Text: Robert Mládek\nÚvod a shrnutí: Lenka Krupová\nCopyright © 2003 Robert Mládek\nMezinárodní účetní standard 32 - Finanční nástroje: zveřejňování a prezentace byl schválen v březnu 1995. V letech 1998 a 2000 byl upraven z důvodu přijetí IAS 39 - Finanční nástroje: účtování a oceňování.\n· SIC 5 - Klasifikace finančních nástrojů - ustanovení o podmíněném vypořádání\n· SIC 16 - Základní kapitál - zpětně nabyté kapitálové nástroje (vlastní akcie)\n· SIC 17 - Základní kapitál - náklady na transakce s vlastním kapitálem\nMezinárodní účetní standard 39 - Finanční nástroje: účtování a oceňování byl přijat v prosinci 1998. Vstoupil v platnost pro účetní závěrky pokrývající období začínající 1. ledna 2001 nebo později.\n· SIC 33 - Konsolidace a ekvivalenční metoda - potenciální volební práva a alokace podílu na rozhodování\nStandardy pracují s těmito definicemi:\nDefinice základních pojmů IAS 32\nFinanční nástroj (Financial instrument) je jakýkoliv kontrakt, který způsobí vznik finančního majetku jedné účetní jednotce a finančního závazek nebo kapitálového nástroje jiné účetní jednotce.\nFinanční majetek (Financial asset) je jakýkoliv majetek, který je:\nb) smluvním právem na obdržení hotovosti nebo jiného finančního majetku od jiné účetní jednotky;\nc) smluvním právem na výměnu finančních nástrojů s jinou účetní jednotkou za podmínek, které jsou potenciálně výhodné; nebo\nd) kapitálovým nástrojem jiné účetní jednotky.\nFinanční závazek (Financial liability) je jakýkoliv závazek, který je smluvní povinností:\na) dodat hotovost nebo jiný finanční majetek jiné účetní jednotce;\nb) vyměnit finanční nástroje s jinou účetní jednotkou za podmínek potenciálně nevýhodných.\nKapitálový nástroj (Equity instrument) je jakýkoliv kontrakt, který dokládá zbytkový podíl v majetku účetní jednotky po snížení všech jejích závazků.\nPeněžní finanční majetek a finanční závazky (Monetary financial assets andfinancial liabilities) nebo-li peněžní finanční nástroje (monetary financial instruments) jsou finančním majetkem, který má být obdržen, nebo finančními závazky, které mají být zaplaceny v pevných nebo proměnných peněžních částkách.\nReálná hodnota (Fair value) je částka, za kterou může být aktivum směněno mezi znalými, ochotnými stranami v nespřízněné transakci za obvyklých podmínek.\nTržní hodnota (Market value) je částka získaná z prodeje nebo splatná při nákupu finančního nástroje na aktivním trhu.\nDefinice základních pojmů IAS 39\nDerivát (Derivative) je finanční nástroj:\na) jehož hodnota se mění v závislosti na změně určité úrokové sazby, ceny cenného papíru, ceny komodity, měnového kurzu, indexu cen nebo sazeb, úvěrového hodnocení či úvěrového indexu nebo podobné proměnné (tzv. podkladový nástroj (underlyings));\nb) který nepožaduje žádnou nebo požaduje malou počáteční čistou investici vzhledem k jiným typům smluv, které reagují podobně na změny v tržních podmínkách; a\nc) který je vyrovnán k budoucímu datu.\nFinanční majetek nebo závazek držený k obchodování (Financial assets orliability held for trading) představuje majetek, který byl pořízen, nebo závazek, který vzniknul, a to primárně pro účel tvorby zisku z krátkodobých pohybů v ceně nebo dealerově marži. Finanční majetek by měl být klasifikován jako držený k obchodování, jestliže jde, bez ohledu na důvod pořízení, o část portfolia, u kterého existuje důkaz o nedávném krátkodobém dosažení zisku. Derivátový finanční majetek a derivátové finanční závazky jsou vždy považovány za držené k obchodování, pokud nejsou stanoveny jako efektivní zajišťovací nástroje.\nInvestice držené do splatnosti (Held-to-maturity investments) jsou finančním majetkem s pevnými nebo proměnnými platbami a s pevnou splatností, u kterého má účetní jednotka pozitivní úmysl a schopnost držet jej až do splatnosti s výjimkou půjček a pohledávky vytvořených účetní jednotkou.\nPůjčky a pohledávky vytvořené účetní jednotkou (Loans and receivablesoriginated by the enterprise) představují finanční majetek, který je vytvořen účetní jednotkou poskytnutím peněz, zboží nebo služeb přímo dlužníkovi, pokud však nebyl vytvořen s úmyslem okamžitého prodeje nebo prodeje v krátkém termínu, neboť takový majetek by měl být klasifikován jako držený k obchodování. Půjčky a pohledávky vytvořené účetní jednotkou nejsou zahrnuty mezi investice držené do splatnosti, ale jsou klasifikovány odděleně.\nFinanční majetek na prodej (Available-for-sale financial assets) představuje finanční majetek, který nespadá mezi (a) půjčky a pohledávky vytvořené účetní jednotkou, (b) investice držené do splatnosti, nebo (c) finanční majetek držený k obchodování.\nAmortizovaná pořizovací hodnota finančního majetku nebo finančního závazku (Amortised cost of a financial asset or financial liability) je částka, v jejíž výši je finanční majetek nebo finanční závazek oceněn při počátečním zaúčtování minus splátky jistiny, plus nebo minus kumulativní amortizace rozdílu mezi počáteční částkou a splatnou částkou a minus odpis (přímý nebo prostřednictvím účtu opravných položek) vyplývající z trvalého poklesu hodnoty (impairment) nebo z nesplatitelnosti.\nMetoda efektivního úroku (Effective interest method) je metoda výpočtu amortizace, která využívá efektivní úrokovou sazbu finančního majetku nebo finančního závazku. Efektivní úroková sazba (Effective interest rate) je sazba, která přesně diskontuje očekávané budoucí peněžní toky až do splatnosti nebo do nejbližšího data tržního přecenění, a to na současnou čistou účetní hodnotu finančního majetku nebo finančního závazku. Tento výpočet by měl zahrnovat všechny poplatky placené nebo obdržené mezi stranami kontraktu. Efektivní úroková sazba se někdy nazývá výnosností do splatnosti (yield to maturity) nebo do nejbližšího data přecenění a je vnitřní mírou návratnosti (internal rate of return) finančního aktiva nebo finančního závazku pro dané období.\nTransakční náklady (Transaction costs) jsou přírůstkové náklady, které jsou přímo přiřaditelné na pořízení nebo likvidaci finančního majetku nebo závazku.\nPevný kontrakt (Firm commitment) je závazná smlouva o výměně specifikovaného množství zdrojů za určenou cenu ke konkrétnímu budoucímu datu či období.\nKontrola (Control) nad majetkem vyjadřuje sílu získat budoucí ekonomické přínosy, které plynou z majetku.\nZpětné odúčtování (Derecognise) znamená odstranění finančního majetku nebo závazku, nebo části finančního majetku či závazku z rozvahy účetní jednotky.\nZajištění (Hedging) znamená pro účely účetnictví určení jednoho nebo více zajišťovacích nástrojů tak, aby změna jejich reálné hodnoty částečně nebo úplně kompenzovala změnu reálné hodnoty nebo peněžních toků zajištěné položky.\nZajišťovaná položka (Hedged item) je majetek, závazek, pevný kontrakt nebo očekávaná budoucí transakce, která (a) vystavuje účetní jednotku riziku změn reálné hodnoty nebo změn budoucích peněžních toků a která (b) je pro účely zajišťovacího účetnictví určena jako zajišťovaná.\nZajišťovací nástroj (Hedging instrument) je pro účely zajišťovacího účetnictví (hedge accounting) určený derivát nebo (v omezených okolnostech) jiný finanční majetek nebo závazek, od jehož reálné hodnoty nebo peněžních toků se očekává, že budou kompenzovat změny reálné hodnoty nebo peněžních toků určené zajišťované položky. Nederivátový finanční majetek nebo závazek může být určen jako zajišťovací nástroj pro účely zajišťovacího účetnictví pouze tehdy, jestliže zajišťuje riziko změn v cizích měnových kurzech, tj. měnové riziko.\nEfektivnost zajištění (Hedge effectiveness) představuje stupeň kompenzace změn reálné hodnoty nebo peněžních toků přiřaditelných zajišťovanému rizika, který je dosažen zajišťovacím nástrojem.\nSekuritizace (Securitisation) je proces, kterým jsou finanční majetky přeměněny do podoby cenných papírů.\nRepo obchod (Repurchase agreement) je smlouva o převodu finančního majetku na jiný subjekt výměnou za hotovost nebo jinou úplatu a souběžný závazek finanční majetek znovu nabýt k budoucímu datu a to za částku rovnou hotovosti nebo jiné úplatě plus úrok.\nÚčetní teorie (především v oblasti finančních investic) zaznamenala v poslední čtvrtině dvacátého století významný posun. Tento posun spočíval v tom, že tradiční pojetí zásady historických cen se ukázalo býti méně než optimální, a tak bylo upravené.\nNa příklad podle starého pojetí pokud by 1.1.2003 firma XYZ koupila na trhu 100 akcií firmy ABC za celkem 10 000 Kč, a pokud by 31.3.2003 jejich tržní cena byla 9 000 Kč, XYZ by musela vykázanou hodnotu investice snížit a na výsledovku promítnout ztrátu. V opačném případě, pokud by tržní cena investice vzrostla, nemohla by zaúčtovat nic. Důvodem je, že podle starého pojetí se majetek v účetnictví (po okamžiku jeho pořízení) všeobecně vedl v hodnotě, která se rovnala pořizovací nebo reálné, podle toho, která byla nižší. Protože takovýto účetní postup ne vždy vedl k věrnému zobrazení ekonomické skutečnosti, staré pojetí se muselo upravit.\nNové pojetí by se dnes (v kostce) dalo popsat takto:\n§ Majetek, u kterého nelze objektivně zjistit reálnou hodnotu (po okamžiku jeho pořízení), se vede v pořizovací nebo reálné hodnotě, podle toho, která je nižší.\n§ Majetek, u kterého lze objektivně zjistit reálnou hodnotu (po okamžiku jeho pořízení), se vede v reálné hodnotě.\nProtože reálnou hodnotu (po okamžiku jeho pořízení) je možné objektivně zjistit pouze u majetku s komoditními vlastnostmi (to je majetek, který lze rozdělit do jednotek nebo kusů, které jsou všechny identické, a je obchodován na trhu, který se dá považovat za aktivní a likvidní), povinnost vést majetek v reálné hodnotě se nyní vztahuje na průmyslové a zemědělské komodity (obchodované na komoditním trhu), finanční nástroje (obchodované na burze) a na cizí měny. Aby mohly být věrně zachyceny i takové situace, kde firmy používají odvozené finanční nástroje k řízení rizika, nové pojetí se rovněž vztahuje na všechny deriváty, bez ohledu na to, zda jsou (nebo se mohou stát) majetkem nebo závazkem.\nProtože Spojené státy americké disponují nejaktivnějšími a nejlikvidnějšími finančními trhy na světě, a protože to jsou americké společnosti, které jsou nejaktivnějšími uživateli finančních nástrojů na světě, tvůrci IFRS blízce spolupracovali s tvůrci US GAAP při tvorbě pravidel a postupů upravovaných vyhláškou IAS 32 (Finanční nástroje: zveřejňování a prezentace) a IAS 39 (Finanční nástroje: účtování a oceňování). Oblast finančních nástrojů je tak první velká účetní oblast která byla tvořena v duchu mezinárodní konvergence účetních pravidel. Tato oblast proto také slouží jako přesvědčivý důkaz o tom, že je možně dosáhnout mezinárodního konsensu ohledně správného účetního postupu, a to i v oblasti, která patří mezi ty nejsložitější a nejkontroverznější.\nNa rozdíl od ostatních částí této publikace, následující diskuse není rozdělená podle jednotlivých standardů, ale tematicky. První část se věnuje finančním investicím (včetně půjček a pohledávek), zatímco druhá se věnuje derivátům (neboli odvozeným cenným papírům).\nOblast finančních investic lze dál rozdělit do dvou všeobecných podskupin: dlužné finanční investice (mezi které primárně patří půjčky, pohledávky, směnky, dluhopisy a jiné dlužné nástroje) a majetkové finanční investice (mezi které primárně patří akcie, joint ventures a jiné majetkové účasti nebo nástroje). Předtím než se začneme zabývat těmito dvěma podskupinami, je nutné uvést krátkou diskusi o tom, co mají obě společného.\nPrimární spojující článek všech investic jsou čtyři třídy, do kterých se (podle IAS 39 – Finanční nástroje: účtování a oceňování) musí zařadit všechny finanční investice (a určité finanční závazky):\n1) Půjčky a pohledávky vytvořené účetní jednotkou (loans and receivables originated by the enterprise).\n2) Finanční majetek nebo závazky držené k obchodování, neboli obchodovaný finanční majetek nebo závazky (financial assets or liabilities held for trading).\n1) Finanční majetek nedržený za účelem obchodování, neboli finanční majetek na prodej(available-for-sale financial assets).\n2) Finanční investice držené do splatnosti (held-to-maturity investments).