E-kniha: Řeka času - Beverly Swerlingová | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Řeka času - Beverly Swerlingová\nKnihkupectví > Próza - beletrie > Romány > Romány dle národů > Americké romány > Řeka času\nElektronická kniha: Řeka času\nRomán téměř detektivní potěší fanoušky napínavé četby i historické prózy. A nechybí v něm ani romantika. Příběh Řeky času se souběžně odehrává ve dvou ... (celý popis)\nAmerická spisovatelka po rozsáhlé a působivé historické románové sáze amerického bouřlivého rozvoje přichází s poutavým, mysteriózním, fantaskně laděným románem, ve kterém se prolínají příběhy hrdinů z tudorovské Anglie i naší současnosti. Metafora řeky, která se jako život vine krajinou a člověk není schopen zahlédnout, co se skrývá za příští zákrutou, je leitmotivem napínavého románu. Čtivě a poutavě se zde proplétají dvě dějové linie, které od sebe dělí několik staletí. Příběh americké historičky Annie se odehrává v naší současnosti ve vzrušujícím prostředí moderního Londýna. Annie vyhledává pro klienta jisté drahocenné rituální předměty a svůj úkol bere zároveň jako svou druhou životní šanci po životním pádu, způsobeném alkoholovou závislostí. Do života jí prostřednictvím podivných zjevení vstupuje kartuziánský mnich z období tudorovské Anglie a pokouší se jí cosi sdělit. Tento přelud je identicky podobný sympatickému moderátorovi televizní show Geoffu Harrisovi, který Annie s její vědeckou misí pomáhá. Navzdory nejrůznějším stopám oba hlavní hrdiny přivede k rozuzlení velkého tajemství a možná i odhalení katastrofického teroristického útoku až šifra, ukrývající se na překvapivém místě.\nRomán téměř detektivní potěší fanoušky napínavé četby i historické prózy. A nechybí v něm ani romantika. Příběh Řeky času se souběžně odehrává ve dvou stoletích, šestnáctém a jedenadvacátém; mnich a historička, oba sužovaní láskou a obavami, se v něm setkávají „jako v zrcadle, jen v hádance“, zatímco se každý řítí vstříc vlastnímu osudu, a ačkoli je dělí pět set let, jejich životním drahám hrozí střet. „… čas je jako řeka, která se vine krajinou. Když po ní plujeme, obvykle vidíme jen svůj rovný úsek, ne to, co je za zatáčkou…“ Strhující mysteriózní román, v němž se dramaticky proplétají dvě dějové linie oddělené od sebe několika staletími: osudy hříšného mnicha a tajného žida z bouřlivých časů tudorovské Anglie s příběhem americké historičky Annie, která v dnešním Londýně pro židovský nadační fond hledá drahocenné rituální předměty původem ze starověkého chrámu v Jeruzalémě. Bývalá alkoholička v tomto úkolu vidí životní šanci vrátit se mezi uznávané vědce. Třebaže se jí v pronajatém bytě zjevuje duch – kartuziánský mnich, jenž se jí snaží něco sdělit – a hrozí jí neznámé nebezpečí, pátrání nevzdává. Její naděje na úspěch ještě vzrostou, když jí začne pomáhat sympatický a oblíbený moderátor televizní show, jenž – a to je další ze záhad – jako by mnichovi z oka vypadl. Důležité stopy vydávají různé archivy, včetně Britského muzea, avšak klíčovým vodítkem se kupodivu stane jedinečná nástěnná kresba v jejím bytě, kde mezi spoustou detailně zobrazených městských výjevů najdou tajemnou šifru právě včas, aby se mohli pokusit zabránit teroristickému útoku… Beverly Swerlingová, americká autorka několika úspěšných knih, si české čtenáře již získala především několikadílnou ságou z dějin New Yorku. Beverly Swerlingová je autorkou kritikou i čtenáři ceněných románů Plantáž Shadowbrook , Město snů , Město slávy , Město naděje či Město rozkvětu , které česky vydalo nakladatelství BB/art. Nějaký čas působila jako novinářka na volné noze. Nyní je spisovatelkou, poradkyní jiných spisovatelů a amatérskou historičkou. Narodila se za druhé světové války v Bostonu, jako dospělá strávila celou řadu let v Evropě, teď žije s manželem v New Yorku. Více se dozvíte na www.beverlyswerling.com.\nKatalog vybraných autorů > S > Swerlingová - Beverly Swerlingová\nBeverly Swerlingová - další tituly autora:\nPřeložila Jitka Fialová\nCopyright © 2013 by Michael A Ltd.\nZ anglického originálu Bristol House\n(First published by Penguin Group, New York, 2013)\npřeložila © 2016 Jitka Fialová\nRedakce textu: Milena Kudělová\nSpolupráce: Daniel Putík\nISBN 978-80-7507-835-3 (pdf)\nBillovi, jako vždycky.\nA Michaelovi, našemu navždy drahému chlapci.\nPříběh Řeky času se souběžně odehrává ve dvou stoletích,\nšestnáctém a jedenadvacátém; mnich a historička, oba sužovaní láskou\na obavami, se v něm setkávají „jako v zrcadle, jen v hádance“,\nzatímco se každý řítí vstříc vlastnímu osudu, a ačkoli je\ndělí pět set let, jejich životním drahám hrozí střet.\nByt má sedm pokojů, je tedy mnohem větší, než jaký Annie potřebuje, ale\nleží jen čtyři minuty chůze od Britského muzea, kde bude často pracovat,\nnavíc v samém srdci Holbornu, londýnské čtvrti, na kterou se převážně\nsoustředí její výzkum. Nemluvě o tom, jak lákavě vypadají zdejší vysoké\nstropy, krby a široká okna s výhledem na rušnou ulici Southampton Row,\npo níž severním a jižním směrem jezdí patrové autobusy na taková místa,\njako je stanice metra Chalk Farm či obchodní a zábavní centrum Covent\nGarden ve Westminsteru.\n„Navrhuji,“ řekla paní Waltonová, „abyste si to tady znovu sama prošla.\nVčera s vámi ještě tak cloumala pásmová nemoc, že jste určitě pořádně\nnevnímala, co vidíte.“\nBude jí tak šedesát, pomyslela si Annie. Blond, stále hezká – bezpochyby\nsvého času typická anglická kráska. Možná zde bude rodinná podoba sneteří, se Sheilou MacPhersonovou, sekretářkou ředitele nadačního fondu\nŠalom, tedy organizace, která Annie Kendallovou do Anglie vyslala. Moje\ntetička Bea shodou okolností právě v době, kdy do Londýna dorazíte,doktorko Kendallová, poletí do Singapuru navštívit syna. Pokud vím, velmi\nráda by byt pronajala a opatřila si tak něco peněz navíc, i když jen pod\npodmínkou, že nájemce se o její majetek bude starat.\nAnnie si v tašce přes rameno nesla ověřený šek od Šalomu. Přišlapodesat soupis zařízení bytu, zaplatit, převzít potvrzení o platbě a vyzvednout\nsi klíče. Paní Waltonová odjíždí nazítří, v úterý prvního května, hned\nčasně ráno. Podle jejich dohody se potom Annie může nastěhovat třeba\nokamžitě, bude-li chtít.\n„Tak pojďte.“ Budoucí paní domácí vtiskla Annie do ruky seznam všech\nvěcí v každém pokoji. „Tohle si vezměte s sebou a rozhlédněte se po bytě\nbez toho, že bych vám nahlížela přes rameno.“\n„Jestli vám to nebude vadit...“\n„Nebude. Jen běžte. Budu v kanceláři, kdybyste se chtěla na něco\nzeptat.“ Podle její neteře si Bea Waltonová vydělává na živobytí správou\nmajetku nepřítomných vlastníků. Do její pracovny na vzdáleném konci\nbytu lze vstoupit buď samostatnými dveřmi z venkovní chodby – vysoký\nstrop, široké schody a harašivý starý výtah –, nebo z takzvaného přijímacího\npokoje. Jen si to představte, Annie Kendallová z Brooklynu bude bydlet\nv bytě, kde mají přijímací pokoj! Ne že by byl nějak mimořádně parádní.\nSpíš je tu znát zašlá sláva a vybavení budí dojem, že věci leží na stálestejném místě už dlouhá léta. Ale je zabydlený. Solidně postavený. Pohodlný.\nJinými slovy dokonalý. Annie si od někdejší anglické krásky vzala papíry,\nzahnula doleva a vykročila dlouhou chodbou, která tvoří páteř bytu.\nNa stěnách tu visí staré skici a kresby spolu se dvěma zrcadly vezlacených rámech, která pocházejí z devatenáctého století; když se do nich podíváte, připadá vám, že se na povrchu skla vlní rtuť. Na mahagonovém stole ve tvaru půlměsíce stojí váza se zářivě žlutými tulipány; na dalším, o pár kroků dál, svítí lampa. V tmavém průchodu obě vytvářejí malé oázy jasu. Anniino cvičené oko historičky architektury odhaduje délku chodby na patnáct set šedesát centimetrů, plus minus decimetr a půl. Okna všech místností, jen s výjimkou velké staromódní koupelny, hledí naSouthampton Row. První dveře vedou do ložnice paní Waltonové. Annie nahlédla dovnitř. Na posteli dva otevřené kufry, před malou televizí připravené žehlicí prkno.\nZa dalšími dveřmi je druhá ložnice, tu si vezme ona. Včera, po příletu z New Yorku, si v ní ale nevšimla skoro ničeho jiného než pozoruhodné černobílé drobnokresby, která se táhne přes celou stěnu. Miniaturní překrývající se výjevy z Londýna zde tvoří nepřehlednou chaotickou mozaiku. „Nakreslil ji jistý Stephen Fox,“ vykládala paní Waltonová. „Bydlel tady sám až do smrti. Chudáček, přejelo ho auto, v jedné z posledníchlegendárně hustých londýnských mlh. Vím, jeho styl je poněkud zvláštní, ale kresba se nám líbila, a tak jsme se jí při malování vždycky vyhnuli.“ Annie také padla do oka, ale z přemíry detailů se jí točila hlava jako zilustrace v dětské knížce Kde je Valda?, v níž máte v davech lidí naléztkonkrétní postavičku.\nTeď se k drobnokresbě na stěně obrátila zády a přeletěla pohledemzbytek ložnice. Postel se staromódním vyšívaným přehozem, noční stolek, prádelník, skříň na šaty a židle. Vše příjemné, útulné, přívětivé. Dostatečně z nich vyzařuje klid, usoudila, takže tady dokáže usnout, i když bude mít před sebou tu šílenou změť. Vrátila se do chodby a dveře za seboupečlivě zavřela.\nPak přišla na řadu malá jídelna a vedle ní nedávno zmodernizovanákuchyně. Za nimi dlouhá chodba bytu zabočila ostře vlevo a po dalších asi dvou a půl metrech skončila u malé ložnice, původně určené zřejmě pro služku.\nAnnie ale asi opravdu stále ještě trpí pásmovou nemocí. Prochází se tady a zírá, snaží se představit si, jak se jí tu bude žít, a soupis majetku dočista pustila z hlavy. Bude muset všechno projít ještě jednou.\nOtevřela dveře do malé zadní ložnice. Podle seznamu se zde nachází manželská postel, prádelník se šesti zásuvkami, psací stůl, dvě lampy, několik knih a dekorativních předmětů.\nNic takového však před očima nemá.\n„Gloria Patri, et Filio, et Spiritui Sancto.“ Mnich ta slova zpívalmonotónně, v hlubokém uctivém předklonu. „Sicut erat in principio,“pokračoval a napřímil se, ale místo na knihu ve svých rukou se podíval na kříž na stěně před sebou. „Et nunc, et semper, et in saecula saeculorum. Amen.“ Oknem po straně pronikal do pokoje široký pruh paprsků, takže jeho postavu zalévala sluneční záře. Hábit měl čistě bílý; vše kolem ve srovnání s ním působilo bezvýrazně. Jediný kontrast tvořily mnichovy tmavé vlasy kolem kolečka vyholeného na temeni hlavy, přesně jak si to žádá tradiční účes zvaný tonzura.\nMnich knihu zavřel, hbitě se otočil k Annie a usmál se.\nOkamžitě přibouchla dveře.\nOhlédla se, instinktivně vyhlížela nějakého svědka. Krátké rameno chodby zelo prázdnotou. Došla k rohu a podívala se dlouhou chodbou až k přijímacímu – nebo spíš obývacímu? – pokoji, či jak mu má vlastně říkat. Nic. Nikde nikdo. A slyšet bylo pouze rádio, které tlumeně hrálo, nejspíš v kanceláři Bey Waltonové na opačném konci bytu.\nAnnie se obrátila, vrátila se k malé ložnici a na dveře přitiskla ucho. Naprosté ticho. Sáhla po kulaté klice.\nManželská postel, prádelník se šesti zásuvkami, psací stůl, dvě lampy, několik knih a dekorativních předmětů: přesně podle seznamu. Pokoj malý, ale se dvěma okny, takže se dá dobře větrat napříč. Světla tam však teď proniká jen málo. Je pozdě odpoledne, navíc zamračeno a hrozí déšť, stejně jako když sem přijela. Žádné sluneční paprsky.\nA žádný mnich.