The Odd Gifts: Migrant Songs (recenze CD) - Radio Proglas\nThe Odd Gifts: Migrant Songs (recenze CD)\n23. ledna 2017 Recenze, Blues, Alternativní hudba Autor: Milan Tesař\nOndřej Galuška vydal se svou skupinou The Odd Gifts hudební album věnované migraci. Jako hosty si na ně mimo jiné pozval hudebníky-cizince, kteří žijí a působí v Česku. Přečtěte si naši recenzi a přitom si třeba poslechněte rozhovor, který jsme s Ondřeje Galuškou vedli o jeho knize Tělo hudby a také o tomto albu.\nPísně migrantů nebo také Migrující písně. Oběma těmito způsoby můžeme přeložit název nového alba skupiny The Odd Gifts v čele s Ondřejem Galuškou. Vystudovaný filosof a dlouholetý trombonista a kytarista skupiny Eggnoise nabízí prostřednictvím kolekce písní svůj pohled na problematiku migrace. Neomezuje se na evropský pohled ani na počátek 21. století. Namísto moralizování se snaží hovořit ústy migrantů. V některých písních dokonce doslova.\nPísňové texty na albu Migrant Songs o (často nedobrovolném) stěhování a přesouvání z místa na místo pojednávají nejčastěji v první nebo druhé osobě. „Vyšli jsme z pokojů, vyrazili směrem k obzoru,“ začíná první píseň Modlitba a na ni navazuje následující s názvem Mimina v inkubátorech: „Jdi vstříc místu, kde se potkává strach ze smrti a láska k životu.“ Celé pásmo pak končí písní Dar druhého: „Stěhujeme se z města do města, ze země do země, z verše do verše. A taková je podoba dnešního světa. Snad se v něm naučíme nějak žít.“ Jazykem alba je angličtina, což souvisí nejen s námětem, ale také s hosty, které si Galuška do jednotlivých skladeb přizval. Jsou mezi nimi totiž v Česku působící angličtí písničkáři Justin Lavash, Alasdair Bouch a James Harries nebo guinejská tanečnice a zpěvačka Bijou Camara, tedy „imigranti“, kteří už léta obohacují českou kulturu.\nHudebně se album pohybuje na pomezí rocku a folku s občasnými přesahy k blues a hned úvodní skladba Prayer svým stylem připomíná rockovější skladby kanadského písničkáře Neila Younga – jako by autor chtěl tímto odkazem připomenout, že i hudební styly migrují a dostávají se k nám přes oceán. Ostatně vtipným střípkem do mozaiky písní o migrantech je skladba 1892 o Antonínu Dvořákovi, který odplul do Nového světa a vzal si s sebou dvě děti, zatímco čtyři nechal doma.\nŽe hudbu nejen provozuje, ale že o ní přemýšlí, dokázal Ondřej Galuška před půl rokem vydáním filosofické knihy Tělo hudby. Nyní se jako člověk velkého kulturního rozhledu představuje v textech svých nových písní. Odkazy na medvídka Pú („V tomhle domě není nic než láska a spižírna je plná sklenic od marmelád“) ani paralela s nemluvňaty v inkubátorech („Tápeme potmě, jako bychom teprve přicházeli na svět“) nejsou samoúčelné. Prostřednictvím písňových textů autor upozorňuje na utrpení druhých, kterého jsme v současné době svědky a před kterým utíkáme, místo abychom se mu postavili čelem a pomohli. Migrant Songs jsou albem o tom, že migrace je odpradávna součástí lidského pachtění na této planetě. To změníme stěží, ale život jednotlivých osob, které na cestě strádají, k lepšímu změnit můžeme. V písni Dar druhého Ondřej Galuška nakonec promlouvá sám za sebe. „Jsem v šoku z reakcí lidí a volání po krvi. Jak všichni jsou za jedno, jak rychle odsuzují. A všechnu sílu mi bere nedostatek snahy o porozumění. Raději se přikloním k těm, kdo mají odvahu nahlas říct: Tohle místo je dost velké, je dost velké pro všechny.“\nOndřej Galuška sólově\n8. září 2012, 09:49\nOndřej Galuška, bývalý člen skupiny Eggnoise, vydává první album svého sólového projektu O.G. and the Odd Gifts. Z našeho vysílání můžete znát skladbu Warning Fires, která se pod jménem Ondřeje Galušky objevila i v naší hitparádě Kolem se toč.\nEggnoise vydávají nové CD Yolk\n9. listopadu 2010, 18:45\nSkupina Eggnoise vydává nové album, které svým názvem Yolk (Žloutek) navazuje na titul předchozího CD Albumen (Bílek). Kapela album natáčela ve spolupráci s producentem Vladimírem Pechou.\n17. srpna 2009, 19:15


