Pátek 28Macek, starý bankrotář\nVolal mi kamarád Petr Janík a zvesela sděloval nové zprávy od Macka. Macek je náš spolužák z gymnázia, který šel po škole pracovat do banky. Vždycky, když jsme se s ním později setkali, vypadal hrozně zaměstnaně, tvářil se ustaraně a vedl pohřební řeči, jak jeho banka jistě záhy zkrachuje a jeho potom zavřou, protože zločinní podnikatelé na něj všechno svalí. A taky že ano, přinejmenším částečně. Banka jménem Pragobanka pod Mackovou správou spěla od desíti k pěti, až zkrachovala. Macka však nejenže nezavřeli, naopak coby zkušený bankrotář dostal lepší místo v Union bance. A zase chodil a vyhlížel ztrápeně a znovu vyhrožoval, že takhle to dál nejde, že banka takto vedená se musí nutně zhroutit a pak že bude bručet, a aby k zabručení nedošlo, pašoval potají z peněžního ústavu tašky plné dokladů, pomocí nichž pak hodlal u soudu prokázat svou nevinu.\nA je to tady! Union banka je kaput. Macek však, stejně jako ostatní zaměstnanci, do práce stále chodí, referuje Petr, jenom už ne předním vchodem, ale zezadu přes garáže. To aby je neviděli zuřiví klienti a nerozbili jim hubu. Jeden neopatrný úředník se nešťastně ochomýtal u vchodu do banky, a teď je rád, že vyvázl jen s monoklem a roztrženým rtem. Po bance kolují instrukce z ředitelství, v nichž se lze dočíst, že kdyby někdo po zaměstnancích začal z venku střílet, je třeba nejen ulehnout neprodleně na zem a krýt se stoly, ale také zhasnout světlo, aby se ztížilo míření. Ale Macka kupodivu představa zoufalých, rozběsněných, ožebračených klientů, kteří jej mají dnem i nocí na mušce nijak nezkrušila, prý je veselý, však má doma plný sklep ukradených dokladů a ví, že jeho nezavřou. Navíc už má napůl dojednáno zas o něco výhodnější místo v další bance. Rozhodně si zjistím, která to je.\nČtvrtek 27Že by přece?\nTak že bych se k ADSL doopravdy dostal? Vůbec tomu nevěřím, ale ukázalo se, že ubohý seznam lokalit, který jsem četl na webu, se snad týkal jen první, již dokončené fáze testovacího provozu. Teď je na webu seznam jiný, a v něm Bystrc je. Má nedůvěra je hluboká, stejně mi řeknou, že jsem ve špatném domě, špatném bytě, se špatnými dráty a vůbec špatný člověk, to mám z toho. Ale zkusím to, příští týden tam zavolám.\nMusím se na telefonování duševně připravit. Hrozně nerad někam volám, brrr, mluvit s cizími lidmi. Určitě mě kousnou. Mám "socku", jak tomu říká Alena.\nDnes jsem jel na kole do práce, a liboval si, jak jsem důvtipný, že jsem si oholil hlavu a teď budu krásně aerodynamický. Ano, aerodynamický bych snad i byl, ale skoro mi má plešatá palice upadla, když jsem prorážel při divoké jízdě z kopce mrazivý vzduch. Docela mi omrzla, pod kopcem jsem dlouho stál a masíroval si lebku. Jauvajs, to to bolelo.\nZítra si vezmu kulicha, pak sice aerodynamický nebudu, ale bez něj si 350 kilometrů ujet netroufám. Musím trochu trénovat na dubnovou cestu kolem Dachsteinu, proto zítra vyrážím z Brna směrem na Ivančice a pak dál po trase Slavonice-Jihlava-Chotěboř. V neděli po poledni bych snad mohl být mez omrzlé kebule doma. Vezmu si jen spacák a žďárák, večer se rozvalím pod strom a nebudu myslet na nic. Zenově, ovšem.\nStředa 26Burizon má foťák\nMalá Fatra - Malý a Veľký Rozsutec, tyč zimního značení a Stoh\nNic se neděje, jenom Jirka Burýšek zvaný Burizon si koupil fotoaparát. Digitální, v USA. Přesněji známí mu ho tam koupili a teď jej budou rafinovaně pašovat přes hranice, aby nemuseli platit clo. Pak jej Burizon přinese do práce, a my všichni si budeme přístroj prohlížet, hýbat čudlíky a kroutit objektivem. Volovina. Já vím, ale ono se vážně nic jiného neděje.\nÚterý 25Plešatec offline\nNemám ADSL. ADSL, to je ve zdejší zaostalé zemi náramně moderní způsob připojení k internetu. Ve zbytku světa už jej mají několik let, tady se bude zavádět od prvního března. Och, pokrok! Všude se o tom píše, všude se diskutuje, že je české ADSL drahé, šestkrát až dvanáctkrát dražší než jinde, podle toho, jak to počítáte. Stát to bude asi 1500 měsíčně. Tož levné to není, ale já platím 1500 za internet měsíčně už teď, kdy jsem připojený přes telefon, ale to se nedá nic dělat, věci do práce se poslat musí. U ADSL nejsou žádné impulsy, můžete viset na drátě jak dlouho chcete, 24 hodin denně, žádné sledování hodinek. Vyjde mě to nastejno, a tak bych ADSL chtěl.\nChtěl, ale nic mít nebudu. Po přečtení mnoha článků na webu to vypadalo, že se bude věc zavádět naprosto všude, nejen k libovolné telefonní lince, ale i do psích bud, kanalizace, na veřejné záchodky. Ale to ne, ve skutečnosti se přes mohutný humbuk dostanete k ADSL jenom v Brně, Praze a Ostravě. Jsem v Brně, tak to je dobře. Ale není. ADSL nebude v celém Brně, kdepak, jen ve vybraných lokalitách, jejichž seznam je na webu.\nOhó, to jsem se zase jednou nasmál! Lokality tomu oni říkají! Dvě nebo tři čtvrti, a asi pět ulic. Asi 10% Brna. Bystrc, jak jinak, nikde. To je mi legrace, s ADSL, ještě ani žádné nemám a už se za břicho popadám. To je skvělá služba, jen tak dál.\nA tak jsem šel alespoň do fryzera a nechal jsem si oholit hlavu. Teď jsem plešatý, vypadám výhrůžně a energie čchi může nerušeně proudit čakrami. Že je to blbost? Zkuste raději nejdřív ADSL, a pak mluvte.\nPondělí 24V beranicích, ve vaťácích\nRáno jedu na kole na vlak, do Suchdola nad Odrou. Teploměr ukazuje mínus sedm, vyjíždím nabalený jak pumpa, ale je to úplně zbytečné, na slunci je příjemně teplo. Na nádraží mne ale čeká nepěkný šok. Dobytci železničářští, svinští psi! A já idiot je ještě chválím, bandu proklatou. Chocho, nikdy si nekupuj lístek, děláš to dobře! Za sebe platím stovku, ale za kolo sto dvacet, krysy špinavé, už aby je zrušili, celé dráhy patří zbankrotovat. Stávalo to padesát, ještě na podzim. Nikdy více!\nV Brně mě čeká hromada mailů. Vitásek upozorňuje na hodnotný umělecký film Městečko, jehož recenze končí výkřikem na adresu filmařů: "Ty kurvo, ještě jednou a uvidíš!". To musí být maso, jak nemám filmy rád, na Městečko bych hned šel.\nNic se mi psát nechce, vůbec nevím o čem. Alena neporadí, avšak naléhá:\nPiš o svém vyčerpávajícím víkendu. Já nic nevím. Jen že střelci zvěře v beranicích a vaťácích se po polích nahánějí mobily. Běžci dlouhých tratí běhají po okreskách mezi zasněženým krajem pouze a zásadně jen v trenýrkách. Běžkaři běhají pouze v doprovodu vlčáků, kteří příležitostně honí cyklisty. V Ateliéru č.3 je stránka o současných akvarelech a o výstavě, která do Brna doputuje někdy na podzim.\nAch ta kultura, ta nás jednou zahubí.\nVýsledky ankety "Jak napravíte svůj vztah k žebrákům" jsou otřesné, což je logické, když uvážím, kdo to tady čte. Osm lidí se vůbec napravit nehodlá, ale to je pořád dobré. Mnohem horší je třináct zrůd, v nichž můj morální apel neprobudil soucit a sociální cítění, ale právě naopak, volají po krvi ubohých bezdomovců a tvrdí, že na ně udeří brachiálním násilím. Třináct jiných lidí jakousi charitativní aktivitu podnikne, to je chvályhodné, ale to se navzájem vyruší, nula od nuly pojde, a já tady marně hrách na stěnu házím.\nPětadvacet lidí nezajímají žebráci, ale sex. No jistě, jak jinak. Sex a násilí, na to vás užije, barbaři. Třicet procent respondentů se chce se mnou vyspat, báječně, a jak to budu doma vysvětlovat, to nevíte, že? Že teď budu muset za trest ohlodávat chlebové kůrky, to je vám fuk, co? Stejně je to blbost, při hustotě 120 lidí na čtvereční kilometr ve zdejších zemích by se mělo na každém poli válet pár na mne nadržených ženských a když jsem tuhle po poli šel, nebyl tam nikdo. Podvodníci.\nA ještě o jednoho moulu víc nadává na anketu samotnou. Tak. A dost. Anketa o žebrácích vám nevoní? Dobrá, předkládám vám anketu novou, mnohem lepší, však já vás srovnám.\nBlable, ta mě taky namíchla. To bylo pořád řečí o tom, jak moc jím, celé měsíce poslouchám, že se přejídám, že budu tlustý, že už jsem otylý, a jak tučním, každý den víc a víc, praskám ve švech a kdesi cosi. Dnes se však pravda ukázala, zvážil jsem se na nádraží a nepřibral jsem za půl roku ani půl kila! Celé to byla podlá lest, jak se vyhnout vaření. To teď přestane, dokud řádně nepřiberu, 140 kilo nezvednu. Ode dneška nedám nic na její hloupé žvásty a budu se od rána do večera jenom cpát a cpát. Tak.\nNeděle 23Osudové sudy - sudy osudu\nCo je v sudu nejdříve, to v něm páchne nejdéle. Což může být dobře, ale také nemusí, přijde na to. Když se například pokoušíte dcerce z bigotní katolické rodiny, která za největší životní slast považuje bušit každý den pod křížem hlavou o zem, vysvětlit, že žádný její pámbíček poněkud není a že i když to papínek neslyší rád, je sex docela dobrá zábava, na pořekadlo o sudech si vzpomenete s určitou hořkostí.\nOvšem to byl jen příklad, analogie, žádnými popletenými katolíky se, chválabohu, nezabývám, dopoledne je přijatelných mínus osm, a tak myju před domem kolo. Zítra si bicykl dovezu do Brna a pak zas budu na jezdit jak urvaný vagón. Oproti očekávání kolo při mytí vůbec nezledovatělo.\nCo ale zledovatělo je sníh, jelikož je posledních pár dnů přes den jasno, sluníčko sníh na povrchu rozpouští, ten pak v noci, kdy mrzne až praští, ztuhne a je zledovatěno. Pak jdu s Pandorou a sáňkami po svažitém poli, a aby se projela, dokud je ještě na čem, posadím ji na sáňky a strčím do nich. Však co, pole nekončí propastí ani lesem, ale dobrých sto metrů širokým pásem bez sněhu, na němž spolehlivě zabrzdí. Nemůže se nic stát. Tedy to jsem předpokládal, s čím jsem ale nepočítal, bylo zmíněné zledovatění, díky němuž se sáňky počaly řítit ze svahu neočekávanou rychlostí. Takovou, že se najednou sto metrů pole bez sněhu nejevilo vůbec jako dostatečný prostor k zastavení.\nAsi ani Pandoře se jízda příliš nelíbila, jelikož se záhy ze sáněk svalila a předvedla sérii zdařilých salt a divokých kotrmelců. A ten řev potom! Ale když řve, je naživu, a co ji nezabije, to ji posílí, utíkám tam a brrr, hrklo ve mě jak v pendlovkách. Pandora má ruku v oblasti předloktí ohnutou do pravého úhlu. Ha, to je ale průser, chytám se v duchu za hlavu, nejenže mi ji její matka už nikdy nepůjčí, ale ještě mě přitluče rezavými kramlemi na vrata. Ze svahu pustil, ruku jí zlomil, otevřenou frakturu způsobil, vrah dětí to je. To si odpykám. Měsíc nebude teplá večeře.\n"Bůůůů", skučí špatná sáňkařka, "mně se vyhrnul rukáv!"\nŽe by? Uff. Byl to opravdu jenom vyhrnutý rukáv. Děcko pitomé, nezvedené, na sáňkách jezdit neumí a ještě lidi straší, pohlavek by zasloužila. To jsem se zas zděsil. Nic, půjdeme do hospody, Pandora dostane kofolu a tatranku a já si dám pivo, na leknutí. Nebo dvě. Dvě piva a dvě tatranky, užívat života je třeba.\nSobota 22Neználek v čajovně\n"Slepá láska mizerná je páska…", recituji večer v čajovně kamarádce pateticky klasické verše. Dělá to na ni dojem, ale ne ten, který jsem zamýšlel. Strašně se chechtá. Ona se vůbec pořád chechtá.\n"Hahaha, to jsi složil sám, co? Láska - páska, bachachá, ty jsi náš malý básník…"\n"Co se směješ, ty náno?", durdím se, "to je přece…"\n"Ale ne, já už vím, odkud to máš, to je přece z Neználka, to složil Neználek, lásku-pásku, a i jiné hity, slunce-žblunce a kytku a lopatu! Hihihihihi."\n"Tobě už nic recitovat nebudu, tupá hnáto", zuřím.\nŽenské jsou strašné, ničemu nerozumějí ani za mák, ale přitom jsou přesvědčené, že jsou zcela geniální. Neříkám, některé mohou být vcelku bystré, ale ty zase do člověka neustále ryjí, místo aby disciplinovaně uznaly mužskou superioritu a bez odmlouvání dělaly, co se jim přikáže. Třeba některá z mých mnoha sester, teď nevím zrovna která z nich to je, mám jich tolik, že bych měl zavést evidenční čísla či něco podobného, abych se v nich alespoň rámcově vyznal, ta je chytrá. Projevuje se to zejména tím, že pěstuje kaktusy, a jak každý moudrý člověk ví, na kaktusech vyrůstají takzvané knoflíky, které se dají sníst, pak má člověk příjemné halucinace a říká si psychonaut. Četl jsem o tom knížku, o kaktusářském fetu a tam jeden psychonaut snědl kaktusů hodně, pobíhal u vytržení po dvoře a nakonec pochcal psa. Líbilo se mi to.\nJe tedy pěstování cizokrajných bodláků od mé sestry velmi rozumné, také proto, že policisté kaktusáře nepronásledují, ti znají jenom trávu a peyotlu nedorostli. Ale sestře se její důvtip vrazil do hlavy - taky kam jinam - a příliš si skrz něj vyskakuje, až mám z toho nablito v posteli.