\nPrchavý okamžik uvažovala, jestli by nebylo lepší ze všeho vycouvat. Z té práce, z bytu. Ze všeho.\nAbsurdní nápad. Ten úkol je – přinejmenším pro ni – životní šance. A navíc na duchy přece nevěří.\nPaní Waltonová si vzala šek a obě podepsaly soupis zařízení a smlouvu o pronájmu. Pak klíče k bytu číslo osm v Bristolském domě přešly z ruky do ruky. A od zítřka tu na tři měsíce vše patří Annie.\nHotel U Dvou princů v Gower Street je od Bristolského domu vSouthampton Row, co by kamenem dohodil. Hrdě předvádí okouzlující\na vkusné pokoje navržené tak, aby vyhovovaly právě těm turistům, kteří\nse chtějí ubytovat pár kroků od Londýnské univerzity nebo Britského\nmuzea. Už když se Annie ještě v New Yorku dívala na fotografie hotelu\nna jeho webové stránce, připadaly jí pokoje klaustrofobicky malé, ale co\nna tom, stráví tam přece jen dvě noci. Její dvě velká zavazadla na podlaze\nteď zabírají valnou část skromňoučkého prostoru, takže tu nezbývá ani\ntolik místa, aby se energie způsobené nervozitou zbavila svižnou chůzí\nsem a tam. Stojí proto v úzké mezeře mezi postelí a zavazadly, v hlavě jí\nopět zní starobylá latinská slova a má pocit, že její srdce bije přesně v tom\nrytmu, jaký slyšela poprvé, když klečela vedle otce v nějakém klášteře,\nkam rodinu vyvezl na výlet.\nTakové výpravy byly pro její dětství typické. John Kendall byl uznávaný učenec, znalec církevních dějin. Snad právě proto se později Annie specializovala na Anglii pozdní renesance, zejména na architekturuLondýna v době Tudorovců. A v dizertaci nazvané Vliv protestantskéhoobrazoborectví na venkovní výzdobu domů posvátnými předměty v tudorovské Anglii v letech 1537–1559 zkoumala, jak takřka přes noc z fasádsoukromých domů zmizely kříže a obrazy světců i Panny Marie poté, co seJindřich VIII. rozešel s Římem. Zkušební komise její práci přijala „zvlášť pochvalně“.\nAnnie si pamatovala, jak se jako dítě tiskla obličejem ke škrabavému tvídu otcova saka a jak byl vždycky cítit tabákem. Věděla zcela jistě, že právě on jí vtiskl do ruky první tužku. „Namaluj něco, Annie. Kreslivšechno, co vidíš.“\nRozepnula zip, z vnější kapsy jednoho z kufrů vytáhla blok a tužku a udělala první čáru. Coby historička architektury, ne profesionálníkreslířka, nemusí umět kreslit s úzkostlivou pečlivostí, na profesionální úrovni. Má talent na rychlé skici, přesto přesné a zdatně řemeslně provedené. Ukazují celek, zachycují spíše náladu než každičký detail ozdobných říms a okenních překladů. A opět, jako tak často, sotva se do kreslení pustila, se jí toho najednou vybavilo víc, než na kolik si vzpomíná, že viděla.\nRozhodnými, jistými tahy z papíru vystupoval svět: vznikly tři pohledy na mnicha v bílém, zalitého slunečními paprsky. Na prvním se skláněl před krucifixem; na druhém ho nakreslila, když se napřímil. V oboupří>14\npadech k ní stál zády. Třetí náčrtek zachytil poslední okamžik, kdy ho\nviděla, ten nejznepokojivější, kdy se k ní obrátil čelem a na uvítanou se na\nni zářivě usmál. Na všech třech skicách bylo stejné pozadí; prostá, až\nstrohá místnost. Pod křížem klekátko – jedno z těch individuálních, jaká\nse v kostelích často vídají. Po mnichově levém boku stolička vedle stolu,\nna němž leží otevřená kniha; jako by na chvíli nechal studia, aby se\npomodlil. Kápi, kapuci typickou pro mnoho mnišských kuten, shodil na\nzáda a zůstal prostovlasý.\nKdyž potom, v další sérii rychlých skic na novém papíře přišly na řadu jeho rysy, tužka jako by znovu věděla víc než sama Annie. Nejdřív profil, aby byla vidět tonzura, oholený vršek hlavy. Pak pohled přímo zpředu. Hubený obličej, vystouplé lícní kosti, nos možná poněkud širší. Zcela jistě pohledný muž, ale žádný hezoun; před tím ho zachraňuje výrazná brada s nápadnou rýhou dole.\nHned jak dokončila poslední kresbu, všechny je znovu prohlédla asnažila se zhodnotit, co přesně vytvořila. Obrázky mnicha, který se zjevil – a potom zase zmizel – na místě, kde ani jediný detail nepřipomíná pokoj, v němž ho spatřila.\nZachvěla se. Zdravý rozum jí napovídal hrůzostrašný závěr: že to celé musí být pouhý výplod fantazie, že všechny ty podrobnosti v kresbách pocházejí jen z její mysli.\nTužku odložila a náčrtník vrátila do kufru. O čtyři hodiny později – podle jejích biologických hodin právě bylo osm večer, ovšem v Londýně jedna po půlnoci – vstala, blok zase vytáhla a ke každé kresbě připsala datum a čas.\nSotva se Annie několik minut před šestou v pokoji hotelu U Dvou princů\nvzbudila a viděla, že oknem se dovnitř dobývá jasné slunce, uvědomila si,\nže v ní sílí pocit příjemného očekávání.\nUž šest týdnů nemyslí skoro na nic jiného než na pobyt v Londýně a maluje si zářnou budoucnost, díky níž se její život radikálně a zcela zaslouženě změní k lepšímu. Ale tady a teď, právě když má všechno začít, se jí svírá žaludek a kdesi hluboko v hlavě číhá zmatek.\nV koupelně je sprcha; voda sice nemá největší tlak, ale teče teplá a je jí hodně. Annie se rychle osprchovala. Vlasy – rusé, silně kudrnaté, dlouhé po bradu – se bez mytí obejdou dalších čtyřiadvacet hodin. Zatím si skoro nic nevybalila, jenom našla smaragdově zelenou úpletovou halenku a teď s ní párkrát zamávala, aby se zmačkaná místa narovnala. Snad tahle barva dokáže osvěžit černý kalhotový kostým, ve kterém trčí už tři dny.\nZ dolního patra stoupala vůně kávy, přestože hotelovou jídelnu ještě neotevřeli – až v sedm, jak sděluje vývěska. Půl hodiny čekat nevydrží; Annie vyšla ven. V tuto denní dobu bylo chodců málo, ale i bez nich vládl na Southampton Row ruch. Proudy vozidel, většinou těžkopádné červené autobusy ahranaté černé taxíky, jezdily jeden za druhým v obou směrech. Annie stála proti Bristolskému domu a ten kousíček světa si důkladně prohlížela. Mezi vozy se čas od času objevila mezera, která jí otevírala průhled na jeho nenápadný vchod. Dům vmáčkli mezi dva obchody; jeden prodává alkoholické nápoje a před druhým nějaký muž právě rovná novinykolemjdoucím před oči. V téže ulici jen o něco dál stojí velký hotel.\nPo několika minutách před Bristolským domem zastavilo auto. Taxík objednaný telefonicky, usoudila Annie, když uviděla, že z domu vychází paní Waltonová a táhne dva kufry. Řidič je uložil dozadu dozavazadlového prostoru, paní Waltonová do vozu nastoupila, ten se opatrně zařadil do proudu vozidel a nabral rychlost.\nOd této chvíle byt patří jen jí.\nVůně paní Waltonové z pokojů ještě ani nestačila vyprchat. Freesia od\nFragonarda, hlásal nápis na obalu parfémovaného tělového pudru vkouelně, který jeho majitelka nechala otevřený, když na poslední chvílispěchala, aby stihla časný let. Annie nádobku zavřela, odnesla do ložnice své\nbytné, kde ji položila na staromódní toaletní stolek – jinak tam všechno\nvypadalo skoro stejně jako předchozího dne, jen žehlicí prkno a kufry\nzmizely –, a zavřela za sebou dveře.\nTicho. Před ní se táhla dlouhá chodba.\nAnnie udělala několik kroků, pak ještě několik. Kolem žlutých tulipánů a stolku s lampou, v téhle době zhasnutou, protože jediným oknem vniká dovnitř jasné denní světlo. Došla k místu, kde chodba zatáčí doleva,zastavila se jen na tak dlouho, aby se zhluboka nadechla, a potom zahnula za roh.\nDveře do zadní ložnice zůstaly otevřené. Tam nic k vidění nebylo. Annie šla dál. Na prahu se zastavila a hlasitě zašeptala: „Gloria Patri, et Filio, et Spiritui Sancto.“ Odpověď, Sicut erat in principio, et nunc, et semper, et in saecula saeculorum, však zazněla jen v její hlavě.\nRoztřesenou rukou dveře zavřela a prchla. Annie se pro běh snad narodila. Je v sedmém nebi, kdykoli jí pod nohama ubíhá chodník, zatímco má kůži hladkou potem. Jakmile prodlouží krok a má za sebou slušnou vzdálenost, cítí v každém centimetru těla, že je naživu. To miluje. I teď, když vyšla z Bristolského domu, by si rádarychlým pohybem vyčistila hlavu, ale není na to oblečená. Místo toho seuchýlila do kavárny ve stejné ulici o několik dveří dál.\nDnes nebyl žádný mnich tam, co včera; to docela dobře může znamenat, že si všechno vyfantazírovala. Ne, jen ať si pěkně na rovinu přizná, jak to je. Možná má halucinace. Má drahá Annie, jsi alkoholička. Jsi silná a krásná a běh ti pomohl té závislosti se zbavit, ale ochlasta budeš vždycky. Ten hlas v její hlavě nepatří jí, to mluví Sidney O’Toole, její kámoš z AA, ze společenství Anonymních alkoholiků, který ji hned na druhém setkání vzal pod ochranná křídla a tak či onak jí od té doby pomáhá.\nAle Annie halucinacemi netrpěla, ani když ještě pila. Každý je nemá. Tak proč až teď, když už čtyři roky nepozřela ani kapku?\nTřeba má nádor na mozku. Anebo je to ještě horší. Co když ztrácí zdravý rozum?\nProšla peklem a přišla o všechno, ale přece jen se jí nějak podařilo se z toho vyhrabat. A teď začne šílet?\nHodiny na stěně ukazovaly za deset minut devět. Práce, jak ví odedávna, je skvělou záchranou, někdy dokonce jedinou. Nejvyšší čas se do nípustit. První zastávka: Sbírka londýnských dokumentů z doby Tudorovců, která se naštěstí právě teď nachází v Britském muzeu. Londýnské instituce na svých internetových stránkách seznamy zaměstnanců nezveřejňují, ani tam nevyvěšují jejich fotografie. Annie si před příjezdem do Anglie s touto archivářkou sice vyměnila pár dopisů, ale jak vypadá, v tom se musela spolehnout jen na svou představivost; v duchu ji viděla starou, maličko sehnutou, s drdolem z šedivých vlasů. PaníFranklinová však byla vysoká, světlovlasá a úžasná a už deset minut poseznámení trvala na tom, že si budou tykat. Při Anniině výšce sto padesát pět centimetrů, pihách, které k rusým vlasům patří, a zhruba stejném věku – za pár měsíců jí bude třiatřicet – by vedle Jennifer mohla docela snadno přijít k pocitu méněcennosti. Naštěstí archivářka byla přátelská a ochotná. Strávila s Annie skoro tři hodiny a z širokých, nízkých zásuvek, které sahaly od podlahy ke stropu, trpělivě vytahovala dávné listiny, zatímco diskutovaly o takových záhadách Holbornu šestnáctého století, jako zda Crooked Bone Alley opravdu ležela mezi Red Lion Street a Great Ormond Street.\nAnnie se začala cítit provinile. „Neuvěřitelně jsi mi pomohla, alemyslím, že bych tě neměla tak dlouho zdržovat.“\n„Tím se netrap,“ řekla Jennifer. „Bylo mi potěšením. V dnešní době nemám moc šancí si o tak vzrušujících věcech promluvit. Všichni tady ohrnují nos nad vším, co se nestalo dřív, než Caesar dobyl Galii.“\nJennifer vlastně pracuje jinde, v Londýnských archivech, ale část jejich oddělení dokumentů a map se nyní přestavuje. Čirou šťastnou náhodou právě tu sbírku, která Annie – i archivářku – zajímá, dočasně umístili do suterénu Britského muzea, čtyři minuty chůze od Bristolského domu.\n„Podle názvu předpokládám,“ řekla Jennifer, „že nadační fond Šalom je židovský. Z Izraele?“\n„Ne. Američtí Židé, kteří se zajímají o evropskou diasporu. Zejména o Aškenázy v severní Evropě v šestnáctém století. O jistého Žida zHolbornu.“\nArchivářka zvedla půvabně vyklenuté obočí. „Je mi líto, ale to je téměř beznadějné. Kdyby ses mě byla zeptala, byla bych ti řekla, že za Tudorovců nikdo nemohl být veřejně označen za žida.“\nTakže podle Jennifer ona neví, že anglické židy ve dvanáctém století\nhromadně vraždili a v tom příštím je oficiálně vykázali ze země. „Téměř\nbeznadějné, ale ne nemožné,“ řekla. „Několik židovských obchodníků si\nv průběhu let cestu do Londýna zase našlo.