Langoše z jogurtu recepty, fotografie a články - Receptnajidlo.cz\nLangoše z jogurtu recepty, fotografie a články\nVše co jste chtěli vědět o Langoše z jogurtu . Ať už je to recept, článek nebo fotografie týkající se Langoše z jogurtu, tak jistě skvěle poslouží jako inspirace pro přípravu nebo zdroj informací o Langoše z jogurtu. Přejeme příjemnou zábavu.\n...svému zažívacímu traktu živé bakterie z bílého jogurtu nebo z fermentovaných mléčných výrobků, nejlépe...\n...také do většího balení kvalitního bílého jogurtu. Jogurt obsahuje mnoho probiotických bakterií,...\n...Lžičku medu si můžeme také přidat do bílého jogurtu, když si chceme osladit snídani, nebo ho můžeme...\n...pepřetrochu cukru250 g majonézy1/2 kelímku bílého jogurtu1 malou plechovku nakládaného hrášku5 nakládaných...\nKdyž nikde, tak na internetu budou Langoše z jogurtu recepty\nsmetanová omáčka na steaky\nvepřová panenka na grilu se slaninou\nvepřové plátky na tymiánu a cibuli se šťouchanými brambory ...


Jágrovo Kladno ruší zbylé zápasy před startem ligy! - Sport.cz\n31. srpna 2020 11:59 - Kladno\nMěly to být jejich poslední dvě prověrky před startem nové sezony první hokejové ligy, která má začít příští sobotu, jenže nakonec z nich sešlo. Kladno se rozhodlo přípravné zápasy na ledě Slavie a Jihlavy z preventivních důvodů zrušit.\nHokejisté Kladna během pohárového utkání v Plzni.\nS Pražany se klub hrajícího majitele Jaromíra Jágra měl utkat v úterý 1. září, s Duklou o dva dny později. Důvodem rušení obou střetnutí není výskyt onemocnění covid-19 v kabině Rytířů, ale prevence před ním.\n„Klub Rytíři Kladno byl vzhledem k aktuální zdravotní situaci a z preventivních důvodů nucen zrušit přípravné utkání na Slavii i čtvrteční zápas v Jihlavě," oznámili Středočeši na svých oficiálních stránkách.\nNejbližším zápasem Kladna by tak měl být souboj s Kolínem 12. září v rámci úvodního kola nového ročníku Chance ligy. Je otázkou, jestli do něj zasáhne i Jágr, který i kvůli dřívějšímu poraněnému lýtku neabsolvoval jediný přípravný duel.\nJaromír Jágr se směje svým kilům a připravuje se na netradiční sezonu\nZase změna! Jak vypadá plán nového formátu první ligy pro příští sezonu?


Neztrácej Hlavu Premiéra singlu 2020 - I Z A B E L || Music\nZdraví kapela Izabel s premiérou nového singlu Neztrácej Hlavu. Vás všechny, kteří sedíte doma, kteří se podílíte na řešení současné situace, tedy všechny zdravotníky, sociální pracovníky, prodavače, dobrovolníky, ale i politiky. Jednoduše všechny, kteří napomáhají brzkému konci tohoto období.\nVzhledem k současné situaci jsme se rozhodli, že plány, které jsme řadu měsíců připravovali, uskutečníme trošičku jinak. Natáčení videoklipů jsme museli přesunout stejně, jako veškeré akce, jejichž součástí jsme měli být. Právě proto vám nemůžeme nabídnout celkový výsledek tak, jak jsme ho původně zamýšleli. I přesto nicméně doufáme, že vás naše nová tvorba, se kterou přicházíme právě teď, potěší!\nPrvní z řady singlů vám servírujeme právě v tuto chvíli. Píseň s názvem Neztrácej Hlavu už spousta z vás dobře zná! Skladba si prošla dlouhým procesem, během kterého jsme nehledali pouze osobitý zvuk, ale i lidi, se kterými na to všem budeme spolupracovat. Spojili jsme se tedy s brněnskými producenty Davidem Vonšíkem a Radkem Žákem, kteří nám pomohli píseň dodělat. Touto cestou bychom jim rádi poděkovali! Pevně doufáme, že vás tahle pecka bude bavit stejně, jako v průběhu koncertů!\nTím však nekončíme. Na konci týdne se můžete těšit na naši první mezinárodní spolupráci. S polskou stranou pracujeme na společné skladbě, která vyjde již tento pátek s názvem Dva břehy!\nA aby toho nebylo málo, v průběhu příštího týdne očekávejte druhý z řady singlů, podrobnosti si prozatím necháme pro sebe, brzy se však o ně s vámi podělíme – STAY TUNED! Jediné, co v tuto chvíli můžeme slíbit je, že to bude stát za to!\nSledujte náš Facebook, Instagram a samozřejmě novinky na našem webu\nTěšíme se na vás opět z pódií!