\nPřicházím z čajovny domů, lezu do postele a chci usnout. Avšak čuchám cosi nedobrého. Čuchám zvratky. Má sestra - ačkoli je to třeba jiná, než s těmi kaktusy, vážně v tom mám zmatek - si zas určitě udělala u rodičů dýchánek, ožíračku, pozvala své debilní přátele, ti se nalili chlastem a pak mi nablili do postele! To je smrad, ale já to tak nenechám, já ji zardousím! Startuju z postele jak raketa, rozsvítím světlo a už to vidím - nebyla to sestra, bylo to nezvedené děcko, které se jistě celé odpoledne ládovalo kdejakým svinstvem a teď mi znečistilo postel. A pak se, krysa malá, teprve odstěhovala na svou půlku a v klidu si tam usnula. Grrr.\nDnešní fotografie je také z podzimního přechodu Malé Fatry, a culí se na ní jakýsi pitomec, kterého jsme cestou potkali. Tyhlety namachrované, vychechtané, hezounské týpky přímo nesnáším, ale když já mám nablito v peřinách, tak co byste nemohli vy také trochu trpět. Utrpení člověka povznáší, mne alespoň blaží vědomí, že vy strádáte. Blbec… měl akorát spoustu strášně chytrých řečí, beztak to byl buzerant.\n"…uvědomělou je pravá láska."\nPátek 21Doma teče benzín\nJedu vlakem s děckem na víkend k rodičům do Nového Jičína, a stojí to stovku, za dítě se neplatí. Tolik stála jízdenka už na podzim, tak já nevím, jak to s tím zdražením, jež jsem před časem pranýřoval, vlastně je. Možná se zdražily jen lístky mezinárodní, a třeba za to mohou slovenské dráhy. České dráhy navíc upravily jízdní řád, vlak jezdí častěji a pravidelněji, proto budiž železničářům chvála a sláva a Chocho by si také mohl občas koupit lístek.\nJakýsi chlápek si čte v kupé noviny, v novinách je velký titulek "Proč české děti tolik stůňou?". A to já vím docela přesně, proč české děti tolik stůňou. Důvod je jednoduchý, české matky jsou totiž na hlavu padlá smečka hypochondrů. Když dostane dítě slabou rýmu, tak místo aby jej vyhnaly na mráz a vymáchaly v nejbližší díře v ledu, což by dítě odnaučilo mít rýmu, hned utíkají k felčarovi pro náruč tablet. Harant svou vlastní hloupostí vypadne z druhého patra, ale nedostane ještě přidáno, aby si nadobro zapamatoval, že vyklánět se z oken nemá, to ne, to se hned běží k ranhojiči, aby pofoukal nezvedenci bebínko, kotrbu zrentgenoval, a statistika bují. Přesně tohle dělá Blable, ta je s děckem u doktora dvakrát třikrát do týdne. Jí moc, jí málo, jí nějak divně, močí moc, močí málo, močí nějak divně, pořád něco. Právě proto odvážím dítě co nejčastěji z dosahu šílené matky, aby nezchoulostivělo a samo zjistilo, že pojídáním psích lejn v parku ještě nikdo k úhoně nepřišel.\nMožná někdo namítne, že účinnější by bylo přivést k rozumu Blabli. Inu, nejdříve mi ukažte jediný příklad ženy, kterou někdy někdo přivedl k rozumu, a teprve pak se o to pokusím. Do té doby budu ve volných chvílích raději lepit z krabiček od zápalek raketu, v níž pak poletím na Měsíc, to je činnost mnohem slibnější a realističtější.\nV Novém Jičíně nic nového není, rodiče se jen dohadují, jestli z jejich auta teče benzín nebo ne. Máma vřeští, že u auta benzín strašlivě páchne, a ještě víc zavání uvnitř, že jistě chlístá po litrech rovnou z nádrže, táta, aby nemusel jet do opravny, vše vehementně popírá, a čeká, až auto samo vybouchne a tím bude porucha zlikvidována. Já se mezi ně nepletu - ale ten benzín vážně cítím - raději přemýšlím, jak mám umýt v mínus deseti stupních kolo a přitom z něj nevyrobit nepojízdnou hroudu ledu. A taky dumám o tom, jestli není pravý čas zavřít web, jelikož se mi ale dočista nic nechce psát.\nUdělám to jako Chocho, zhnusím čtenáře fotografiemi. Na dnešní je hydrocefalus Vitásek při podzimní výpravě na Fatru a hrnek s čajem. Hrnek je to menší, s červenými puntíky, Vitásek to větší, s červenými pupínky.\nČtvrtek 20Ryc pic\nAni dneska nic nebude, není čas.\nStředa 19Pořád nic\nCelý den jsem na firmě a poslouchám výklady o XML.\nÚterý 18Dohromady nic\nChřipka skáče na kdekoho, Pepek stále choří, Karel je nemocný s celou rodinou, jenom na mne si neduh nepřijde, protože česnekovou bariérou žádný virus neprorazí, vyjma případů, kdy prorazí. Jsem zdravý jako tuřín, hlava mě asi bolela z těch bílkovinových prášků, co do sebe pořád láduju, oni mě varovali, že se to může stát. Ale zato jsem konečně bouchnul 135 kilo v benči, to za trochu bolení hlavy stojí. Hned se zas něčím naperu.\nJinak se nic zvláštního neděje, jenom Alena je na mě naštvaná, Váva je na mě naštvaná, a Blable je na mě naštvaná, prostě normální stav. A z posilovny vyhodil zlý bratr dva zkouřené šestnáctileté kluky, kteří po sobě s ohromným chechotem házeli pětikilové činky. Ale nic jim neudělal, dokonce jim i vrátil vstupné. Možná to byl hodný bratr, oni se od sebe špatně rozeznávají.\nŘíkal jsem si, že napravím situaci… hm. Zlaté krajinky. Ještě nikdy jsem neslyšel o krajince, co by mlátila tak příšerně dveřmi.\nPondělí 17Tomu hlava upadne\nBolí mě hlava. Mě přece hlava nebolívá, ale dnes ano, pekelně. Už z toho skoro vidím dvakrát. Říkám si, že si něco přečtu pro uklidnění, popadnu co mám právě po ruce a vidím:\n"Co se stalo, respektive co se děje s člověkem, když se stal, respektive stává, dějinnou bytostí, dějinným subjektem?"\n"K čertu, co já vím?!", vyju a hlava mě bolí ještě víc. Ani kafe nezabírá. Bodejť by mě hlava nebolela, z toho všeho. Hlavně z Blable, ta už je úplně nesnesitelná, převážně od té doby, co uviděla právě probíhající anketu.\n"Co to má znamenat?!", zavřeštěla.\n"Co jako? A neřvi, bolí mě hlava."\n"Tady to, jak se s tebou chtějí vyspat, tak tohle ne, panáčku, dostaneš lopatkou po kebuli!"\n"Vždyť je to jenom vtip, žert, neječ, proboha, moje hlava."\n"Jó, žert, to známe, žertíky žertíky a skončí to s outěžkem, prasáku. Praštím tě, jen co upeču maso, hned najdu lopatku a praštím tě."\n"Nepeč maso, srazí se", radím zbytečně, stejně ho upeče a stejně se srazí. Upečené maso je alespoň dvakrát menší než původní, tak co je to za nápady, péct ho? Maso se má bez okolků sníst, jaképak ciráty. Ale Blable je vzteklá, nic na mě nedá, tříská nádobím a vsadím se, že maso schválně speče do velikosti krabičky od zápalek.\n"To ony si naivně myslí, že je budeš za to malovat, pche, aby měly na sebe památku až umřou, ha, aby pak mohly vykládat, jaké byly zamlada pěkné, fuj, nestydy pitomé, ony neví, že neumíš namalovat ani… ani… nic neumíš! Troubo! Jenom psát voloviny na web, to mu jde. A ty nestydy nestydaté by se před ním ještě svlíkaly."\nNěco na tom bude, takový Vitásek také naletěl reklamě a ozval se, že prý chce krajinku do obýváku, tak abych nějakou spáchal. Proto tady veřejně všecky varuji, že navzdory bludům, které jsem tady druhdy zveřejňoval, žádný malíř nejsem a vůbec nic namalovat neumím, a už vůbec ne, když mě strašně bolí hlava. A dejte mi pokoj.\n"Na tom není nic ke stydění, Blable, to je umění, to je jako když se svlíkneš u doktora, však doktorova žena taky nežárlí na pacientky, vždyť i ta Alena…"\n"Co? Umění?! Já ti dám umění, chlíváku, ne lopatkou, paličkou na maso tě vezmu, já ti to tvé umění vyženu z hlavy! A Alena, no podívejme se, ta se nám vybarvila! Tak ona chce taky malovat?!"\n"Co já vím, nejspíš jo."\n"Ahá! Nahatá paní knihovnice nám tu bude pobíhat, jen přes moji mrtvolu! A bude chtít knihovnický akt, určitě, už to vidím, svlíkne se a bude se válet celá říčná v hromadě knížek, to je perverze!"\n"Neblbni, neber to vážně, copak já bych uměl něco namalovat? Konečně se uklidni, nebo mi ta hlava praskne."\n"Tak tam hned napiš, že z toho nic nebude, nebo nebude žádné maso, a ještě tě opravdu tlápnu."\nTak to tady píšu, protože už se to nedá vydržet, co já s tou hlavou jenom, sakra, mám? Chocho má taky něco s hlavou, ztratí pas a teď zas velké peníze ztratil, člověk by se skoro uživil jenom tím, kdyby za ním chodil a sbíral ty ztracené věci.\nA i kdybych se snažil, tak bych ani neuměl žádnou ženskou zaranžovat do luzných póz, jak to malíři aktů dělávají. Natož knihovnici. Že by třeba balancovala na hlavě hromadu knih? To je ale kravina, proti tomu je medvěd na divočákovi vskutku geniální idea. Nebo by mohla ty knihy sníst a pak by se udělal rentgenový snímek, taková variace na slona v hroznýši. Ach, ta hlava.\nKdyž si představím nahatou ženskou, tak mě nanejvýš napadá, že bych vzal hromadu starých pytlů a těmi ji zaházel, aby nebyla vidět a pak šel do hospody na pivo. Nebudou akty, žádné, a v anketě hleďte zvolit jiné možnosti, sic doma nevydržím.\nTeď vypiju ještě hrnek kafe a jdu zas bouchat železem.\nA to maso se stejně speklo, já to říkal.\nTak to vidíte, jak to neumím, prý jestli to sem dám, tak už vážně ránu lopatkou chytím, rovnou mezi oči. Au.\nNeděle 16To se mi to krásně šílí\nUž nesněží, zas svítí slunce jak vzteklé, tak jsem byl na přehradě prohlídnout led, jestli už by se nedalo plavat, a ono nedalo. Kdejaký známý choří doma s chřipkou, potkal jsem Pepkovu Ivču, a ta se strašně řehtala, že Pepek má horečku třicet devět stupňů, heká v posteli v posledním tažení, když se chce napít čaje, tak volá úpěnlivě Ivču, aby mu dala napít z hrníčku, protože je, ach, tak slabý, on by ani šálek neuzvedl. Jenže Ivča jede k rodičům a tak se směje, že Pepa doma bez pomoci chcípne. To jsou ty manželky, bít a bít a bít!\nNa mě chřipka nemůže, protože pojídám česnek a chilli a toho se chřipky bojí. A já se naopak nebojím nic, pořád blbnu, čím dál víc, chodím do posilovny napraný efedrinem a kreatinem kolem zahrádek, a jak ve mě ten efedrin pracuje, občas se vrhnu na plot, párkrát do něj vší silou kopnu a řvu "áááááá". Šli kolem starší manželé se psem, a když to chlap viděl, začal vykládat cosi o chuligánech a šinul se ke mě, sebevrah, ale paní ho popadla za kabát a táhla jej pryč, prý "neblázni, to je nějaký šílenec!". Taky že jo! To jsou ti měšťáci, bít a bít a bít!\nBobule s testosteronem pořád nejsou, ale napsala Váva, že mi sežene steroidy, když jí slíbím, že až je všechny sežeru, tak ji za to znásilním na kulečníku, protože to ona miluje. To jsou ty amorální ženské, bít a bít a bít!\nKdyž přijdu zas domů, tak chci namalovat Palunův obraz "Rohlík a razítko", jenže rohlíky jsou sežrané, tak aspoň namaluju Karla.\nA bít a bít a bít!\nSobota 15Ha ha hu hu he he\nUahahá, mrzne až praští, padá snížek bílý, a všichni zhýralci, co vyrazili skrz Valentýna válet se po mezích pomrznou, zhebnou, jů, to je hezké. A nebo alespoň dostanou chřipku, chřipka zuří, chřipka řádí, chřipka vás nikdy nezradí!\nPátek 14Vítej, Hyde\nMé srdce dnes zasáhla láska nová,\njsi to ty, kolegyně KOZELOVÁ!!!\nChochova valentýnská báseň\nvěnovaná paní Kozelové\nJak jsem předvídal, jaro zaútočilo a všichni šílí, vřeští, dělají nesmysly, skáčou po sobě, hormony jim lezou ušima a jsou jak urvaní z řetězu. Tak se mi to líbí. Chocho přišel s nečekaným odhalením, vyhřezl z něj vydatný pramen ušlechtilého citu ke kolegyni Kozelové, sepsal o ní a pro ni báseň a vyrazili se pářit na víkend kamsi na její chajdu. Petr Janík mi posílá mail:\nnetušíš náhodou, co ta Nvidia vyrábí za zamrdané chipy? Joystick mi nejde, Dracula mi začal praskat a Linux mi nebootuje. Co to ti zasraní zmrdi vyrábějí? Pověsil bych je na nejbližším stromě. Čuráky jedny. Vyhodil jsem za to majlant a stojí to za psí hovno. Zasraní zmrdi. To se ti čuráci vůbec neobtěžují dodržet nějaký svinský standard? Úplně to mají v piči, chlupaté děvky. Je mi z toho na blití. Zakurvené hovada. Nosorožec aby je vymrdal do řiti, zasrané kriply. Pa, drahoušku.\nVšichni blbnou, až se země třepe! Blable dnes skočila i s dětmi řidiči pod auto, ten dupnul na brzdu, vyběhl z vozidla a začal strašně sprostě hulákat, jenže Blable se nedala, vřeštěla ještě mnohem víc, chopila se lopatky, co má dítě na písek a jala se s ní vší silou mlátit do autiska, chlap se vyděsil, naskočil raději zpět do káry a zbaběle ujel. Blable teď chodí po bytě, máchá zuřivě zbytky otřískané lopatky a dme se pýchou, jak bídáka vyřídila. Správně!\nAleně se zase zdávají každou noc zhýralé sny, v nichž vystupuje její idol Ludvík Vaculík, přistupuje obalen mystickou září k její posteli, dlouhé vlasy mu vlají ve větru, vztahuje k Aleně kostnaté ruce a hrobovým hlasem se ptá:\nAlena se probouzí, zbrocena ledovým potem a potácí se temnou nocí ke knihovně, protože si není jista, jestli v sedmé větě na straně 112 knihy "Český snář" je použita spojka "a" nebo "i".\nMartin Králíček z Malajsie láme vztekle celé dny kódy, hackuje weby a já hned taky, protože se mi to líbí, jenže zatímco on hackne na co přijde, já jenom přivádím k zuřivosti Ondru, jelikož jsem zahltil linku a nikdo se nemůže dostat na náš server. Jupí!