“\n„Snad,“ souhlasila Jennifer. „Ovšem používat takové jméno, vlastně na sebe přímo upozorňovat... Myslím, že by ses na tu práci mohla klidně vykašlat. Žádnou oficiální zmínku o židech v Holbornu za Tudorovců jsem jakživa neviděla.“\n„Já taky ne,“ přiznala Annie. A potom dodala, přičemž opatrně vážila slova. „Ale v poslední době vyšel na světlo nějaký nový materiál.“\nNemohla si nevšimnout, že Jennifer přimhouřila oči. „Opravdu? Nový materiál z období vlády Tudorovců? Fascinující. V žádném časopise jsem nic v tom smyslu neviděla.“\n„Zatím nic nepublikovali,“ vysvětlila Annie.\nArchivářka se odvrátila a některé z knih, do nichž nahlížely, vracela na místo na police. „Chápu to tak, že máš v úmyslu tu mezeru zaplnit.“ Hlas neprozrazoval nic z myšlenek, které se před okamžikem zračily v jejím obličeji. Když se obrátila, zase se usmívala. Co Annie vyhodnotila jako nestřežený záblesk profesionální závisti, už nebylo znát. „A co oběd? Tady v muzeu je docela dobrá restaurace. Vlastně vaří dobře až moc. Asi pro nás nezbude stůl. Ale ještě máme v záloze kavárnu. Pokud bys tedy nedala přednost něčemu neformálnějšímu.“\nAnnie mrkla na hodinky. Dvě hodiny. U Dvou princů se už stejně nestihne odhlásit. I když... Kdyby si pospíšila, možná by je přece jenpřemluvila, aby nad tím přimhouřili oči. Sáhla do kapsy a nahmátla klíč k bytu číslo osm v Bristolském domě.\nAle co, čert to vem. Jedna noc navíc v hotelu bez přízraků, to není zase tak špatná vyhlídka. Je čas jít na oběd. „Zkusme nejdřív tu restauraci,“ navrhla. Bylo dost pozdě, proto volných stolů měli hned několik, zbývající hosté už většinou platili a chystali se k odchodu. Jennifer a jejího hosta uvedli k vybranému místu u skleněné stěny s vyhlídkou na starou slavnoukruhovou čítárnu a novou vznosnou skleněnou kopuli, která dvoranu kolem ní zastřešuje. „Jako zaměstnanec dostávám desetiprocentní slevu,“ řekla Jennifer. „Nedáme si láhev něčeho pořádného?“\n„Omlouvám se, nepiju,“ odmítla Annie. „Ale ty si dej.“\n„Tak jenom sklenici.“ A když číšník přišel a zase odešel: „Zmínila ses, že jsi tu sama. Možná by sis někdy chtěla se mnou a s mým manželem někam vyjít. Prohlédnout si – ach, zdravím! Co ty tady děláš?“\nK Jennifer přistoupil muž a sklonil se, aby ji políbil na tvář. „Měl bych asi říct, že jsem doufal, že tě tu zahlédnu. Ale přiznám se: mám hosty a obcházíme spolu nejvýznačnější londýnské pamětihodnosti.“\nAnnie samu sebe přistihla, že jí klesla čelist a že zírá. Jestli to Jennifer postřehla, nedala na sobě nic znát. „Annie, tohle je slavný GeoffreyHarris, který v nejsledovanějším čase v televizi dává pořádně zabrat politikům. Geoffe, to je doktorka Annie Kendallová. Historička architektury z New Yorku. Přijela sem kvůli nějakému výzkumu pro nadační fond Šalom. Pro tebe je v každém případě příliš chytrá.“\nAnnie cosi zamumlala, ale zírat na něj nepřestala.\nGeoffrey Harris je docela pohledný: tmavé vlasy, vystouplé lícní kosti a výrazná brada s nápadnou rýhou. Tonzuru nemá, dokonce ani pleš; jinak ale vypadá naprosto přesně jako mnich, kterého viděla v zadní ložnici v bytě číslo osm v Bristolském domě.\nVe středu ráno Annie chvíli zápasila se zavazadly, než je dostala až do bytu,\nale pak za sebou konečně zavřela dveře a chvíli postála v dlouhé chodbě.\nKufry mají kolečka, ovšem jsou tak nadité, že se s nimi těžkomanipuluje. Oba vmanévrovala do pokoje, který jí bude sloužit jako ložnice, a přinesla i kabelu a kabelku. Tentokrát, aspoň zatím má ten pocit, na ni neobvyklé umělecké dílo tolik nezapůsobilo. Snad díky tomu, že je deset hodin dopoledne, takže světlo dopadá šikmo na stěnu, u níž stojí postel s půvabným vyšívaným přehozem, a ne naproti, na impozantní černobílou drobnokresbu.\nNa tak pěkném přehozu by bylo škoda věci vybalovat, proto ho složila a schovala do dolní zásuvky prádelníku. Teprve pak zvedla na postel první kufr. Když za půl hodiny vše pověsila nebo složila, přišla na řadu kabela.\nJe velká, prostorná a zdobí ji nápis Davisova škola; tam pracovala, než přiletěla do Londýna. Má v ní notebook spolu s mnoha jinými věcmi, včetně náčrtníku s kresbami toho, co viděla během těch několika málo mimořádných okamžiků v pondělí odpoledne. Annie náčrtník vytáhla, našla skicu, která zachycuje mnichovu hlavu a obličej z několika úhlů, a opřela ji o polštář. Potom sáhla po notebooku.\nGeoffreyho Harrise si našla na Googlu už včera odpoledne, jakmile se rozešla s Jennifer Franklinovou a vrátila se ke Dvěma princům. Ukázaly se desítky výsledků. Jak Jennifer řekla, Geoffrey Harris je dobře známý. Jeho program zjevně má vysokou sledovanost, jako ve Spojených státech Dateline nebo 60 Minutes, ale zaměřuje se na veřejné činitele a jejichaktivity. Našla také celou řadu článků v časopisech a v novinách, ať už je napsal on, anebo někdo jiný o něm, a přepisy přinejmenším tří desítekrozhovorů, které mu za posledních šest let poskytl snad každý známý politik nebo státník a v nichž byli zpravidla podrobeni důkladnému výslechu kvůli tomu, co udělali, případně neudělali. Objevila jedinou informaci zosobního života: čtyři roky starou zprávu o tom, že jeho manželka zemřela při automobilové nehodě.\nAnnie z Harrisovy webové stránky stáhla jeho portrét. Sedla si na postel\ns notebookem na klíně a fotografii otevřela. Chytrost mu kouká z očí,\nvypadá dokonale sebevědomý a není jen pohledný; je doslova neodolatelný. Tmavé vlasy, světlé oči – možná šedé, možná modré – a rýha na\nbradě. Znovu zalétla pohledem k náčrtníku. Nepochybuje ani vnejmenším. Muž, jehož potkala v Britském muzeu, nejenže vypadá jako mnich,\nkterého nakreslila ještě před tím setkáním, on jako by duchovi přímo z oka\nStrávila hodinu bezvýslednou snahou představit si, že Harris se zamnicha převlékl, a úvahami, že ji snad někdo zaplétá do pečlivě připraveného podvodu, v němž hraje roli jak on, tak paní Waltonová – jak jinak by se přece do jejího bytu dostal? A jestli tomu tak opravdu je, obětí tohopodfuku musí být ona, aspoň tak to zatím vypadá. Ale proč? Nemá ani peníze, ani vliv, nic, oč by někdo mohl stát. Je to absurdní, jako většinakonspiračních teorií.\nZbývá možnost, že Geoffrey Harris je z jednovaječných dvojčat. Ale proč by se o takové pikantní zajímavosti nenašla na internetu ani zmínka? A i kdyby bratra skutečně měl, to spiknutí by se jen posunulo o něco dál, ovšem jeho podstata by zůstala stejně nesmyslná. Stejný argumentvylučuje eventualitu, že existuje dvojník, s nímž není příbuzný. Krom toho si Annie nemyslí, že by jejich podobnost sahala tak daleko, aby to ošálilo její zkušené oko, natož ruku. Přesně ví, co viděla; jak v Bristolském domě, tak v Britském muzeu.\nZbývá jediný logický závěr. Geoffrey Harris vypadá, jak vypadá, protože ten mnich je jedním z jeho předků. Takže i když je to krajně zvláštní, mnich musel kdysi žít a Annie Kendallová viděla ducha. Fakt, že na ně nevěří, na tom nic nemění.\nA to není jediná věc, kterou si musí srovnat v hlavě. Že se setkala sHarrisem ani ne za čtyřiadvacet hodin po tom, co ten přízrak viděla, to nemůže být pouhá shoda okolností. Mnich jí posílá vzkaz, dává jí najevo své úmysly. Dobrá; ona se vyjádří stejně jasně.\nAnnie položila notebook na postel, rychle vzala náčrtník a kabelu a zamířila do zadní ložnice. Dveře byly stále zavřené, přesně jak je včera ráno nechala, když odtamtud v panice uprchla. To se víckrát nestane.Nařímila se a sáhla po klice, strčila do dveří a vešla. Malá ložnice jípřipadala zatuchlá, neužívaná. Duch tam nebyl. Ani krucifix, ani klekátko, ani ostatní mnichovy věci. Místo toho znovu viděla položky uvedené vsouisu: postel, prádelník se šesti zásuvkami, psací stůl, dvě lampy, několik knih a dekorativních předmětů.\nKabela jí najednou ztěžkla v ruce, jak ucítila váhu věcí, kterépředchozího dne z náhlého popudu nakoupila. Má plán, ale nejspíš bude zjevně stejně šílený jako samotná představa, že tu mnicha viděla; je s ní vpříkrém rozporu naprostá všednost toho, co ji právě obklopuje.\nAnnie zvedla ruku a dotkla se stěny. Bezesporu skutečná. Zaklepala na omítku a odměnou jí bylo zadunění pevného zdiva. Nic nezní dutě, nicnenasvědčuje tomu, že by aspoň její část šlo posunout a umožnit tak zmizení hodné Houdiniho. Faktům tedy odpovídá jediný závěr, ten, ke kterému došla včera. Ten duch existuje. Opravdu viděla, co viděla a co nakreslila.\nTo je sice pozoruhodné zjištění, a možná i převratné, ale ona nemá ani zkušenosti, ani finanční prostředky, aby se do zkoumání něčeho takneobvyklého mohla pustit. Musí za tři měsíce stihnout, za co ji nadační fond Šalom platí, a všechno vsadila na naději, že to dokáže. I kdyby tohlestrašidlo skutečně existovalo, ona nepřipustí, aby odvádělo její pozornost jinam, nic takového si nemůže dovolit. A proti pátrání po duchovi mluví další argument: kdo jí uvěří? Dokonce i kdyby nakrásně mohla doložit, že ten přízrak spatřila – a těžko si představit, o jaký důkaz by mělo jít –, stejně by nad ní jen mávli rukou jako nad magorem, dalším ze slibných akademiků, kterým mozek zničil alkohol.\nAnnie odložila náčrtník i kabelu na postel a přešla k oknu. Otevřít se dalo snáz, než očekávala; dolní část se vysunula vzhůru, sotva se jí dotkla. Vyklonila se ven. Žádná panoramatická vyhlídka. Vidí jenom cihly a maltu: především zadní strany jiných domů.\nCo na tom, že ten duch má živého dvojníka z masa a krve? A že jím je člověk dobře známý, který chodí po moderním Londýně? To jí nijak nepomůže. Nedá se ani nezvratně dokázat, že skici nakreslila dřív, než se s Geoffreym Harrisem seznámila.\nAnnie zavřela okno a vrátila se k posteli. Otevřela blok tam, kde je první kresba, ta s mnichem, jak ho spatřila poprvé, když se modlil před křížem. Obrázek položila na postel. „Objekt vymítání,“ řekla nahlas a pak dlouho čekala, poslouchala, jakou to vyvolá reakci. Žádnou. Po několika vteřinách vytáhla z kabely tři věci, které koupila předchozího dne, a vyrovnala je pečlivě jednu vedle druhé na psací stůl.\nMosazný zvonek s držadlem.\nVysokou bílou svíčku.\nPamatovala si, že mezi dekorativními předměty v pokoji zahlédla svícen. Jsou tam dokonce dva. Vybrala ten vyřezávaný ze dřeva. Vysoký asi\ntři decimetry, a ačkoli pravděpodobně není starý, vypadá tak. Dohromady\nse svíčkou působí klasicky, impozantně.\nZvonek, kniha a svíčka.\nKoneckonců je dcera Johna Kendalla. Není tedy divu, že zná nástroje, kterými se provádí exkomunikace, a přízrak katolického mnicha by se ničeho neměl děsit víc.\nAnnie položila vedle svíčky krabičku zápalek, potom výtisk oficiálního textu duchovního vypovězení a poslání do pekla. Text spolu s předpisy, jak obřad vykonat, vyhledala v liturgické knize Římský rituál, závazné pro celou katolickou církev. Když do Rituálu chtěla nahlédnout ještě za dob studií, musela zajít do odborné knihovny. V dnešní době je k dispozici online.\n„Teď už nebudete moct tvrdit,“ řekla do ticha, „že jsem vás nevarovala včas.