Jak na Macu spravovat historii vyhledávání v Google – Letem světem Applem\nPřed několika měsíci začali prakticky všichni technologičtí giganti ke svým službám přidávat možnost pro zobrazení či stažení osobních dat. Bez problémů si tak můžete stáhnout například veškerá data z Facebooku, anebo třeba zobrazit polohu z Google Maps, abyste zjistili, kde jste se v minulosti nacházeli. Kromě všemožných aplikací nabízí Google také vlastní stejnojmenný vyhledávač. A tušíte správně – i tento vyhledávač sbírá prakticky vše, co do něj napíšete, a poté tato data ukládá na své servery. Pojďme se společně podívat, jak historii vyhledávání zobrazit, jak případně ukládání historie deaktivovat anebo jak aktivovat automatické mazání.\nChcete-li se v rámci macOS podívat na to, co vše jste v minulosti vyhledávali, popřípadě pokud chcete nastavit automatické mazání těchto dat či deaktivovat sbírání tak, tak se nejedná o nic složitého. Postupujte následovně:\nPrvně se na vašem prohlížeči přesuňte na webové stránky google.com.\nJakmile tak učiníte, tak se vpravo nahoře přesvědčte, že jste přihlášeni k vašemu profilu.\nNyní je nutné, abyste v pravém dolním rohu obrazovky klepnuli na Nastavení.\nTímto se zobrazí rozbalovací menu, ve kterém klepněte na možnost Historie vyhledávání.\nPoté se ocitnete na nové stránce, která slouží ke správě vašich osobních dat ve vyhledávání.\nVe spodní části obrazovky si můžete zobrazit, co vše jste vyhledávali.\nVýsledky můžete i filtrovat, anebo postupně smazat klepnutím na ikonu koše či na tlačítko Smazat.\nV horní části pak můžete ukládání historie deaktivovat, popřípadě aktivujte automatické mazání.\nVšechny tyto osobní údaje jsou určeny především pro přesné cílení reklam, v určitých případech může dokonce docházet k přeprodávání těchto osobních dat, což je samozřejmě nelegální a nejedna světová technologická společnost za to dostala obrovskou pokutu. Správu historie si můžete zobrazit mimo jiné například také v Google Maps a naprosto stejně si i zde můžete nastavit, zdali se budou data ukládat či automaticky mazat, popřípadě si je samozřejmě můžete prohlédnout. Berte však v potaz, že data sbírá v dnešní době prakticky úplně každý. Pokud chcete být 100% chráněni, tak byste museli kompletně přestat používat internet – nebezpečí na něm totiž hrozí opravdu všude.