\nProtože účetní postupy se odvíjejí a jsou určeny třídou, do které byla investice zařazena, je nezbytné správně chápat kritéria, která se musí používat při zařazování investic do těchto tříd.\nDo třídy půjčky a pohledávky se řadí všechny „nároky na peníze“ (claims to cash), které vznikly jako důsledek dodávání zboží, výrobků nebo služeb, nebo poskytování úvěrů v rámci běžné obchodní činnosti firmy. Účetní jednotka sem tak zařadí jak všechny pohledávky z obchodního styku, spotřebitelské úvěry, leasing, apod., tak směnky a jiné finanční nástroje, pokud vznikly jako důsledek běžné obchodní činnosti jednotky.\nJediná výjimka jsou ty půjčky a pohledávky, které má jednotka v úmyslu v krátké době (obvykle chápáno do měsíce nebo nejpozději do čtvrt roku po vzniku) prodat. Tyto půjčky a pohledávky se pak zařazují do třídy obchodované (k obchodování).\nDo třídy obchodované (trading) se řadí všechny investice, pokud jsou součástí portfolia investic vykazujícího známky obchodování. Pod pojmem obchodování se rozumí častý nákup a opětný prodej za účelem získat zisk. Věcně se této činnosti říká spekulace, a tak by se třída obchodované měla chápat jako třída spekulace.\nDo třídy na prodej (available for sale) se řadí všechny investice, které se nemohou zařadit do žádné z ostatních čtyř tříd. Věcně to znamená, že do této třídy se zařazují všechny finanční investice, které účetní jednotka drží z jiného důvodu než spekulace, například ze strategických obchodních důvodů. Do této třídy se tak zařazují všechny nespekulativní majetkové investice a všechny nespekulativní dlužné investice (kromě těch, které má účetní jednotka v úmyslu držet do splatnosti).\nDo třídy držené do splatnosti (held to maturity) se řadí všechny investice, které účetní jednotka má v úmyslu a je schopná je držet do splatnosti. Věcně to znamená, že do této třídy firmy zařazují investice, které mají pokrýt dlouhodobé finanční potřeby (například, pokud účetní jednotka má v úmyslu za pět let postavit novou výrobní halu, mohla by nyní investovat do pětiletých dluhopisů, které pokryjí tento výdaj).\nPřesun mezi třídami se všeobecně povoluje, až na přesun z třídy držené do splatnosti, který se zakazuje, s výjimkou těchto situací:\n1) Významné zhoršení finanční situace dlužníka (například pokles ratingu z AA na BB).\n2) Změna v daňovém zákonu, která eliminuje nebo významně snižuje osvobození úroků od daní.\n3) Koupě nebo prodej obchodní jednotky (například likvidace segmentu).\n4) Změna v regulačním prostředí, která změní povinnosti držitele dluhopisů držet jen určité druhy investic (například změna nástrojů, do kterých mohou investovat pojišťovny).\n5) Změna v regulačním prostředí, která změní kapitálové požadavky investora (například změna minimálního kapitálu u bank).\n6) Změna rizik používaných k posouzení, zda investice vyhovuje, či nevyhovuje požadavkům regulátora.\nKde je povolen přesun mezi třídami, provádí se v reálné hodnotě investice. Tento přesun stanoví novou cenovou bázi (cost basis) ke dni přesunu.\nDlužné finanční investice a půjčky a pohledávky\nI přes to, že Mezinárodní účetní standard 39 – Finanční nástroje: účtování a oceňování všeobecně nedovoluje firmám vykazovat půjčky a pohledávky dohromady s investicemi drženými do splatnosti, na obě tyto třídy se používá srovnatelný účetní postup. Z tohoto důvodu se diskuse o třídě půjčky a pohledávky uvádí v této části kapitoly společně s diskusí o investicích držených do splatnosti.\nPokud se jedná o finanční investice, je všeobecným pravidlem, že všechny finanční investice se povedou v účetnictví v reálné hodnotě (která se obvykle rovná tržní hodnotě).\nVýjimka k všeobecnému pravidlu\nPrvní výjimkou k všeobecnému pravidlu jsou půjčky a pohledávky a finanční investice držené do splatnosti. Tyto investice se vedou v účetnictví za použití metody „amortizované pořizovací hodnoty“ (amortized cost method), která vznikne při aplikaci „efektivní úrokové míry“ (effective interest rate).\nDruhou výjimkou k všeobecnému pravidlu jsou ostatní finanční investice (kromě půjček, pohledávek a finančních investic držených do splatnosti), které se neobchodují na aktivním a likvidním trhu, a proto u nich nelze objektivně zjistit reálnou hodnotu. Tyto investice se vedou v účetnictví v nižší z pořizovací nebo reálné hodnoty s tím, že pokles hodnoty se kvalifikuje jako „impairment“ (snížení hodnoty aktiva).\nPříklady - dlužné finanční investice\nPříklad - účtování třídy obchodované:\nDne 15.6.2003 firma XYZ koupí na trhu 100 pětiletých směnek vydaných jako cenné papíry firmou ABC v předchozím roce. Za tyto směnky zaplatí 955 000 Kč a míní je v krátké době znovu prodat. Dne 30.6.2003 se směnky obchodují za 9 590 Kč a dne 31.7.2003 je firma prodá za 9 640 Kč.\nZaúčtování zisku na investici a prodej investice.\nPři účtování této třídy je také možné zvolit (místo metody přímého odpisu, která se používá na předchozím příkladě) metodu opravné položky (allowance method). Pokud by firma XYZ zvolila tuto metodu, účtovala by takto:\nJe důležité si všimnout, že účetní jednotka zachází s nerealizovaným ziskem 4 000 Kč stejně, jako s realizovaným ziskem 5 000 Kč. Obě tyto položky promítne na výsledovku tak, aby se staly součástí běžného hospodářského výsledku (profit from operating activities nebo net income).\nPokud se jedná o investice ve třídě na prodej, IAS 39 – Finanční nástroje: účtování a oceňování momentálně umožňuje výběr ze dvou účetních metod. Podle první se nerealizované zisky a ztráty vyplývající ze změny v reálné hodnotě promítnou na výsledovku, kde ovlivní výši běžného hospodářského výsledku. Podle druhé se změny promítnou přímo do kapitálu, a tak výši běžného hospodářského výsledku neovlivní. Protože chystané změny Standardu 39 počítají s tím, že první metoda přestane být povolená, uvádí se zde příklad pouze druhé metody.\nPříklad - účtování třídy na prodej:\nDne 1.1.2003 společnost XYZ nakoupí na trhu deset pětiletých směnek za 458 844 Kč. Nominální hodnota každé směnky je 50 000 Kč a kupónová sazba 10% p.a. (placena půlročně vždy k 30.6. a k 31.12.), vydaných firmou ABC. Protože je hodlá držet po předem neurčenou dobu, XYZ směnky zařadí do třídy na prodej. Dne 30.6.2004 se společnost rozhodne investici zlikvidovat a směnky prodá na trhu.\nProtože XYZ zaplatila méně než nominální hodnotu, musí nejprve spočítat skutečný (efektivní / implicitní) úrok (effective / implicit interest rate). Tento úrok lze spočítat několika způsoby, mezi které patří funkce „řešitel“ (v tabulkovém procesoru jako je MS ExcelTM) a „metoda pokusu a omylu“. Protože účetní, který případ účtuje, považuje metodu pokusu a omylu za nejjednodušší, zvolí si ji.\nPrvní krok této metody je vytvoření tabulky (jako je následující) v tabulkovém procesoru, kde sloupeček A je období, sloupeček B je peněžní tok, sloupeček C je diskontní sazba (která se bude počítat) a sloupeček D obsahuje vzorec pro současnou hodnotu (PV = B / (1+ C)A).\nDruhý krok spočívá v tom, že se zkouší různé diskontní sazby do té doby, než se najde taková, která vede k tomu, že se současná hodnota budoucích peněžních toků rovná pořizovací hodnotě investice.\nProtože diskontování peněžních toků sazbou 6.125% vede k tomu, že se jejich současná hodnota rovná 458 844 Kč, je v tomto příkladě 6.125% efektivní úroková sazba související s touto investicí.\nZde je také důležité si všimnout, že vzhledem k tomu, že úrok se platí pololetně, účetní jednotka musí spočítat pololetní sazbu. Pokud by spočítala pouze roční a tu jednoduše vydělila dvěma, vznikl by rozdíl. Všeobecně účetní jednotka má zjistit sazbu s periodicitou, která je stejná jako periodicita peněžního toku, který diskontuje.\nTabulka na zjištění efektivní diskontní sazby\nNominální hodnota investice\nJakmile firma zjistí efektivní úrokovou sazbu, touto sazbou rozpustí (amortizuje) diskont.\nTabulka na amortizaci diskontu\nProtože investice je zařazená do třídy na prodej, firma také musí sledovat změny v její reálné hodnotě. V tomto případě, protože se investice obchoduje na trhu, rovná se reálná hodnota hodnotě tržní. Její vývoj se sleduje v sloupečku E následující tabulky (ta je rozdělená do dvou částí, aby se vešla na stránku).\nTabulka ke sledování změn v reálné hodnotě\nÚčetní hodnota investice\nČistá hodnota diskontu\nČistá hodnota investice\nA, A = A + F\nC, C = C – B\nTabulka ke sledování změn v reálné hodnotě (pokračování)\nTržní hodnota investice\nPřeceněná hodnota investice\nKumulace zisku (ztráty)\nG, G = G + F\nH, H = H + F\n( 3 727)\n( 3 900)\nPoznámka: tento příklad znázorňuje účetní postup při čtvrtroční periodicitě (kde je nutné časově rozlišit úrok a amortizaci diskontu). Pro jednoduchost všechny následující příklady předpokládají roční periodicitu.\nKumulace zisků a ztrát (v kapitálu)\nPohledávka na úrokový příjem\nZaúčtování přecenění investice na reálnou hodnotu a časové rozlišení úroků.\nKumulace zisků a ztrát v kapitálu\nZaúčtování přecenění investice na reálnou hodnotu a přijetí splátky úroků.\nRealizovaný zisk z prodeje investice\nZaúčtování přecenění investice na reálnou hodnotu a prodej investice.\nPoznámka: předchozí předkontace uvádějí všechny individuální součásti zápisů (pro účel přehlednosti) odděleně. V praxi by se samozřejmě zkombinovaly, například takto:\nZaúčtování přecenění investice na reálnou hodnotu, časové rozlišení úroků a její prodej.\nPodle IAS 39, odstavec 117, pokud dojde ke „snížení hodnoty aktiva“ (impairment), ztráta, která byla kumulovaná v kapitálu, se má „realizovat“ tím, že se sníží hodnota investice.\nPříklad – snížení hodnoty investice:\nKe dni 15.6.03 firma ABC (z předchozího příkladu) oznámí, že nebude dál schopná platit úroky a že pravděpodobně nebude schopná zaplatit celou jistinu. Kapitálový trh na tuto zprávu reaguje tak, že tržní hodnota směnek klesne na 227 230 Kč ke dni 30.6.03.\nProtože se jedná o pokles hodnoty, firma XYZ je povinná pokles nejprve zaúčtovat a pak okamžitě „realizovat“ (všechny nerealizované zisky a ztráty, které byly kumulovány v kapitálu, musí promítnout do běžného hospodářského výsledku). Protože účetní postup je poněkud komplikovaný, uvádí se v jednotlivých krocích spolu s vysvětlivkami.\nPrvní krok: protože firma (v předchozím kvartálu) uznala příjmový úrok v domnění, že úrok skutečně obdrží, vzniklou pohledávku musí odepsat.\nZaúčtování přecenění investice na reálnou hodnotu.\nPoznámka: 1 552 Kč, které se vztahovaly k diskontu, se odepisovat nemusí, protože o tuto částku se už diskont snížil. Dále, protože v období, kdy XYZ pohledávku vytvořila, se domnívala, že úrok skutečně obdrží, jedná se o ztrátu, nikoli o „reversal“ (kde by se pohledávka zaúčtovala oproti snížení zisku).\nDruhý krok: protože firma ABC nebude už nadále platit žádné úroky, diskont který XYZ při nákupu směnek získala, není už nadále opodstatněný a XYZ ho odepíše.\nTřetí krok: XYZ investice přecení k reálné hodnotě.\nPoznámka: 501 787 - 39 604 = 462 183, 462 183 - 227 230 = 234 953.\nČtvrtý krok: nakonec XYZ „realizuje“ ztrátu tím, že rozpustí kumulaci zisků a ztrát, která byla vedená v kapitálu, do běžného hospodářského výsledku.\nZaúčtování odpisu kumulované ztráty v kapitálu kvůli trvalému poklesu hodnoty investice.\nPodle platných pravidel ke dni vydání této publikace je možné investice přecenit (reverse impairment), pokud jejich hodnota znovu vzrostla. Podle změn, které mají vstoupit v platnost během roku 2003, možnost přecenění odpadá. Podle nových pravidel impairment definitivně stanovuje novou cenovou bázi (cost basis). Pokud by reálná hodnota investice ve třídě na prodej znovu vzrostla, změna by se promítla do kapitálu, kde by se kumulovala a ponechala až do té doby, než by se investice likvidovala (nebo by hodnota znovu poklesla natolik, že by bylo nutné zaúčtovat další snížení její hodnoty - impairment).\nPříklad - účtování třídy držené do splatnosti:\nDne 1.1.2003 firma XYZ vynaloží 927 904 Kč za 1 000 obchodovatelných, pětiletých směnek v nominální hodnotě 1 000 Kč za směnku a 10% kupónem vydaných firmou ABC. Protože směnky míní a je schopná držet do splatnosti, zařadí je do třídy držené do splatnosti.