“ Když si Annie byt prohlížela poprvé, usoudila, že ložnici vzadu budepoužívat jako pracovnu. Za daných okolností se jí to už nezdá praktické. Proto si vše, co bude k práci potřebovat, rozložila v jídelně: notebook, samozřejmě, spolu s několika sešity, pery a tužkami, štos náčrtníků a –přežitek z doby dávno minulé v dnešních časech chytrých telefonů sfotoaparáty – kupku pohlednic. Jednu vybrala, posadila se a začala psát. To už v pozdním dopoledni sluneční světlo proudilo oknem dovnitř aosvětlovalo náramek, který ze zápěstí nesundává dokonce ani v posteli nebo ve sprše. Jako šperk je nezajímavý a zcela prostý: tenký zlatý řetízek, na němž je písmeny netradičních tvarů napsáno ARI. A co to znamená? Berte to tak, že když nemůže mít srdce přímo na dlani, nosí ho aspoň na zápěstí.\nAri je zkráceně Aaron. Tak se jmenoval její bratr, její dvojče. A taky její syn. Bratrovi pohlednici poslat nemůže – zemřel na AIDS, když jim bylo sedmnáct. Její třináctiletý syn, bratrův jmenovec, naživu je a žije vChicagu, i když ho neviděla od té doby, co mu byly tři.\nVybrala pohlednici se záběrem na Big Ben z ulice Whitehall. V popředí jede červený patrový autobus a vedle něj někdo velmi mladý řídí motocykl. Jestliže se podíváš zblízka, vypadá to, že ta motorka je starý Triumph, T 120, napsala, protože vzhledem k tomu, kdo je jeho otec, věděla, že ta na Ariho udělá větší dojem než slavná věž s hodinami. Možná 1960. Comyslíš? S láskou, máma. Pod to připsala adresu a PS: Zůstanu tu tři měsíce.\nS Arim se snaží navázat kontakt už čtyři roky, od té doby, co mu bylo\ndevět. Začala s tím, sotva se vymotala z alkoholové mlhy a uvědomila si,\njak si zkazila život. Nalézt syna nebylo těžké. S jeho otcem se rozešla\ndřív, než se Ari narodil, přesto ji nenapadlo, že by na Ariho rodný list\nneměla nechat napsat Zakovo jméno. Aaron Johnson, syn Zacharyho\nJohnsona. Takže jakmile vystřízlivěla, nebylo obtížné ty dva najít. Žili\nv Chicagu, kde Zak měl rozhlasovou show o motocyklistice, o které psal\nčlánky pro celou řadu odborných časopisů. Rodný list samozřejmě Zakovi\npomohl, aby jí Ariho vzal.\nNe že by si nezasloužila o něj přijít.\nNic z toho se Arimu nikdy nepokusila vysvětlit. Takové věci dítě nemůže pochopit, natož odpustit. Místo toho se snaží najít společnou řeč s chlapcem, jaký se z něj pravděpodobně mezitím stal. Coby syn svého otce se zaručeně víc zajímá o motorky než o dějiny. Nejdřív posílaladoisy; potom, když jí je pošta neustále vracela neotevřené, pohlednice. Zatím se nedočkala jediného slůvka odpovědi, ale naděje se vzdát nehodlá.\nVzala známku ze zásoby, kterou nakoupila, hned když vystoupila zletadla na londýnském letišti Heathrow, vyšla z domu a pohlednici vhodila do poštovní schránky na rohu.\nNež se vrátila, bylo poledne. Posadila se k notebooku a otevřela digitální kopii dokumentů, s nimiž ji nadační fond Šalom do Londýna vyslal. Stručné resumé bylo hned nahoře a téměř slovo od slova opakovalo, co jí Philip Weinraub, ředitel nadačního fondu Šalom, sdělil při jednom z jejich prvních setkání.\nDoktorko Kendallová, domníváme se, že roku 1535 nebo přibližně v té\ndobě muž známý jako Žid z Holbornu objevil pozoruhodný pokladsestávající z prastarých židovských artefaktů, snad z časů Druhého chrámu\nv Jeruzalémě. Chtěli bychom, abyste tento fakt potvrdila a pokud možno\nurčila místo, kde byl poklad nalezen. Uvědomujeme si, že z nějpravděodobně nezbývá zhola nic, ale samotný důkaz, že takové předměty se\ndostaly až do Anglie, by byl vskutku pozoruhodný. Annie nemůže nesouhlasit. Počin takového kalibru by skutečně dokázal znovu nastartovat skvělou akademickou kariéru, a dokonce i vzkřísit tu její, která má na kahánku. Právě kvůli tomu by nalézt Žida z Holbornu bylo větší trumf než zjistit, jak to vlastně je se zjevováním se zdejšího ducha; musí proto odolat touze doběhnout do zadní ložnice, aby se podívala, co se děje s věcmi, které tam zanechala. Při historickém výzkumu nejsou tři měsíce nijak dlouhá doba. Je čas pustit se do práce.\nMinulý měsíc, když už to vypadalo, že tuhle práci dostane, se snažila\nrychle vstřebat maximum informací o židovských artefaktech, o tom,\nčemu Weinraub říká judaika. Hned na začátku se dozvěděla, že podle\nknihy Genesis se židovská identita vytvořila v době smlouvy mezi Bohem\na Abrahámem a na znamení jejího uzavření má být každý muž obřezán.\nJakým způsobem mají židé Boha uctívat, je také popsáno v biblickýchtextech, a tyto rituály se pak prováděly ve starověkém Chrámu v Jeruzalémě.\nTeologický význam těchto úkonů není pro Anniin úkol důležitý\na daleko přesahuje její odbornost, ale fakta historická a archeologická\nhovoří poměrně jasně.\nPodle Knihy královské Šalamoun postavil První chrám v desátémstoletí před Kristem. Jeho stavbu nedokládají jiné prameny kromě biblických, ale Písmo praví, že stál čtyři sta let, než ho zničilo babylonskévojsko, které přeživší Izraelity vzalo do zajetí. V roce 538 před Kristem byli\nžidé propuštěni a po návratu do Jeruzaléma začali v tomto prastarém\nměstě přesně tam, kde byl pro stavbu Prvního chrámu uměle nasypán\nkopec zvaný Chrámová hora, stavět chrám nový. Bouřlivé dějiny Svaté\nzemě se časem postaraly o to, že se na stejném místě ocitly jak pozůstatky\ntohoto starověkého židovského posvátného místa – slavné Západní zdi\nneboli Zdi nářků –, tak dvě nejdůležitější muslimské svatyně.\nDruhý chrám však obě mešity předešel téměř o pět set let a je nesporně\ndoložen i v jiných pramenech než v Bibli. Existoval ještě sedmdesát let po\nukřižování Krista; potom ho římští vojáci srovnali se zemí, zakázali ho\nobnovit a od té doby už v Jeruzalémě nesměl žít žádný žid, ani se tam\nnesměla provádět obřízka. Pak tito dobyvatelé židovské zajatce anejcennější předměty z chrámu odvezli do Říma, kde je předvedli přitriumfálním vjezdu vítězného vojevůdce do města. Tehdy začalo období moderní\nPokud jde o Chrám, Annie pro svůj nynější úkol žádné další informace\nnepotřebuje. V jejím hledáčku je několik hebrejských slov přepsaných do\nlatinky. Žádné z toho seznamu by jí ještě před měsícem nic neřeklo, ale\nmezitím se s nimi seznámila.\nJela kurzorem dolů po obrazovce. Jde o pět předmětů: machta, bazech,\nkaf, maachelet a mizrak. Machta je pánev, na níž nosívali žhavé uhlíky,\nbazech menší pánev. Do kafu se při rituální porážce zvířat dávalo kadidlo.\nMaachelet je nůž, kterým kněz prořízl hrdlo zvířeti – obvykle ovci nebo\nkoze, někdy teleti. Mizrak se jmenuje nádoba na zachycování krve, s níž\nse kropil oltář.\nŽádná taková oběť se nekonala už téměř dva tisíce let.\nAnnie si přečetla také o okrajových skupinách moderních židů, kteří zoufale touží Chrám znovu postavit a obnovit rituální obětování ovcí, koz a ptactva. Řídí se pokyny knih Genesis a Deuteronomia a zhotovují takové předměty, jaké má Annie na seznamu, přičemž používají slitiny mědipřiravené starodávnými postupy. Annie netuší, jestli artefakty na seznamu jsou autentické, ví jen to, že byly podle dochovaného popisu vyrobeny z bronzu (což je nepřesný termín pro slitinu cínu a mědi v různém poměru), a že ačkoli každý patřil jiné kongregaci, všechny údajně jsou téhož původu. Každý ze zdrojů uvedl, že jejich poklad se k nim dostal v roce 1535 jako dar Žida z Holbornu.\nSeznam předal Annie sám Philip Weinraub a o původu artefaktů očividně ani v nejmenším nepochyboval. „Uvědomte si, doktorko Kendallová, co se vám vlastně dostalo do rukou.“ Svým zjevem jí Weinraub nenaháněl strach, ale při těch slovech měla pocit, že se jí jeho pohledzavrtává do lebky. „Kaf, maachelet, mizrak... Aby takové předměty existovaly v roce 1535, musely pocházet ze starověkého Chrámu v Jeruzalémě.“\nAť má Weinraub jakkoli silné charisma, v tomhle bodu mu Annie musí odporovat. Její úkol je herkulovský už teď; nemůže připustit, aby od ní očekával nemožné. „Tady zůstává v dohledatelných dějinách mezera dlouhá patnáct set let, pane Weinraube. Těžko bych mohla doufat, že najdu dokumentaci o předmětech tak starých, i kdybych na to měla tři roky, a ne tři měsíce.“\n„Ne, ovšemže ne.“ Weinraub její obavy zahnal mávnutím ruky.„Posílám vás do Londýna, abyste hledala toho muže. Najděte Žida z Holbornu, doktorko Kendallová. Povězte nám, kdo byl a co dělal. Když se vám to podaří, objevíte, odkud ty poklady bral. O tom jsem přesvědčen.“\nMožná. Ale dokonce i kdyby nezjistila přesně to, co Weinraub chce, pátrání vycházející z dokumentů nadačního fondu Šalom by jí mělo poskytnout dostatek materiálu, aby dokázala pro prestižní odbornýčasois napsat článek, který by mohl být příjemným překvapením. Otevřelo by jí to dveře do akademického světa, kam se tak zoufale touží vrátit. Ale toho člověka najít –\nZvuk to nebyl nijak zvlášť hlasitý, šlo jen o jakési nevýrazné zadunění, kterého by si nemusela ani všimnout, kdyby ovšem od chvíle, kdy odešla ze zadní ložnice, část jejího mozku na takový signál neustále nečekala.\nAnnie vyskočila. Tři dlouhé kroky ji donesly k ohybu chodby, odkud nahlédla do jejího kratšího ramene vedoucího k zadní ložnici. Dveře jsou\nzavřené. Vyrazila kupředu a rázně je otevřela. Slunce se už před časem\nschovalo za mraky, takže ihned ucítila, jak se proti ní žene vlhký a studený\nvzduch. Výsuvné okno bylo vytažené nahoru, záclona vlála ve větru.\nAnnie nepochybovala o tom, že okno zavřela, ovšem nemohla byodpři\nsáhnout, že ho i zamkla. Jak snadno se dolní díl vysunuje, toho si všimla\nSvícen leží na podlaze u dveří; vítr ho zjevně srazil ze stolu. To musela\nbýt ta rána, kterou slyšela. Svíčka se odkutálela ještě o něco dál. Annie ji\nnašla, zasunula do svícnu a vše vrátila na původní místo. Potom okno\nzavřela, a tentokrát se na sto procent ujistila, že je zamčené.\nBěh, jak Annie zjistila, dovede její sebeovládání posílit jako máloco. Nic\njiného ji nedokáže víc podpořit v odhodlání jev v zadní ložnici Bristolského domu nebrat na vědomí.\nNa mapě na Googlu si vyhlédla základní trasu, která ji po Southampton Row povede na severozápad k Russellovu náměstí. Kdyby běžela jen tam a zpátky, nevydalo by to ani na šest set metrů, ale trénink si může prodloužit až na své oblíbené tři kilometry, pokud to parkem na náměstí vezme cikcak po klikatých cestičkách. Hned po nastěhování do Bristolského domu trasu časně zrána vyzkoušela a bylo to úžasné. Vzduch čerstvý a čistý, ajakmile se ocitla v zeleni, hluk dopravního ruchu zeslábl a obklopil ji ptačí zpěv. Přímo cítila, jak se s každým krokem před ní otevírají další a další možnosti.\nPotom se osprchovala, vyprala, co bylo třeba, a byt si trochupřizpůsobila. Vzhledem k tomu, že nejlepší obranou je útok, našla všechnyrozhlasové přijímače – paní Waltonové vřele na dálku poděkovala, že má hned čtyři – a na všech naladila stanici BBC Radio 4: bude mít zprávy audálosti ze světa čtyřiadvacet hodin denně. Univerzální dálkový ovladač, který našla ve své ložnici, se jí podařilo nastavit tak, že hned tři přístroje může zapnout naráz, jedním stisknutím tlačítka.\nDálkové ovládání si přichystala na stolek v chodbě co nejblíž k předním dveřím. Samozřejmě, je pošetilé myslet si, že rozhlas jí pomůže ducha zahnat, ale zneklidňuje ji představa, že pokaždé, kdy do bytu vejde, jí znovu bude vrtat hlavou, jestli je tam sama. Nemůže uškodit, pokud duševně zdravé anglické hlasy začnou hovořit na rozumná témata, jakmile překročí práh; naopak to spíš pomůže.