Jean-Paul Belmondo slaví 85. narozeniny! Život mi zachránil sport, tvrdí | Frekvence 1\nJean-Paul Belmondo slaví 85. narozeniny! Život mi zachránil sport, tvrdí\n09.04.2018 , Karolína Stránská\nCelebrity · Jean-Paul Belmondo\nLegendě francouzské kinematografie Jeanu-Paulu Belmondovi, kterému je dnes 85 let, kdysi sport prakticky zachránil život. Slavný herec se s tím svěřil v rozhovoru, který dnes zveřejnil deník Le Parisien. Belmondo byl kromě herectví nejen vášnivým fanouškem sportu, ale také jej aktivně provozoval. Jeho největší láskou byl box, kterému se před hereckou kariérou věnoval. Nezůstal ale u něho, protože "nerad dostával rány", řekl se smíchem.\nSportovního ducha potřeboval ale pak v roce 2001, kdy utrpěl mozkovou mrtvici, po níž částečně ochrnul. “Sport mě zachránil kvůli stavu mysli, který vyvolává, než kvůli fyzickému stavu, ve kterém jsem byl. Sport vyžaduje odolnost. Je to jako v boxu: nerad jsem dostával rány, ale když už jsem je dostával, musel jsem držet klapačku a bojovat dál. V tu chvíli to byla ta samá věc,” upozornil Belmondo.\nKromě boxu se Belmondo věnoval i fotbalu, ve kterém se zkoušel uplatnit jako brankář. Prý ho do tohoto postavení dostala jeho matka, která trenérovi řekla, že její syn je jedna velká nula, ale ať ho postaví aspoň do brány.\nDíky dobré fyzické kondici během své filmové kariéry si Belmondo mohl většinu kaskadérských kousků dovolit sám, pokud mu v tom tvůrci v příliš rizikových okamžicích už nezabraňovali. Nyní se spekuluje, že by si po dlouhé pauze mohl ve filmu ještě zahrát.\nBelmondo je držitelem ceny za celoživotní dílo i ve Francii – v květnu 2011 obdržel v Cannes Zlatou palmu. Jeho posledním snímkem byl před třemi lety dokument přibližující jeho úspěšnou filmovou kariéru. Film Belmondo par Belmondo (v české verzi Belmondo o Belmondovi) je postaven na jeho rozhovorech se synem Paulem v místech, kde točil některé své nejslavnější filmy. Belmondo se v hraném filmu před kamerou naposledy objevil v roce 2008 ve snímku Muž a jeho pes.\nZa svou kariéru ztvárnil Belmondo přes 80 rolí. Zlomový pro něj byl právě Godardův snímek U konce s dechem, který z něj udělal kinematografickou ikonu.\nSoukup by mohl cílit na voliče SPD, levice či ANO, shodují se politologové


Celofánové sáčky lepící na zavěšení 19/14, bal. 50ks Kniha návštěv\nDomů BALENÍ, STOHOVÁNÍ Celofánové sáčky lepicí Celofánové sáčky lepící na zavěšení 19/14, bal. 50ks\nCelkový rozměr včetně lišty a závěsu: 19 (výška) x 14 cm (šíře) , užitná plocha šáčku max. 13/14cm, posouváním lepící lišty zmenšíme.\nCelofánové sáčky lepící na zavěšení 15/11, bal. 100ks\t předchozí produkt\t Celofánové sáčky lepící na zavěšení 19/14, bal. 50ks další produkt\t Celofánové sáčky dlouhé lepící na zavěšení 29/5.5, bal. 50ks


Ubytování penzion Znojmo - Vrbovec\nPenzion Vrbovec - ubytování poblíž Znojma\nVšechny pokoje jsou vybaveny koupelnou se sprchou, WC, malou kuchyňskou linkou s plotýnkovým vařičem a varnou konvicí na vyžádání. Samozřejmostí je dostupnost všech českých mobilních operátorů.\nPenzion Retro - ubytování Znojmo nabízí možnost ubytování v apartmánech - všechny pokoje se zkládají z předsíňky s kuchyňským koutem se základním vybavením, lednicí, postelemi, sociálním zařízením (sprchovým koutem, umyvadlem + WC), a z hlavní místnosti. Na vyžádání je k zapůjčení plotýnkový vařič, varná konvice a TV.\nDále pak Penzion Retro - ubytování Znojmo nabízí jeden luxusní apartmán - apartmán je dispozičně řešen pro 4 osoby a skládá se ze čtyř místností, předsíňky se šatní skříní, věšákem, koupelny s rohovou vanou a umyvadlem, odděleného WC, kuchyně s kuchyňskou linkou z dubového masívu, lednicí a vlastního sociálního zařízení (rohová vana umyvadlo). Obývací místnost je vybavena dvěma dvoulůžky.