\nJako první krok společnost zjistí efektivní úrokovou sazbu metodou pokusu a omylu v této tabulce:\nD = B / (1+ C)A\nV tomto příkladě je efektivní úroková sazba 12%.\nPoznámka: pokud investor zaplatí méně než nominální hodnotu za investici, vznikne diskont a efektivní sazba je vždy vyšší než nominální. V opačném případě vznikne prémie a efektivní sazba je nižší než nominální. Například, pokud by firma místo 927 904 Kč zaplatila 1 079 854 Kč, efektivní úroková sazba by byla 8%.\nJakmile firma zjistí efektivní úrokovou sazbu, může sestavit následující amortizační tabulku, která jí umožní amortizovat diskont nebo prémii. To provede tak, že do prvního sloupečku A zadá čistou hodnotu investice, neboli částku, kterou za investici zaplatila. Do druhého sloupečku B zadá úrokovou sazbu, kterou spočítala v předchozím kroku. Ve třetím sloupečku C tyto položky vynásobí a získá efektivní úrok, který promítne na výsledovku jako finanční výnos. V posledním sloupečku E odečte úrok, který investice skutečně vyplatila (sloupeček D) od efektivního úroku, a tím zjistí snížení diskontu (nebo případně prémie).\nPoslední krok spočívá v tom, že tuto hodnotu odečte od diskontu (nebo případně prémie), a tím navýší (nebo případně sníží) čistou hodnotu investice (sloupeček A) na další řádce (2. období). V následujícím období celý proces zopakuje. Takto postupuje až do konce.\nPoznámka: pro kontrolu, zda postup je správný, se mohou sečíst všechny hodnoty v sloupečku E. Pokud se tento součet rovná diskontu, postup byl správný.\nJakmile XYZ vypočítá amortizaci diskontu, může případ zaúčtovat (pro účel přehlednosti je zobrazen pouze příjem první a poslední splátky).\nZaúčtování příjmu úroku jistiny a rozpuštění diskontu.\nDlužné finanční investice: impairment (snížení hodnoty)\nProtože se investice ve třídě obchodované už vedou v reálné hodnotě, není nutné hovořit o tom, jak postupovat v případě, zda tato hodnota poklesne. Na druhé straně pokud je investice vedená ve třídě na prodej (v případě, že účetní jednotka zvolí postup, kde změny v reálné hodnotě sleduje jako součást kapitálu), nebo držené do splatnosti, je nutné účetně zobrazit poklesy (IAS 39 odstavec 73).\nPodle odstavce 109 Standardu 39, musí účetní jednotka při každé závěrce provést posouzení (review) všech svých investic, aby zjistila, zda „existují nějaké objektivní důkazy“ o tom, že hodnota investic poklesla. Podle odstavce 110 mezi takové důkazy patří:\nDlužník je ve finanční tísni.\nDlužník porušil ustanovení dohody tím, že zmeškal splátku úroku a / nebo jistiny.\nVěřitel dlužníkovi poskytl nějakou úlevu (například umožnil prodloužení splácení, nebo snížil splátky) kvůli finanční tísni dlužníka.\nBankrot, nucená správa nebo finanční reorganizace dlužníka je pravděpodobná.\nV předchozím období se muselo zaúčtovat snížení hodnoty - impairment.\nInvestice se stala neobchodovatelnou kvůli finanční tísni dlužníka.\nU pohledávek historická zkušenost naznačuje, že se nakonec neobdrží platba, která se rovná nominální hodnotě pohledávky.\nNa zobrazení snížení hodnoty - impairmentu v rozvaze účetní jednotka může používat buď metodu přímého odpisu, nebo opravnou položku (allowance). Na výsledovku však v každém případě promítne ztrátu (která se započítává do běžného hospodářského výsledku). Pokud se později ukáže, že investice znovu nabyla svoji hodnotu, investice se znovu zhodnotí opačným zápisem (reversal).\nPříklad – snížení hodnoty - impairment u investic v třídě držené do splatnosti: Dne 1.1.2003 firma XYZ koupila 10 dluhopisů s 6% ročním kuponem placeným každého 31.12 v celkové nominální hodnotě 100 000 Kč, splatné 31.12.2012, vydané společností ABC. Za tuto investici vydala 86 580 Kč.\nDne 1.12.2007 firma ABC svým věřitelům oznámí, že už dál nebude schopna splácet úroky a až dojde ke splatnosti dluhopisů, že jim pravděpodobně bude schopna zaplatit pouze 50% nominální hodnoty. Protože společnost XYZ předpokládá, že společnost ABC nebude schopna zaplatit ani slíbených 50%, provede následující zápis.\nPokud by společnost XYZ měla jistotu, že společnost ABC skutečně bude schopná zaplatit 50%, provede následující kalkulaci a zápis (investor by však měl původní diskontní sazbu upravit tak, aby zohlednila změnu okolností a nové riziko spojené s investicí):\nPoznámka: celkový diskont se rovná 28 384, co je součet zbývajícího diskontu 9 246 a navýšení diskontu 19 138.\nNakonec firma znovu spočítá amortizaci diskontu a případ zaúčtuje podle nových skutečností.\nMezinárodní účetní standardy také umožňují firmám vytvořit opravnou položku (allowance), místo toho, aby investici odepsaly přímo. V tomto případě by firma účtovala takto:\nDalší možnost, kterou Mezinárodní účetní standardy dnes firmám poskytují, je zrušit (reverse) dříve zaúčtované snížení hodnoty - impairment, pokud pomine důvod pro zaúčtování původního impairmentu.\nPodle platných pravidel ke dni vydání této publikace je možné investice přecenit (reverse impairment), pokud jejich hodnota znovu vzrostla. Podle změn, které mají vstoupit v platnost během roku 2003 možnost přecenění odpadá. Podle nových pravidel bude impairment definitivně stanovovat novou cenovou bázi (cost basis). Pokud by reálná hodnota investice držené do splatnosti znovu vzrostla, účetní jednotka nebude mít možnost toto zvýšení účtovat (může však o něm informovat v příloze), kromě případu, že investici likviduje. Pokud návrhy vejdou v platnost beze změn, postup znázorněný v následujícím příkladě nebude nadále povolen.\nPříklad – zrušení původního snížení hodnoty investice (reverse impairment)\nDne 4.12.2010 firma ABC svým věřitelům oznámí, že bude nakonec schopna zaplatit celou jistinu a že začne platit roční úrok ve výši 4% pro zbývající tři roky. Společnost XYZ provede následující kalkulaci a zápis (diskontní sazbu znovu upraví tak, aby zohlednila nové skutečnosti):\nPoznámka: po zaúčtování impairmentu se má od nového diskontu během dalších třech období zaúčtovat příjmový úrok v celkové výši 11 260 = 3 243 + 3 729 + 4 288. Pokud se tato částka odečte od diskontu, zbude 17 124 = 28 384 - 11 260. Pokud se od této částky odečte nově spočítaný diskont 14 921, vykázaný diskont se musí snížit o 2 203.\nPůjčky a pohledávky se mohou (na základě příčiny jejich vzniku, splatnosti a platebních podmínek) rozdělit do dvou všeobecných kategorií:\n1) Pohledávky z obchodního styku a nesériové (term) půjčky.\n2) Sériové (serial) půjčky.\nV praxi se tyto dvě třídy od sebe liší tím, že u první třídy může účetní jednotka půjčku nebo pohledávku vést v nominální hodnotě, zatímco v druhém případě ji musí diskontovat. Je to proto (i když Standard 39 všeobecně vyžaduje, aby se všechny půjčky a pohledávky diskontovaly), že odstavec 74 poskytuje výjimku pro krátkodobé pohledávky, se kterými není spojen žádný úrok. Tyto pohledávky se mohou vést v nominální hodnotě.\nZ této výjimky vyplývá, že pokud firma prodá zboží na fakturu, fakturu nemusí diskontovat. Z této výjimky však také vyplývá, že pokud firma za zboží dostane směnku nebo jiný finanční nástroj, nemusí jej diskontovat, pokud s nástrojem není spojen žádný úrok.\nNa druhé straně, jakmile je finanční nástroj spojen s úrokem (i v případě, že pouze implicitně), výjimka přestane platit a diskontování je povinné.\nPříklad - finanční nástroj spojený s úrokem:\nDne 1.1.2003 firma XYZ prodá firmě ABC stroj, který běžně prodává za 100 000 Kč. Jako výměnu dostane směnku v nominální hodnotě 108 000 Kč splatnou 31.12.2003. Protože tato směnka (implicitně) platí roční úrok (ve výši 8%), firma výnosy nemůže zaúčtovat v nominální hodnotě směnky, nýbrž v její současné hodnotě.\nZaúčtování prodeje za směnku.\nProtože směnka je však krátkodobá, nemusí na amortizaci diskontu počítat s efektivní úrokovou sazbou, ale může diskont jednoduše časově rozlišit lineárně (na měsíce nebo čtvrtroky).\nZaúčtování amortizaci diskontu.\nJe důležité si všimnout, že hodnota prodaného stroje se považuje za normální výnos (protože v tomto příkladě směnka slouží pouze jako náhrada pohledávky). Úrok související se směnkou je však finanční výnos. Důvodem je to, že firma XYZ de facto poskytuje firmě ABC financování, stejně jako kdyby jí výrobek prodala na úvěr nebo leasing.\nPokud finanční nástroj trvá déle než jeden rok, firma na amortizaci diskontu musí používat efektivní diskontní sazbu.\nDne 1.1.2003 firma XYZ prodá firmě ABC stroj, který běžně prodává za 10 000 Kč za směnku s nominální hodnotou 12 544 Kč splatnou 31.12.2004.\nPoznámka: pro meziroční vykazování firma může spočítaný roční úrok časově rozlišit. Na příklad 31.3.2003 by do příjmového úroku (oproti diskontu) zaúčtovala 300.\nZaúčtování amortizace diskontu a přijetí platby za směnku.\nJe také nutné upozornit na to, že pokud finanční nástroj má objektivně zjistitelnou hodnotu, postup se poněkud liší. Místo toho, aby se výnosy vykázaly v hodnotě prodaného stroje, zaúčtují se v hodnotě získaného finančního nástroje.\nPříklad - finanční nástroj, který má tržní hodnotu:\nDne 1.1.2003 firma ABC zaregistruje na prodej 10 000 pětiletých, devítiprocentních dluhopisů s nominální hodnotou 1 000 Kč, které bude vydávat podle potřeb. Během roku 2003 prodá celkem 5 000 těchto dluhopisů a ty se začnou obchodovat na sekundárním trhu. Dne 4.2.2004 XYZ prodá firmě ABC stroj, který obvykle prodává za 50 000 Kč za 50 těchto dluhopisů, které míní držet do jejich splatnosti. Tentýž den se dluhopisy obchodují na trhu za 990 Kč.\nZaúčtování koupi stroje za dluhopisy.\nPoznámka: v případě, že by XYZ dluhopisy znovu prodala, případný zisk nebo ztráta by se vztahovala na tuto finanční operaci, nikoli na prodaný stroj.\nNa nesériové půjčky (kde se během trvání půjčky platí pouze úrok s tím, že celá jistina se zaplatí na konci) se sice výjimka z odstavce 74 nevztahuje, ale protože jejich nominální hodnota se rovná jejich současné hodnotě, postupuje se podobně jako u krátkodobých pohledávek z obchodního styku.\nPříklad - nesériová půjčka:\nDne 1.1.2003 firma XYZ půjčí firmě ABC 100 000 Kč na pět let s tím, že po dobu těchto pěti let firma ABC bude ročně splácet úrok ve výši 8% každého 31.12. příslušného roku.\nPokud by XYZ diskontovala tento peněžní tok, zjistila by, že nominální hodnota půjčky se skutečně rovná její současné hodnotě. Půjčku tak zaúčtuje v nominální hodnotě a roční úrok pouze časově rozliší na čtvrtroky (nebo měsíce, pokud musí reportovat měsíčně).\nSériové půjčky (neboli klasické splátky) jsou ty půjčky, kde dlužník postupně splácí jak úrok, tak jistinu (do této kategorie patří například spotřebitelské úvěry a jiné financování, nebo leasing ze strany pronajímatele).\nNa rozdíl od nesériových půjček, u sériových je nutné používat metodu „amortizování pořizovací hodnoty“ s tím, že na čistou hodnotu půjčky se každé období aplikuje „efektivní úroková míra“, aby se mohlo spočítat rozdělení splátek na příjmový úrok a snížení jistiny.\nPříklad - sériová půjčka:\nDne 1.1.2003 firma XYZ půjčí firmě ABC 100 000 Kč na pět let s tím, že firma ABC bude platit 8% a bude splácet jak úrok, tak jistinu ročně každého 31.12. Nejprve firma XYZ (metodou pokusu a omylu) zjistí splátku.\nPak sestaví splátkový kalendář.\nA, A = A - E\nPoté, co je vše spočteno, se případ zaúčtuje takto:\nProtože spřízněné osoby často nejednají dobrovolně, IAS 24 – Spřízněné strany vyžaduje od firem, aby informovaly o všech transakcích se spřízněnými osobami (a také o všech vztazích s osobami, které mají rozhodující vliv, i když k žádné transakci nedošlo). V praxi mohou firmy také jako součást této informace, tvrdit, že transakce se spřízněnými osobami byly uzavřeny v „tržních podmínkách.“ Problematika Spřízněných stran je zpracována v prvním dílu knihy IAS v příkladech.\nPříklad - půjčka spřízněné osobě:\nDne 1.1.2003 firma XYZ půjčí manželce předsedy správní rady 100,000 Kč na dva roky s tím, že paní manželka platí 2% úrok a celou částku (včetně úroku) zaplatí za dva roky. Pokud by si paní manželka půjčila od banky, zaplatila by 12% úrok.\nNejprve firma spočítá současnou hodnotu půjčky: 82,908 = 104 000 / (1+12%)2. Pak aplikuje metodu amortizování pořizovací ceny pomocí podobné tabulky:\nB = 100 000 x 2%\nZde je nutné si všimnout, že úrok, který je spřízněná osoba zavázaná platit, snižuje amortizaci diskontu.