\nTakové znepokojení však samo o sobě stěží mohlo její přirozenouzvědavost zahnat jednou provždy. Sotva se vrátila z prvního běhu, hned došla na místo, odkud viděla na malou ložnici, potom dlouhými kroky zdolala zbytek vzdálenosti a dveře otevřela. Nespatřila nic a nikoho; zvonek, kniha a svíčka byly přesně tam, kam je položila. Tentokrát nechala dveře otevřené, zamířila zpátky do přijímacího pokoje – to označení se jí tuze zamlouvá – a cestou s sebou vzala povadlé a zaprášené květiny.\nBylo stále ještě brzo, když vyrazila do blízkého supermarketu doplnit\nzásoby potravin. Na poslední chvíli do vozíku přidala dvě kytice svěžích\ntulipánů, tentokrát zářivě červených. Doma se o brooklynský byt dělila se\ndvěma skoro neznámými lidmi, s nimiž se málokdy viděla. Bydleli spolu,\naby se složili na astronomicky vysokou částku, kterou nájemníci musejí\nplatit na místech, odkud se dá dojíždět do práce na Manhattan. Lednici\nměli rozdělenou na police označené jménem a jediný společný prostor –\nobývací pokoj – byl stejně neosobní jako zubařova ordinace. Tenhlezpůsob bydlení ji deprimoval skoro tak jako výuka v Davisově škole. Když\nlondýnský úkol přijala, vzdala se jak bytu, tak zaměstnání.\nČervených tulipánů bylo dost i na třetí vázu. Jednu našla v kuchyni v kredenci a odnesla ji do jídelny. Právě aranžovala květiny, kdyžzazvonil mobil. Jennifer Franklinová. „Přišla jsem na něco, co bys, myslím, měla vidět. Mohla by ses tu zastavit?“\nAnnie odpověděla, že může. Archivářka se na Anniinu návštěvu připravila. Uchystala dva páry bílých bavlněných rukavic. Annie stoupl tep, jen je zahlédla – znamenaly, že obě budou brát do rukou něco zvlášť starého a vzácného.\nJennifer odemkla skříň s policemi v zadní části své kanceláře v suterénu a sáhla pro předmět, který vypadal jako obyčejná trubice z kartonu, ovšem Annie věděla, oč se jedná. Stejně jako rukavice byl ze speciálníchnekyselých vláken; je součástí profesionálního vybavení pracovníků muzea. Z tohoto vysoce specializovaného obalu archivářka vytáhla dokument o ploše necelých sto dvaceti čtverečních centimetrů, mapu nakreslenou na pergamenu, v pravém dolním rohu označenou typickým rukopisemtudorovské doby, který obě dokážou bez problémů přečíst: „Richard Scranton, vlastní rukou, AD 1535.“\nJennifer mapu rozložila na velkou šedou podložku, také z nekyselých vláken se speciální úpravou, jejímž účelem je zabránit žmolkování. Každá žena prstem v rukavici přidržovala pergamen za dva rohy. Pak Jennifer jeden pustila, ale jen na tak dlouho, než lampu se zvětšovacím sklem posunula o něco blíž, přičemž dávala pozor, aby se mosaz lampy nepřiblížila ani k podložce, natož k dokumentu na ní. „Vzpomněla jsem si na tu mapu, jen co jsi tuhle odešla,“ podotkla, zatímco lampu nastavovala. „Taky mě napadlo, že by se nějaká zmínka o Židovi z Holbornu třeba mohla najít v soudních protokolech z té doby.“\nAnnie chvíli uvažovala. „V roce 1535 už byl Jindřichovým druhým nejvyšším soudcem Cromwell,“ řekla. Vybavit si to jméno nebyl žádný\núctyhodný výkon. Před Thomasem Cromwellem se třásl celý tudorovský\n„Problém je v tom, že všechny Cromwellovy listiny jsou v samostatném archivu, který je po dobu rekonstrukce nepřístupný. Snad bych ale mohla –“\nAnnie zavrtěla hlavou. „S tím si nedělej starosti. Vím, že Cromwellovy papíry už prohlédli. A neobjevili nic, co by se Židem z Holbornu souviselo.“\n„Já jsem si to myslela. Tady taky nejspíš nebude nic důležitého,“ukázala na mapu, „ale měla by ses na ni podívat. Jde o jedinečný exemplář. Jsou zde zakreslené domy těch, kteří se stavěli proti králi.“\nAnnie pergamen ve tvaru čtverce na šedé podložce pozorně zkoumala. „Vykládám si to správně, že tyto značky,“ ukázala na sérii trojúhelníků proťatých křížem, „jsou na místě, kde podle Scrantona bydleli ti, kteří odmítali přijmout Jindřichův nárok na postavení v čele církve?“\n„Přesně tak. Na mapě je dvaadvacet symbolů a každý odpovídá domu, z něhož byl nakonec někdo popraven pro zradu. Protože odmítlodpřisáhnout, že podle zákona je hlavou anglikánské církve Jindřich – a ne papež. Richard Scranton byl agentem 007 své doby. Měl povolení zabíjet.“\n„Taky uměl zatraceně dobře kreslit,“ prohodila Annie. „Jen se podívej, jak zachytil Fleet.“ Na Scrantonově kresbě byla říčka Fleet široká aevidentně splavná. Později, když do ní nesčetné generace Londýňanůnaházely tolik odpadků, že se zúžila na špinavý potůček, ji svedli do podzemí. Dnes teče z Hampstead Heath do Temže celou sérií podzemních stok odvádějících dešťovou vodu a splašky. Stejně jako tenkrát ale protíná oblast kdysi zvanou Olde Bourne. „Nakreslil ji tak, že by se člověku chtělo postavit se na břeh a zahvízdat na převozníka. Už někdo tuhle mapu konfrontoval s dnešním Holbornem?“\n„Oficiálně ne. Ale my se nacházíme přibližně tady.“ Jennifer ukázala prstem na levý dolní roh dokumentu, ovšem nedotkla se ho.\nAnnie se k té partii mapy sehnula. „Přímo mezi vepřem a volem.“\nRichard Scranton, kartograf smrti, na mapu tu a tam nakreslil obrázky domácích zvířat, aby naznačil, že v Holbornu v té době byla především zemědělská půda; jen několik skupinek domů provázelo říční břeh. Víc jich postavili poblíž Holborn Bar, západní mýtnice v městských hradbách, které obklopovaly celé londýnské City o rozloze jedné čtvereční míle. Takže Žid z Holbornu sice představuje jehlu v kupě sena, ale ta kupka není zase tak veliká.\nAnnie vyhlížela na Scrantonově mapě cokoli, co by ji mohlonasměrovat k hledanému muži, ale měla podezření, že tento dokument, sám o sobě\njistě fascinující, pro její úkol asi nebude k ničemu. Proč by mělo židovi\nzáležet na tom, zda nejvyšší křesťanskou autoritou církve v Anglii je\npapež, anebo král? Avšak vzhledem k tomu, že šlo o klíčovou záležitost\ntehdejší doby, mohla do dění zatáhnout každého. Annie si všimla, že jeden\nz trojúhelníků přeškrtnutých křížem se nachází až u pravého horního rohu\nmapy, uprostřed plochy, kterou Scranton jednoznačně označil jako otevřenou krajinu s lesíky.\nVtom to ucítila – nejdřív jako jakési brnění či bzučení někde vzadu v mozku: signál, že nedoceňuje něco důležitého. Ukázala na značku. „Netušíš, kdo nebo co to je?“\n„Klášter. Přesněji řečeno kartouza,“ odpověděla Jennifer okamžitě. „Tam byla prolita první krev, dalo by se říct. Jindřich poslal několikmnichů na Tyburnské popraviště. Tehdy v květnu 1535 byli prvními popravenými ve sporu o to, kdo je hlavou církve, a bůh ví, že u nich to zdaleka neskončilo.“\nTyburn znamenal smrt oběšením, zbavením vnitřností a rozčtvrcením. I když to není ta nejstrašnější z tudorovských metod popravování, moc horších jich už –\nAnnie se nadechla a zadržela dech. Samozřejmě. Londýnská kartouza. Domov kartuziánských mnichů, kteří shodou okolností chodili v bílých hábitech, měli tonzury a v krvavém dramatu kolem Jindřicha VIII. a Anny Boleynové vězeli až po uši. Jindřich zahájil hromadný masakr právěpronásledováním těchto mnichů, kteří žili deset minut chůze od Bristolského domu. Takže když už musela připustit, že duchové existují, možná ten, koho viděla, je jeden z kartuziánů. Annie konečně vydechla.\n„Příští týden tady nebudu,“ změnila téma archivářka a začala stáčet Scrantonovu mapu. „Letíme na krátkou dovolenou na Kanáry. Mám šest týdnů dovolené ročně, ale nesmím si je vybrat všechny najednou a ten zájezd jsme zařídili ještě předtím, než jsem se o tvém příjezdu dozvěděla.“\n„S tím si starosti nedělej,“ řekla Annie. „Úplně to chápu.“ Ale veskutečnosti jí to připadalo divné. Proč se Jennifer nezmínila o dávnonaplánované dovolené v e-mailech, které si vyměňovaly před tím, než Annie do Londýna přiletěla? Vyčíst jí to ovšem nemůže.\nJennifer položila na stůl propustku s oranžovým okrajem. Ta, kterou pro Annie obstarala minule, měla lem zelený. „S tou novou tě pustí dovnitř bez doprovodu. Budeš mít přístup k většině tohoto materiálu, jen poklady v tamhleté skříni“ – ukázala na místo, kam zamkla mapu RichardaScrantona – „nebudou k dispozici, dokud se nevrátím. Nesmím půjčit klíče\nnikomu, kdo není zaměstnancem Londýnských archivů. A jelikož ta\nsbírka je zde jen dočasně, není tu nikdo, kdo by mě mohl zastupovat.“\nAnnie zopakovala, že si s tím Jennifer nemá dělat starosti, poděkovala a vzala si propustku s oranžovým okrajem. Ta, kterou má k blůze přiíchnutou archivářka, je na kraji purpurová. Barevně zakódovaná byrokracie.\nJennifer rovnala papíry na svém stole do úhledných hromádek. „Chtěla ses dnes podívat ještě na něco jiného?“\n„Ne, díky. Rozhodla jsem se vzít si odpoledne volno. Možná obejdu nějaké pamětihodnosti.“\n„To zní lákavě. Kam se podíváš?“\n„Do Národní portrétní galerie.“ Annie už téměř překračovala práh a hlavu měla plnou portrétů mnichů, dost možná včetně toho, který vypadá jako „ten její“. „Přeji krásnou dovolenou. Uvidíme se, až se vrátíš.“ Až cestou k Trafalgarskému náměstí Annie napadlo, že naděje, které do návštěvy zpočátku vkládala, pravděpodobně nejsou opodstatněné. Pokud mnich nepocházel z bohaté rodiny a jeho obraz nenamalovali, ještě než do kláštera vstoupil, v Portrétní galerii nebude. Sbírka nezachycuje důležité události jednotlivých dob, jenom významné osobnosti – a z nich pouze ty dostatečně bohaté, aby si mohly dovolit oficiální portrét. Nicméně někde začít musí.\nJak se ukázalo, galerie má celé oddělení věnované Tudorovcům, z toho tři místnosti vyhrazené Jindřichovi VIII. a jeho době. Celkem tu vystavují osmdesát sedm portrétů tohoto krále, sedmnáct Anny Boleynové ačtyřiadvacet Thomase Cromwella, mezi obrovským počtem jiných. Pokud však jde o mnichy z londýnské kartouzy, Annie tam nenašla ani náčrtek.\nDo galerie dojela metrem, ale když z ní vyšla s prázdnýma rukama,rozhodla se, že bude větší zábava jet domů autobusem. Muž, který u paty Nelsonova sloupu krmil holuby, jí poradil číslo devadesát jedna. „Paninko, je to kousíček. Tamhle. A jede po Southampton Row k nádraží Euston Station.“\nSotva se usadila nahoře v patrovém autobusu, nadšená výhledem, který se jí naskýtal, zazvonil jí mobil.\n„Zdravím, jsem rád, že jsem vás zastihl. Tady Geoff Harris. Doufám, že se na mě pamatujete. Jenny Franklinová nás tuhle představila v muzeu. Pohrozil jsem jí těžkým ublížením na zdraví, když mi nedá vaše číslo.“\nChce se jí na něco zeptat, řekl. Mohlo by to být důležité, ale není si tím\njist. Nezašla by s ním na skleničku? „Nepiju,“ odpověděla. „Tak na kávu?“\n„Samozřejmě.“ Když mu pak vylíčila, kde je – v autobuse mířícím na sever po Kingsway –, dodal: „Vystupte u stanice metra Holborn a zahněte doleva. Uvidíte krátkou uličku, takzvanou Sicilskou. Ta kavárna sejmenuje U Chloe. Nemůžete ji minout.“\nSkutečně ji neminula. U Chloe nejenže leží na příhodném místě, ale Annie se tam okamžitě cítila velmi příjemně, jako v bonboniéře. Stěny potažené rudým sametem, pozlacené nástěnné svícny, půl tuctuminiaturních mramorových stolků s čerstvými květinami a zasklený pult sčokoládovými bonbony, očividně vynikajícími, a s mnoha druhy hříšně sladkých kousků. Objednala si citron pressé – čerstvou citronovou šťávu s perlivou vodou – se zanedbatelnou dávkou cukru a seděla tak, aby viděla na dveře. Asi pět minut. Pak dorazil.\nPři setkání v muzeu měl Geoff Harris oblek s kravatou. Dnes bylneformálně v manšestrových kalhotách a košili s rozhalenkou; svetr si uvázal přes ramena. Přesto vypadal přesně tak, jak ho spatřila poprvé: vysoký, tmavovlasý, neuvěřitelně pohledný a bezesporu pokrevní příbuzný mnicha, jehož viděla v Bristolském domě.\n„Skutečně si vážím toho, že jste se se mnou sešla prakticky hned,“ řekl. „Je to od vás hezké.“\n„Mluvil jste tak záhadně. Na záhady vždycky slyším. Zvlášť když jsou důležité.“\n„Možná to bude důležité jenom pro mě.“ Vypadal trochu v rozpacích. „Doufám, že jsem vás sem nevylákal pod falešnou záminkou.“\nObjevila se servírka. Anniina sklenice byla ještě napůl plná. Geoff si objednal espreso. Přinesli ho za chvilku, husté, černé a s vysokou pěnou. Přisladil si ho a ochutnal. „Annie, promiňte mi, jestli to bude vypadatneuvěřitelně vlezle, ale jde o ředitele organizace, pro kterou pracujete, nadační fond Šalom. Co –“\n„Já pro ně ve skutečnosti nepracuji. Ne pravidelně. Jenom mě sem poslali, abych něco vypátrala.“\n„Ano, to mi Jenny řekla. Ale na to