\nA jak se mnou to mlátí! Už nejsem hodný chlapeček, jsem zlý, agresivní, pomatený a ke všemu se mi to líbí. Moc se mi to líbí! Chci provádět strašné věci, chci chlastat a chlastat, jít z hospody, rozbíjet okna, zapalovat kontejnery, převracet popelnice, ukopávat zrcátka u aut, v tramvaji všecko zeblít a bez ustání neartikulovaně řvát a řvát a řvát a řvát! Chytit si tlustou hnusnou ožralou blbou machnu, zfackovat ji co se do ní vejde a pak se s ní vyválet v blátě! Co je nejodpornějšího, sem s tím. Dost bylo zimního spánku, teď si chci užít! Sex, drogy a rokenrol!\nŽádné intelektuálování, s tím je konec, ačkoli čtu víc než kdy předtím, napřeskáčku, všecko najednou, Masarykovy Ideály humanitní z čirého hyenismu, Dopisy do čínské minulosti abych se nabil negativní energií, amorálností a opovržením, Filosofickou antropologii když mám chuť mlátit hlavou do zdi, Paradox umění abych ještě víc zblbnul a Josefa Ladu čert ví proč, je mi to fuk a navrch jsem si pořídil čtvrtou sestru, a ta je, to byste koukali!\nUtíkám do posilovny, protože chci mlátit činkami, dneska dřepnu sto dvacet, anžto chci, tak si nakládám pro začátek sto deset, a jak jdu na to s vervou, hned mi to padá ze zad na zem, to se mi ještě nestalo, příšerná mrda, posilovna se otřásá v základech, přibíhá zlý bratr, mává rukama a ryčí:\n"Co blbneš, ses urval, ty pobóchanče, né?!"\n"Nepičuj a pomoz mi to dát nahoru!"\nFunguje to! Zlý bratr mi pomáhá vrátit činku do stojanu.\n"Hele, nemáš mezi těmi tvými bobulemi něco na zvýšení agresivity?", ptám se a přidávám si ještě deset kilo, zlý bratr na to kouká, kroutí hlavou a skučí:\n"Na zvýšení agresivity ti dám semizdá do huby, ty jsi magor, normálka magor, ti šouplo, do řiti, se na to nebudu dívat jak ti to zlomí páteř, šmoku rachitická."\nJde radši pryč a tak nevidí, jak dávám slavně dřep se stodvacítkou, to bylo pořád nějaké šetření zad a jak mi to teď jde, už žádné sraní při zdi! Jdu na benč a bác ho, sto třicet tři, to jaro dělá divy, však jsem se dobře půl roku nemohl dostat přes stopětadvacet. Ještě chvíli mlátím železem, a zdrhám domů, zlý bratr mě zastavuje a povídá:\n"Hele, jestli fakt chceš něco na agresivitu, tak bych měl bobule s testosteronem, tak za týden bych ti je mohl přinést, ale bude to dražší."\nTož jasně, že chci, však je jaro, se musí, fetovat a chlastat a řvát a vyšilovat, a ještě si koupím flák masa, poliju ho hrnkem chilli omáčky a sežeru ho! Kurva, piča, třicet psů! A komu se to zdá málo, tomu zavřeštím do ksichtu, co jsem se naučil z dětských filmů:\n"Zavři tu svou držku strejdomrdééé, ty jeden vyjebanej tlustoprdééé!"\nDnes jsem celý den, od rána do večera, seděl na firmě a lapal chybu v software, nelapil, nic jsem nezjistil, zuřivý jsem. Tak vás taky naštvu, vrazím sem po Chochově způsobu pár obludně velkých ohyzdných fotek a dost.\nLeden 2003 - Kluci civí na hřeben Západních Tater.\nHoral Fanda na obrovské, přeostřené, rozmazané, překomprimované fotce, a hodně zrna do toho, škoda, že jsem zapomněl vrazit prst do objektivu.\nSalaška pod Červencem a Babkami\nV salašce mlčoch Fanda vaří a ošklivák Joe cosi požírá.\nMlha v Žiarském sedle, vpředu, kde není nic, je kopec Plačlivé.\nStředa 12Alenin pytlík\nZ Rychnova nad Kněžnou přijela knihovnice Alena. Aleně je její povolání koníčkem, rovnou vášní. Kam přijde, tam z ní padají knihy, náhodným kolemjdoucím vykládá o různých spisovatelích o nichž nikdo v životě neslyšel a pobízí je ke čtení čehokoli, jen aby "měli načteno", jak ona říká. Též u nás mnoho knih vytrousila, a když zjistila, že je sbíráme, balíme a strkáme jí zpátky do zavazadel, začala je rafinovaně schovávat na různá špatně přístupná místa, abychom je našli teprve až odjede a nemohli jí je vrátit. Blable nad tím kroutila hlavou a prohlásila, že by bylo záhodno připevnit Aleně pytlík na zachycování knih, něco jako je sáček na trus, co se přivazuje velbloudům.\nDoufám, že jsem vám včera řádně promluvil do duše, zpytovali jste své svědomí a rozhodli se napravit. O žebrákách, o těch teď mluvím. Jistě už se k těm svatým mužům nebudete chovat tak přezíravě. Abych zjistil, jestli můj morální apel přinesl žádané výsledky, začíná dnes anketa "Jak napravíte svůj vztah k žebrákům".\nTeď už tu Alena není, snad poslední knihu jsem našel zastrčenou v koupelně v koši na špinavé prádlo, zato je tu jaro. Sluníčko svítí od rána do večera, lidé zahodili své zimní špatné nálady, vylezli z děr, pobíhají zmateně po ulicích a přitrouble se usmívají. Též do mne vjela neobvyklá energie, šel jsem do posilovny ráno, udělal tři opakování se stodvacítkou, pak se šel domů najíst a odpoledne jsem byl cvičit zas. A když se vracím domů, jede kolem mě paní na koni a ptá se, kudy se dostane na Foltýnovu ulici. Vysvětluji jí cestu, paní dává koňovi cukr a když vidí, jak to zaujatě pozoruji, taky mi nabídne. Chrupám kostku cukru a přemýšlím, jak teď zas budou všichni blbnout nakvadrát, skákat po hlavě a odrážet se ušima, vůbec magořit, jak to lidi všichni dělají od jara do podzimka. A já taky.\nÚterý 11Na výstavě svatých mužů\nKonečně jsem se dostal do Moravské galerie, kde za padesát korun můžete okukovat obrazy šesti staletí ve stálé expozici, která se jmenuje "Pohled Medúsy". Expozice začíná starými věcmi, převážně sakrálním uměním, které je ohavné a vždycky mi připadá, jako kdyby to vytáhli z hrobu a ani moc neočistili od hlíny. Brrr. Obrazem s Medúsou se však situace začíná zlepšovat. Nejde o takovou tu medúzu, co se vám přicucne na nohu, když jedete k moři a celého vás požahá, ale mýtickou potvoru, která se na vás podívá a vy zkameníte, proto se k ní musíte plížit se zrcadlem a jenom v něm ji sledovat, pak nezkameníte. Nebo třeba periskopem. Když se připlížíte, utnete Medúse hlavu a můžete hned namalovat stejný obraz, jako visí na výstavě a který vytvořil pan Rubens. Znázornil uťatou vlasatou hlavu, z ní teče krev a z každé kapky krve se hned na místě líhne nová potvora, různí hadi, pavouci a čolci. Když to Rubensovi současníci viděli, byli z obrazu celí pryč, klepali se strachy, v noci se jim zdály hrůzostrašné sny o Medúsách a oni se z toho pomočili a tak raději obraz po staletí zahalovali rouškou, aby se na ty příšernosti nemuseli dívat. Ne tak ovšem dnes, kdy jsme otrlí sledováním filmů v televizi a jedna uťatá hlava s trochou krve nás nijak nevzruší. Koukal jsem proto na obraz beze strachu a nejvíc se mi líbil velký mlok v levém dolním rohu, protože si pašácky vykračoval a navíc mám mloky rád.\nObrazem s Medúsou došlo ve výstavě k přelomu, madony s prázdnými vytlemenými ksichty a rozřezaní mučedníci konečně vymizeli a na konci osmnáctého a hlavně pak v devatenáctém století se dokonce umělci naučili malovat i lidi. Na všech starších obrazech jim místo lidí vycházeli podivní pazgřiví deformovaní skřeti, s vypouklýma očima, velkou hlavou a končetinami pokroucenými křivicí, fuj ho, tomu říkám nechutnost, takové obrazy, a ne useknutá hlava. Vážně nechápu, proč několik set let všichni malovali místo lidí zrůdy, přitom už dávno předtím s tím antičtí umělci žádné potíže neměli. Zeptám se Chocha, když je kulturalista.\nVýstava končí obrazy z počátku dvacátého století, které jsou pěkné a tak jsem byl spokojený, že to tak dobře dopadlo a že už můžu jít domů.\nSpokojený ale nejsem s anketou "Kolik ročně dáte žebrákům". To jsem netušil, že jste takoví bastardi asociální. Vesměs. Pravda, jeden člověk (soudím, že právě Chocho) dá žebrákům několik tisíc. To je správné. Pět lidí se omezuje na desetikoruny. Myslíte, že se z toho dá vyžít? Ale aspoň něco. Ostatní však, mizerové, nedají žebrákům nic a ještě se jim smějí. To je ale sviňárna! Hlavně nic neměnit, co?\nV Indii existuje silná tradice svatých mužů. Zemí se potuluje spousta žebráků, žijí z milodarů, občas udělají pro lidi kouzlo, trochu zalevitují, aby byla zábava a jdou zas dál. Dokonce je zvykem, že každý správný chlap se ve třiceti letech na všecko vykašle, ať si doma štěkají manželky, milenky a psi jak chtějí, odkopne vyjící fakany, vezme žebráckou misku a jde. Pár let dělá svatého muže, je mu tak nejlíp, a já se mu vůbec nedivím. Až se vrátí domů, hned si jej jinak považují a dávají si velký pozor, aby na něj byli milí a zase jim k svatomužství neutekl. A myslíte, že by to fungovalo, kdyby v Indii žili skrblíci jako jste vy a nikomu nic nedali?\nA žebráci u nás nejsou nic jiného. Že akorát smrdí, chlastají, nelevitují ani trochu, ani karetní trik vám nepředvedou, natož nějakou nevýslovnou moudrost že by vám sdělili? A ptali jste se jich někdy? Ostatně nejde o iluzionismus, jde o alternativu. Žebráci - svatí mužové vám ukazují, že se dá žít i jinak, nemusíte se pořád přičinlivě shánět po kdejaké blbosti, pracovat od rána do noci na věcech, o jejichž smyslu už raději ani neuvažujete. Nic z toho nemusíte, můžete se na všecko vykašlat, a taky hlady neumřete.\nDávejte žebrákům peníze, do šuplíku pracovního stolu si dejte omlácenou plechovou misku a až vám zas bude šéf nadávat, ukažte mu ji.\n"Tak vy takhle na mě? Podívejte, už mám nachystanou žebráckou misku. Jak na mě budete zlí, tak vám s tím tady praštím a půjdu dělat svatého muže. Žádný šéf, žádná buzerace, budu se válet po trávě, spát kdy chci a kde chci, půjdu si kam chci, však lidi mi už něco dají. Pak si tady můžete ty vaše pitomosti dělat sám, chytráku, tak pozor na mě!"\nVidíte? Dáte něco málo žebrákům a sami budete mít vždycky kam utéct. Třeba já bych zdrhnul hned.\nPondělí 10Nahaté školačky na stromě, Karel, divoká svině a já\nTo jsem věru nečekal, neuběhlo ani půl dne a už mám tři potenciální modelky. To se mi líbí, že se lidé zajímají o umění. Opravdu mne to potěšilo a až se vypořádám se zasněženými rybníky, vrhnu se na ně s nadšením. Na akty, rozumí se.\nKarel mi ale radí něco jiného. Prý jsou mé dosavadní náměty ploché, prázdné a není v nich žádná myšlenka. Nahými babami pak jen zaútočím na nejnižší lidské pudy (soudí podle sebe), uměleckých výšin však nedosáhnu. Říká Karel, nejen říká, přednáší. Jako včera na padesátce, jdeme, Karel rozkládá rukama a hustí do mě své uměnovědné názory.\n"Měl bys malovat náměty, které osloví každého, se závažným obsahem a ne mastit dokola větve a roští. Vypadáš jak vybledlý makrobiotický ekolog."\n"A co mám teda malovat?", ptám se Karla. On je sice pako, ale v umění se, nerad to přiznávám, vyzná. Kdo ví, kde k tomu přišel. Snad to má z těch cigaret.\n"Něco co má myšlenku!"\n"Myšlenku, myšlenku… to se ti řekne… já mám při kreslení akorát tak myšlenku aby mi neupadl štětec a kam ty zatracené barvy tečou, když mají být úplně jinde…"\n"Třeba zkus něco z dějin, víš, nějaký historický výjev. Vlastenecký. Něco jako je Slovanská epopej."\n"Ty ses zbláznil! Víš jak jsou ty obrazy obrovské? Takové papíry se ani nedělají, však to má snad čtyři krát pět metrů!"\n"Ty trulante", vzdychá pohrdavě Karel, "nejde přece o velikost, ale o námět! Nemůžeš to sprostě vykrást, kdybys zkopíroval Muchu, nebylo by to nic než přiblblý plagiát. A taky by to nikoho nezaujalo, každý by se ti vysmál, kdybys mu strkal pod nos Libuši, jak věští slávu Prahy."\n"A co by měla věštit, slávu Brna? Rakovníka?"\n"Ty seš blbější než jsem myslel! Poslouchej, namaluj něco z moderních dějin, to zná každý, všechny to osloví a můžeš si pomoct fotkama. Namaluj třeba obraz "Říšský protektor Reinhardt Heydrich se ujímá svého úřadu". Navíc se tím přihlásíš k neotřelému uměleckému směru, fašistickému realismu. Zajistí ti to pozornost médií a tím reklamu."\nUch. A pak kdo z nás je blázen. Pozornost médií… hlavně soudní proces, způsobený svérázným výkladem pojmu "svoboda slova" v této zemi. Protektor se ujímá úřadu. Vypálení Lidic v jásavých barvách. Není nad Karlovy rady. Karel však nad pochybnostmi jen máchne pohrdavě rukou:\n"Když ty jsi prachobyčejný zbabělec. Umělec se bez skandálu nikdy neproslaví. Zavřít můžou, pustit musí. V lochu bys spáchal vězeňský cyklus a tím se zapsal do dějin, jenže to ty ne, imbecile. Takhle se nikam nedostaneš."\nHájím se: "Když já jsem prostě krajinář, příroda, toť můj živel! Politická angažovanost je mi cizí."\n"To známe", vece Karel, "zatáhneš tak nanejvýš nějakou telecí holku do lesa, strháš z ní šaty, popadneš tužku a papír a budeš ji nutit lézt na strom, já do tebe vidím. Si dej bacha, aby vůbec byla zletilá. Ha! Divočák!"\n"Co? Mám malovat divočáka?"\n"Ne, ty pošuku! Přes cestu běží divočák! Právě teď, támhle vyběhl a támhle zas zmizel! Podívej na ty stopy, strašná obluda s velkými žlutými poslintanými kly. Určitě teď někde číhá za bukem aby na nás skočil, zadáví nás, rozdupe, rychle pryč! Možná je jich víc a rozmísťují se, obkličují nás."