Kotvení lodí na Orlíku.\nZdravím,mám dotaz,jak,nebo jakým způsobem a hlavně kde lze kotvit rybářskou kajutovou lod ,popřípadě jinou rybářskou loď na Orlické nádrži , za jakých podmínek finančních nároků , v průběhu roku,abych nemusel loď vozit stále sebou zTábora.vborovka.\nAutor diskuse: vborovka ®\nZařazeno do: všeobecné - revíry, cestování, 20.1.2015\nN Jarda Š. - ® Po 6.6.2016 2:54:45\nDanter >> Nemusí to být nesmysl, záleží na tom, jak ta kajuta vypadá. Pokud by byla způsobilá i pro přespávání, šlo by o loď obytnou, která se k lovu ryb používat nesmí. Kdyby sloužila pouze k ochraně proti větru a dešti a nedalo se v ní přespávat, pak by se loď použít k lovu ryb mohla.\nN rover - ® Po 6.6.2016 1:35:03\nKdekoliv, kde je to povoleno. Na netu máš tunu odkazů, ...na MRKu odpověď nehledej, v lepším případě pouze naletíš.\nN stulak - ® Po 6.6.2016 0:28:40\nJeště můžeš požadat povodí Vltavy o povolení kotvení lodi na bojce, cena cca 2200.- rok. Teda v zatokách k tomu určených, ale připrav se, že to je běh na dlouhou trat.......\nN Danter - ® Ne 5.6.2016 23:45:19\nTak v tomto případě je to jedno. Z kajutový lodě se v ČR nesmí rybařit. Kajutová rybářská loď z pohledu využití na Orlíku je nesmysl.\nN 1568 - ® Út 20.1.2015 7:20:27 - SKVĚLÝ ZÁPIS, DĚKUJI!\nMaríny.Cena od 16ti tisic ročně.Pit. voda a elektrika v ceně


O ničem - Po cestách Rumunska. Transalpina a Transfagaraš\nS nápadem přišel ještě před naší cestou na sever náš kamarád Jirka. V té době ještě nebylo nic jisté a po našem návratu se teprve týden před odjezdem rozhodlo, že jedem. Odjezd v sobotu, 6.8., s Jirkou se potkáme cestou na dálnici, kousek před Bratislavou. Plánovaná trasa: Slovensko, Maďarsko, Rumunsko a tam bájné silniční trasy v horách, Transalpina a Transfagaraš.\nVyjíždíme v osm hodin ráno, lehce mrholí a je zataženo. Už zase. Ale to se spraví a určitě si konečně užijeme trošku sluníčka a tepla. Doufám. On ten sever, kde jsme byli tři týdny, nebyl teplotně a hlavně srážkově, zrovna ideální. Ale o tom v jiném článku, někdy později.\nVolnějším tempem se blížíme k hranicím. Najíždíme na dálnici téměř přesně ve smluvenou dobu a kde se vzal, tu se vzal, ve zpětném zrcátku Jirka, který si to za námi frčí z Brna. Líp to snad ani vyjít nemohlo. Stavíme na benzínce, abychom překramovali pár věcí, nakoukli do mapy a stanovili si cíl, kam dnes dojedeme. Měli bychom spát někde za Budapeští.\nTo je aspoň domluva! Z toho by si mohla vzít dnešní mládež příklad! Jednou jsme si řekli, že pojedem, napsali si 2 maily ohledně místa setkání a jednou si zavolali. A přesto, že Jirka bydlí 350km daleko, setkali jsme se naprosto přesně, a to dokonce ne na benzince, kde bychom na sebe museli čekat, ale přímo za jízdy, na dálnici. Paráda!\nA tak vyrážíme. Kousek po dálnici, projíždíme Bratislavu, objíždíme Györ, Budapešť a stáčíme se směr Szolnok. Pár zastávek na kafe a na cigáro, cesta nějak ubíhá, trasa se natahuje a po pár hodinách přijíždíme na maďarsko-rumunské hranice. Tady jsme viděli něco, co jsme už dlouho nepotkali. Opravdové hranice se závorou a celníky, kteří pečlivě kontrolují pasy, auta, lidi… Prostě všechno přesně tak, jak to má být. Projeli jsme letos deset států a Maďarsko bylo jediné, které nás na hranici zastavilo.\nVjíždíme do Rumunska. Okamžitě si uvědomujeme ten rozdíl mezi tím, co jsme viděli na minulém výletu a co vidíme teď. Polorozpadlá městečka, neudržované domy, špinavé ulice, spousta lidí různé pleti. Připadá nám to takové chudé, ale přitom normální. Prostě je to jiná kultura. A taky tady mají jiný čas. Takže, hodinky o hodinu vpřed.