Zotac GeForce GTX 1660 GAMING AMP, 6GB GDDR5 | CZC.cz\nÚvodní stránka Komponenty Grafické karty Herní Vyšší třída Zotac Zotac GeForce GTX 1660 GAMING AMP, 6GB GDDR5\nZotac GeForce GTX 1660 GAMING AMP, 6GB GDDR5 https://iczc.cz/as4cneksg0j2gaaltqofrk9lrc-3_1/obrazek 258766 ZT-T16600D-10M Zotac\nNáš kód: 258766 *258766*\nKód výrobce: ZT-T16600D-10M\nNáš kód: 258766\nZotac GeForce GTX 1660 Gaming AMP\nSpolečnost Zotac přináší na trh svou vysoce výkonnou herní grafickou kartu GeForce GTX 1660 Gaming AMP. Karty GeForce GTX přinášejí ultimátní PC herní zážitek. Poháněna NVIDIA Turing GPU architekturou, karta nabízí 6 GB GDDR5 paměti a celou řadu oblíbených NVIDIA funkcí.\nVýhody Zotac GeForce GTX 1660 Gaming AMP\nKarta zůstane vždy chladná díky nejpokročilejšímu chladícímu hardwaru Icestorm 2.0. Ten jí poskytuje 3x 6 mm heatpipes, 2x 90 mm ventilátor, hliníkový pasivní chladič a ochranný zadní kryt.\nJedná se o vysoce výkonnou herní grafickou kartu. Umožňuje hraní virtuální reality. Pro připojení k základní desce vyžaduje PCIe 3.0 slot. Grafický procesor využívá architekturu Turing. Poskytuje frekvenci až 1845 MHz (boost). Nabízí 6 GB paměti typu GDDR5. 192-bit sběrnice. Disponuje 1x HDMI a 3x DisplayPort konektorem. Z použitých a podporovaných technologií karta nabízí: OpenGL 4.5, DirectX 12, VR Ready, NVIDIA Ansel a NVIDIA G-SYNC.\nDélka karty [mm]: 209,6\njáchim322. 1. 2021 9:59\ndobrý den jela by tato grafická karta na procesoru\nDomm05. 1. 2021 16:16\ndobry den je lepsi tato grafika nebo tato:https://www.czc.cz/msi-geforce-gtx-1660-armor-6g-oc-6gb-gddr5/257112/produkt nebo jeste https://www.czc.cz/msi-… více\nKillermageCZ10. 12. 2020 15:39\nuvažuju že koupim tuto grafiku ale nejsem si jisty Cena/vykon\nNejlepší grafika do 10K\ndušek8021. 4. 2020 0:12\nChtěl bych se zeptat jaká je nejlepší grafická karta do 10 000,- Kč ?\nSestavuji si počítač a s grafickou kartou si nejsem jistej.


Kvalitní moto pneuservisy motocyklů v Brně a okolí - Portál řidiče\nKvalitní moto pneuservisy motocyklů v Brně a okolí\nHledáte spolehlivou firmu v Brně a okolí, která provozuje moto pneuservis motocyklů? Máme pro Vás v našem nezávislém katalogu firem výpis všech moto pneuservisů. Vyberte si tu nejlepší Vámi hledanou firmu v Brně a okolí a dejte své vozidlo do rukou profesionálů ve svém oboru.\ndiagnostika TPMS (2) geometrie kol (6) huštění pneumatik (17) kontrola tlaku v pneumatikách (4) lakování alu kol (0) oprava ALU disků (3) oprava ocelových disků (1) oprava pneu (12) plnění pneu dusíkem (1) přezutí pneu (19) prodej ALU disků (6) prodej ocelových disků (2) prodej pneu (11) protektorování pneu (0) TPMS (0) uskladnění pneumatik (7) výměna pneumatik (18) vyvážení kol (9)\nautobus (0) dodávka (6) karavan (0) motocykl (25) nákladní vůz (7) nákladní vůz nad 7,5 t (7) návěs (0) obytný vůz (0) osobní vůz (17) přívěs (1) stavební stroj (2) tahač návěsů (0) traktor (1) zemědělský stroj (2)\npneuservis tuning zabezpečení vozidel autoklempířství autolakovna moto pneuservis\nMICHURA MARTIN-MOTODÍLY MM\nautoservis pneuservis STK a měření emisí odtahová služba zabezpečení vozidel autoklempířství autolakovna moto servis moto pneuservis autoelektrika\nV našem nezávislém katalogu firem najdete celkem 25 firem, které provozují moto pneuservis motocyklů v Brně. Celkem na našem portále najdete 541 firem provozujících moto pneuservis.\nFirmy provozující moto pneuservis v Brně se věnují službám, mezi které především patří přezutí pneu, výměna pneumatik, huštění pneumatik, oprava pneu, prodej pneu, vyvážení kol, uskladnění pneumatik, geometrie kol, prodej ALU disků, kontrola tlaku v pneumatikách a další. Mezi automobily a vozidla, na které se Vámi hledané moto pneuservisy specializují, patří značky Kia a další. Vyhledávané moto pneuservisy nabízejí služby pro motocykly, osobní vozy, nákladní vozy, nákladní vozy nad 7,5 t, dodávky a další. Firmy v našem katalogu můžete dále filtrovat pomocí štítků.


Cenu spoleènosti Siemens v prvním èeském prùmyslovém hackathonu získaly Bublinky | Techportál.cz\nCenu spoleènosti Siemens v prvním èeském prùmyslovém hackathonu získaly Bublinky\n13.3.2019, Zdroj: SIEMENS (www.siemens.com/entry/cz/cz)\nPrvní prùmyslový hackhaton se zamìøil na nové nápady a inovace v oblasti prùmyslového internetu vìcí. Dvacet soutì¾ních týmù pracovalo od pátku 8. bøezna do soboty 9. bøezna, øada týmù vyu¾ila pro své nápady platformu Siemens pro prùmyslový internet vìcí MindSphere. Zvítìzil tým Student Dreamers, který vyvinul chytrou krabièku pro monitoring robotù. Partnerskou cenu spoleènosti Siemens získal tým Bublinky bublinky za aplikaci pro prediktivní údr¾bu nazvanou Machine Medic.\nVítìzná aplikace, kterou v systému MindSphere vytvoøili Pavel Dole¾al, Tomá¹ Gatial a Branislav ©tupák, doká¾e provozovatelùm výrobních strojù a zaøízení pøesnì poradit, jak mají své…


RECENZE: Když mají židovští supermani pochopení pro slabosti - iDNES.cz\n13. prosince 2015 9:58, aktualizováno 9:58\nKarel Sidon | foto: Jan Zátorský, MAFRA\nZatímco jim bere míru, vypráví příhody své rodiny, která má zvláštní poslání. Talismani mají totiž od pradávna výsadu i břemeno: pomáhat Židům v úzkých.\nSpisovatel Chaim Cigan předvádí jiný žánr, než je mohutná, postupně vycházející tetralogie Kde lišky dávají dobrou noc, která je směsí fantasy, paralelních světů, alternativní historie a zkoumané současnosti. I když, ne tak docela. Jako by se chtěl nadechnout mezi tlustými knihami tetralogie a poslal do světa své milé pány Talismany.\nJsou to muži, jimž jejich dar přináší řadu obtíží, poněvadž ho musí skloubit se svým občanským životem. Když je ale nejhůř, použijí zázračný talis neboli modlitební šál. A začnou se dít věci. Takže i v příbězích Talismanů se cestuje vzduchem a časem jako v tetralogii, ale jaksi skromně a s občasnými dopravními karamboly.\nChaim Cigan nezapře, že má blízko k rabínu Karolu Sidonovi, jak se obecně ví. A tak dobrodružství malých panů Talismanů začíná již v době, kterou zachycuje text Tóry. Talismanovské příběhy se pak vinou staletími a zavedou čtenáře do pražského Židovského města rabiho Löwa, do městečka Žebráku, do Mikulova po třicetileté válce, do Turecka i do Afriky 19. století, a také na vrchol rozestavěného mrakodrapu v Chicagu.\nJsou svéráznými úvahami o Hospodinově prozřetelnosti, kterou demonstruje prostřednictvím svých malých lidských hrdinů, jež má k dispozici. Andělé, kterým velí, mu totiž pořádně nerozumějí. Drobní Talismani věru žádnými anděly nejsou. A Ciganovy příběhy přebíhají k pohádce, k židovskému folkloru, ke grotesce i k fantaskním variacím na historické příběhy, v nichž vystupuje třeba Benjamin Disraeli (nebo spíše jeho cylindr) či Theodor Herzl. Občas se promění v čirou humoresku.\nKonat dobro totiž není nic jednoduchého, pokud si Hospodin vybral jako své prostředníky právě lidi. To je stále znovu opakující se motiv knihy: zlo tady bude pořád, nepotřebuje žádné úsilí. Zato nebohé dobro je klopotné a vždy tak trochu nedokonalé.\nCiganovy příběhy se vyznačují značným pochopením pro lidské slabosti; páni Talismanové v nich klopýtají o překážky, které si sami staví do cesty. Jsou jakýmisi židovskými supermany – ale v tom smyslu, že autor v nich spíše než to „super“ zdůrazňuje to lidské. Nikdy si tedy nejsou jisti Božími záměry, a čtenář pobaveně trne spolu s nimi.\nMalý pan Talisman má všechny kvality folkloru, ale je psaný pro současného člověka. Pobavil by děti – a vyvolá úsměv na tváři dospělých. Nejspíš potěší příslovečné dítě v každém dospělém.\nNa rozdíl od předválečného židovského folkloru, zachovaného díky mnoha znamenitým spisovatelům, je Malý pan Talisman nepopiratelně současný. Neváhá zachraňovat lidi z autobusu, který padá z mola, a vůbec se neleká kulis současného světa. Snad proto, že Chaim Cigan zobrazuje to, co v lidských duších přetrvává – nejistou touha po dobru, štěstí a spravedlnosti.\nAutor: Marek Toman (literární kritik a spisovatel)\nPro rabína se psaní beletrie nehodí, tvrdí Karol Sidon\nLiterární podvrh roku? Rabín Karol Sidon je zřejmě Chaim Cigan\nGLOSÁŘ: Fotbal v drápech smrti. Ne výkon, ale peníze rovná se výsledek\nTémata: Karol Sidon, Superman, člověk moudrý, Afrika, Turecko, Chicago, Mikulov, Žebrák, historie, válka, Birmingham, Pohádky\nZemřela Toni Morrisonová, autorka románů Píseň o Šalamounovi nebo Milovaná\nVe věku 88 let zemřela americká spisovatelka Toni Morrisonová. Oznámil to její vydavatel, podle něhož zemřela v pondělí...\nTotožnost britského spisovatele Roberta Galbraitha zůstala po vydání debutu pro veřejnost skryta pouze na pár minut....\nDalších 61 764 volných pozic\nŽIVĚ: Kluž - Slavia 0:1. Hrdina Kolář chytil v 79. minutě penaltu


Anketa HK ČR: Firmy chtějí odpočet nákladů do stravování většinou zachovat - Hospodářská komora ČR\nDomů » Aktuality » Anketa HK ČR: Firmy chtějí odpočet nákladů do stravování většinou zachovat\nAnketa HK ČR: Firmy chtějí odpočet nákladů do stravování většinou zachovat\nHospodářská komora ČR požádala v uplynulých dnech své členy o vyjádření k reformě veřejných financí v souvislosti s navrhovanými změnami v oblasti zajištění stravování zaměstnancům, resp. rušení daňové uznatelnosti souvisejících nákladů. Získané podklady od jednotlivých firem předal prezident Hospodářské komory ČR Jaromír Drábek ministru financí Miroslavu Kalouskovi. „Hospodářská komora ČR v rámci jednání o dílčích úpravách návrhu reformy prosazuje zachování daňové uznatelnosti závodního stravování a má pro to dostatek argumentů dokumentujících nevhodnost navrhovaných kroků. Kromě toho však také potřebujeme doložit na konkrétních případech dopad zrušení daňové uznatelnosti na firmy, které v posledních letech provedly investice do zřízení či modernizace vlastního stravovacího zařízení,“ vysvětluje Jaromír Drábek postup Hospodářské komory ČR.