\nUtíkáme pryč, ačkoli vlastně nevím proč, já se divočáků nebojím. To Karel, on je takový útlocitný. Dokud mě zavírají za obrazy s hákovým křížem, je ledově klidný, ale když přes zasněženou pěšinu patnáct metrů před námi přeběhne divoké prase, zbláznil by se strachy, citlivka. Vůbec se divím, že ty obrazy maluju já, Karel by se na to hodil podstatně líp. Senzitivní měkáč. No nic, už je pozdě, teď už mám malování zabrané já. A s divočákem mě taky naštval, nikdy jsem neviděl svini volně v přírodě, jenom v oboře za plotem, a dneska mi taky ušla, jelikož jsem koukal do země a přemýšlel nad uměním. Než jsem zvedl hlavu, bylo prase pryč.\n"Počkej, něco mě napadá", povídá Karel, když se uklidnil. Dívá se sice pozorně do koruny každého stromu, pod kterým procházíme, jestli tam na něj nečíhá kanec, ale už zase přemítá nad náměty.\n"Divočáka bys skutečně namalovat mohl, když jsi na tu tvou přírodu. Vidím to asi takhle - z lesa vybíhá zuřivý kanec, na kterém jede medvěd. Medvěd drží prase jednou tlapou za ucho, jako kovboj koně za uzdu, druhou tlapou jej poplácává po boku, paty zarývá praseti do slabin. Ve výrazu medvěda vidíme čirou, nezkalenou radost z projížďky, kterou musíš ztvárnit zvláště rafinovaně, protože medvědi nemají mimické svaly. Medvěd jede na divočákovi, formát alespoň metr dvacet v úhlopříčce, úspěch zaručen."\nMňo…medvěd na divočákovi. Uznávám, neotřelý nápad, ale asi stejně Karla neposlechnu a zůstanu u původního plánu. Domaluju cyklus zimních krajin a pak půjdu do aktů. Ona to není dočista špatná myšlenka, námět je přírodní, dynamický a nápaditý, ale vezměte si třeba, jak jsou medvěd i prase chlupatá zvířata. Kdo se s tím má malovat? Bych se z toho zbláznil, tolik chlupů. Modelky tak přehnaně ochlupené nejsou a leccos se dá případně odstranit. Plešaté modelky… zajímavá myšlenka. Mladá děvčata raději malovat nebudu, to má Karel pravdu, opatrnosti nikdy nezbývá a dámy zralejší jsou také zajímavější. Jenom aby uměly lézt po stromech.\nNeděle 9Karlova bonsai\n"Tuhle jsem tak přemýšlel", řekl Karel, "a já ti vlastně nic neumím. Cosi málo napůl, ale že bych něco doopravdy uměl, to ne."\n"Tak vidíš", já na to, "a přesto žiješ docela spokojeně a nemáš s tím žádné problémy. Nic neumíš, ale nevadí ti to. To je vlastně docela umění."\n"Aha!", zaradoval se Karel, "Takže aspoň něco umím!"\n"Umíš, ale to zároveň znamená, že nemůžeš říct, že neumíš nic. Něco přece jen umíš a to už pak žádné umění není, vystačit s tím. To by uměl každý."\nKarel mírně posmutněl.\nŠlapeme od rána pátý ročník Karlovy padesátky, což je padesátikilometrový pochod v okolí Brna, který kdysi vymyslel Karel a jenž chodíváme vždycky v zimě, obvykle v únoru. Alespoň myslím, že už jdeme po páté, na víc než pět ročníků jsme si nevzpomněli. Nikdo jiný než Karel a já tentokrát nešel, ale to nevadí, jejich chyba.\nV hospodě v Lažánkách jsme si dali guláš, servírka překvapeně koukala, že chci osm knedlíků. Co je na tom divného? Dvanáct, to snad může vyvolat lehké podivení, ale aby někdo zíral už při osmi… Nána. Snědli jsme knedle, zapili kofolou, jelikož v kofole je kofein a ten člověku dodá nových sil a vydali se směrem k Tišnovu. Karel pro dnešek vynalezl novou, speciální trasu, mimořádně zledovatělou a hýřící převýšením, proto též dobrodružnou a vůbec ne nudnou. Také bláta se našlo dosti, i ve svahu, Karel ujel a skoro se skoulel do potoka.\n"Auuu, moje tříslo!", zavyl. To on vyje pokaždé, levé tříslo, pravé tříslo, skučí celou cestu a vyhrožuje, že to vzdá. Je to zábavné, poslední kilometry už se potácí jako paralympijský přeborník a k tomu inspirativně nadává, což podporuji tím, že si nezaujatě hvízdám.\nTentokrát ale ne. Od čtyřicátého do padesátého kilometru řeči o tříslech postupně umlkají, Karel je podivně zticha, šlape jako stroj a ke všemu zrychluje. Co to?\n"Hele, co tvoje třísla, přestalo tě to bolet?", ptám se zkoumavě když vcházíme do Veverské Bítýšky.\n"Nepřestalo, ale nevšímám si toho."\n"Nevšímáš? Počkej, jak to?"\n"Tak. Kašlu na to. Jsem tvrďák, rozhodl jsem se a přes bolest dojdu celou padesátku. Pcha, bolest je pro ubožáky, já něco vydržím."\n"Ty že něco vydržíš?! Nezbláznil ses?"\n"Ano, já, cítím, že se dostávám do tranzu, že s každým krokem čerpám novou energii, zahřívám se, sálám, za chvíli na sobě budu sušit mokrá prostěradla! Jsem lehký, téměř už se vznáším! Možná posledních pár kilometrů poběžím!"\n"Karle, tobě něco je, věř mi," děsím se, "mluvíš z cesty! Bolest ti zatemnila rozum. Podívej, támhle právě přijíždí autobus, můžeme jet rovnou do Brna, co ty na to?"\n"Nic! Kálím na autobus!", řve Karel, "Hnusná plechová bedno, já tebou pohrdám! Jsem silný a nic mě nezastaví! Vzhůru na Veveří, do tmy a závějí!"\n"Ty jsi magor, ještě začni řvát banzáj."\nKarel vřeští a sápe se dopředu, sotva mu stačím. Vůbec nechápu, co to do něj vjelo, celý rok se jen válí, nic nedělá, cigáro zapaluje jedno od druhého a teď po deseti hodinách pochodu skoro běží a ještě řve "banzáj". Nenadává, jenom když v Podkomorských lesích dvacet minut bloudíme, cedí mezi zuby, že jsem debil. Jako bych za to mohl, když je tma jak v pytli, jdu druhý a už dávno se nesoustředím na cestu, ale přemýšlím, jak namaluju akvarelový akt v životní velikosti, aby všichni mrkali na drát. Zpátky v Brně jsme o tři čtvrtě na devět večer, Karel ještě naposledy zavřeští "Banzáj" a konec.\nModelky pro můj nevídaně umělecký akt, hlaste se.\nPauza, žádné psaní.\nPátek 7Zramovaný Egi\nZarámovat jsem si své vyznamenání zatím nedal, k rámařovi jsem došel jen s jednou ze svých malůvek, abych mohl zohyzdit stěny obýváku a připravit případné návštěvě zábavu, spočívající v celovečerním metání sarkastických úsměšků.\nTady v Brně se říká "zramovat se", což znamená něco jako "potlouci se". Přesněji by to věděl Egi, ten se neštítí brněnským argotem nejen mluvit, ale dokonce ani psát. Kromě toho nelení a posílá na mě různé úřednice, které se zabývají účetní evidencí knedlíků v menzách, aby mi vyhrožovaly, že když jim nebudu po vůli, vymluví mi do hlavy díru, případně na mne poštvou své prasopsy. Egiho asi brzy zramuju, tuším.\nPůvodně jsem chtěl koupit v OBI rámeček, jenže obraz je na papíru formátu A3, a takové rámečky se nevyrábějí. A4 ano, ale A3 ne, naschvál, aby mě naštvali.\nČtvrtek 6Howadoor vyznamenán\nByl jsem vyznamenán. Ne za požírání banánů, ale úplně všeobecně, lidsky, všelidsky a nelidsky taky. Moc. Strašně a pekelně mnoho. Ne jako když dostanete od prezidenta pamětní metál a hodinky, to je trapná, ponižující žabařina. Já byl oceněn tak děsně, že se vám o tom ani nezdá. Mám sice zakázáno uvést podrobnosti, ale vylíčit věc alespoň obecně můžu.\nTedy představte si svět, ve kterém se v blátě uboze pinoží malí červíčci. To jste vy a já. Nad tím světem jsou óbrovské hory a na nejvyšší hoře je veliká slonovinová věž a úplně na vrcholu té věže jsou mudrci nevýslovné moudrosti, kteří, kdyby se jim zachtělo, jedním pohybem prstu zastaví Slunce a Měsíc obrátí v prach. Takový Nietzsche tam žije, možná také Buddha a pak už asi nikdo, tedy je tam vcelku prázdno. Zbytek věže ale není neobydlený, v nižších patrech bydlí veleduši sice poněkud slabšího formátu, stále by ale dokázali menší planetky vyvést z dráhy a Měsíci by jistě též nahnali hodně strachu. Samozřejmě i ony úžasné bytosti jsou nepředstavitelně vzdálené podřadnému světu nanicovatých smrtelníků.\nI stalo se, že jeden z těchto fantaskních, legendárních mudrců spočinul blahosklonně svým zrakem na mě, nehodném, i věnoval mi vteřinu svého nepředstavitelně drahého času, pověřil jednu ze svých zářných dcer oslepující krásy a nebetyčného vzdělání, a seslal ji k nám na zemi, aby mi vyřídila, že jsem vůl.\nTak to je to vyznamenání. Pořád se z toho ještě nemůžu vzpamatovat. Já si to snad nechám zarámovat.\nJe mi blbě z banánů.\nKoupil jsem si banány.\nSedím a žeru banány. Jeden banán, druhý banán. Tak rušný je můj život.\nAž je sežeru, koupím si další.\nDoufám, že mi aspoň bude pořádně blbě.\nPondělí 3Nic pro homofoby\nDnes nemám vůbec čas, proto jen krátce rozvedu problém ostudně nízkých cen obrazů.\nA teď si k tomu připočti třeba ještě Egiho (nebo všechny Egi světa), kteří by si v životě obraz nekoupili a skáčou metr dvacet, když mají obraz jiným způsobem nabytý pověsit na zeď.\nTo je však spíše argument opačný - Egi, pravda, je barbar, který obrazy nekupuje. Ale jak vidno, jiný člen téže domácnosti obraz přesto opatří a donutí jej přitlouct ho na zeď. A protože se výpočty opíraly o počet domácností, ukazuje to, že mé odhady jsou správné. Navíc, jak jsem zjistil, není domácností u nás milión, ale dokonce něco přes dva, tudíž abychom se dostali k roční spotřebě sto tisíc obrazů, stačilo by koupit obraz jednou za dvacet let až čtvrtstoletí, což je zřejmě realistický pohled na věc. Dále uvažme, že obraz může mít průměrnou životnost padesát let. Ne snad, že by se za padesát let rozpadl, ale vkus se mění, staré obrazy končí v popelnici, protože lidi si nepočkají ještě třicet let na to, až se z nich stane nehorázně cenná starožitnost. Z toho všeho by vycházelo, že průměrný počet obrazů v domácnosti se pohybuje v řádu jednotek kusů, což, myslím, dobře odpovídá realitě. Co tak znám lidi, tak mají doma tři až pět originálů, průměrně.\neh, howadoore, vsadil bych se, ze vetsina domácností kupuje reprodukce…. koneckoncu, ikea i hypernova jsou plny reprodukci Daliho a myslim, ze tyhlety firmy nejedou v ničem prodělečným…. na druhou stranu, hotely, banky apod. jsou ochotni povesit obraz treba i na hajzl a pokud mozno co nejdrazsi original a pak je tu samozrejme vlada zeleznej\nDůvtipný Bohouš správně argumentuje reprodukcemi. Osobně sice nevím, co je to za mamlasy, kteří koupí v hyperkrámu nevkusně zarámovanou reprodukci vybavenou navíc odpudivým nápisem za cenu, za kterou by mohli mít dva slušné originály, ale asi má pravdu, lidé tohle dělají. Nicméně jeden originál za dvacet let se mi ani tak nezdá být nemožný.\nMůže být, že v zemi žije malířů o hodně víc než tisíc, třeba deset tisíc. Pokusme se to odhadnout - tisíc malířů je pouhá desetina promile populace. A to je asi opravdu málo, velmi špatný odhad, vždyť i těch homosexuálů jsou - údajně - čtyři procenta, tedy o řád více. Dva řády, díky, Egi. Pokud by malířů také byla čtyři procenta, bylo by jich čtyři sta tisíc a museli by se spokojit s tím, že každý ročně prodá jen čtvrtinu obrazu. Odtud by skutečně mohla pocházet nízká cena obrazů, nabídka by extrémně převyšovala poptávku. Skutečný počet malířů bude sice asi o něco nižší, řekněme, že jen každý desátý homosexuál je malířem, ale i tak. V tom bude asi pes zakopán.\nStále to však neřeší problém, proč při tak nízkých cenách vůbec stojí malířům za to svá díla prodávat. Ale i to rozlousknu, jelikož už mám druhý kontakt na malířku, která s obrazy obchoduje, a tak jí napíšu a hned budu vědět, jestli je homosexuální nebo ne.\nTy Howadoore a nenapadlo te, ze ty obrazy maluji a prodavaji protoze je proste bavi malovat a lepsi par korun, nez vubec nic? Treba by malovali i zadarmo, tak lepsi 500 na prilepsenou, nez vubec nic, ne? (studenti, duchodci, zeny na materske, blaznivy intelektualove,…)\nJinak si myslim, ze v odhadech poctu originalu na domacnost nadsazujes - spousta lidi co znam original nema a kdyz, tak to dost casto je:\na) stara vykopavka dedena z generace na generaci\nb) umelecke 'dilo', ktere namaloval a venoval dedecek, strycek, rodiny pritel, popripadne vyhotovil pysny majitel sam\nIMHO nabidka je velka, poptavka mala.\nNapadlo, to víš že napadlo, vždyť jsem to nadhodil jako jednu z prvních možností. Ale stále tomu jaksi nemůžu věřit - jedna věc je obrázky malovat, to bych chápal, že někdo dělá jen tak pro potěšení. Ale že pak ten někdo jde, nechá si to zarámovat, a pak to prodá za - kdo ví jestli - pět stovek zisku, a přitom to není žádný akvarel, co je hotový za hodinu, ale obraz, se kterým se maloval týden nebo i víc, tak tomu se mi pořád věřit nechce. Pět stovek za týden práce. Neříká se tomu monkey business? Ještě uvidím, co na to malířka, ale za sebe můžu říct, že jestli to tak doopravdy je, tak se vám na podobné obchody vyseru.\nNeděle 2254 zmrzlých malířů\n"V prosinci na poli", verze 7 a 8\nAlena poslala odkaz na stránky pana Hutky, www.hutka.cz, prý co si o tom myslím. Inu, já se domnívám, že na tom nic zvláštního není, považuji to za přirozené, přece si pan Hutka nezaloží stránky s adresou www.horak.cz?