\n31.12.2004 (pokud spřízněná osoba půjčku zaplatí)\n31.12.2004 (pokud firma spřízněné osobě půjčku odpustí)\nV každém případě, i pokud se firma rozhodne půjčku neúčtovat v tržních podmínkách, měl by auditor vyžadovat, aby firma v každém období poskytla kompletní vysvětlení půjčky včetně důvodu pro její poskytnutí a případné odpuštění, a uvedení všech souvisejících částek včetně výše půjčky, ušlého zisku z jejího poskytnutí a výše implicitní kompenzace, kterou půjčka poskytuje spřízněné osobě.\nKromě transakce se spřízněnými osobami existuje další situace, kde se firma může dohodnout na úroku, který neodpovídá tržním podmínkám. Tato situace nastane, když se jedná o půjčku, kterou doprovází další výhoda (nebo nevýhoda).\nPříklad - půjčka, kterou doprovází další výhoda:\nDne 1.1.2003 firma XYZ bezúročně půjčí firmě ABC 100 000 Kč na tři roky. Jako součást této půjčky podepíše vedlejší dohodu, kde se firma ABC zaváže odebírat výrobek X pouze od firmy XYZ.\nProtože půjčka není spojena s žádným úrokem, musí firma XYZ odhadnout (impute) reálný úrok (imputed interest rate). Ten odhadne ve výši 11%. Jakmile tento úrok odhadne, vypočte současnou hodnotu půjčky, která se rovná 73 119 Kč = 100 000 - 26 881 (73 119 = 100 000 / (1+11%)3) a spočítá roční amortizaci diskontu.\nJakmile jsou tyto částky vypočteny, je možno zaúčtovat:\nOdložený příjmový úrok (výnosy příštích období)\nDiskont na půjčce\nZde je nutné si všimnout, že firma snižuje normální výnosy a navyšuje příjmový úrok. Toto je nezbytně nutné, protože pokud by to firma neudělala, tak by nadhodnocovala operační výnosy a podhodnocovala neoperační výnosy (do kterých se počítá právě příjmový úrok). Z pohledu auditora je to zkreslování výnosů a jde to jednoznačně proti požadavkům Mezinárodních účetních standardů. Je také nutné si všimnout, že snížení diskontu a rozpouštění výnosů příštích období se provádějí na sobě nezávisle. Je to proto, že diskont se snižuje na základě aplikace efektivní úrokové sazby na čistou hodnotu půjčky, zatímco snížení výnosů příštích období se odvíjí od skutečného odbytu. Protože v uvedeném příkladě nebylo řečeno, kolik zboží musí firma ABC ročně odebrat, je logické výnos příštích období rozpouštět rovnoměrně (26 881 / 3 = 8 960).\nPoznámka: protože se půjčka bude na rozvaze vykazovat dohromady s diskontem a odloženým úrokem, vypadalo by to na rozvaze takto:\nOdložený příjmový úrok na půjčce\nMajetkové finanční investice\nMajetkové cenné papíry se liší od dlužních především tím, že svému držiteli poskytují majitelská práva. Zatímco u soukromých společností tato práva spočívají v tom, že majitelé společnosti mohou přímo ovlivňovat finanční a operační činnosti firmy a tím z nich čerpat výhody, u veřejně obchodovaných firem tato práva obvykle spočívají v tom, že majitelé společnosti získají hlas při volbě správní rady, která dohlíží na to, jak vedení společnosti řídí finanční a operační činnosti firmy, tak aby majitelé z těchto činností mohli čerpat výhody.\nProtože dlužné a majetkové investice jsou jiné, je logické, že účetní pravidla pro ně jsou také jiná. Hlavní rozdíl je ten, že před tím, než investor zařadí majetkové investice do třídy obchodované nebo na prodej, rozdělí je (podle výše vlastního vlivu) do jedné z následujících kategorií, od kterých se následovně odvíjí účetní postup:\n1) Pasivní investice (passive interest)\n2) Podstatný vliv (significant influence)\n3) Společný obchod (joint venture)\n4) Rozhodující vliv (control)\nProtože toto rozdělení má vliv na to, jak se investor bude k investici dál účetně chovat, je namístě jako součást této kapitoly poskytnout základní informace, které se k tomuto problému vztahují.\nNejprve je nutné upozornit na to, že na rozdělení do výše uvedených kategorií se musí používat jak objektivní, tak subjektivní kritéria. Pokud se investor bude řídit pouze objektivním, bude v přímém rozporu s požadavky Mezinárodních účetních standardů.\n1) Pasivní investice: podíl na hlasovací moci do 20% celku.\n2) Podstatný vliv: podíl na hlasovací moci mezi 20% a 50% celku.\n3) Rozhodující vliv: podíl na hlasovací moci nad 50% celku.\nVšeobecně se předpokládá, pokud investor má podíl mezi 20% a 50% celku, že má podstatný vliv kromě případů, kdy se dá jasně prokázat opak. V opačném případě, vlastní-li investor podíl menší než 20%, má podstatný vliv, pokud:\n1) má zastoupení na správní radě (nebo v podobném orgánu);\n2) může se podílet na rozhodování firmy;\n3) existují materiální transakce mezi firmou a investorem;\n4) vedoucí pracovníci pracují u obou firem, nebo přecházejí z jedné do druhé;\n5) mezi nimi existuje výměna důležitých technických informací.\nPokud má investor podíl nad 50%, předpokládá se, že má kontrolu, vyjma případů, kdy je kontrola dočasná, nebo pokud dcera nemůže na matku převádět finanční prostředky. V opačném případě, když investor vlastní podíl menší než 50%, má kontrolu, pokud:\n1) ovládá víc než 50% hlasů dohodou (například tím, že získal plnou moc volit hlasy jiných vlastníků);\n2) má schopnost rozhodovat o finančních nebo operačních činnostech investice ze zákona nebo na základě dohody;\n3) má moc zvolit nebo odvolat většinu členů správní rady nebo podobného orgánu;\n4) disponuje s většinou hlasů při schůzkách správní rady nebo podobného orgánu\nÚčetní postup: přehled\n1) Pasivní investice se zařadí do tříd obchodované nebo na prodej, a dál se postupuje podle standardů 32 a 39.\n2) Na investice s podstatným vlivem se používá ekvivalenční metoda, jak je uvedená ve Standardu 28 – Investice do přidružených podniků.\n3) Na společné obchody se vztahuje Standard 31 – Vykazování účastí ve společných podnicích, který všeobecně vyžaduje poměrnou konsolidaci.\n4) Na investice s rozhodujícím vlivem se vztahuje Standard 27 – Konsolidovaná účetní závěrka a investice do dceřiných podniků, který vyžaduje konsolidaci.\nProtože tato kapitola se zabývá standardy IAS 32 a IAS 39, investicím s podstatným vlivem, s rozhodujícím vlivem a společným obchodům se dál nevěnuje.\nPříklady - účetní postup\nPříklad - akcie v třídě obchodované:\nDne 1.6.2003 firma XYZ koupí 1 000 akcií firmy ABC za 35,35 za akcii, a protože je míní v blízké budoucnosti znovu prodat, zařadí je do portfolia investice, které jsou obchodované (trading). Dne 30.6. 2003 se akcie obchodují za 33,75. Dne 1.7.2003 firma ABC vyhlásí dividendy ve výši 0,20 na akcii, které vyplatí dne 31.7.2003. Dne 25.8.2003 XYZ akcie prodá za 38,50.\nZaúčtování ztráty z investice.\nFinanční výnosy (dividendy)\nZaúčtování pohledávky na dividendy.\nZaúčtování příjmu dividend.\nZaúčtování likvidace investice.\nPříklad - akcie v třídě na prodej:\nDne 1. 1. 2003 firma XYZ koupí 1 000 akcií firmy ABC za 10 Kč za akcii a zařadí je do portfolia na prodej (available for sale). Dne 30.06.2003 firma ABC vyhlásí dividendy ve výši 1 Kč na akcii a 31.7.2003 dividendy vyplatí. Dne 31.12.2003 se akcie obchodují na burze za 12 Kč, a dne 31.12.2004 za 15 Kč (během roku 2004 ABC žádné dividendy nevyhlásí). Dne 31.12.2004 XYZ akcie prodá za tržní cenu.\nZaúčtování pořízení investice v třídě na prodej.\nDividendy (ostatní finanční výnosy na výsledovce)\nZaúčtování pořízení investice ve třídě na prodej.\nZisk (na výsledovce)\nI přesto, že účetní postup pro investice, kde investor má podstatný vliv nebo kontrolu, není součástí standardů IAS 32 a IAS 39, bylo by zde užitečné poskytnout příklad za účelem srovnání.\nPříklad - investice, která poskytuje investorovi podstatný vliv:\nDne 1.4.2003 firma XYZ koupí 5 000 000 akcií firmy ABC a zaplatí 25 Kč za jednu akcii (125 000 000 Kč celkem). Investice poskytne XYZ 40% akcií a hlasů při volbě správní rady ABC a podstatný vliv nad touto firmou.\nÚčetní hodnota čistého majetky firmy ABC je 250 000 000 Kč a firma XYZ zjistí, že reálná hodnota tohoto majetku je 275 000 000 Kč. Dál zjistí, že 30% z tohoto rozdílu se vztahuje na majetek, který se bude odepisovat dalších 15 let, 10% na majetek, který se bude odepisovat dalších 10 let a zbytek na majetek, který se bude odepisovat dalších 5 let.\nProtože za svůj 40% podíl ve firmě zaplatila 125 000 000 Kč, implicitní hodnota celé firmy je 312 500 000 Kč. Poté, co od této částky odečte čistou reálnou hodnotu majetku, XYZ zjistí, že implicitně vzniknul goodwill v celkové výši 37 500 000 Kč (s tím, že 40% podíl na tomto goodwill je 15 000 000 Kč).\nXYZ tak připraví následující tabulku, kde tento rozdíl rozpočítá na období.\nÚprava podílu na zisku v\n6.-10. rok období\nDne 20.6.2003 firma ABC vyhlásí dividendy v celkové výši 2 500 000 Kč, které vyplatí dne 31.7.2003. Dne 30.6.2003 (konec fiskálního roku firmy ABC a konec fiskálního čtvrtletí firmy XYZ) vykáže hospodářský výsledek v celkové výši 20 000 000 (cena jejích akcií na burze v tento den je 26 Kč).\nTakto by firma postupovala až do té doby, než by investici vyřazovala.\nZde je důležité si všimnout, že pokud se jedná o pasivní investice, firma považuje přijaté dividendy za výnosy a sleduje změny v tržní hodnotě investice. Jakmile investor získá podstatný vliv, podílí se na zisku, případně ztrátě investice, zatímco dividendy považuje za snížení investice a tržní hodnotu investice ignoruje. Případné změny v tržní hodnotě se tak do účetnictví investora promítnou při likvidaci investice.\nNapříklad, pokud by investor v předchozím příkladě investice ke dni 31.3.2004 likvidoval za 27 Kč za akcii a účtoval by:\nDeriváty (odvozené cenné papíry)\nJiž v příkladu na začátku této kapitoly jsme se setkali s derivátem. V této části budou o účetnictví derivátů poskytnuty další podrobnosti. Na začátku je však nutné upozornit, že (i když samotné účetnictví je relativně jednoduché) celá oblast derivátů je jedna z nejkomplikovanějších oblastí moderního financování podniku.\nZajímavé je, že tato komplikovanost vzniká z několika málo velmi jednoduchých prvků. Ale stejně jako uhlík a vodík se mohou zkombinovat a seskládat do nekonečného množství velice složitých organismů, tak různé kombinace jednoduchých prvků derivátů mohou vést k finančním nástrojům, které jsou velice složité, a jejíchž chování v ekonomické realitě je často nevyzpytatelné a nebezpečné. Jinak řečeno, pokud se vymknou kontrole, z poklidných a ochočených mazlíčků se mohou stát divoké šelmy, které své chovatele s chutí sežerou.\nVšeobecně se deriváty mohou rozdělit do dvou skupin. Jedna skupina svému držiteli poskytuje právo, ale neukládá povinnost něco koupit nebo prodat (nebo získat majetek / pozbýt závazek) v budoucnosti, nebo pokud se něco v budoucnosti stane. Tomuto druhu derivátů se říká opce (options).\nDruhá skupina derivátů svému držiteli poskytuje právo a zároveň ukládá povinnost něco koupit nebo prodat (nebo získat majetek / pozbýt závazek) v budoucnosti, nebo pokud se něco v budoucnosti stane. Tomuto druhu derivátů se říká forvardy (forwards).\nPrakticky existuje i další možnost - futury (futures), ale zde se technicky jedná o druh forvardu, a tak se futury nemohou logicky považovat za třetí druh derivátů.\nPokud se ohlédneme do historie účetnictví pro deriváty, jedná se o jednu z nejkontroverznějších oblastí za posledního půl století. Další zajímavý prvek derivátů je, že je to první velká účetní oblast, která zaznamenala značnou kooperaci mezi tvůrci IAS / IFRS (IASC a později IASB) a tvůrci amerických pravidel US GAAP (FASB). Z tohoto vyplývá, že IAS / IFRS a US GAAP jsou v této oblasti velice podobné a (po zavedení změn, které se momentálně dokončují) pro tuto účetní oblast budou (z praktického hlediska) shodné.\nPodle Standardu 39 – Finanční nástroje: účtování a oceňování, odstavec 10, derivát je finanční nastroj:\n1) jehož hodnota se mění jako reakce na změnu specifikované úrokové sazby, ceny cenného papíru, ceny suroviny, kurzu cizí měny, indexu cen nebo sazeb, úvěrového ratingu nebo úvěrového indexu, nebo podobné proměnné;\n2) který nevyžaduje žádnou vstupní investici nebo malou vstupní investici ve srovnání s jinými dohodami, které by podobně reagovaly na změny tržních podmínek;\n3) který se vyrovná někdy v budoucnosti.