\nHospodářská komora ČR požádala v uplynulých dnech své členy o vyjádření k reformě veřejných financí v souvislosti s navrhovanými změnami v oblasti zajištění stravování zaměstnancům, resp. rušení daňové uznatelnosti souvisejících nákladů. Získané podklady od jednotlivých firem předal prezident Hospodářské komory ČR Jaromír Drábek ministru financí Miroslavu Kalouskovi. „Hospodářská komora ČR v rámci jednání o dílčích úpravách návrhu reformy prosazuje zachování daňové uznatelnosti závodního stravování a má pro to dostatek argumentů dokumentujících nevhodnost navrhovaných kroků. Kromě toho však také potřebujeme doložit na konkrétních případech dopad zrušení daňové uznatelnosti na firmy, které v posledních letech provedly investice do zřízení či modernizace vlastního stravovacího zařízení,“ vysvětluje Jaromír Drábek postup Hospodářské komory ČR. Výzva členům HK ČR se týkala především těch, kteří v posledních třech letech provedli investice do závodního stravovacího zařízení. Požádáni byli o sdělení finančním dopadu případného zrušení znatelnosti na jejich firmy. Kromě těchto příkladů se sešly desítky výpočtů přímého finančního dopadu zrušení daňové uznatelnosti příspěvků na stravování od dalších podnikatelských subjektů, velkých firem i drobných živnostníků. Hospodářská komora ČR kritizuje především fakt, že firmy v mnohých případech, aby dostály svým zákonným závazkům zajištění stravování zaměstnanců, investovaly nemalé prostředky do vybudování vlastních zařízení. Činily tak s vědomím toho, že mohou tyto investice uplatnit jako daňově uznatelné položky v následujících letech, nyní by jim tato možnost byla pozastavena, resp. odepřena. Z ankety vyplynulo, že tento problém neřeší jen velké společnosti, kde se náklady pohybují až v řádech desítek milionů korun, ale i menší podnikatelé, pro něž i investice desítek či stovek tisíc korun představuje významnou výdajovou položku. Ing. Miroslav Jakubec, ředitel společnosti Klimax, například uvádí: „Naše společnost zaměstnává více než 400 osob a v letošním roce jsme provedli první část investice do závodního stravování. Její hodnota je více než 1 mil. Kč. V letošním roce plánujeme pokračování a budeme budovat novou výdejnu jídla a jídelnu pro cca 300 osob. Výše této investice bude více než 1, 5 mil. Kč. Pevně proto věřím, že navrhovaná úprava neprojde.“\nNeuznatelné náklady ve výši desítek milionů korun by toto opatření znamenalo například pro skupinu ČEZ, jak vysvětluje její ředitel úseku Správa nemovitostí a služby Martin Vojáček: „V období posledních tří let bylo v rámci Skupiny ČEZ do zařízení závodního stravování investováno cca 55 mil. Kč, investovali jsme do stavebních úprav a do vybavení. Kromě daňově neuznatelných nákladů ve formě odpisů nebo příspěvku ze strany zaměstnavatele tato případná změna ve svém důsledku znamená pro zaměstnavatele nenávratnou ztrátu takto vynaložených peněz, další platby v rámci daně z příjmu a ukončení závodního stravování.“\nDalší firmy jsou současnou situací znepokojeny a zvažované investice do vybudování vlastních stravovacích zařízení vážně zvažují. „V současném období jsme do oblasti stravování neinvestovali, ale hodláme tak učinit ještě letos. Se znepokojením však sledujeme, že autoři navržené reformy veřejných financí v zájmu hledání úspor navrhují dokonce zrušit daňovou uznatelnost části nákladů a nerozpakují se sáhnout na jednu z mála podpor orientovaných ve prospěch pracovníků,“ říká Jiří Zajíc z firmy Nero Trade s.r.o. Zaměstnanci jsou přitom podle něho nejhodnotnějším kapitálem firmy, měla by si jich tedy spíše více považovat, než jim ubírat z jejich benefitů. V reakcích firem se objevily také ryze pragmatické pohledy zaměstnavatelů, mezi nimi i názor Rostislava Dvořáka z firmy Vývoj Třešť: „V naší firmě s dvěmi sty padesáti zaměstnanci nepůjde o finanční dopad, protože zrušíme přípravu a výdej teplých jídel pro zaměstnance s odkazem na vládní reformu. Finanční ztráta nevyužitých investic není velká, představuje necelé 2 mil. Kč, také proto že v této situaci bude v celé ČR zařízení v podstatě neprodejné, protože nabídka vyletí nahoru. Na druhé straně jsou zde pozitiva, protože získáme z jídelny výrobní dílnu. Výhodou je rovněž to, že zaměstnanci berou signál o zrušení stravování tak, že viníkem tohoto stavu není firma, ale jejich vláda a uvnitř firmy není narušen sociální konsenzus.“ V anketě se vyskytly také názory souhlasící se zrušením daňové uznatelnosti, byť byly víceméně ojedinělé, jeden za všechny od jednatele firmy Fontanar, Miloše Pokorného: „Příspěvky na tzv. závodní stravování jsou stejně nesmyslné, jako poskytování deputátního uhlí nebo vstupenek na koncerty všeho druhu. Není to nic jiného, než zaplevelení našich daňových zákonů. Lepší by bylo snížit daně, o což se současná vláda snaží, než setrvávat na historických pozicích. Možná by bylo dobré se také zajímat o to, kolik prostředků musí firma vynakládat na evidenci stravenek, jejich rozdělování atd. Domnívám se, že především nám, členům HK by mělo jít především o zjednodušení systému a přiblížení se zvyklostem v EU, než konzervování manýrů z dob reálného socialismu.“ Firma Fontanar má závodní stravování, do kterého v posledních 3 letech investovala cca 0,5mil.Kč, a rozhodně jej podle Pokorného rušit nehodlá: “Naopak, pokud se sníží administrativa a daně, tak na tom budeme lépe a stravovací systém ještě zdokonalíme a možná stravu poskytneme zdarma.“


NOTAKIO | Design interiérů - Praha\nOD KONZULTACE PO KOMPLETNÍ REALIZACI\nProjdeme vaše představy a plány. Vznikne představa spolupráce.\nPodíváme se na konkrétní situaci Vašeho interiéru v souvislostech, probereme co se Vám líbí, co byste si přáli a potřebovali zajistit. Pokud si nejste jisti svou představou, vytvoříme ji společně. Na základě našich zkušeností předáme praktické tipy jak vyřešit konkrétní otazníky Vašeho interiéru. Máme rádi chytrá řešení a originální koncepty vycházející z osobního přístupu ke klientům a jejich představám. Máme rádi přírodní materiály a inovativní spojení s moderním stylovým vybavením. Sledujeme trendy a pracujeme s nimi. Vysvětlíme detailně náš způsob práce a připravíme konkrétní nabídku spolupráce.\nSoučástí návrhu je styl, definice materiálů, barev a zdrojů vybavení.\nKaždý návrh je originál. Nic není nemožné a z toho vycházíme pro nabízené koncepty řešení interiéru. Váš pohled a osobní přístup je vždy hlavní inspirací kreativního návrhu. S vášní řešíme detaily a stylovou nabídku opřenou o praktickou stránku bydlení, která je základem vytvoření útulného domova. Součástí návrhu je nabídka stylu, definice materiálů, barev a zdrojů. Nabízíme originální řešení a individuální přístup k zajištění standardních kousků bydlení. Máme rádi tvůrčí postupy, které vznikají v dialogu s Vámi jako klientem. Dbáme bezpodmínečně na kvalitu, styl a atmosféru interiéru. Naše interiéry Vás nadchnou.\nVytvoření vize jak bude interiér vypadat. Nabídka variant uspořádání a vybavení.\nPohled do budoucnosti, vize budoucího prostoru, ještě než se pustíme do práce, se těší velké oblibě. Je skvělým nástrojem jak získat jasnou představu budoucího interiéru. 3D vizualizace umožní ověřit nabízené řešení a prozkoumat nové cesty, materiály, kompozice a barvy ve virtuálním prostoru. Jde to snadno a rychle. Vizualizace interiéru potvrdí, že budoucí vynaložené prostředky budou přesně odpovídat zamýšlenému cíli a vašim představám. Naše vizualizace odpovídají výsledným realizacím.\nSestavení nákupního seznamu a harmonogramu prací. Zajištění vybavení, montáže a realizační dohled.\nNabízíme komplexní služby po konečnou realizaci interéru. Rozsah prací záleží na individuální potřebě. Podstoupíme místo vás shánění, zařizování a organizování. Po odsouhlasení návrhu a vize interiéru připravíme požadavky na realizaci a zajištění vybavení interiéru. Vytvoříme nákupní seznam vybavení, seznam položek stavebních úprav, harmonogram prací, technické výkresy a podklady pro realizaci, detailní rozpočet a kompletní plán realizace. Zajistíme řemeslníky, objednávky a dodavatele. Dohlédneme kvalitu, termíny a dotáhneme realizaci k předání. Pracujeme profesionálně a rychle.\nKoncept a realizace interiéru prostor kliniky\nNávrh a koncept řešení prostor plastické chirurgie, open space zahraničních koordinátorů a lůžkové části Klinického centra.\nNávrh - 3D vizualizace - realizace interiéru včetně zajištění vybavení.\nCo spojuje odkaz tvorby Albrechta Dürera (1471-1528) a plastické chirurgie klinického centra Iscare? Jednoznačně renesanční principy individuálního přístupu ke klientovi a důraz na harmonické proporce těla. Vzniklo tak vizuální propojení současnosti a minulosti s jasným odkazem, že otázky ideálu lidského těla jsou časem neměnná.\nprojekt Park Hloubětín\nKoncept interiéru vzorového bytu.\nKoncepční řešení interiéru vzorového bytu a jeho realizace. Pozitivní akceptace řešení interiéru vzorového bytu podpořily obchodní úspěšnost projektu. Návrh interiéru - 3D vizualizace - realizace interiéru - konzultační hodiny s klienty.\nBYT VE STYLU GLAM 30 LET\nKoncept interiéru soukromého bytu\nNávrh a koncept řešení prostor v souladu s původním charaktereminteriéru a stylem budovy.\nNávrh - 3D vizualizace\nObnovení magické výraznosti stylu Glam z 30. let minulého století díky otevřenosti klienta a jeho smyslu pro styl. Koncept rekonstrukce bytu s návratem k původní podobě interiéru, dispoziční úpravy bytu s proměnou z 2kk na 3kk, řešení stylových detailů chodby, koupelny a kuchyně. Zapojení dobových materiálů a barevnosti, bílé, černé a dřevodekorů.\nKONCEPT ORIGINÁLNÍCH KUCHYNÍ\nKoncept a realizační podklady\nNávrh a koncept řešení kuchyňských modulů v originálním designu pro projet developera. Typy kuchyní: CITY, HOME, FAMILY CITY, FAMILY HOME\nNápaditost a fantazie. Trendová a maximálně praktická řešení kuchyní ve variabilním provedení. Originální řešení nabídky od dispozic start-up interiérů až po rodinné byty. Kuchyně různých rozměrů a provedení. Moderní kuchyně pro náročné kuchaře a kuchařky, které vytvoří společný prostor kuchyně-jídelna-obývací pokoj. Vaření je tak zábavnější, protože z otevřené kuchyně lze komunikovat bez bariér.


Kráska a zvíře (2010) - film online zdarma\nV malé vesnici dochází k brutálním vraždám. Vesničané z nich podezírají netvora, který žije v lesích. Proto na něj uspořádají hon, a po jeho dopadení jej chtějí...pro celý popisek se přihlašte. Film Kráska a zvíře online.\nPodívejte se na pořádný film zdarma a online. David Lister režíruje tento film s grácií. Koncert hereckého umění předvede především Estella Warren Internet přinesl online filmy do každé domácnosti. Snadno si tak můžete zhlédnout třeba právě film Kráska a zvíře. Níže můžete najít odkazy na přímé stažení filmu Kráska a zvíře Tlačítko csfd.cz Vás dostane přímo na profil tohoto filmu. Kráska a zvíře ke stažení. Tento film si jednoduše zhlédnete online kliknutím na obrázek níže. Pro zhlédnutí online filmů jsme zvolili službu streamuj.tv, je bez virů a reklam a za pár korun. Film online zdarma přehrajete přes Netu.tv, Streamuj.tv je mírně zpolatněno, ale nabízí lepší kvalitu bez reklam. Další možností je film Kráska a zvíře stáhnout do svého počítače, například pomocí Hellspy. Film online.\nHrají: Estella Warren, Rhett Giles, Victor Parascos, Vanessa Gray, Damien Garvey


Instalatéři – Praha | NejŘemeslníci\nInstalatéři – Praha\nTece nam v byte toaleta (kaluz vždy po dvou hodinách), rada bych zajistila opravu. dekuji\nPan fejt prijel ve velmi kratkem case, po zhodnoceni situace zajel pro nahradni dil, nasledne toaletu spravil ve velmi kratkem case.\nS realizací kuchyně značky nolte jsme velice spokojeni. vše bylo dohodnuto předem, termín dodržen a pan štochl nám ochotně se vším poradil, pomohl a vysvětlil. je to člověk na pravém místě, práci...