\nS Kandinským na Totemu to nedopadlo vůbec tak, jak jsem si myslel. Nejdřív dlouho nikdo nic nenapsal, ani dílo nestrhal, ani nevychválil, a pak přišel záškodník pan Palun a všecko to prozradil a tím pokazil. Že já sem něco psal, trouba, měl jsem nejdřív počkat, až jak to dopadne.\nByl jsem se podívat u Žebětína na zamrzlý rybník, s fotoaparátem, nové zimní motivy ulovit, protože malování zimních motivů se mi docela zalíbilo. Sníh se maluje v podstatě sám a člověk vystačí se dvěma barvami. U Žebětínského rybníka roste zajímavé chrastí, a tak budu asi příštích pár dnů malovat chrastí.\nVlastně asi nebudu, je teď zas moc práce s programováním, sotva stihnu do posilovny zajít a alespoň trochu se vyspat. Prý mám psát víc "o životních akcích", no baže, moje řeč, rád bych taky víc psal o životních akcích, ale kde je mám brát, když musím bez přestání sedět doma u počítače? Už aby přišlo jaro, bude delší den a snad i víc času.\nTeď o galeriích - prolézám je, dívám se po obrazech. Akvarelů málo, ale co mne vysloveně udivuje, jsou ceny. Strašlivě nízké. Já vím, ceny určuje poptávka, ale počítejte se mnou: Originál volejovka formátu zhruba A4 stojí okolo patnácti stovek, ale také třeba jen osm. Jen zřídka přes dva tisíce. A3 je sice o něco dražší, ale jen asi o čtvrtinu. Najdou se samozřejmě obrazy podstatně dražší, ale tohle je typická cena.\nZe dvou tisíc si srazí galerie polovinu. To není spekulace, to jsem zjistil. Malíř tudíž dostane tisícovku. Materiál jej stojí zhruba pět set korun, s rámem asi i víc, hrubý zisk (doufám, že to ten trouba ještě nezdaňuje) je tedy nanejvýš směšných 500. To není dobrý obchod, to je šílenství. Ptám se: proč vlastně ten člověk své obrazy prodává? Nejenže se tím nelze uživit, tím si nelze ani přivydělat! Vůbec to nechápu. Hromadí se mu snad doma a neví už kam s nimi, všechny známé obdaroval a nikdo už od něj nic nechce?\nNebo existuje metoda jak obrazy množit tempem jeden za hodinu? Jde o rafinované reprodukce, a jenom já, mamlas, jsem to nepoznal? Nebo v čem je háček? V každém případě jsem šťastný, že se neživím malováním. Přese všecko se zdá, že jsem to s programováním docela vyžral. Dost možná právě ti žebráci, co bydlí v papírových krabicích, jsou do jednoho úspěšní malíři.\nNeúspěšní vždycky v zimě pomrznou, protože nemají ani ty krabice. Na teletextu psali, že letošní zimu už v Polsku vinou silných mrazů pomrzlo 254 neúspěšných malířů. Snad to bude mít pozitivní vliv na vývoj cen obrazů na světových burzách.\nSekretářka Dáša z firmy mi napsala, že má kamarádku malířku, která ustavičně obrazy rámuje a na trh nosí, tak se prý jí mám zeptat, jak to s tím je. Zkusím to.\nPodívejme se na věc z jiné strany. V zemi je, odhadněme to konzervativně, milión domácností. Ono je jich víc, vím, ale já bych nyní rád zjistil nejhorší případ. Řekněme, že každá domácnost koupí jeden obraz za deset let. To by snad mohlo být, ne? Tudíž máme roční spotřebu sto tisíc obrazů. Jestliže zde žije tisíc malířů, kteří svá díla prodávají, musí každý z nich prodat ročně sto obrazů. To se dá stěží namalovat, ale je možné, že malířů je o něco víc. V každém případě vychází, že poptávka po obrazech existuje a je dosti silná, proto znovu - čím to je, že jsou obrazy tak podceňovány? Něco je v mých výpočtech špatně, ale co?\nČlověk, který by namaloval sto obrazů ročně, by nemohl zákonitě už provozovat žádné jiné zaměstnání. Avšak vydělal by ročně by jen 500 × 100 = 50 000, z toho se nedá žít, ani umřít se z toho pořádně nedá. Další rozpor. Ekonomická záhada.\nŽe si za takových podmínek malíři ulehčují práci jak je to jen možné, je pochopitelné, a tak se nezdržují hledáním originálních námětů, něco obšlehnou, však co, za ty peníze. A tak jsem se při odchodu z jedné galerie docela dobře pobavil, když jsem poznal v obraze jistého pana Starého olejovou kopii známého akvarelu Edwarda Seaga "Zimní pole v Norfolku".\nNe že bych byl takový odborník, ale mám jej v příručce a taky jsem se ho chystal zkopírovat.\nSobota 1K otázce sociální\nNerad s lidmi telefonuji, je to hrozně neosobní. Raději jim pošlu e-mail.\nZkušená Alena, která chová tři nebo čtyři dcery i zběhlý Egi, pěstující smečku prasopsů, mi radí, abych plivající myši zakoupil běhací kolečko. Myš bude ve volném čase pelášit, bude aktivní a nebude mít čas na darebácké myšlenky, jako je flusání, protože všeliké nepravosti tolik ze zahálky pramení. Což o to, kolečko bych zakoupit mohl, ale není to drobátko zvrhlé, vyhazovat na myší zábavy určitě dobře dvě stovky a žebrákovi nedat nic, nebo skoro nic? Přímo nenávidím ty bláznivé chovatele, kteří svým zpovykaným čoklíkům kupují různá žrádýlka, paštičky a granulky, které často stojí za kilo víc než jídlo pro lidi. Pes má jíst zbytky a spát v boudě, aby byl užitečný a ne ho zvráceně rozmazlovat. Lidi mají kolikrát hlad, ale vořech bude bužírovat. Když Egimu pes vleze v zimě do potoka, hned jej hadrem cídí, aby se jen chudáček nenachladil! Sákra, já bych mu dal, však když se nachladí, jeho chyba, neměl tam padat a ostatně psovi se nic nestane, však je to tupé zvíře, co vydrží všecko. Už je dost na tom, že myši kupuju zrní, stojí sice jenom osm korun za půl kila a vydrží určitě čtvrt roku, ale stejně. A teď ještě za kolečka utrácet, to tak.


Potvrzeno. První případ opičích neštovic, pacient leží ve vojenské nemocnici | Náš REGION\nZdroj: CDC, wikimedia\nV Česku se potvrdil první případ opičích neštovic, které se v poslední době šíří z Afriky i do jiných států. Nákazu potvrdil šéf Společnosti infekčního lékařství Pavel Dlouhý.\nNakažený člověk podle Státního zdravotního ústavu (SZÚ) pobýval začátkem května na hudebním festivalu v Antverpách v Belgii. „Mohu potvrdit, že v České republice je prokázán první případ opičích neštovic,“ uvedl Pavel Dlouhý, předseda Společnosti infekčního lékařství České lékařské společnosti Jana Evangelisty Purkyně.\nPacient je v Ústřední vojenské nemocnici v Praze. Nemocnice v prohlášení uvedla, že pacient je v izolaci a personál používá osobní ochranné pomůcky. „Specifickou léčbu proti opičím neštovicím nedostává, je stabilní, léčeny jsou pouze symptomy onemocnění,“ napsala mluvčí nemocnice Jitka Zinke.\nNárodní referenční laboratoř pro chřipku a nechřipková virová onemocnění SZÚ uvádí, že jde o předběžné potvrzení, protože vzorek byl vyšetřen elektronovou mikroskopií. Pro konečné potvrzení je podle vedoucí laboratoře Heleny Jiřincové nutné udělat celogenomovou sekvenaci či PCR metodu.\nCelkem laboratoř dostala tři vzorky. „Další dva podezřelé vzorky budeme zpracovávat v následujících hodinách,“ uvedl Daniel Krsek, vedoucí laboratoře pro průkaz infekčních agens elektronovou mikroskopií.\nPražská hygienická stanice hned po podezření na nákazu opičími neštovicemi zahájila epidemiologické šetření, které má zjistit možné rizikové kontakty nemocných a nastavit u nich protiepidemická opatření, tedy především karanténu. „Začátkem května s přáteli pobývala na hudebním festivalu v belgických Antverpách. Po návratu začala vnímat první nespecifické příznaky od zarudlých až slzících očí, přes postupný výskyt vyšších tělesných teplot od 37,5 do 39 stupňů Celsia, až po výsev bolestivých pupínků na pokožce připomínajících akné na určitých částech těla. Pupínky se postupně měnily v praskající puchýřky, které po prasknutí bolet přestaly,“ uvedla ředitelka pražské hygieny Zdeňka Shumová.\nMluvčí ministerstva zdravotnictví Ondřej Jakob uvedl, že neexistují údaje o tom, zda vakcíny proti pravým neštovicím chrání i proti opičím neštovicím. Odborníci ale usuzují, že díky podobnosti viru by účinné být mohly, uvedl předseda České vakcinologické společnosti Roman Chlíbek. Lidé očkovaní v ČR před rokem 1980, kdy plošná vakcinace skončila, ale podle něj už prakticky žádnou ochranu nemají. Podle stanoviska Společnosti infekčního lékařství České lékařské společnosti Jana Evangelisty Purkyně mohou ale očkované chránit před vážným průběhem.


Zraněná lyžařka Lindsey Vonn z hlásí nemocnice: Já se vrátím! | Blesk.cz\nMnozí Lindsey Vonn předpovídali konec kariéry, ale ona chce bojovat. Už je po operaci kolene.(Reuters, Twitter)\n12. února 2013 ● 15:07\nByl to hrozný pohled! Lindsey po dlouhém skoku dopadla na obě nohy, jenže pravá se jí v koleni prolomila a bylo zle. Přetrhla si křížový i postranní vaz, zlomila holenní kost a mluvilo se o konci kariéry. Ona však chce bojovat!\n„Úspěch! Operace se povedla a já se léčím doma ve Vailu po boku své rodiny,“ napsala k fotografii z nemocnice. Na té, nikoliv překvapivě, chyběl golfista Tiger Woods, o jehož románku s krásnou sjezdařkou se spekuluje. Nicméně z Rakouska do zámoří ji přepravil právě jeho tryskáč.\nlyžování, vonn, operace\nSlavný sjezd v Kitzbühelu: Tady jde o život!\nLyžař Miller přizabil manželku na golfu, teď řeší další tragédii: P...\nTragédie při svěťáku v lyžování: Během závodu zemřel rozhodčí\nDetox je na nic! Které další dietní hity na…


Pokoj pro kluky | Pěkné Bydlení\nTřem čilým chlapíkům bylo v jednom pokoji už mírně těsno. Rodinný dům měl naštěstí prostorové rezervy, hošíci se mohli šťastně roztáhnout do dvou místností. Díky interiérové designérce Kristině Prokšové mají jejich pokojíky shodný vzdušný styl, příjemné barevné ladění, dostatek úložných prostor i místa pro dětské hry.\nKluci jsou jako schůdky, čtyři, šest a osm let. Kristininým pracovním zadáním bylo navrhnout dvě funkční a hravé místnosti, které budou dobře vypadat a něco vydrží. Když si děti zrovna nemohou hrát venku, zvládnou vybít svou energii doma, aniž by přitom trpěly věci, které k tomu nejsou určeny. Rodiče přestěhovali svoji původní ložnici do jiného, zatím nevyužívaného pokoje, a z ložnice tak mohl vzniknout pokojík pro dva mladší hošíky. Na 17 m2 dokázala designérka šikovně poskládat tři lůžka do tvaru prolézacího domečku, kde se počítá i s nejstarším bráchou. Ten sice dostal také nový krásný pokojíček, nemusí ale zůstávat sám, pokud se mu zrovna nechce. Všichni si rádi hrají společně, a problém nenastane ani když zatouží usínat pospolu, další lůžko se hodí i pro případné návštěvy. Pracovní stoly obou bráchů mají společnou pracovní desku, území každého z nich ale pro jistotu odděluje centrální kovová noha.\nNejstaršímu éru dobře slouží menší z pokojů s podlahovou plochou 14 m2. Školákovo útočiště je půdorysně o něco užší než pokoj jeho bratříčků, nábytek je umístěn u protilehlých zdí. Designérka vybrala pracovní desku do tvaru písmene L, návaznou na jednu z polic. I tady si kluci dovedou výborně zařádit, kromě prolézačky mají k dispozici houpací kruhy a talíř! O měkčí doskok se stará koberec s vděčnými motivy silnic a dálnic – to je pro rodiny s malými kluky téměř povinná součást vybavení… Obě místnosti mají nově zhotovenou elektroinstalaci a jsou vymalovány ve shodných odstínech modré, zelené a bílé, takže s drobnými proměnami vydrží až do studentského věku. Jsou zařízeny nápaditým nábytkem z lamina, který nabízí hodně úložných prostor, a přitom dobře poslouží jako kvalitní herna v předškolním a mladším školním věku.\nOba dětské pokoje jsou shodné stylem, barevností a řadou pěkných nápadů, které klukům umožňují si hrát a vybít nevyčerpatelnou energii.\n„Ráda získávám nové zkušenosti, aktivně se zajímám o nové designové trendy, a tak obohacuji svůj pohled na toto umění, které je v současnosti čím dál blíže všem společenským vrstvám. Interiérový design není luxus, jak se na něj pohlíželo dříve, ale styl, kterým říkáte něco o sobě a provází vás každým dnem. Mnoho mých realizací mi přineslo příjemná setkání se zajímavými a milými lidmi. A hlavně potvrdilo, že design je také o lidech, o jejich názorech a snech.“\nObývací pokoj fanouška akčních filmů, hudebního nadšence nebo vášnivého čtenáře se jistě bude lišit. Zařiďte si ten vlastní tak, aby…


Zkoušení vozidel e jejich částí (2211133)\nPlatí do: ?? Rozsah: 3+0\nCvičení probíhají v laboratořích spalovacích motorů a automobilů v rámci předmětu Projekt 4 (2212114). Náplň umožňuje praktické procvičení znalostí, získaných na přednáškách a seznámení se s experimentálními přístupy k problematice obecně za reálných podmínek. Konkrétní konfigurace měřených objektů a měřící technicky se přizpůsobuje aktuální situaci v laboratořích.\nInformace k organizaci předmětu, zvláštní podmínky pro udělení zápočtu, klasifikovaného zápočtu resp. zkoušky a studijní podklady mohou být uvedeny na serveru studijních podkladů https://studium.fs.cvut.cz/studium/u12120/2211057 .