\nDeriváty se mohou pořídit za dvěma účely: zajištění (neboli hedging) a obchodování (spekulace, neboli trading). Účelem hedgingu je zajištění rizika, které vyplývá ze změny hodnot majetku nebo závazku, nebo ze změny výše očekávaného peněžního toku (příjem nebo výdaj). Účel spekulace je jakýkoliv jiný účel než hedging.\nVšeobecné pravidlo zní, že deriváty se oceňují v reálné hodnotě (fair value). Odstavec 96 Standardu 39 specifikuje, že reálnou hodnotu (u derivátů) je možné zjistit na základě kotované ceny na aktivním trhu („published price quotation in an active public securities market“), nebo vhodným oceňovacím modelem, pokud vstupní data pro model pocházejí z aktivního trhu („appropriate valuation model and for which the data inputs to that model can be measured reliably because the data come from active markets“). Z tohoto požadavku vyplývají tři možné způsoby zjištění reálné hodnoty v praxi:\n1) Vnitřní hodnota (intrinsic value).\n2) Časová hodnota (time value).\n3) Tržní hodnota (market value).\nVnitřní hodnota by se dala popsat jako aktuální hodnota derivátu. Například opce, která držiteli umožňuje koupit 100 akcií firmy XYZ za 500 Kč v momentu, kdy akcie se prodávají na trhu za 300 Kč, nemá žádnou vnitřní hodnotu, protože umožňuje koupit za 500 Kč něco, co jinak lze koupit za 300 Kč (zápornou hodnotu však nemá, protože opce představuje právo, nikoli povinnost koupit). Na druhé straně, pokud by cena akcií na trhu vzrostla na 600 Kč, opce by měla hodnotu 10 000 Kč = (600 Kč - 500 Kč) x 100.\nČasová hodnota by se dala popsat jako odhadnutá současná hodnota derivátu, protože nevyplývá z aktuální hodnoty, ale z diskontované hodnoty očekávaných peněžních toků. Této hodnotě nelze logicky říkat současná hodnota, protože na rozdíl od současné hodnoty například dluhopisu, kde budoucí peněžní toky jsou známy, odhadnutá současná hodnota například opce se musí stanovit na základě peněžních toků, které je nutné nejprve odhadnout pomocí oceňovacího modelu.\nTržní hodnota je cena, za kterou se momentálně s derivátem obchoduje na aktivním trhu.\nSamozřejmě, že tržní hodnota se dá považovat za nejspolehlivější, ale má jeden významný nedostatek: vztahuje se pouze na takové deriváty, které se obchodují na trhu, a proto se vztahuje pouze na tržní opce, futury a standardní hybridní deriváty (jako například swapy, swapopce, atd.), se kterými se pravidelně obchoduje. Nevztahuje se tak na většinu derivátů, které jsou buď uzavírány přímo mezi dvěmi stranami (forvardy), nebo které mají speciální vlastnosti a jsou tedy „šité na míru“. Z tohoto také vyplývá, že oblast oceňování derivátů je stále zdrojem značné nejistoty a kontroverze a problémem, se kterým tvůrci standardů (jak IASB, tak ostatních světových systémů) stále zápasí.\nVýběr metody se primárně odvíjí od účelu, za kterým byl derivát pořízen. Pokud byl pořízen za účelem spekulace, měla by se vybrat nejobjektivnější metoda. Z toho vyplývá, že pokud takový derivát má tržní hodnotu, musí se oceňovat v tržní hodnotě. Pouze v případě, že tržní hodnotu nemá, měl by se oceňovat vhodným oceňovacím modelem, ale pouze v případě, že vstupy pro tento model lze objektivně zjistit. Pokud to nelze, musí se oceňovat ve vnitřní hodnotě (i v tom případě, že žádnou nemá).\nPokud byl derivát pořízen za účelem hedgingu, měla by se vybrat metoda, která nejlépe zobrazuje zajištění rizika, které se hedguje (která vede k tomu, že hedge je nejefektivnější). Protože se mohou hedgovat různé druhy rizik, nelze a priori říci, která z těchto třech metod to bude.\nStejně jako oceňování, také účetní postup se odvíjí od účelu, ke kterému derivát byl pořízen. Pokud byl pořízen za účelem spekulace, účetní postup je velice jednoduchý: derivát se vede v účetnictví v reálné hodnotě a všechny změny v této hodnotě se promítnou na výsledovku tak, aby se staly součástí běžného hospodářského výsledku.\nPokud derivát byl pořízen za účelem hedgingu, účetní postup se dál odvíjí od toho, zda derivát byl pořízen pro účel zajištění rizika spojeného se změnou v hodnotě majetku nebo závazku, nebo pro zajištění rizika spojeného s výší očekávaného peněžního toku v budoucnosti, nebo zajištění rizika spojeného se změnou kurzu cizí měny (a jak tato změna ovlivní buď reálnou hodnotu majetku nebo závazku, nebo očekávaný peněžní tok). Z tohoto vyplývá, že tzv. hedge accounting (hedgovací účetnictví) se dá rozdělit do dvou druhů: hedge reálné hodnoty (fair value hedge) a hedge peněžních toků (cash flow hedge), s tím, že drobné rozdíly hedgingu cizích měn se také dají rozdělit do těchto dvou druhů.\nHedging reálné hodnoty\nTento postup se používá na zajištění rizika spojeného se změnou majetku nebo závazku. Z tohoto vyplývá, že se může vztahovat pouze na něco, co účetní jednotka už ve svém účetnictví vede (nebo co zaúčtuje) jako majetek nebo závazek v momentu, kdy derivát (který má k zajištění sloužit) pořídí.\nPoznámka: dosud se tzv. pevné dohody (firm commitments) podle IAS / IFRS nepovažovaly za hedge reálné hodnoty, ale za hedge peněžních toků. Jako součást změn, které (s největší pravděpodobností) budou zavedeny během roku 2003, se to změní a tyto hedge se začnou považovat za hedge reálné hodnoty.\nÚčetní postup funguje tak, že účetní jednotka sleduje jak zajištění majetku nebo derivátu v reálné hodnotě, tak i změnu obou reálných hodnot. Výsledné zisky (gains) a ztráty (losses) mezi sebou kompenzuje s tím, že do běžného hospodářského výsledku promítne pouze jejich rozdíl.\nDne 1.12.2003 firma XYZ má na skladě 10,000 jednotek suroviny X1, která představuje speciální třídu suroviny X. Firma očekává, že jeden ze stálých zákazníků bude tuto surovinu během dalších třech měsíců potřebovat, a tak se rozhodne ji do té doby držet v zásobách.\nSurovina X1 se sice na trhu běžně neobchoduje, ale obchoduje se surovina X. Komoditní burza zprostředkovávající obchodování by však byla ochotná převzít surovinu X1 na vyrovnání závazku prodat surovinu X.\nDne 1.12.2003 se surovina X1 prodává za 263 Kč, zatím co surovina X se obchoduje za 260 Kč za jednotku. Aby si firma zajistila potenciální změny v ceně suroviny, stejný den XYZ koupí futura prodat suroviny X za 260 v den 29.2.2004. Burze složí zálohu ve výši 4% tržní hodnoty suroviny a za zprostředkování se zaváže zaplatit 2 600 Kč (splatné při uzavření nebo prodeji futura). XYZ stanoví, že vnitřní hodnota futura bude sloužit hedge, a tato hodnota se také bude používat k posouzení efektivity hedge. 15.2.2004 zákazník surovinu X1 koupí za tržní cenu a XYZ prodá futura.\nNásledující tabulka sleduje změny v cenách surovin a zisky a ztráty s těmito změnami spojené.\nE = C * 4%\n* v tomto sloupečku se sleduje změna (nerealizovaný zisk / ztráta) z jednoho období do dalšího.\nZáloha na futur\nZaúčtování pořízení futur na hedge zásob.\nPoznámka: V případě, že by se jednalo o forvard (kde se nemusí skládat záloha a protistraně se obvykle nic neplatí), nebyl by žádný zápis nutný.\nZaúčtování dopadu hedge ke konci období.\nPoznámka: XYZ na výsledovku promítne rozdíl v zisku a ztrátě (neboli 10 000 Kč) a časové rozlišení poplatku (867 Kč = 2 600 Kč / 3) tak, aby se tyto částky započítaly do běžného hospodářského výsledku. Pro zjednodušení tento příklad předpokládá, že burza bude chtít zvýšit zálohu ke konci roku, místo toho, aby takovéto navýšení bylo spjato se změnou ceny suroviny, což je obvyklý postup.\nZaúčtování prodeje suroviny a vyrovnání futura.\nStejný všeobecný účetní postup se používá, pokud se na hedging místo forvard nebo futur používá opce. Jediný rozdíl je v tom že, vzhledem k tomu, že opce poskytují pouze práva, nikoliv povinnosti, mohou se používat tak, že zajistí ztrátu, ale umožní získat zisk (pokud to firma formálně stanoví jako součást hedgovací strategie, smí na opce používat hedge accounting). Při nepříznivém vývoji se tak hodnota opce sníží maximálně na nulu (na rozdíl od forvardu, jehož hodnota se stane záporná).\nDne 1.12.2003 má firma XYZ na skladě 1 000 jednotek suroviny W, která se prodává za 100 Kč za jednotku. XYZ se chce pojistit proti potenciální ztrátě, způsobené poklesem tržní ceny suroviny, ale chce dosáhnout potenciálního zisku, pokud tržní cena vzroste. Aby to mohla udělat, koupí opci, která jí dává právo prodat 1 000 jednotek suroviny za 100 Kč za jednotku do 31.01.2004. Za tuto opci zaplatí 2 000 Kč. Dne 31.12.2003 se surovina prodává za 90 Kč a 31.01.2004 se prodává za 110 Kč. XYZ stanoví, že vnitřní hodnota opce bude sloužit hedge, a že tato hodnota se také bude používat ke změření efektivity hedge.\nZaúčtování změny v hodnotě suroviny a opce a rozpuštění pořizovací ceny opce do nákladů.\nI přesto, že se při hedgingu často používá vnitřní hodnota derivátu, je někdy vhodnější používat tržní hodnotu.\nDne 1.1.2003 XYZ poskytne svému vedení opce na koupi 10 000 akcií kdykoliv po dni 31.12.2005 za 50 Kč. XYZ se rozhodne tyto opce zařadit do nákladů dnem vydání. Reálnou hodnotu vydaných opcí spočítá vhodným oceňovacím modelem. Aby se pojistila proti případné změně v hodnotě vydaných opcí, XYZ koupí 10 000 opcí (které jí dávají právo koupit vlastní akcie) na trhu a rozhodne se tyto opce sledovat v jejich tržní hodnotě. Následující tabulky sledují vývoj tržní hodnoty akcií a koupených opcí, časové hodnoty vydaných opcí a výsledné zisky a ztráty.\nTržní cena akcií\nSpočítaná hodnota vydaných opcí\nTržní cena koupených opcí\nC = B - B’\nE = D - D’\n* XYZ tuto hodnotu zjistí všeobecně uznávaným oceňovacím modelem dle vlastního výběru.\nProtože (jak ukazuje následující tabulka) efektivita hedge je v rozpětí 80% až 125% změny v hodnotě hedgovaného majetku, hedge se dá považovat za vysoce efektivní.\nVykázaný zisk (ztráta)\nNáklady na zaměstnanecké opce\nZaúčtování vydání se zahedgováním zaměstnaneckých opcí.\nZaúčtování dopadu zahedgování zaměstnaneckých opcí.\nZaúčtování koupení vlastních akcií a uzavření zahedgování zaměstnaneckých opcí.\nPředchozí příklady znázorňují základní druhy derivátů a základní postup při účtování derivátů pořízených jako hedge reálné hodnoty. Zde je však nutné upozornit na skutečnost, že může existovat nekonečné množství variant na toto téma. Tyto varianty spočívají nejenom v tom, že se vytvoří hybridní derivát (jako například swap, collar, swaption, atd.), nebo vložený derivát (kdy jedna dohoda má komponenty, které se mohou považovat za deriváty, ale i jiné komponenty, které se za ně považovat nemohou), ale také v tom, že se vytvoří derivát, jehož hodnota se neodvíjí od žádného majetku, závazku, kurzů nebo sazby, ale od potenciální budoucí události jako je například počasí.\nVětšina těchto derivátů (až na jejich složitost a otázky spojené se spolehlivostí stanovení jejich reálné hodnoty) není příliš kontroverzní. Na druhé straně, swapy úrokových sazeb (u dlužníka) dnes vzbuzují značnou kontroverzi. Důvodem je to, že podle dnes platných pravidel závazky, které jsou spojeny s fixní sazbou, se nepřeceňují na základě změny v tržních úrokových sazbách. Nicméně, účetní postup doporučen pro swapy používané jako hedge reálné hodnoty s takovýmito přeceněními počítají.\nIAS 39 – Finanční nástroje: účtování a oceňování, odstavec 139 říká, že příklad hedge reálné hodnoty je hedge, který zajišťuje riziko spojené se změnou reálné hodnoty dluhu (nebo dlužná investice) jak pro věřitele, tak pro dlužníka. Z toho vyplývá, že dlužník, jehož závazek je spojen s fixní sazbou, by měl závazek přeceňovat na základě změn tržní sazby, a výsledné změny v reálné hodnotě hedgovat tak, že swapem vymění fixní sazbu za variabilní.\nNejenom, že tento postup postrádá ekonomickou logiku, ale je také v přímém rozporu s požadavky odstavce 93 IAS 39, který vyžaduje, aby účetní jednotka vedla všechny závazky (kromě závazků v třídě obchodované, nebo takových, které jsou deriváty) v současné hodnotě budoucích plateb (což, pokud se platí fixní úrok, přeceňování vylučuje).\nNicméně, protože je to běžné v literatuře, je nutné, aby tato kapitola poskytla příklad swapu, který „hedguje“ změny v reálné hodnotě závazku, spojeného s fixní sazbou.