Kverneland 6716 - 6720 – Noví průmysloví tahouni, pokud jde o hustotu balíků. Napomáhá jim k tomu aplikace Intelligent Density 3D, systém, který umožňuje zvolit hustotu balíku nejvhodněji podle podmínek vaší plodiny. Balík může mít v průměru až 2 metry. Výkon a mnohostrannost lisů na balíky řady 6700 zvyšuje účinnost a snižuje vaše náklady.\nAplikace Intelligent Density 3D s novým snadným nastavením hustoty balíku – předběžnou volbu lze provést z kabiny traktoru.\nNová technologie PowerBind s přímým zavedením sítě pro rychlé a vysoce spolehlivé zavinutí do sítě.\nSběrací ústrojí o šířce 2,2 m s malým průměrem sběracího válce.\nRotorový podavač PowerFeed pro ohromující kapacitu podávání.\nRotory SuperCut se 14 a 25 noži pro účinné řezání a vytvoření utužených balíků.\nSystém DropFloor (odklápění dna řezacího ústrojí) pro snadné uvolnění v případě ucpání.\n3 různé hustoty jádra balíku, které lze předvolit z kabiny traktoru.\n6716 R 1.2x 0.6-1.65 m PowerFeed Motouz, síť, dvojitě\n6716 SC-14 1.2x 0.6-1.65 m SuperCut-14 nožů Síť, dvojitě\n6716 SC-25 1.2x 0.6-1.65 m SuperCut-25 nožů Síť\n6720 R 1.2x 0.6-2.00 m PowerFeed Motouz, síť, dvojitě\n6720 SC-14 1.2x 0.6-2.00 m SuperCut-14 nožů Síť, dvojitě\n6720 SC-25 1.2x 0.6-2.00 m SuperCut-25 nožů Síť\nBalení do sítě PowerBind\nAplikace Intelligent Density 3D\nSběrací ústrojí o šířce 2,2 m\nNový paralelogramový systém Drop Floor\nJedno z nejrychlejších dostupných balení do sítě. Znamená minimální prostoje a maximální dobu pro vlastní tvorbu balíků.\nSíť se podává přímo do lisovací komory podávacím ramenem v plochém úhlu pohybu, aby síť zůstala napnutá po celou dobu.\nPřesné a mimořádně spolehlivé podávání sítě.\nBez rušení vnějšími faktory, jako jsou vítr nebo plodiny.\nje-li balík z 90% dokončen, podávací rameno dokončí pohyb dopředu tak, aby bylo připraveno pro vložení sítě. Zvedáním sítě nedochází ke ztrátě času. Ve skutečnosti\nvelmi malá výška zavádění pro maximální pohodlí a úsporu času. Pro výměnu prázdné cívky jen vyklopte hřídel a nahraďte novou cívkou.\nsystém PowerBind pro balení do sítě umožňuje rozšíření sítě za hranou balíku.\nNastavení a výběr správné hustoty balíku jsou důležité kvůli dosažení dobré kvality balíku. Zvláště používá-li se lis po celou sezónu v různých plodinách, jako je sláma, seno a siláž, je důležité nastavit hustotu balíku podle specifického typu materiálu.\nAplikace Intelligent Density 3D se 3 předvolenými hustotami balíku velmi usnadňuje výběr správné hustoty balíku v různých plodinách.\nPro vyhovění specifickým požadavkům je však stále možné upravit hustotu balíku v samostatných 3 zónách volbou průměru a tlaku.\nPomocí nové aplikace Intelligent Density 3D jsou k dispozici tři předběžně konfigurované hustoty balíku z menu řídicí skříňky, přičemž každá je šitá na míru pro slámu, seno nebo siláž. Tím se velmi usnadňuje přeměna z jedné plodiny na druhou a omezuje se nebezpečí chyb.\nLisujete suchou slámu a požadujete nejtěžší možné balíky? V každé zóně je nastaven maximální tlak.\nLisujete seno? Nastaví se měkké střední jádro, které umožňuje dýchání balíku, s postupně se zvyšujícím tlakem směrem k vnější vrstvě.\nLisování mokré siláže? Tlak se snižuje ve středu a ve středních zónách.\nStroje Kverneland 6516 a 6520 plně vyhovují sběrnici ISOBUS 11783. Znamená to, že se zapojí přímo do traktoru kompatibilního se sběrnicí ISOBUS bez nutnosti samostatného terminálu.\nIsoMatchTellus je nový virtuální monitor, nabízející obrazovky rozhraní na 1 monitoru.\nV důsledku zvyšujícího se počtu funkčností, které je možno dodat ke stroji, jako například:\nkamery, může obsluha použít rozhraní lisu na horní obrazovce a kameře\ndisplej ve spodní obrazovce pro sledování dokončených balíků.\nDalší možností je použití rozhraní lisu v horní obrazovce a obrazovky rozhraní traktoru ve spodní části.\nŘídicí monitor Focus\nMonitor Focus je snadno zvládnutelný a velmi intuitivní, se zaměřením na funkčnost a snadnost obsluhy. Monitor Focus je univerzální řídicí terminál, který je možno také použít s ostatními stroji Kverneland Group.\nMonitor Focus umožňuje plnou kontrolu všech funkcí z kabiny traktoru. Zobrazení probíhá na velkém a jasném digitálním displeji. Monitor Focus sleduje a řídí všechny nezbytné funkce se všemi relevantními parametry / informacemi, které jsou patrné na první pohled.\nŘídicí skříňka také pohání vázání automaticky bez jakéhokoliv zásahu ze strany obsluhy.\nSběrací ústrojí o šířce 2,2 m se sběracím válcem malého průměru zajišťují rychlou a účinnou průchodnost.\nSběrací ústrojí s 5 řadami prstů\nDráhy párové vačky\nLišty s prsty s dvěma středovými opěrami.\nMalý průměr válce sběracího ústrojí.\nVálcový lis plodiny je standardní verzí.\nMalá přepravní šířka – není zapotřebí odstraňovat kola sběracího ústrojí za účelem přepravy.\nŘezací systém SuperCut-25 nabízí konečné řešení pro lisování balíků z plodin s délkou řezanky 40 mm. Výsledkem krátkého a přesného řezu jsou husté a vzduchotěsné balíky pro dosažení co nejlepší jakosti siláže.\nObsluha může zvolit aktivaci 5, 13, 1 nebo 0 nožů, čímž je činnost maximálně flexibilní.\nSuperCut-25 - nože jsou vybaveny dvojitým jištěním proti cizím předmětům. Každý nůž je individuálně chráněn pružinou a může se pohybovat ve dvou směrech\nSuperCut-14 – systém pro řezání noži poskytuje rychlý a účinný tok materiálu do lisu. Při délce řezanky 70 mm se jedná o ideální řešení pro výrobu hustých balíků s mimořádnou kvalitou siláže.\nKaždý jednotlivý nůž je pružinou chráněný proti cizím překážkám. Po přejetí překážky se nůž ihned vrátí do pracovní pozice.\nPodávání rotorem PowerFeed\nSkutečně ohromující kapacity podávání lze dosáhnout pomocí systému podávání s rotorem PowerFeed – zpracování všech typů plodin s lehkostí bez ohledu na podmínky.\nRotor PowerFeed se svými 13 prsty rotoru proaktivně posouvá materiál do lisovací komory za účelem větší rychlosti podávání a kapacity umožňující okamžité zahájení tvorby balíku.\nNový paralelogramový systém Drop Floor (Odklápění dna sběracího ústrojí) pro snadné uvolnění v případě ucpání.\nNový systém Kverneland Drop Floor umožňuje obsluze uvolnit ucpání jednoduše z kabiny traktoru bez ztráty plodiny.\nOtevírá dno sběracího ústrojí pro uvolnění ucpaného rotoru, zapíná vývodový hřídel pro posuv ucpaného materiálu a uzavírá podlahu pro pokračování v lisování.


Obchodní podmínky | LKV\nvedeno u KS v HK, oddíl C, vložka 19526\nBankovní spojení (Kč): 5241440309/0800 (Česká spořitelna)\nBankovní spojení pro zahraničí (euro): IBAN CZ17 0800 0000 0016 4799 4223, SWIFT: GIBACZPX\nNíže uvedené obchodní podmínky platí pro nákup v internetovém obchodě www.lkv.cz. Obchodní podmínky vymezují a upřesňují práva a povinnosti prodávajícího (dodavatel) a kupujícího (zákazník). Veškeré smluvní vztahy jsou uzavřeny v souladu s právním řádem České republiky. Je-li smluvní stranou spotřebitel, řídí se vztahy, které nejsou těmito obchodními podmínkami upravené, občanským zákoníkem (č. 40/1964 Sb.) a zákonem o ochraně spotřebitele (č. 634/1992 Sb.). Je-li smluvní stranou podnikatel, řídí se vztahy neupravené obchodními podmínkami obchodním zákoníkem (č. 513/1991 Sb.), vše ve znění novel.\nKatalog běžně dodávaného zboží je umístěn na internetových stránkách www.lkv.cz. K objednání zboží je nutno vyplnit objednávkový formulář a objednávku odeslat. Odeslaná objednávka je návrhem na uzavření kupní smlouvy a slouží zároveň k rezervaci zboží. U jednotlivých položek zboží lze najít jejich ceny, ceny za dopravu a další poplatky jsou umístěny na stránce „ Dodací podmínky“. Před odesláním objednávky bude vypočtena celková cena zboží včetně souvisejících poplatků a zákazník bude vyzván k jejich odsouhlasení. Dodavatel nemůže zaručit okamžitou dostupnost objednaného zboží, jeho dostupnost bude vždy potvrzena po odeslání objednávky.\nOdstoupí-li kupující od smlouvy, zašle nebo předá zboží, které od podnikatele obdržel, na adresu společnosti LKV Lomnice s.r.o. (Plk. Truhláře 1330, 512 51 Lomnice nad Popelkou) spolu s číslem objednávky a číslem bankovního účtu pro vrácení peněz, a to bez zbytečného odkladu, nejpozději do čtrnácti dnů od odstoupení od smlouvy, a na své náklady.\nZboží by měl kupující vrátit úplné, s kompletní dokumentací, nepoškozené, čisté a pokud možno včetně originálního obalu, ve stavu a hodnotě, v jakém zboží převzal. Kupující odpovídá LKV Lomnice s.r.o. pouze za snížení hodnoty zboží, které vzniklo v důsledku nakládání s tímto zbožím jinak, než je nutné s ním nakládat, s ohledem na jeho povahu a vlastnosti. To neplatí, pokud podnikatel nesdělil spotřebiteli informace podle ustanovení § 1820 odst. 1 písm. f.\nOdstoupí-li kupující od smlouvy, vrátí mu LKV Lomnice s.r.o. bez zbytečného odkladu, nejpozději do čtrnácti dnů od odstoupení od smlouvy, všechny peněžní prostředky včetně nákladů na dodání, které od něho na základě smlouvy přijal, stejným způsobem. Podnikatel vrátí kupujícímu přijaté peněžní prostředky jiným způsobem jen tehdy, pokud s tím kupující souhlasil a pokud mu tím nevzniknou další náklady.\nOdstoupí-li kupující od smlouvy, LKV Lomnice s.r.o. však není povinen vrátit přijaté peněžní prostředky kupujícímu dříve, než mu kupující zboží předá nebo prokáže, že zboží LKV Lomnice s.r.o. odeslal.\nSpolečnost LKV Lomnice s.r.o. shromažďuje tyto kontaktní údaje: jméno a příjmení, doručovací a fakturační adresa, emailová adresa, telefon, a to za účelem odeslání zboží, komunikace se zákazníky, uzavření kupní smlouvy, vymáhání práv z kupní smlouvy a k marketingovým účelům. Zákazník souhlasí s tím, že tyto údaje mohou být použity prodávajícím k výše uvedenému účelu, a to až do doby jeho písemného vyjádření nesouhlasu s tímto zpracováním.\nOsobní údaje jsou zpracovávány, kupní smlouvy jsou prodávajícím archivovány v elektronické formě a jsou přístupné pouze prodávajícímu. Dle zákona o ochraně osobních údajů má zákazník právo přístupu ke svým osobním údajům. Má právo požadovat po prodávajícím informaci o zpracování svých osobních údajů a prodávající je povinen mu tuto informaci předat. Má právo požadovat, jak jsou osobní údaje zpracovávány, požadovat vysvětlení ohledně zpracování osobních údajů, údaje nechat aktualizovat nebo opravit a má právo požadovat výmaz těchto osobních údajů. Osobní údaje je možno na základě písemné žádosti zákazníka odstranit z databáze. V případě pochybností o dodržování povinností souvisejících se zpracováním osobních údajů se může zákazník obrátit na společnost LKV Lomnice s.r.o. nebo na Úřad pro ochranu osobních údajů.\nUdělíte-li souhlas se zasíláním obchodních sdělení zaškrtnutím políčka „Souhlasím se zasílání akčních nabídek - newsletterů“, bude společnost LKV Lomnice s.r.o. dále zpracovávat vaše údaje za účelem zasílání newsletterů a obchodních sdělení. Tento souhlas máte právo kdykoliv odvolat písemně na email obchod@lkv.cz.