Starosta v roli odklízeče sněhu a pád patnáctitunového balvanu: videa dne - Prostějovský deník\nPodívejte se na krátký sestřih toho nejzajímavějšího, co zaznamenali redaktoři Deníku v pondělí 14. ledna 2019.\nVideosouhrn 14. ledna 2018 | Foto: Redakce\nŠumavskou Kvildu zasypal sníh. Brněnské výstaviště zase zaplavili sladkovodní jehly nebo chameleoni. Lidé si odnášeli i agamy.\nVe Hřensku na Děčínsku spadl patnáctitunový kámen. Skončil v korytě potoka. Jeď, jeď, jeď, poháněli diváci fanděním malé účastníky Párkových závodů v Maršovicích na Žďársku.\nBoj o Boží Dar, jízda na květináči a zpívající stodola: zhlédněte videa víkendu\n350 CDI 4MATIC, XENONY\nMezi obcemi Výšovice a Bedihošť došlo k havárii Škody Octavia. Nehoda se stala dnes po půlnoci.\nMyslel si, že autobus odbočuje doleva\nDodávka se v úterý srazila s autobusem. Nehoda se stala před patnáctou hodinou u křižovatky ulic Josefa Lady a Krapkovy v Prostějově.\nBMW 318 servisní knížka, koupeno v D Peugeot 206 servisní knížka, koupeno v D Peugeot 508 první majitel, servisní knížka, koupeno v CZ Peugeot 2008 nové vozidlo, servisní knížka, koupeno v CZ Peugeot 807 Peugeot Boxer první majitel, servisní knížka, nehavarované Peugeot 407 první majitel, servisní knížka Peugeot 2008 první majitel, servisní knížka, koupeno v CZ\nBMW Řada 3 320i,FACELIFT-NEHAV.SERVISKA! Škoda Octavia Combi 1,6 TDI / 85 kW Style Pl Škoda Octavia COMBI 2.0 TDI RS 1. MAJITEL Renault Koleos 2.0dCi 4x4 PRIVILEGE 1.MAJITEL Škoda Rapid TSI 1,0 TSI / 81 kW Style Plus Nissan Note 1.4 16v LPG, servisní kniha Mercedes-Benz Třídy S S 320i 165kW !!!56TKM!!! BMW Řada 3 325d PANORAMA, NAVIGACE


Chovatel končí po opakovaných útocích vlků - Broumovsko\nJste zde: Zprávy Broumovsko Chovatel končí po opakovaných útocích vlků\n"Chovu ovcí se věnuji skoro padesát let. Vlci na moje ovce zaútočili už poněkolikáté a teď jsem přišel o všechno. Už nemám sílu pokračovat v chovu dál," uvádí Vlastimil Vejrosta, chovatel z Božanova na Broumovsku.\n"V tomto případě po útoku vlků končí chovatel, který se chovem a údržbou krajiny pomocí pastevectví zabýval po desítky let. Co se stane, až jej budou následovat další chovatelé a pastevci? Kdo se bude o naši krajinu starat, kdo jí bude udržovat?," reaguje Karel Rejchrt starosta obce Božanov.\nOhrožení vlkem jsou všichni chovatelé hospodářských zvířat, protože tento vrcholový predátor zdaleka neútočí pouze na ovce. Za poslední půlrok zaznamenali chovatelé pouze na Broumovsku ztrátu 26 telat a dvojnásobku ovcí. Celkově je za první polovinu letošního roku evidováno více útoků než za celý loňský rok. Aktuální výše škod, dle informací Krajského úřadu Královéhradeckého kraje, jsou k dnešnímu dni v částce přesahující 1,4 milionu korun. Útoky vlků na hospodářská zvířata jsou nejčastěji v jarních a podzimních měsících a proto lze očekávat, že počet stržených zvířat bude letos rekordní.\n"Broumovsko je známo jako nádherný kus přírody udržovaný lidmi. Současná situace je pro pastevce velmi obtížná a v zájmu nás všech musí být to, aby Broumovsko nebylo jen turistickým skanzenem, ale dobrým místem pro život," uvádí hejtman Královéhradeckého kraje Jiří Štěpán.\n"Několik hodin po útoku vlků jsme společně s chovatelem mapovali stav pastevního areálu. Uzavřený pastevní areál byl zabezpečen funkčním elektrickým ohradníkem s několika dráty. I přes ochranu elektrickým proudem, bylo toto opatření vlky překonáno," zmiňuje Kamil Zahradník z Lesnicko dřevařského vzdělávacího institutu.\n"Jedná se o opakovaný útok v bezprostřední blízkosti lidského obydlí. V Božanově útočili vlci doslova uprostřed vesnice. Nejblíže zabitá ovce se nacházela jen třicet metrů od domu. Způsoby a četnost útoků vlků na hospodářská zvířata se výrazně vymykají oproti jiným regionům v ČR," doplňuje Lubomír Hajný, tiskový mluvčí Lesnicko dřevařského vzdělávacího institutu.


Představujeme forstnerův vrták (sukovník) | Pohledem SALEX-nářadí.cz\nPředstavujeme forstnerův vrták (sukovník)\nadminforest 7.8.2012 Vrtáky Žádné komentáře\nPokud potřebujete vyvrtat díru do dřeva, většina z vás sáhne po klasickém vrtáku do kovu. Ti zkušenější použijí vrták do dřeva se středící špičkou spirálový, případně plochý. Ale jaký vrták použít, pokud požadujete vyvrtat perfektní díru – přesně dimenzovanou, přesně umístěnou a s čistě vyřezaným okrajem.\nNejlepší volbou pro vrtání vysoce kvalitních děr je forstnerův vrták (sukovník). Od té doby, co byl patentován Benjaminem Forstnerem v roce 1874, pomáhá tento vrták tesařům a truhlářům řezat čisté přesné díry. Původní forstnerův vrták neměl středící hrot a byl výhradně veden hranou. Zanechával díru s čistou stěnou a plochou dírou, ale bylo obtížné nastavit polohu vrtáku. V současné době mají forstnerovy vrtáky (sukovníky) středící hrot a částečnou hranu. Středící hrot nastaví přesně polohu vrtáku na obrobku, ale zanechává malý důlek ve středu otvoru. Žádný jiný typ vrtáku se nemůže vyrovnat kvalitou řezu kolem hrany a stěn díry.\nTypy hran se liší, jaké vybrat?\nVrtáky s delší hranou poskytují lepší vedení, ale mají tendenci se přehřívat. Aby byl odstraněn tento nežádoucí efekt, mnoho výrobců vyrábí vrtáky se zubatými hranami. Další typem jsou vrtáky s ostny z tvrdokovu. I když jsou ostny výborné na samostatných, horizontálních řezech, nemohou řezat překrývající se nebo šikmé díry se stejnou jemností jako vrtáky s širokými hranami.\nVrtáky zanesené pilinami neřežou dobře\nPři práci s menšími průměry forstnerových vrtáků doporučujeme zvednout vrták z řezu během hlubokého vrtání a následně jej zbavit pilin. Opomenutím tohoto doporučení dojde k nahuštění pilin za vrtákem a zablokují vrták v díře, takže jej půjde obtížně vytáhnout. Prostě a jednoduše, ucpaný vrták nebude řezat dobře a může zvýšit tření a hoření.\nTvrdokov versus ocel\nVětšina forstnerových vrtáků jsou vyrobena z oceli. Ocelové vrtáky jsou obvykle na začátku ostřejší než tvrdokovové, ale mají kratší životnost hrany. Vrtáky s tvrdokovem mají lepší řezné vlastnosti v houževnatějších materiálech jako např. lamino desky, dřevotřísky, umakarty.\nPři vrtání forstnerovým vrtákem doporučujeme používat stojanové vrtačky nebo ruční vrtačku upnutou ve stojanu. Pak je otvor přesný a hladký. Neméně důležité je udržovat vrták ostrý.\nDruhy oceli na výrobu vrtáků


Obnova bezlesí v přírodní rezervaci Hraniční louka v Orlických horách - forumochranyprirody.cz\nObnova bezlesí v přírodní rezervaci Hraniční louka v Orlických horách\nAlžběta Čejková, Správa CHKO Orlické hory a krajské středisko Hradec Králové\nPR Hraniční louka, CHKO Orlické hory\nPR Hraniční louka představuje pouhý zbytek (cca 9ha) kdysi rozsáhlých komplexů luk a pastvin navazující na dnešní bezlesí v oblasti Orlického Záhoří. Rezervace byla vyhlášena v roce 1982. Území rezervace představuje dlouhý úzký pruh potoční nivy s loukami na meandrujícím toku Černého potoka v nadmořské výšce 726 – 784 m n. m u hranice s Polskem. Lesními porosty obklopená lokalita je dnes od ostatního bezlesí izolovaná, což může být důvodem postupného ochuzování o typické luční druhy.\nČím je PR Hraniční louka v rámci území Orlických hor významná?\n„Polopřirozené“ bezlesí PR Hraniční louky se sestává z mozaiky a přechodů vegetace vlhkých až rašelinných luk (as. Cirsietum rivularis, případně až as. Chaerophyllo hirsuti-Calthetum palustris, pramenišť, fragmentů přechodových rašelinišť (sv. Sphagno recurvi-Caricion canescentis) a dlouhodobou absencí hospodaření ochuzených sušších trávníků (sv. Violion caninae). Nejzachovalejší a nejcennější vegetaci území představují právě vlhké pcháčové louky a prameniště, které se postupně zatahovaly zejména smrkovými nálety. Západní část již kompletně zarostlá olšinou. V těchto společenstvech je zastoupena převážná většina vzácných a ohrožených druhů např. prstnatec májový, škarda měkká čertkusolistá, upolín nejvyšší, hojně starček potoční, kozlík dvoudomý a ojediněle prha arnika atd. V tomto území se také vyskytuje jedna ze dvou recentně známých lokalit jednokvítku velekvětého v Orlických horách. PR Hraniční louka je mimojité významným refugiem pavouků vázaných na mozaiku otevřených lučních biotopů, pramenišť a podmáčených horských lesů, zejména smrčin. K nejvýznamnějším druhům patří: plachetnatky Agyneta ramosa, Aphileta misera, Notioscopus sarcinatus, pavučenka Troxochrus nasutus a zejména Alopecosa pinetorum - velmi vzácný reliktní horský slíďák vázaný na rašeliniště a podmáčené smrčiny, který má zdrojovou populaci v Polsku v oblasti Topielisko a Czarne bagno (tzv. Torfowisko pod Zielencem).\nDo II. světové byly louky v tomto území pravidelně obhospodařovány. V 90. letech 20. století byla část luk ve střední části rezervace několikrát pokosena a došlo i k nevelkým vyřezávkám náletů. V roce 2009 se začaly po cca 10leté přestávce znovu kosit některé části luk a to ve větším rozsahu než v 90. letech. Postupně v celém území navíc probíhají rozsáhlé vyřezávky ve spolupráci se zástupci vlastníka, a to především díky jejich vstřícnému postoji k této problematice.\nCílem zásahů na území PR Hraniční louka je zachování mozaiky „polopřirozeného“ bezlesí. Účelem je vzájemně propojit jednotlivé bezlesé enklávy s výskytem ohrožených druhů, pomocí celkového prosvětlení rezervace a mozaikovité seče pro usnadnění migrace živočichů a rostlinných diaspor v rámci území.\nNejprve bylo v území provedeno několik průzkumů pro účely plánu péče a celkové revize stavu PR: botanický (2009-2010 A. Čejková), bryologický (T. Štechová 2009), entomologický (V. Křivan et A. Jelínek 2010).\nOd roku 2009 probíhá v PR Hraniční louka pravidelné mozaikovité sečení vybraných částí luk, zahrnujících především enklávy vlhkých pcháčových a rašelinných luk. Termín seče se zatím pohyboval od druhé poloviny srpna do konce září.\nVyřezávky probíhají postupně od roku 2011 ve spolupráci se Správou lesů Kristiny Colloredo-Mansfeldové. První etapa vyřezávek, která proběhla spíše ve střední a východní části území, byla finančně velmi náročná a více jak polovinou prostředků se na ní podíleli sami vlastníci. Pro vyklízení dřeva z této části rezervace byla zvolena technologie přibližování dřeva vrtulníkem, protože k dané lokalitě vzhledem k celkovému podmáčení území v roce 2011 nevedla použitelná cesta ani svážnice. Bohužel od relativně přístupné polské strany s komunikací je území odděleno potokem a navíc elektrickým vedením, pod kterým je komplikované manipulovat s těžební technikou. Navíc plochy káceného náletu jsou značně podmáčené, běžná technika by vedla nejen k značnému narušení povrchu, ale především by měla faktické technické problémy. Jednalo se o odtěžení vzrostlých mocných smrků zavětvených až k zemi. Následně byly z louky odstraněny veškeré popadané větve, vyřezán a vytrhán drobný smrkový nálet. V druhé etapě v roce 2011 došlo k odkácení olší a několika smrků kolem dvou světlin v západní části území, dřevo bylo ponecháno v přilehlé olšině. V roce 2013 proběhlo odkácení smrků v nejvýchodnějším cípu území díky nově zprovozněné cestě poblíž. Nyní je naplánované postupné těžení náletů ve střední až západní části, které bude probíhat po etapách (po cca 20m3) při vhodných klimatických podmínkách. V této etapě bude převládat ruční práce s transportem dřeva přes potok na polskou stranu. Část dřeva bude ponechána v okolních lesních porostech k zetlení.\nV roce 2012 byly založeny na vyřezaných a vyklizených místech dvojice trvalých monitorovacích ploch 5x5 m v rámci monitoringu Programu péče o krajinu (PPK A). Jeden pár ploch je založen na podmáčeném stanovišti s vegetací vlhkých pcháčových luk až nevápnitých mechových slatinišť a druhý na sušším až mezofilním stanovišti podhorských smilkových trávníků. Jedná se vždy o kontrolní plochu a plochu s managementem – kosení, na kterých je každoročně v červenci provedeno fytocenologické snímkování.\nV roce 2011 bylo pomocí vrtulníku z území odstraněno přibližně 180 m3 hmoty ze smrkových náletů. Některé pokácené stromy měly v posledních cca 20 letech roční přírůst na patě stromu přes 1cm a to přesto, že území leží ve velmi chladné mrazové kotlině Orlicko-Záhorské sníženiny. V západní části bylo ve stejném roce odtěženo 20m3 včetně olše (Alnus glutinosa, A. incana) a smrku, veškerá hmota byla ponechána v okolních olšinách k zetlení. V roce 2013 bylo zatím odtěženo v nejvýchodnějším cípu území 25m3 smrkového hroubí, které bylo provedeno za účelem otevření a prosvětlení trávníků s výskytem populace prhy arniky.\nZe dvou let fytocenologického snímkování trvalých monitorovacích ploch není zatím možné dělat konečné závěry, přesto dochází ke značným změnám zejména v pokryvnosti a počtu druhů. Počet druhů cévnatých rostlin v prvním roce byl na podmáčených monitorovacích plochách 49/51 kontrola/management a na mezofilních plochách 18/10 kontrola/management. V roce 2013 se na sušších až mezofilních plochách zvedl počet druhů 34/24 kontrola/management a u podmáčených kontrolních ploch na 56/62. Posun je vidět zejména u sušších mezofilních ploch, které byly navíc v prvním roce téměř bez vegetace, pokryvnost vegetace byla 10/13% kontrola/management v roce 2012, kdežto v letošním roce jsou již tyto plochy zarostlé vegetací z celých 40/60 % kontrola/management. Rychlé zarůstání odtěžených ploch je v druhém roce markantní také u podmáčené varianty, kdy se pokryvnost zvedla na 95/90 % kontrola/management z 50/45% kontrola/management v roce 2012.\nZarůstání hůře přístupných stanovišť bezlesí je v české krajině v současnosti velmi běžné. Tomuto problému se v posledních letech věnuje velká pozornost v rámci ochrany přírody, kdy na jednotlivých cenných lokalitách je snaha zvrátit tento trend. Typicky se jedná o suchomilnou vegetaci strání a sadů, které zarůstá keři, akáty, jasany atd. nebo naopak zarůstají podmáčené stanoviště olšinami. Situace na Hraniční louce je trochu jiného typu, ale určitě s mnoha analogiemi v horských a podhorských oblastech. Kdy tyto lokality, které byly v minulosti ušetřeny osázení smrky, jím dnes velmi rychle samovolně zarůstají. V prvních fázích zarůstání smrkem postupuje spíše nenápadně a plíživě, v podstatě se vytváří na první pohled příjemná horská krajinná mozaika. Ve svých důsledcích však vede zarůstání s mrkem ke kompletnímu zastínění prostředí po celý rok a k okyselování okolního prostředí, které vede k úbytku až vymizení na světlo a trofii náročnějších lučních druhů. Hraniční louka je typickým příkladem opuštěné zarůstající enklávy, kde byl čas na efektivní a zároveň snadné zásahy bohužel promeškán. Včasný radikální zásah v minulém století by s minimálním úsilím vedl efektivněji k lepšímu stavu území než je tomu dnes i po provedených zásazích. Navíc v současnosti odstraňovat mohutné smrky, které jsou zavětvené až k zemi je finančně i logisticky velmi náročné. Z těchto důvodů je na podobném typu stanovišť nezbytné nepodceňovat drobné smrkové nálety a přistoupit k jejich výřezu nebo pokosení zavčas, kdy je k jejich likvidaci potřeba minimální úsilí.\nRozsáhlé odlesnění v nivě potoka a propojení jednotlivých lučních enkláv je v rámci rezervace velmi žádoucí a z dlouhodobého hlediska nezbytné pro zachování populací řady významných druhů vázaných na specifické rašelinné a podmáčené biotopy v tomto vzdáleném a zapomenutém místě Orlických hor.