\nPříklad – závazek spojený s fixní sazbou\nDne 1.1.2003 XYZ vystaví 10 směnek s nominální hodnotou 10 000 Kč splatné za pět let. Směnky platí 10% kupón p.a., který se rovná tržní úrokové sazbě k 1.1.2003, vždy k datu 31.12. XYZ bude závazek přeceňovat k reálné hodnotě, která se odvíjí od tržní sazby. Aby se pojistila proti změnám v této hodnotě, uzavře swap sazeb s „in arrears reset“a nedostane, ani nezaplatí žádnou prémii.\nTato tabulka sleduje vývoj tržních úrokových sazeb:\nZaúčtování vydání směnek.\nSwap nemá k 1.1.2003 žádnou hodnotu a neúčtuje se.\nProtože směnky povede v reálné hodnotě, na konci prvního období firma přecení směnky na základě tržní úrokové sazby v daný den. Zároveň zjistí hodnotu swapu (kterou zná na začátku období).\nPříjem (výdaj) z swap\nSH majetku (závazku)\nZisk (ztráta) na závazku: D = (7 985)\nZisk (ztráta) na swap: D = 7 985\n* diskontovaná variabilní sazbou.\nPeníze (zaplacení držiteli směnek)\nPeníze (zaplacení protistraně swapu)\nPeníze (přijatý od protistrany swapu)\nZaúčtování platby úroků, swap úroků a přecenění závazku a derivátu.\nPoznámka: v tomto příkladě se uvádí zápis, který by proběhnul na konci období, až by došlo k peněžním tokům. Pokud by se sestavovala měsíční nebo čtvrtroční závěrka, účetní jednotka by tyto roční položky časově rozlišila na individuální měsíce nebo čtvrtroky. Pro účel znázornění je tento první zápis rozdělen do svých komponentních částí. V následujících zápisech se tyto komponenty znovu sloučí a prezentují se tak, jak by je běžná firma pravděpodobně provedla.\nZisk (ztráta) na závazku: D = (5 875)\nZisk (ztráta) na swap: D = 5 875\nZisk (ztráta) na závazku: D = 18 664\nZisk (ztráta) na swap: D = (18 664)\nZisk (ztráta) na závazku: D = 200\nZisk (ztráta) na swap: D = (200)\nZisk (ztráta) na závazku: D = (656)\nZisk (ztráta) na swap: D = 656\nNásledující příklad sice není uvedený v žádné jiné literatuře, ale byl by logicky konzistentní s požadavky IAS 39 odstavec 93, který od firem vyžaduje, aby závazky vedly v historické (nikoli reálné) hodnotě.\nDne 1.1.2003 si XYZ půjčí 100 000 Kč na pět let s tím, že se zaváže ročně splácet jak úrok, tak jistinu na základě variabilní úrokové sazby ke dni splátky, což je 31.12. Variabilní úrok k 1.1.2003 je 10%. Aby se pojistila proti případným změnám v úrokových sazbách, XYZ sestaví swap úrokových sazeb, podle kterého bude platit pevnou sazbu ve výši 10% p.a. XYZ nedostane, ani nezaplatí žádnou prémii, a swap umožňuje čisté vyrovnání (net settlement). Následující tabulka ukazuje vývoj ročních sazeb a splátky úroků a výsledné zisky a ztráty.\nZbývající počet období\nNásledující tabulka ukazuje současnou hodnotu splátek a amortizace závazku.\nKontrola současné hodnoty splátek\nF = E x B\nPůjčka k úhradě\nProtože firma nezaplatila, ani nedostala žádnou prémii, derivát není nutné v tomto okamžiku účtovat.\nKe dni 31.12.2003 XYZ přepočítá splátky s úrokem 8%, zjistí nový závazek a upraví amortizační tabulku:\nFirma porovná tuto amortizaci s amortizací podle fixní 10% úrokové sazby a provede následující zápis, který pro účely srozumitelnosti zobrazuje splátku úroků a čisté vyrovnání swapu zvlášť.\nÚroky zaplacený (související s půjčkou)\nÚroky zaplacené (související se swapem)\nZaúčtování splátky na půjčce a čisté vyrovnání swapu.\nKe dni 31.12.2004 XYZ znovu přepočítá splátky s úrokem 6%, znovu zjistí nový závazek a upraví amortizační tabulku:\nFirma postupuje stejně až do posledního období.\nHedging peněžních toků\nTento postup se používá při zajišťování rizika spojeného s výší očekávaného budoucího peněžního toku (místo se změnou v reálné hodnotě majetku nebo závazku).\nPoznámka: jak bylo dříve zmíněno, pevné dohody (firm commitments) se podle současně platných IAS/IFRS nepovažovaly za hedge reálné hodnoty, ale za hedge peněžních toků. Protože se během roku 2003 očekává změna těchto pravidel, neposkytuje tato kapitola žádné příklady tohoto postupu.\nÚčetní postup funguje tak, že účetní jednotka sleduje pouze změny v hodnotě derivátu, který sleduje v kapitálu (nepromítá do běžného hospodářského výsledku) do té doby, než zajištěná událost neovlivní hospodářský výsledek.\nFirma XYZ je výrobcem, který používá surovinu Y. Dne 1.7.2003 odhadne, že za jeden rok bude potřebovat 10 000 jednotek této suroviny. Protože se chce pojistit proti případnému vzrůstu ceny suroviny, vstoupí do forvardu, v němž se zaváže koupit 10 000 jednotek této suroviny za 5 Kč za jednotku ke dni 30.06.2004 (nezaplatí, ani nedostane žádnou prémii).\nNásledující tabulka ukazuje vývoj cen této suroviny, a zisky nebo ztráty z tohoto vývoje vyplývající:\nTržní hodnota suroviny\nB = A x 10 000\nC = B - 50 000\nD = D B\nkoupí a o měsíc později ji (jako součást svého výrobku) znovu prodá.\nProtože nebyla zaplacena ani obdržena žádná prémie, není nutný žádný zápis.\nZaúčtování změny v reálné hodnotě hedge peněžního toku a pořízení hedgovaných zásob.\nPoznámka: předchozí zápis předpokládá, že firma derivát prodala, a pak koupila surovinu od svého normálního dodavatele. Pokud by firma forvard využila, zaúčtovala by transakci následovně.\nProtože kumulované zisky a ztráty zůstanou v kapitálu do té doby, než očekávaná transakce ovlivní běžný hospodářský výsledek, firma hedge rozpustí (tím, že o jeho hodnotu sníží náklady na prodané produkty) v momentu, kdy koupenou surovinu znovu (jako součást výrobku) prodá.\nHedging cizích měn\nNa rozdíl od amerických standardů US GAAP, IAS / IFRS nepovažují hedging cizích měn za samostatnou účetní oblast. Firmy tak postupují stejně, bez ohledu na to, proti čemu se zajišťují (změna úrokových sazeb, změna reálných hodnot, změna kurzů, atd.). Jediné, na co je nutné upozornit, je, že podle IAS / IFRS se hedge investice v cizí měně (kde matka si zajišťuje pohyb kurzů měny dcery) považuje za hedge peněžních toků, nikoli reálné hodnoty.\nDále je nutné upozornit na to, že vzniklá kumulace zisků a ztrát v kapitálu, se považuje za samostatnou položku a vede se odděleně (pokud je podstatná) od kumulací zisků a ztrát spojených s ostatním hedgingem (a rozdílu, který vzniká při převodu investice v cizí měně).\nNakonec je nutné upozornit na to, že na hedging cizí měny se nemusí používat derivát (na rozdíl od jiných druhů hedgingu).\nDne 1.12.2003 firma XYZ koupí zboží v hodnotě 5 000 CMJ (cizích měnových jednotek) na fakturu, která je splatná za dva měsíce. Tentýž den se CM (cizí měna) prodává za 28 Kč. Aby se pojistila proti případným změnám kurzu, firma se dohodne s dealerem cizích měn, že za dva měsíce od něj koupí 5 000 CMJ za 28 Kč a že mu za zprostředkování obchodu zaplatí provizi ve výši 1%. Dne 31.12.2003 je kurz CM 27 Kč a dne 31.1.2004 je kurz 29 Kč. Dne 31.1.2004 firma koupí cizí měnu od dealera a zaplatí fakturu.\nZávazek z obchodního styku (splatný v cizí měně)\nPohledávka (vůči dealerovi cizích měn)\nPrémie na koupi cizích měn splatná v příštím období\nZávazek (vůči dealerovi cizích měn)\nZaúčtování nákup zásob a hedge cizí měny.\nPrémie na koupi cizích měn\nZaúčtování zisku a ztráty z hedge cizí měny a časové rozlišení prémie.\nPeníze (v cizí měně)\nPro účel srovnání následuje postup, který by se používal, pokud by firma vstoupila do forvardové dohody (kdy protistraně zaplatí prémii ve stejné výši při pořízení derivátu):\nZaúčtování nákupu zásob a hedge cizí měny.\nAčkoliv postup je podobný, nelze ignorovat fakt, že pokud se na hedging nepoužívá derivát, vznikne majetek a závazek (s dealerem) ve stejné hodnotě jako položka, která se hedguje. Tento rozdíl vede k tomu, že pokud je to možné, většina firem na tento druh hedgingu používá deriváty.\nČeská účetní legislativa je každým rokem novelizována s cílem přiblížit její úpravu IAS/IFRS. Finanční nástroje a zejména pak finanční deriváty byly u nás donedávna primárně rozpracovány pro oblast finančních institucí, tj. hlavně bank. Co se týče podnikatelských subjektů, tak postupnými novelizacemi, které počaly rokem 2000, se podařilo tuto úpravu přiblížit IAS/IFRS. Vydané standardy IAS 32 a IAS 39 se staly předlohou pro současnou úpravu, neboť většina našich ustanoveních byla z těchto dvou vyhlášek převzata. Přesto musím říci, že české účetní postupy nejsou pro podnikatelské subjekty dosud rozpracovány do takové míry jako je tomu u bankovního sektoru a již pohledem na rozsah dvou zmíněných standardů a na rozsah několika odstavců naší právní úpravy lze zjistit, že naše úprava je sice na dobré cestě, ale prozatím nedostatečná.\nPro rok 2003 tvoří právní základ české účetní legislativy jednak zákon o účetnictví a vedle něj nově ustanovená vyhláška č. 500/2002 Sb., která provádí některá ustanovení zákona o účetnictví pro účetní jednotky, které jsou podnikateli účtujícími v soustavě podvojného účetnictví. Přechodnými ustanoveními zákona je zároveň během roku 2003 povoleno použití Opatření MF, kterým se stanoví postupy účtování pro podnikatele a které bylo ještě nedávno vedle zákona druhou právní normou pro oblast účetnictví. Postupy účtování uvedené v tomto opatření lze nyní použít, pokud nejsou v rozporu se zákonem a pokud nejsou nově upraveny ve vyhlášce.\nPodíváme-li se blíže na současnou úpravu, pak zákon o účetnictví se k finančním nástrojům vyjadřuje pouze pro oblast oceňování. Jednak je v § 25 odst. 1 písm. f) stanoveno, že podíly, cenné papíry a deriváty se oceňují pořizovacími cenami. A dále v § 27 odst. 1 se zákon dotýká reálné hodnoty a stanoví, že cenné papíry klasifikované k obchodování nebo na prodej (v postupech účtování se označují takto klasifikované cenné papíry jako realizovatelné), deriváty a části majetku a závazků zajištěné deriváty se oceňují k okamžiku, kdy se sestavuje účetní závěrka v reálné hodnotě. V těchto ustanoveních dochází ke shodě s IAS/IFRS a vyplývá z nich, že při počátečním zachycení finančních nástrojů v účetnictví použije účetní jednotka pořizovací hodnotu a v každém okamžiku zveřejňování finančních výkazů je povinna přecenit a vykázat příslušné složky finančních nástrojů v reálné hodnotě.\nProblematickou oblastí je u nás vymezení reálné hodnoty (fair value). V žádné ze tří zmiňovaných norem není uvedena konkrétní definice, která by vymezila reálnou hodnotu tak, jako je tomu v případě definice v úvodu standardů IAS 32 a IAS 39. Zákon o účetnictví pouze stanoví v § 27 odst. 2 toto:\nTržní hodnota je považována jako primární hodnota vyjadřující reálnou hodnotu. V § 27 odst. 3 je uvedeno, že tržní hodnotou se rozumí hodnota, která je vyhlášena na tuzemské či zahraniční burze nebo na jiném veřejném (organizovaném) trhu a dále stanoví, která konkrétní cena by se měla použít. Tato definice se také do jisté míry neshoduje s definicí IAS/IFRS, neboť se zde nezmiňuje o aktivním trhu. IAS/IFRS stanovují, že organizovaný veřejný trh, který slouží k získání tržní hodnoty, by měl být aktivní a likvidní. Myslím si, že český burzovní trh toto plně nesplňuje a proto jsou nejlepším zdrojem tržní hodnoty zahraniční burzovní trhy, které tyto podmínky splňují, pokud se na těchto trzích obchoduje s tuzemskými finančními nástroji.\nV případech, kdy tržní hodnota není k dispozici, použije se k ocenění odborný odhad. Postup pro výpočet reálné hodnoty tímto způsobem si stanoví účetní jednotka vnitřním předpisem. Pod toto ocenění se zahrnuje i použití všeobecně uznávaných oceňovacích modelů, které se používají zejména pro stanovení reálné hodnoty derivátů.\nPokud není objektivně možné stanovit reálnou hodnotu tržní hodnotou ani odborným odhadem, použijí se metody ocenění podle § 25, kde je stanovena pro podíly, cenné papíry a deriváty pořizovací cena.\nVyhláška č. 500/2002 Sb., která je platná od počátku roku 2003, vymezuje účetní postup, který se má použít při uplatnění reálné hodnoty k oceňování cenných papírů. V § 51 odst. 1) a 2) je stanoveno:\n(1) Změny reálných hodnot u cenných papírů, které jsou drženy za účelem provádění transakcí na veřejném trhu, například tuzemská nebo zahraniční burza, s cílem dosahovat zisk z cenových rozdílů na veřejném trhu v krátkodobém horizontu, se účtují jako finanční náklad nebo finanční výnos.\n(2) Změny reálných hodnot ostatních cenných papírů se účtují prostřednictvím rozvahových účtů v účtové skupině 41.