekla, že tak nemůže udělat.\n"A já myslím, že samozřejmě sociální demokracie se chce seznámit s obsahem té auditní zprávy. Na základě toho bude také jasně reagovat," dodal.\nV jarní předběžné auditorské zprávě, která unikla do médií, EK konstatovala, že Babiš je ve střetu zájmů, protože má stále vliv na podnik Agrofert, přestože ho vložil do svěřenských fondů. Česko by kvůli takovému hodnocení mohlo vracet do unijního rozpočtu kolem 450 milionů korun. Babiš možnost střetu zájmů dlouhodobě odmítá a tvrdí, že Česko žádné peníze Bruselu vracet nebude.


Genesis 25 Czech BKR\nBible > BKR > Genesis 25\n1Abraham pak opět pojal ženu jménem Ceturu. 2Kterážto porodila jemu Zamrana, a Jeksana, a Madana, a Madiana, Jezbocha a Suecha. 3Jeksan potom zplodil Sábu a Dedana. Synové pak Dedanovi byli: Assurim, a Latuzim, a Laomim. 4Ale synové Madianovi: Efa, a Efer, a Enoch, a Abida, a Helda; všickni ti synové byli Cetury. 5I dal Abraham Izákovi všecko, což měl. 6Synům pak ženin svých dal Abraham dary, a odeslal je od Izáka syna svého, ještě živ jsa, k východu do země východní.\n7Tito pak jsou dnové let života Abrahamova, v nichž byl živ: Sto sedmdesáte a pět let. 8I skonal a umřel Abraham v starosti dobré, stár jsa a plný dnů; a připojen jest k lidu svému. 9Tedy pochovali ho Izák a Izmael synové jeho v jeskyni Machpelah, na poli Efrona, syna Sohar Hetejského, naproti Mamre, 10Na tom poli, kteréž byl koupil Abraham od synů Het; tu pochován jest Abraham i Sára manželka jeho. 11Po smrti pak Abrahamově požehnal Bůh Izákovi synu jeho, a bydlil Izák u studnice Živého vidoucího mne.\n12Tito jsou pak rodové Izmaele syna Abrahamova, jehož porodila Agar Egyptská, děvka Sářina, Abrahamovi. 13A tato jsou jména synů Izmaelových, jimiž se jmenují po rodech svých: Prvorozený Izmaelův Nabajot, po něm Cedar, a Adbeel a Mabsan, 14A Masma, a Dumah a Massa, 15Hadar a Tema, Jetur, Nafis a Cedma. 16Ti jsou synové Izmaelovi, a ta jména jejich, po vsech jejich, a po městech jejich, dvanáctero knížat po čeledech jejich. 17(Bylo pak života Izmaelova sto třidceti a sedm let, i skonal; a umřev, připojen jest k lidu svému.) 18A bydlili od Hevilah až do Sur, jenž jest proti Egyptu, když jdeš do Assyrie; před tváří všech bratří svých položil se.\n19Tito jsou také rodové Izáka syna Abrahamova: Abraham zplodil Izáka. 20Byl pak Izák ve čtyřidcíti letech, když sobě vzal za manželku Rebeku, dceru Bathuele Syrského, z Pádan Syrské, sestru Lábana Syrského. 21I modlil se Izák pokorně Hospodinu za manželku svou; nebo byla neplodná. A uslyšel jej Hospodin; a tak počala Rebeka manželka jeho. 22A když se děti potiskali v životě jejím, řekla: Má-liť tak býti, proč jsem já počala? Šla tedy, aby se otázala Hospodina.\n23I řekl jí Hospodin: Dva národové jsou v životě tvém, a dvůj lid z života tvého se rozdělí; lid pak jeden nad druhý bude silnější, a větší sloužiti bude menšímu.\n24A když se naplnili dnové její, aby porodila, a aj, blíženci byli v životě jejím. 25I vyšel první ryšavý všecken, a jako oděv chlupatý; i nazvali jméno jeho Ezau. 26Potom pak vyšel bratr jeho, a rukou svou držel Ezau za patu; pročež nazváno jest jméno jeho Jákob. A byl Izák v šedesáti letech, když ona je porodila.\n27A když dorostli ti děti, byl Ezau lovec umělý, chodě po polích; Jákob pak byl muž prostý a v staních bydlil. 28I byl Izák laskav na Ezau, proto že z lovu jeho míval pokrm; ale Rebeka laskava byla na Jákoba.\n29Uvařil pak Jákob krmičku. Tedy Ezau přišel z pole zemdlený, 30A řekl Jákobovi: Dej mi, prosím, jísti krmě té červené, nebo jsem umdlel. (Protož nazváno jest jméno jeho Edom.) 31Odpověděl Jákob: Prodej mi dnes hned prvorozenství své. 32I řekl Ezau: Aj, já k smrti se blížím, k čemuž mi tedy to prvorozenství? 33Dí Jákob: Přisáhni mi dnes hned. I přisáhl mu, a prodal prvorozenství své Jákobovi. 34Tedy Jákob dal Ezauchovi chleba a té krmě z šocovice. Kterýžto jedl a pil, a vstav, odšel; a tak pohrdl Ezau prvorozenstvím.