Astronomům půl století unikalo, že galaxie NGC 4490 má dvojité jádro – Sciencemag.cz\nZnámý snímek Krabí mlhoviny z Hubbleova dalekohledu (výřez), autoři: NASA, ESA, J. Hester and A. Loll (Arizona State University), licence obrázku public domain\nAstronomům půl století unikalo, že galaxie NGC 4490 má dvojité jádro\nPavel Houser 26. 2. 2020\tČlánky\nAstronomové zkoumali galaxii NGC 4490, někdy označovanou jako Kokon. Známa je už od 60. let, ale kupodivu si dosud nikdo nevšiml, že má dvě jádra. Jedná se o útvar o řád menší než Mléčná dráha, který se od nás nachází ve vzdálenosti asi 30 milionů světelných let.\nJak se nyní ukazuje, jedno z jader je viditelné jen na infračervených a rádiových vlnových délkách, protože ho od Země oddělují oblaka prachu. Naopak pomocí radioteleskopů zase nelze detekovat to první. Takže, jak si různí pozorovatelé dosud zřejmě pořádně neporovnávali své výsledky, všem až dosud unikalo, že jádra jsou ve skutečnosti dvě. K tomuto závěru alespoň došli nyní autoři studie (AL Lawrence, C. R. Kerton, Curtis Struck z Iowa State University a Beverly J. Smith z East Tennessee State University).\nObě jádra mají podobnou velikost a hmotnost. Nejpravděpodobnějším scénářem je, že NGC 4490 vznikla fúzi dvou galaxií. Tím se navíc vysvětluje i to, proč je celá galaxie obklopena obrovským oblakem vodíku. Fúze odstartovala, respektive zrychlila hvězdotvorbu a s ní souvisí i vznik vodíkového mračna.\nGalaxie s více jádry jsou v případě takhle malých galaxií vzácné. Na výsledku má být podle autorů výzkumu zajímavé i to, že více jader může souviset také s tím, jaké vlastnosti mají obří černé díry v centrech galaxií (jejich hmotnosti, počet i vzájemná poloha). Naskýtá se také otázka, zda podobných případů (něco nám uniká kvůli tomu, že na různých vlnových délkách provádějí pozorování různé týmy) nemůže být v současné astronomii víc.\nGalaxie NGC 4490 mimochodem aktuálně navíc splývá s menší sousední galaxií NGC 4485. Trpasličí galaxie NGC 4485 byla v důsledku působení většího souseda zdeformována, ale to už je jiná záležitost (poznámka PH: ale dle jiných zdrojů také zajímavá; obě galaxie se nejblíže k sobě dostaly před asi 400 miliony lety, aktuálně se od sebe vzdalují, přitom je ale spojuje most hvězd dlouhý asi 24 000 světelných let atd.).\nRevealing the Double Nucleus of NGC 4490, arXiv:2001.05601 [astro-ph.GA] arxiv.org/abs/2001.05601 Astrophysical Journal\nZdroj: Iowa State University/Phys.org\npředchozí Lstivá výroba diamantu z uhlovodíků v ropě\ndalší Vědci objevili dosud neznámou část RNA tvořenou signalizačními molekulami\n26. 2. 2020 at 18:32\n30 sv. let daleko asi nebude. Asi překlep, tipl bych 30 milionů.\nJestli před 400 000 lety byly nejblíže a most mezi nimi je 24 000 sv. l. dlouhý tak mi vychází, že se od sebe vzdalují cca 1/16 rychlosti světla. Není to moc Antone Pavloviči? 🙂 (Ledaže už před 400 000 lety byly od sebe 24000 ly. Pak mi ale zachází smysl sdělení; nebo 400 000 má být 400 000 000?)\nHezký den MK\n27. 2. 2020 at 13:26\nano, 30 je preklep, 30 milionu, a 400 000 ma byt 400 milionu, no hned na 2krat chybejici miliony na clanek je hanba, to se stydim :-(.


USA – part 1 – the Louney\nPrvní co k tripu musím říct… Nesnáším se za to, že neumím spat v letadle. Tak nějak jsem si vypěstovala “závislost” – nespat a čučet z okna, protože co kdyby tam bylo něco zajímavýho žejo. Překvapení! V 10 000 metrech jdou vidět jen mraky a maximálně to moře, který fakt zajímavý není. Ikdyby bylo, 11 hodin se nevydržim dívat ani na seriál, natož na monotónní moře.\nV červnu tohoto roku jsem se doslova vecpala do plánu tří cestovatelů ( který fakt obdivuju, protože to se mnou vydrželi a neposlali mě dom poštou.).\nHledali jsme co nejlevnější letenky, protože udělat si takovej trip po USA (ikdyž je po nějaké “menší” části) fakt není jak jet do Zlína do Zoo… Aspoň teda finančně ne.\nLetenky jsme hledali jak na skyscanner, Kiwi, Momondo, Google flights a dalších (kdyby někdo hledal letenky a neznal – jakože stejně strejda google ví…).\nNejsem odborník na cestování ani letenky, ale doporučuju si let najít a zkusit se proklikat přímo k letecké společnosti, letenka byla levnější jak na výše zmíněných stránkách, navíc se nepřiplácelo za rezervaci místa,aní jídla.\nI přes strach, že jsem něco zapomněla, že letenka není kompletní a že určitě bude na letišti problém, jsem v Praze nastoupila do letadla směr Stockholm. Společnost Norwegian – kterou jsem si mimochodem nemohla vynachválit – mě překvapila jak prostorným sedadlem (Hlavně prostor na nohy! Skoro jsem tam mohla tancovat.), tak i Wifi po celou dobu letu.\nVe Stockholmu jsme sice čekali asi o tři hodiný dýl než jsme měli, ale oproti cestě přes oceán to bylo jako pár minut.\nTak jsme teda vyletěli směr Los Angeles.\nWifi tu nebyla. Okej. Prostor na nohy tak nějak normal. Nevadí. Filmů a serálů byl dostatek. Tuhle cestu přežiju. První dvě hodinky bez problému. Pustila jsem si film, přitom pomalu usínala. Za chvíli donesli jídlo. Bylo fakt super, všude jsem četla, že jídla v letadle nejsou dobrý, ale mě to opravdu mile překvapilo. (Už při výběru letenky jsem si mohla vybrat jaké chci jídlo – Veganské, Pro děti, Pro muslimy, Bezlepkové atd.) Pak se začala cesta prodlužovat, ledadlo zmenšovat a přísahám, žečas do cílové destinace se určitě několikrát protáhl o dalších X hodin! Jako strašné inteligentí člověk jsem si rezervovala místo u okna (abych mohla sledovat ty mraky a moře přece..) a mí spolusedící celou cestu prospali. Zkuste si vzudit někoho, kdo má uši zacpaný sluchátkama, nerozumí vám ani slovo a evidentě při spánku vždycky ochrne.\nTakže fajn, jak zaplnit 11 hodin, když se nemůžete hnout z místa.\nNejsem blbá, něco vymyslím.\nVytáhnu noťas a budu trošku tvořit – ať ten čas nějak kreativně zaplním.\nTak nebudu tvořit, jedině bych uměla kreslit nosem.\nPustim si ty filmy znovu.\nJežiš to je tak nudný že z toho ani usnout nemůžu.\nHele Grónsko pod nama.\nSoused se pohl – evidentě furt žije ale furt nic necítí.\nSmiřuju se s tím, že mi zdřevění nohy.\nSlunko už se asi 7 hodin drží na stejným místě.\nTak to tam za chvilku budeme!\nJestli přežiju tento let, tak vydržím klidně i měsíc v bílé místnosti.\nTrvá další hodinu, než se dostaneme na zem. Těšila jsem se jak malá, že uvidím to velkoměsto pěkně z výšky, ale ne. Mraky, mraky, mraky, šup a jsi na zemi.\nMobil mi ukazuje 2 hodiny v noci a venkuslunce pořád pěkně vysoko.\nPosílám SMSky domů, vystupuju, snažím se dostat přes imigrační – kde se nás mimochodem jen zeptal kam jedeme, zaregistroval si naše otisky, dal razítko a čau – a konečně vstupuju na půdu Spojených států. Klasicky špatnou nohou.\nStrašně jsem si přála, aby mě někdo čekal s cedulkou s mým jménem. A ono fakt jo! Jedno z nejhezčích setkání vůbec. <3\nProtože po tomto letu už nemáme absolutně sílu na nic, jedeme se jen najíst a šup na hotel spát.\nPůvodně plánovaná observatoř bude muset kvůli spoždění letadla počkat na další den.\nAž teď zjišťuju, že sepsat celých 14 dní do jednoho článku asi nezvládnu, tak to rozdělím do částí, ať nevynechám žádnou (pro mě) důležitou událost.