\nZ těchto ustanoveních vyplývá shodný účetní postup s IAS/IFRS, kdy u cenných papírů klasifikovaných k obchodování se nerealizované zisky a ztráty účtují stejně jako realizované, tj. výsledkově, a u cenných papírů na prodej se nerealizované zisky a ztráty účtují rozvahově, tj. prostřednictvím účtů vlastního kapitálu.\nÚčetní postup, který řeší oblast dlužných cenných papírů držených do splatnosti, není v nově ustanovené vyhlášce popsán. V zákoně o účetnictví se v textu § 27 odst. 5 píše, že dluhopisy a ostatní cenné papíry s pevným výnosem, které se neoceňují reálnou hodnotou, se ocení k okamžiku sestavení účetní závěrky pořizovací cenou zvýšenou nebo sníženou o úrokové výnosy nebo náklady. Myslím si, že je možné pro tuto kategorii použít úpravu metody efektivní úrokové sazby podle IAS/IFRS. Na jejím základě dochází ke stanovení správné velikosti úrokových výnosů a nákladů, o kterých se následně účtuje ve věcné a časové souvislosti.\nK bližšímu vymezení pojmů, které se týkají cenných papírů a podílů, lze použít Opatření MF a čl. XV. V tomto článku jsou vymezeny dlužné cenné papíry, majetkové účasti, cenné papíry podle stanovených tříd, tj, k obchodování, realizovatelné a držené do splatnosti, vymezuje se dlouhodobý a krátkodobý finanční majetek. Všechna tato ustanovení jsou do značné míry shodná s vymezením IAS/IFRS.\nÚprava finančních derivátů je pro podnikatelský sektor poněkud rozporuplnější. V nově platné vyhlášce č. 500/2002 Sb., jsou derivátům věnovány dvě ustanovení a to § 52 a § 53. Oba paragrafy se však podle přechodného vymezení vyhlášky použijí až v účetním období začínajícím 1. lednem 2004 a později. Z toho plyne, že pro rok 2003 jsou ještě platná ustanovení uvedená k derivátům v příslušném Opatření MF. Považuji však za správné zde zmínit úpravu uvedenou ve vyhlášce, která je převzata z úpravy IAS 39. § 52 vyhlášky tak říká:\nc) efektivita je spolehlivě měřitelná a průběžně posuzována.\n§ 53 vyhlášky k tomu dodává:\nZměny reálné hodnoty derivátů určených k obchodování, jimiž jsou deriváty, které nesplňují podmínky uvedené v § 52 odst. 3, se účtují jako finanční náklad nebo finanční výnos.\nDosavadní úprava derivátů je rozpracována v Opatření MF v čl. XIX. V odst. 1) se uvádí definice derivátu, která je shodná s definicí obsaženou v IAS 39. Článek vymezuje členění derivátů na pevné termínové operace a opce a následně je člení na deriváty k obchodování a deriváty zajišťovací. Na základě tohoto druhého členění se stanovuje účetní postup jejich zobrazení, který ale není plně v souladu s IAS 39.\nDeriváty, které jsou klasifikovány k obchodování jsou rozděleny do skupiny veřejně obchodovaných a ostatních. První skupina, tj. deriváty určeny k obchodování na veřejném trhu, účtuje změny reálné hodnoty přes účty finančních nákladů a finančních výnosů. Všechny ostatní deriváty k obchodování účtují změny reálné hodnoty přes účty vlastního kapitálu, tj. rozvahově.\nZajišťovací derivát je derivát, jehož změny v reálné hodnotě nebo očekávané peněžní toky zcela nebo zčásti kompenzují změny v reálné hodnotě zajištěné položky nebo změny peněžních toků plynoucích ze zajištěné položky. Musí splňovat podmínky uvedené v čl. XIX odst. 10) a poté mohou být zajištěny:\na) změny reálné hodnoty rozvahových aktiv a závazků,\nb) očekávané budoucí peněžní toky.\nJedná-li se o zajištění budoucích peněžních toků, účtuje se o derivátu jako o derivátu k obchodování. Zisky a ztráty ze změn reálných hodnot u zajišťovacích derivátů se účtují přes účty vlastního kapitálu, přičemž odst. 12) čl. XIX přináší speciální případy, kdy tomu tak není. Neboť budoucí úprava zajištění reálné hodnoty podle § 52 vyhlášky se odlišuje od současné úpravy, je přechodným ustanovením vyhlášky stanoveno, že změny reálné hodnoty derivátů a změny reálné hodnoty zajištěných položek aktiv a pasiv, které byly účtovány před 1. lednem 2004 prostřednictvím rozvahových účtů na účtech účtové skupiny 41 a podle § 52 budou účtovány prostřednictvím účtů nákladů a výnosů, se zaúčtují jako změna metody do mimořádných nákladů a výnosů.\nDomnívám se, že původní a současná úprava finančních derivátů v české účetní legislativě je dosti komplikována a poměrně zmatečně zpracována. Navíc jsou v naší legislativě dosti nelogicky rozpracovány diferencované účetní postupy, které se týkají stejné ekonomické podstaty, pro různé ekonomické subjekty, tj. na jedné straně finanční instituce a na straně druhé podnikatelský sektor. Uvážím-li dvě nová ustanovení obsažená ve vyhlášce č. 500/2002 Sb., pak lze o nich říci, že naznačují dobrý směr do budoucna, ale jednoznačně nestačí v současné době ke kvalitnímu pokrytí takto složité finanční a účetní oblasti, jakou deriváty rozhodně jsou.\nMezinárodní účetní standard 32 – Finanční nástroje: zveřejňování a prezentace a Mezinárodní účetní standard 39 – Finanční nástroje: účtování a oceňování řeší společně problematiku účtování a vykazování finančních nástrojů, které na jedné straně zahrnují dlužné a majetkové finanční investice a na straně druhé rozsáhlou problematiku finančních derivátů. IAS 39 vymezuje čtyři základní třídy, do nichž je nutné finanční majetek a finanční závazky zatřídit. Jde o třídy k obchodování, na prodej, držené do splatnosti a samostatnou skupinu půjček a pohledávek vytvořených účetní jednotkou. Pro každou tuto třídu upravuje standard příslušnou účetní metodu zaznamenání a vykázání ve finančních výkazech.\nFinanční deriváty jsou poměrně přesně definovány v IAS 39 a jsou členěny do dvou skupin, od kterých se následně odvíjí aplikovaný účetní postup. Jsou-li splněny přesně vymezené podmínky, lze je použít jako nástroje zajištění a to při zajištění reálné hodnoty nebo při zajištění peněžního toku. Všechny ostatní deriváty se považují jako deriváty k obchodování, resp. pro účely spekulace.\nČeská účetní legislativa se v oblasti finančních nástrojů postupně přibližuje úpravě Mezinárodních účetních standardů, ale je potřeba udělat v tomto procesu ještě kus práce v budoucnu. Snaha převzít do našich předpisů úpravu IAS 32 a IAS 39 je rozumná, ale to co bylo doposud uskutečněno je nedostatečné.\n Na této kapitole se významně podílel Libor Vašek (který na téma postavení finančních investic a finančních derivátů v současné úpravě US GAAP napsal pod vedením autora kapitoly diplomovou práci na VŠE v Praze). Autor kapitoly mu touto formou děkuje.\n V tomto úvodě se hovoří o zásadě historických cen v abstraktu, nikoli o její konkrétní podobě ve vyhláškách IFRS. Tato diskuse primárně čerpá z úvah o „významu ceny“, které se objevují v US GAAP vyhlášce konceptů (SFAC) 5 (odstavce 68 - 70), a kde se polemizuje o teoretických rozdílech mezi „systémem historických cen“ (historical cost system) a „systémem historických výměnných cen“ (historical exchange price system).\n Samozřejmě praxe je poněkud složitější než tento úvod naznačuje. Například koncepční rámec IFRS uvádí čtyři báze pro oceňování, zatímco v samotných vyhláškách se objevuje minimálně dalších pět možností (pokud se nepočítají znalecké posudky). Nicméně v konečném důsledku všechny tyto možnosti jsou založené na jednom všeobecném principu: jediný všeobecně spolehlivý zdroj reálné hodnoty (fair value) je transakce na délku paže (arm‘s length transaction).\nTransakce na délku paže (neboli tržní transakce) se chápe jako transakce, kde obě (nebo všechny zúčastněné) strany jsou nezávislé a jednají bez nátlaku.\nFinancial Accounting Standards Board neboli FASB (www.fasb.org).\n U majetkových cenných papírů by takovýto důvod mohl být zpevnění vztahu s dodavatelem nebo odběratelem tím, že se koupí významná část jeho akcií. U dlužných cenných papírů by tímto důvodem mohlo být výnosnější investování peněžních prostředků, které se drží za obchodním účelem (například financování budoucího výzkumu a vývoje, nebo udržení finanční flexibility).\n Technicky se do této třídy nesmí zařadit půjčky. Na druhé straně, pokud věřitel má v úmyslu půjčku držet do její splatnosti, tak na její účtování používá stejný účetní postup, který se používá u této třídy. Jediný praktický rozdíl tak spočívá v tom, že půjčky a ostatní investice držené do splatnosti, se na rozvaze vykazují zvlášť a odděleně.\n Pojem „bez tržních hodnot“ je podle IAS 39, odstavec 68, situace, kdy reálnou hodnotu investice nelze stanovit referencí na aktivním a likvidním trhu.\n IAS 39 odstavec 109 definuje reálnou hodnotu investice jako „očekávanou zpeněžitelnou částku“ (estimated recoverable amount), která se (více či méně) rovná současné hodnotě očekávaných budoucích peněžních toků (pokud je očekávaný peněžní tok záporný, investice se přeúčtuje a vede v rozvaze jako závazek).\nPoznámka: protože toto téma vyžaduje delší vysvětlení (jeho diskuse zabírá 11 odstavců Standardu 39) než je možné uvést v publikaci tohoto typu, doporučuje se čtenářům, kteří o této problematice potřebují vědět více, aby se obrátili přímo na samotný standard (odstavce 109 až 120).\n Na tvorbě tohoto příkladu se podílel Libor Vašek.\n Nepatrné zpoždění splátek (obvykle chápáno jako míň než měsíc) by se nemělo brát jako důkaz platební neschopnosti. Jakékoliv zpoždění by však mohlo být chápáno jako důkaz finanční tísně a investor by ho vždy měl brát jako signál k okamžitému prověření, zda dlužník bude dál schopen dostát svým povinnostem. Porušení dohody také může nastat z jiného důvodu, než jenom zmeškání splátky. Například, pokud dlužník klesne pod určitou úroveň likvidity, kterou je povinen udržovat, může se jednat o porušení ustanovení dohody.\n Ačkoliv IAS 39, odstavec 110 říká, že pokles ratingu se nemá považovat za důkaz platební neschopnosti, menší pokles v ratingu (například z AA na A) však jistě naznačuje, že dlužník by mohl být ve finanční tísni. Zatímco velký pokles (například z A na BB) jistě naznačuje, že je nutné investice znovu pečlivě prozkoumat.\n Neobchodovatelná neznamená neobchodována. Pokud se s investicí přestalo obchodovat například proto, že byla stáhnuta z trhu, nemusí to znamenat, že její hodnota poklesla. Znamená to však, že tato investice už dál nepatří do tříd obchodované nebo na prodej, a pokud v nich byla zařazena, musí se vyřadit.\n Chystané změny ke Standardu 39 tuto možnost ruší, a tak se všechny ztráty ze snížení hodnoty brzy stanou trvalými.\n Diskont se bude dál amortizovat metodou „amortizované pořizovací hodnoty“ po dobu jeho životnosti stejně jako v předchozím příkladě.\n V praxi se tento druh půjček a pohledávek často vyskytuje ve formě dlouhodobých směnek nebo jiných podobných finančních nástrojů.\n Podmínkou však je, že se jedná o nezávislé strany, které do dohody vstoupily dobrovolně a dohromady s půjčkou nevznikla další, vedlejší výhoda.\nPoznámka: je důležité si uvědomit, že Mezinárodní účetní standardy pod pojmem „dobrovolné“ chápají jak situaci, kde ani jedna strana není v konkurzu nebo pod nucenou správou (nebo pod jiným podobným „cizím“ vlivem) tak i situaci, kdy firmě ve svobodném počínání nezabraňuje stát (například vláda nebo regulátor).\n Pokud se jedná o leasing u pronajímatele, i přes to, že se tento druh financování dá logicky považovat za poskytování úvěrů, přináší sebou řadu dalších komplikací a otázek, na které se ve Standardech 32 – Finanční nástroje: zveřejňování a prezentace a 39 – Finanční nástroje: účtování a oceňování neodpovídá. Z tohoto důvodu se v této kapitole o leasingu pro pronajímatele dál nehovoří. Základy této problematiky byly zpracovány v prvním dílu knihy IAS v příkladech.\n Na zjištění splátky se používá stejná tabulka jako na zjištění diskontní sazby s rozdílem, kdy se zjišťují různé splátky místo různých diskontních sazeb.\n Na spočtení splátek je také možné použít vzorec, který je běžně označován jako umořovatel:\nKde A je počet období, B je diskontní sazba, C je nominální hodnota půjčky a D jsou splátky.\n Pokud by se jednalo o jinou periodicitu než roční, například měsíční, firma by zjistila měsíční úrok a v tabulce by stanovila měsíc jako období. Pokud by se na měsíční splátky používal roční úrok jednoduše vydělený 12, vznikl by rozdíl a příklad by se nemohl spočítat.