KAPA PRO s.r.o., Praha, Krč - Živéfirmy.cz\nKAPA PRO s.r.o.\nPod višňovkou 1661/33KrčPraha140 00 Praha 4zobrazit mapunavigovat Kontakty465 527 610465 527 354kapapro@email.cz odeslat poptávku\nČinnosti firmyEkonomické a finanční poradenstvíprovádíekonomické poradenstvíOficiální údaje: KAPA PRO s.r.o.IČ: 25288342DIČ: CZ25288342Právní forma: Společnost s ručením omezenýmDatová schránka: uige285Ekonomické činnnosti dle NACE13200 - Tkaní textilií461 - Zprostředkování velkoobchodu a velkoobchod v zastoupení46900 - Nespecializovaný velkoobchod702 - Poradenství v oblasti řízeníZdroj: Registr ekonomických subjektů Odeslat poptávku nebo dotaz firmě: KAPA PRO s.r.o.\nDAKREZ s.r.o.1,46 kmVe Lhotce 1018/23a, Lhotka, PrahaZajišťujeme následující služby: zpracování daňové evidence, zpracování účetnictví, komplexní zpracování mzdové agendy, zastupování organizací na úřadech, zpracování daně z přidané hodnoty, zpracování daně silniční atd.www.dakrez.czwebDUCK CONSULTING s.r.o.2,93 km5. května 1111/11, Nusle, Prahawww.duck.czwebVALDA AUDIT, s.r.o.3,25 kmU mlýna 1755/5, Záběhlice, PrahaProvádíme audit podnikatelských subjektů, obcí a nevýdělečných organizací z celé ČR. Vedle ověřování účetních závěrek a výročních zpráv provádíme rovněž ověřování dalších skutečností podle zvláštních právních předpisů.www.valdaaudit.czwebU.K.D., spol. s r.o.3,58 kmMarie Cibulkové 404/25, Nusle, PrahaEUROFORUM GROUP,a.s.4,01 kmNa Zámecké 597/11, Nusle, Prahawww.euroforumgroup.czweb Akce v kraji


Hlavní město Praha kraj - Bazar chovatelských potřeb, inzerce chovatelských potřeb\nHlavní město Praha Bazar chovatelských potřeb, inzerce chovatelských potřeb\nCena: 250 ,-Kč | 30. 12. 2017\nProdám dřevěnou bednu s víkem 50x80x60 cm za 250,- Kč. Jana Křížová Praha 9 - Černý Most....\nElektronický výcvikový obojek pro p\nCena: 1 790 ,-Kč | 03. 01. 2017\nNový, nepoužitý, záruka 2 roky, 30 dní na vyzkoušení - od Elektro-Obojky.cz.\nElektronický výcvikový obojek Petrainer PET998DR se řadí mezi základní výcvikové obojky. Jedná se o nejdostupnější obojek na trhu v poměru ceny a výkonu, který doporučujeme spíše nenáročným majitelům, kteří s výcvikem psa začínají. I přesto, že se jedná o základní a cenově dostupný obojek, nabízí mnoho funkcí a pro běžný výcvik je opravdu dostačující. Dosah obojku je pouze 300 metrů, takže je vhodný spíše pro výcvik základních povelů jako jsou: ke mě, k noze, zůstaň apod. Obojek Petrainer PET998DR disponuje funkcemi vibrace, el. statický impulz a zvuk. Mezi hlavní výhody elektronického obojku PET998DR patří možnost nastavení síly impulzů a vibrací. U obojku je možné nastavit sílu impulzu a vibrací od úrovně 0 až 100 díky tomu je obojek vhodný pro všechny psy o hmotnosti od 5 kg až do 90 kg. Navíc díky chytrému pohybovému senzoru šetří obojek energii – jakmile snímač zaznamená, že nedochází k pohybu, přepne s...\nvýcvikový obojek Aetertek AT-216W\nCena: 2 890 ,-Kč | 18. 04. 2016\nNejvětší specializovaný prodejce elektronických obojků ve střední Evropě vám nabízí: elektronický výcvikový obojek Aetertek AT-216W. Dosah obojku je 550 metrů. Obojky se pyšní dobrou výdrží akumulátoru - při běžném používání až několik dnů. Vysílačka je na klasickou 9V baterii, která vydrží až několik měsíců. Obojek je voděodolný a obsahuje li-ion baterii, není tedy nutné měnit baterie, jednoduše připojíte obojek k přiložené nabíječce a necháte ho dobít. Obojek Aetertek AT-216W disponuje funkcemi vibrace, el. statický impulz a zvuk. Sílu impulzu si můžeme nastavit až v 7 úrovních....\nvýcvikový obojek Aetertek AT-215C\nCena: 2 590 ,-Kč | 18. 04. 2016\nNejvětší specializovaný prodejce elektronických obojků ve střední Evropě vám nabízí: elektronický výcvikový obojek Aetertek AT-215C je speciálně navržený pro výcvik dvou psů najednou. Jedná se o vylepšený model svého předchůdce AT-215, který má vylepšený přijímač, lepší výdrž baterie zapínání na magnet. AT-215C má velmi pohotové ovládání tlačítka jsou rozdělena pro každého psa a pro každou funkci zvlášť - je tedy zajištěna rychlá reakce, která je při výcviku potřeba. Dosah obojku je 550 metrů. Obojek disponuje funkcemi vibrace a el. statický impulz( ve 2 úrovních)....\nvýcvikový obojek Aetertek AT-211SW\nCena: 2 490 ,-Kč | 18. 04. 2016\nNejvětší specializovaný prodejce elektronických obojků ve střední Evropě vám nabízí: Aetertek AT-211SW Mini je nejmenší výcvikový obojek na světě s váhou jen 30 gramů, výhodou je malá váha přijímače i vysílačky(vhodný i na ty nejmenší plemena psů). Má voděodolný přijímač (může do deště i sněhu) a podsvícený displej. Pohotové ovládání - tlačítka jsou rozdělena pro každou funkci zvlášť.Dosah obojku je 350 metrů. Obojek Aetertek AT-211SW Mini disponuje funkcemi vibrace, elektrostatický impuls a zvuk. Možnost nastavení síly elektrostatických impulsů v 10-ti úrovních....\nProtištěkací obojek Petrainer PET85\nCena: 790 ,-Kč | 09. 11. 2015\nProtištěkací obojek Petrainer PET853 je vhodný pro všechna plemena od 5 do 90 kilogramů. Protištěkací obojek PET853 zamezuje štěkání pomocí narůstající intenzity zvukových a šokových korekcí, které jsou ovládány mikroprocesorem, rozlišujícím psí štěkání od okolních zvuků. Při prvním zaštěkání zazní pouze krátký varovný tón. Pokud další štěknutí přijde do 30ti vteřin, zazní tón intenzivněji. Při třetím štěknutí již dostane pes slabý impulz, doprovázený varovným tónem. Schéma obsahuje 7 stupňů korekce. První dva jsou pouze varovné tóny. Dalších 5 je postupně narůstající impulz a zvukový signál. Pokud přestane pes štěkat na 30 vteřin, schéma se opakuje. Pro bezpečí psa je obojek nastaven tak, aby po dosažení 7. stupně minutu na štěkání nereagoval. Díky použitému varovného tónu si pes rychle uvědomí, že jeho vlastní štěkání má za následek korekční impulz. Pokud zapomene, že štěkat nesmí, varovný tón mu znovu připomene, že přijde impulz, pokud nepřestane. PET853 má nastavitelnou citlivost,...\nCena: 690 ,-Kč | 09. 11. 2015\nProtištěkací obojek Petrainer PET852 je vhodný pro všechna plemena od 5 do 90 kilogramů. Protištěkací obojek PET852 zamezuje štěkání pomocí narůstající intenzity zvukových a šokových korekcí, které jsou ovládány mikroprocesorem, rozlišujícím psí štěkání od okolních zvuků. Při prvním zaštěkání zazní pouze krátký varovný tón. Pokud další štěknutí přijde do 30ti vteřin, zazní tón intenzivněji. Při třetím štěknutí již dostane pes slabý impulz, doprovázený varovným tónem. Schéma obsahuje 7 stupňů korekce. První dva jsou pouze varovné tóny. Dalších 5 je postupně narůstající impulz a zvukový signál. Pokud přestane pes štěkat na 30 vteřin, schéma se opakuje. Pro bezpečí psa je obojek nastaven tak, aby po dosažení 7. stupně minutu na štěkání nereagoval. Díky použitému varovného tónu si pes rychle uvědomí, že jeho vlastní štěkání má za následek korekční impulz. Pokud zapomene, že štěkat nesmí, varovný tón mu znovu připomene, že přijde impulz, pokud nepřestane. PET852 má nastavitelnou citlivost,...\nUltrazvukový obojek se záznamem hla\nCena: 299 ,-Kč | 09. 11. 2015\nObojek proti štěkání Petrainer s ultrazvukem a záznamem hlasu je obojek určen spíše pro psy s nepříliš tvrdohlavou povahou, který využívá k zamezení štěkání vysílání ultrazvuku. Obojek detekuje štěkání pomocí zvukového mikrofonu. Po aktivaci zvukem obojek vyšle ultrazvukový tón, který je pro psa natolik nepříjemný, že ho odradí od dalšího štěkání.\nHmotnost zařízení je pouze 41 g.\nUltrazvukový obojek Petrainer není vhodný pro použití při několika psech. Mikrofon v obojku zachycuje zvuky do 2,5 metru a tak pokud štěká v blízkosti psa, který má obojek založen jiný pes, může se ultrazvukový obojek spustit a tak vyslat i nežádoucí korekci.\nJelikož ultrazvukový obojek Petrainer využívá jen ultrazvukovou korekci, není velmi vhodný pro tvrdohlavé psy. Doporučuje se pro malé psy, ale nevylučujeme účinnost i na velké.\nUltrazvukový obojek Petrainer je vhodný pro všechny psy, ale pro tvrdohlavější psy a větší plemena nemusí být účinný - v tom p...\nProdám velkou klec + příslušenství\nCena: 1 000 ,-Kč | 08. 11. 2015\nProdám velkou klec 119 x 59 x 48 cm (d x v x š) pro králíčky, morčátka. Součástí klece jsou vrchní dvířka (34 x 58 cm), boční dvířka (19 x 17 cm) a jesličky na seno. Materiál: pozinkovaný kov, plast. Vrchní kovový díl se dá složit na spodní pastový díl. V ceně je i příslušenství: 2x 500 ml napáječky, rohový a velký záchod, miska. Klec je běžně opotřebená. Osobní odběr je možný v Plzni, Praze, Nymburce....\nCena: 310 ,-Kč | 03. 08. 2015\nProdám psí toaletu, velikost 43 x 69 za cenu 310 Kč.Pičte na e-mail Sarka.Cechakova@seznam.cz\nnebo tel. 607693180...\nNOVÉ škrabadlo 2 posedy s domečkem\nCena: 1 290 ,-Kč | 26. 07. 2015\nProdám NOVÉ škrabadlo pro kočičky.\nBarva : béžovo-hnědá,\n2 posedy s domečkem uprostřed,\nPůvodní cena : 2499,-\nNová cena : 1290,-\nškrabadlo+wc pro kočičky\nCena: 1 450 ,-Kč | 02. 07. 2015\nProdám zcela nové škrabadlo,vhodné i pro větší kočičky\n2 posedy s domečkem,barva béžovo hnědá.\nPůvodní cena 2499\nNová cena 1450\nProdám také nové kočičí wc,kryté s filtrem,barva sv.šedo-modrá.\nPůvodní cena 759\nNová cena 459\nV případě zájmu pošlu foto....\nPomoc týraným a opuštěným zvířatům\nProstřednictvím charitativního eshopu můžete podpořit azyl pro týraná zvířata. Náš eshop nabízí především handmade výrobky, šperky, hrnečky, dekorace, konopnou kosmetiku pro lidi i zvířata a další. Budeme rádi, pokud naše stránky navštívíte. eshop-tlapky...\nKožešinová podložka pro psa\nCena: dohodou | 13. 04. 2015\nNabízím kožešinovou podložku ze stříbrné lišky pro psa do pelechu nebo jen na zem. Vhodné pro psa na ležení nebo i na hraní. Kožešina je vyčiněná, velká, pěkná a hodně huňatá, takže též zahřeje a pes bude na měkkém. Pro vašeho domácího mazlíčka pohodlná a příjemná. Vhodná pro většího psa. Cena dohodou nebo výměnou. Více pouze emailem....\nHlavní město Praha kraj - Rubrika chovatelské potřeby nabízí bazar chovatelských potřeb pro psi, chovatelské potřeby pro kočky, chovatelské potřeby pro koně a další. Vložte inzerát do inzerce zdarma, prodejte, kupte levné chovatelské potřeby.,chovatelské potřeby, chovatelské potřeby pro psi, chovatelské potřeby pro kočky, prodej chovatelských potřeb


Značka / výrobce - North Carolina Scandinavian Home Decors - oblíbené zboží - Direto.cz\nDruh zboží: Knihovny\nSvíčky mají velkou sílu proměnit obyčejný interiér v neobyčejný. Stačí jich pár pořídit, zapálit a snová atmosféra je na světě. Značka North Carolina Scandinavian Home Decors přichází s kolekcí svíček, které na sobě mají všechna písmena abecedy. Můžete si jich tak koupit více a poskládat ...\nLíbí se vám spojení černé a bílé a dělají vám radost dekorace, které dělají domov domovem? To pro vás bude tato svíčka jako dělaná. Značka North Carolina Scandinavian Home Decors přichází s kolekcí svíček, které na sobě mají všechna písmena abecedy. Můžete si jich tak koupit více a ...\nOživte nudné stěny se stylovou poličkou od North Carolina Scandinavian Home Decors. Padne jak do scandi obýváku, tak do dětského pokoje a oživí celý interiér.


Na zdraví! Lékaři sepsali, proč víno pomáhá :: seniorportal.cz - trávit čas v dobré společnosti\nNa zdraví! Lékaři sepsali, proč víno pomáhá\nDobrý sluha, zlý pán. Pozor, řeč není pro tentokrát o ohni, ale o alkoholu. I na něj totiž lze vztáhnout staré dobré pořekadlo. Alespoň o víně určitě totiž platí totéž. Udržíte-li pití pod kontrolou, tak jak nyní nově dokazuje i kniha renomovaných lékařů, červené nebo bílé neškodí. Což napovídá i název publikace: Víno na zdraví.\nKnihu ocenili i experti v Paříži\nCo je francouzský paradox? Jinými slovy: v zemi vína je výskyt srdečních nemocí, které bývají s konzumací alkoholu spojovány, hluboko pod průměrem... To, že umírněné, ale pravidelné pití vína neškodí, ví snad už každý. Pro nevěřící Tomáše nebo pro ty, kdo si chtějí naopak potvrdit, že dělají dobře, připravila dvojice prof. MUDr. Milan Šamánek, DrSc., FESC., a doc. MUDr. Zuzana Urbanová, Csc., knihu Víno na zdraví. Jejím ústředním motivem je vliv moku z vinné révy na lidský organismus a potažmo na zdraví.\nJiž celá řada odborných studií potvrdila fakt, že pravidelné, ale střídmé pití kvalitního vína výrazně snižuje riziko akutního infarktu myokardu či cévní mozkové příhody. Oba autoři - profesor Milan Šamánek i docentka Zuzana Urbanová - jsou předními dětskými kardiology, přičemž profesor Šamánek byl za celoživotní práci dokonce oceněn prezidentem republiky Václavem Klausem státním vyznamenáním medailí Za zásluhy I. stupně. Dalšími tématy knihy jsou informace o historii a použití vína v lékařství, čtenáři se také dozví, kdy je pití nebezpečné či jaké jsou přiměřené dávky.\nO tom, že jde o dílo mimořádné, svědčí i fakt, že knížka získala ocenění Nejvyšší mezinárodní organizace pro révu a víno (OIV), která jí v Paříži na sklonku prosince 2012 udělili první cenu v kategorii „víno a zdraví“. „Získat ocenění od nejvyšší mezinárodní vinařské organizace na světě je něco jako získat pro Českou republiku medaili na olympiádě. Jsem moc rád, že jsem si mohl pracovně vyzkoušet, jaké to je vydávat knihu. Získat tak obrovské světové ocenění, vyváží ty hodiny práce po nocích,“ komentoval ocenění David Šťastný, z Vinných sklepů Valtice, který knihu Víno na zdraví vydával. Celkově se dokonce v obrovské konkurenci vinařských publikací z 32 států kniha umístila ve své kategorii na druhém místě.