\n Tato praxe se odvíjí od požadavků US GAAP. I přes to, že IAS 24 – Spřízněné strany vysloveně neobsahuje podobný požadavek, než auditoři dovolí firmám takové tvrzení uvést jako součást popisu těchto transakcí, na základě všeobecného požadavku pravdivého a věrného obrazu od firem vyžadují, aby takové transakce zaúčtovaly ve skutečně tržních podmínkách.\n Pokud by tato částka byla podstatná (material), firma by ji musela vykázat jako samostatnou řádkovou položkou. V každém případě, pokud by se jednalo o významnou událost (significant event), firma by o půjčce musela informovat v příloze.\n Je nutné si uvědomit, že po krachu firmy Enron a účetních potíží u firem Tyco, Worldcom a Ahold, jsou auditoři ohledně správného postupu u transakcí se spřízněnými osobami nekompromisní. Většina firem by tak měla znovu promyslet, zda je v zájmu akcionářů, věřitelů a zaměstnanců do takových transakcí vůbec vstupovat, protože plně informovat tyto skupiny o nich je dnes nezbytné.\n Takováto dohoda by byla například běžná, pokud prodejce chlazených nápojů půjčí maloobchodu na rekonstrukci za podmínky, že maloobchod mu dovolí také dodat chladící boxy, do kterých nebude nikdy dávat nápoje od konkurence.\n V případě, že by se jednalo o firmu, která je kotovaná na americké burze, jednalo by se také o porušení nařízení US GAAP, které by se mohlo (podle nového zákona Sarbanes-Oxley Act of 2002) považovat za trestný čin s maximálním trestem až 20 let vězení a pokutou ve výši $ 5,000,000.\n Majetkové investice nelze zařadit do třídy půjčky a pohledávky, ani do držené do splatnosti.\n Mezinárodní účetní standardy používají výrazy voting power (hlasovací moc) a voting rights (hlasovací práva). Hlasovací moc vychází z počtu hlasovacích práv. Jedno hlasovací právo je jeden hlas při volbě správní rady nebo podobného řídícího orgánu firmy. Zatímco obvyklé pravidlo je: jedna akcie jeden hlas, mohou existovat různé jiné možnosti, jako například super volicí akcie, kdy každá z nich má víc než jeden hlas. Mohou také existovat „potenciální volicí práva“ (potential voting rights), jako například opce, které svému držiteli de facto umožňují kontrolovat hlasy. Podle interpretace SIC 33 - Konsolidace a ekvivalenční metoda – potenciální volební práva a alokace podílu na rozhodování, by se při rozhodování o výši vlivu měla počítat všechna volicí práva a potenciální volicí práva.\nPoznámka: protože se Mezinárodní účetní standardy k této záležitosti nevyjadřují, není jasné, jak se budou stavět de facto k hlasovacím právům, která vyplývají ze zákona, ale která nemají s vlastnickým podílem nic společného, jako jsou například hlasy zaměstnanců při volbě dozorčích rad německých společností. Jisté však je, že tvůrci Mezinárodních účetních standardů budou brzy nuceni se k tomuto filozofickému konfliktu (kdy politicky vyvolená skupina osob drží vlastnická práva bez vlastnictví) vyjádřit, pokud má konvergence světových účetních systémů dál pokračovat.\n Pokud se týká společného obchodu, na tento ekonomický subjekt se tato kritéria vysloveně nevztahují, protože se jedná o subjekt, který je pod společnou kontrolou dvou nebo více jiných subjektů. Úroveň vlivu je také často určená dohodou firem zúčastněných v tomto obchodě, místo toho, aby byla striktně určená majitelským podílem těchto stran.\n Podstatný vliv IAS 28 - Investice do přidružených podniků, odstavce 4 a 5. Rozhodující vliv: IAS 27 odstavce 12 a 13.\n Podle Mezinárodních účetních standardů stejně jako u akvizice, v případě, kdy investor získá podstatný vliv, je povinen zjistit reálnou hodnotu čistého majetku investice. Případný goodwill který vznikne, se pak rovná rozdílu mezi touto hodnotou a pořizovací cenou. Pokud účetní hodnota čistého majetku investice není stejná jako reálná hodnota čistého majetku investice, investor, který spočítal goodwill jako rozdíl mezi účetní hodnotou a pořizovací cenou, se dopustil chyby.\n Podle současně platných pravidel se goodwill musí odepisovat po dobu ne více než 20 let. Podle US GAAP se goodwill (od konce roku 2001) odepisovat nesmí. Jako součást mezinárodní konvergence standardů, IASB vydala návrh vyhlášky (www.iasb.org.uk/docs/ed03/ed03.pdf), která bude odepisování goodwillu také zakazovat.\n 2 500 000 Kč x 40% = 1 000 000 Kč.\n Pro účel srozumitelnosti se zde odpisy účtují jednorázově, dohromady s podílem na zisku investice. V reálu by se účtovaly každé období (každý měsíc nebo čtvrtrok), a firma XYZ by tak ve skutečnosti zaúčtovala odpisy pouze za čtvrtletí ve Ľ roční výše.\n 20 000 000 Kč x 40% = 8 000 000 Kč\n Rozdíl mezi futury a forvardy spočívá v tom, že u forvardů se jedná o dvě protistrany, které uzavřou dohodu mezi sebou, zatímco u futuru jsou tři strany dohody, s tím, že ta třetí (obvykle burza nebo jiný organizovaný trh) funguje jako clearing agent (který zprostředkuje obchod a ručí za to, že obě další strany dostanou svým právům a povinnostem).\n A tato kontroverze zdaleka neskončila. Ve dnech psaní tohoto textu je přijetí IAS Evropskou unií minimálně když ne zpožděno, tak případně i ohroženo, hlavně proto, že Francie má námitky vůči standardům IAS 32 a IAS 39, a to především proti povinnosti přeceňovat finanční nástroje (včetně derivátů) k tržní hodnotě, která z těchto vyhlášek pro podniky vyplývá.\n 30.4.2003 FASB vydala vyhlášku SFAS 149, která má dál přiblížit US GAAP k IAS / IFRS. IASB je také téměř připravena vydat podobnou vyhlášku, která by měla upravit IAS 32 a IAS 39. Tato vyhláška se očekává během třetího kvartálu 2003.\nPoznámka: protože většina změn obsažených v návrhu neovlivní samotný účetní postup (pouze ho ujasní), vydání této vyhlášky by nemělo ovlivnit příklady zde zmíněné, s výjimkou těch oblastí, na které se zde upozorňuje. Nicméně, protože konečná vyhláška se může lišit od návrhu (z kterého autor této kapitoly čerpal), nelze to vyloučit.\n V diskusi o derivátech se spíš hodí výraz hedging než zajištění, protože český pojem zajištění má poněkud jiný význam než anglický pojem hedging, který znamená: zajištění rizika použitím derivátu (kromě jednoho specifického případu), zatímco český výraz hedging nevylučuje zajištění, při kterém se používá jiný finanční nástroj než derivát.\n Příklad takového modelu je tzv. Black-Scholes option pricing model:\nLegenda: C- reálná hodnota v Kč, S0- současná cena podkladového nástroje v Kč, X- realizační cena opce v Kč, t - splatnost opce v letech, s- volatilita ceny podkladového nástroje, tj. poměr standardní odchylky a střední hodnoty ceny podkladového nástroje, r- bezriziková úroková míra odpovídající splatnosti t, N - distribuční funkce normovaného normálního rozdělení (integrál hustoty pravděpodobnosti normálního rozdělení).\nLegendu v češtině sestavil Libor Vašek.\n Toto je požadavek, který je v současnosti jádrem největšího mezinárodního účetního sporu, protože se vztahuje na zaměstnanecké opce, které se momentálně nemusí zahrnout do účetnictví, pokud nemají žádnou vnitřní hodnotu. V současné době jak IASB, tak FASB pracuje na projektu, který by tato pravidla změnil (a čelí značnému odporu jak od firem a jejich vedení, tak od politiků, kteří by nejradši zachovali dnešní stav). Protože se jedná o otázku, která má větší než pouze technické rozměry, nelze spolehlivě předem odhadnout, jak nakonec bude odpovězena.\n Na tvorbě všech příkladů v této části kapitoly se podílel Libor Vašek.\nFirm commitment je situace, kdy se firma zaváže v budoucnosti uskutečnit transakci. Například firma XYZ se dohodne s firmou ABC, že ji za předem stanovenou cenu prodá v budoucnosti nějaký majetek, a že firma ABC ho koupí. Tato dohoda, sama o sobě, se za majetek nebo závazek považovat nedá, avšak práva a povinnosti, které z ní pro obě strany vyplývají, mohou vést k tomu, že majetek nebo závazek (na základě změny tržní hodnoty majetku) z ní může vzniknout.\n V posledních několika letech se každoročně obchoduje z tzv. „weather derivatives“ v hodnotě přes 4 miliardy amerických dolarů. Takovýto derivát by například mohl vyžadovat platbu za každý milimetr nadprůměrných srážek za rok, a naopak platit za každý milimetr podprůměrných srážek.\n Autor kapitoly pátral po zdroji této nekonzistentnosti a našel jej u tvůrců amerických standardů. Ti (v odstavci 247 vyhlášky SFAS 133) vysvětlují, že jejich dlouhodobý cíl je vykazovat všechny finanční nástroje (včetně všech závazků) v reálné hodnotě. Pouze pokud by to bylo nutné, musel by se hedgovat závazek, který platí fixní úrokovou sazbu. Protože je sporné, zda je takováto změna logicky konzistentní s pravdivým a věrným obrazem (a protože by de facto vedla firmy buď k placení variabilního úroku, a nebo k přeceňování závazku, je jisté, že narazí na tvrdý odpor vedení téměř všech firem), je sporné, zda někdy bude zavedená.\n Přiklad je běžný, protože se objevuje jako příklad číslo 2A (odstavec 120A) vyhlášky SFAS 133 a autoři všech účetních textů ho pouze opisují.\n Stanovení úroku u variabilní části swapu (variable leg reset) lze domluvit dvěma způsoby: normálně nebo zpětně (in arrears). Pokud se domluví normálně, variabilní sazba, od které se na konci období odvíjí placený úrok, se stanoví na začátku období. Pokud se domluví zpětně (in arrears), variabilní sazba, od které se na konci období odvíjí placený úrok, se stanoví na konci období.\n Zde je nutné upozornit na fakt, že tato částka není technicky nákladový úrok, ale ztráta ze swapu. Protože se však jedná o swap úrokových sazeb, obě tyto položky by se měly sečíst a na výsledovce vykázat jako součást placených úroků.\n $2,000 = $10,000 - $8,000\n $1,334 = $26,380 - $25,046\n $666 = $17,046 - $16,380\n Stejně jako u hedge reálné hodnoty, během trvání hedge peněžního toku by firma promítala do hospodářského výsledku všechny neefektivity.\n Podle US GAAP se tato výjimka vztahuje pouze na hedge pevné dohody (firm commitment, a to pouze v případě hedge reálné hodnoty), zatímco podle IAS/IFRS se vztahuje na jakýkoliv majetek nebo závazek, kde se hedguje riziko spojené se změnou kurzu cizí měny. Protože tento fakt představuje podstatný rozdíl mezi US GAAP a IAS/IFRS, tvůrci obou standardů (v rámci mezinárodní konvergence standardů) se budou muset dohodnout na jednotném postupu. Momentálně sice nelze spolehlivě odhadnout, kterým směrem změny povedou, ale existují určité náznaky toho, že to spíš bude US GAAP, který se v této oblasti přiblíží IAS/IFRS.


Jan Škoda: Porovnání verzí – Wikipedie\nJan Škoda: Porovnání verzí\nJan Škoda (editovat)\nVerze z 7. 4. 2012, 19:38\nPřidány 4 bajty , před 7 lety\nVerze z 25. 12. 2011, 18:15 (editovat)\nPastoriBot (diskuse | příspěvky)\nm (KSČ->Komunistická strana Československa)\nVerze z 7. 4. 2012, 19:38 (editovat) (zrušit editaci)\nDavid Sedlecký (diskuse | příspěvky)\nJan Škoda chtěl připojit k divadlu jako pobočnou scénu i Divadlo satiry a toto se stalo v sezóně []/[] jeho formální součástí. V září [] přestěhoval své divadlo do bývalého Švandova divadla a nové divadlo působilo pod jménem "Realistické divadlo" <ref> [[Jindřich Černý (1930)|Jindřich Černý]]: ''Osudy českého divadla po druhé světové válce – Divadlo a společnost []–[]'', Academia, Praha, [], str. 33–34, 36–37, ISBN 978-80-200-1502-0 </ref>. Do souboru byli angažováni například [[Jiří Dohnal]], [[Bohuš Záhorský]] a [[Jiřina Petrovická]]. [[Dramaturg]]em divadla se stal [[Erik Adolf Saudek|E. A. Saudek]], známý překladatel děl [[William Shakespeare|W. Shakespeara]].\nV letech [] -– [] byl režisérem činohry v [[Národní divadlo|Národním divadle v Praze]]. V Národním divadle spolupracoval výhradně s divadelním scénografem [[František Tröster|Františkem Tröstrem]], kterého často zval i později ke spolupráci na svých inscenacích do Vinohradského divadla.\nOd roku [] působil jako umělecký šéf a režisér v [[Vinohradské divadlo|Divadle na Vinohradech]], resp. ve zde působícím Divadle čs.armády (od sezóny []/[] jako Ústřední divadlo čs. armády) a to až do roku [].\n== Vybrané divadelní režie ==\n* [] E. Hardt: ''Blázen Tantris'', Vinohradské divadlo -– na scéně Divadla J. K. Tyla (pohostinská režie Jana Škody)\n* [] A. N. Ostrovskij: ''I chytrák se spálí'', [[Realistické divadlo]]\n* 1945 F. V. Jeřábek: ''Služebník svého pána'', Realistické divadlo\nCitováno z „https://cs.wikipedia.org/wiki/Speciální:Mobilní_rozdíl/8362682“