\nČas ubíhá a pomalu se stmívá. Je čas hledat, kde budeme vlastně spát. Ujeli jsme něco přes 700 kilometrů a už by bylo dobré někde zaparkovat a odpočinout. Hledáme kemp, který měl být někde v okolí Oradey, ale není. Vjíždíme do kopců, cesta je rozbitá, nikde ani živáčka. A najednou vedle nás zastaví auto s italskou značkou a vysedne z něj Slovák. Posílá nás někam do města, ale nějak nám zapomněl říct, že je to cesta územím nikoho, asi 30 kilometrů a že tam dojedeme za úplné tmy. Nezbývá nám tedy, než pokračovat do nejbližšího města Marghita. Jedeme dál.\nZa mírného šera vjíždíme do malé vesničky, kde po cestách chodí krávy, běhají psi a místní na nás zírají, jako na zjevení z nebes.\n"Už jsme na Ukrajině?" Slyším ve sluchátkách.\n"Vypadá to tu stejně!"\nZastavujeme u malého obchůdku, koupit alespoň chleba a vodu a opatrně se proplétáme uličkami. Kdyby do nás některá ta kráva drcla… Začíná se stmívat a do cíle to máme ještě nějakých 15 kilometrů.\nKonečně vjíždíme do města a pátráme po nějakém ubytování. Chvíli křižujeme místní ulice a pak podle nějaké cedule přijíždíme k penzionu na okraji města. On to byl spíš hotel, ale v tuhle pozdní dobu nebyla vůbec myšlenka, hledat něco jiného. Pokoj pro tři nás vyšel na 50 EUR. Ubytování hezké, čisté, klimatizace, sprcha, motorky zaparkované ve dvoře, na hlídaném parkovišti, v restauraci nám dali ještě i večeři. Co víc si přát.\nUsínáme unavení po dlouhé cestě a příjemnou myšlenkou, že nemusíme natahovat budíka a vstávat ráno v sedm, protože přece… nikam nespěcháme a máme čas.\nNajeto 749 km.\nKurnik, to jsme si dali. Celou cestu to bylo v pohodě, po dálnici se jelo parádně. Akorát po vjezdu do Rumunska se to trochu pokazilo - nevím proč jsme hledali kempy. Asi jsem to chtěl zkusit, chtěl jsem vidět, jak vypadá rumunský kemp... A taky jsem viděl, rumunský kemp vypadá tak, že žádný není. Ztratili jsme tedy trochu času, ale zase na druhou stranu jsme našli to, kvůli čemu jsme sem jeli - malou rumunskou vesnici po západu slunce. A stálo to zato! Opravdu jsem měl dojem, že jsme zase na Ukrajině, rozbité úzké uličky, lidé posedávají kolem cesty, koně, krávy, psi, pobíhající děti... Byl to zajímavý kontrast se severskými zeměmi, odkud jsme se nedávno vrátili...\nTaky ráno vyjíždíme v jedenáct. No co. Dyť říkám, máme čas. Směr Cluj Napoca - Turda - Sebes - Sibiu. Projíždíme vesničky, kde přímo u cesty vysedávají místní na lavičkách nebo postávají v hloučcích a debatují. Kolem pobíhají toulaví psi… Jo. Psi. První moje reakce, jako milovníka zvířat byla: "Jé, pejsek." Mně prostě připadali stejní, jako u nás. Jen neměli obojek a prostě si tam jen tak běhali. No a co? Pejsek jako pejsek. Po několika takových mých reakcích se ve sluchátkách ozvalo:\n"Pejsek jo? Myslíš toho sviňáka hnusného, který číhá u cesty, aby nám skočil pod kola a udělal z nás krvavou kaši?"\nMarná byla moje snaha vysvětlit, že si nemyslím, že by to tak bylo. Že žádný z nich nic takového neudělal… no dobře, jeden pokus tam byl. Ale jen jeden. A viděli jsme jich spoustu. Ale pochopila jsem, že bude lepší své nadšení pro pejsky nevyjadřovat. No, párkrát se mi podařilo jé… a zbytek věty jsem už raději spolkla. Robert je prostě realista.\nJeden pokus? Já jich teda viděl víc. Ale i kdyby, stačí jeden. Pejsek je takový ten domácí, kterého člověk vede na vodítku a volá na něj zdrobnělinou: "Pojď k noze Čumáčku, jéé, tys vykakal pěkné hovínko," a tak podobně, tihle takoví teda nebyli. Číhali a číhali, vybírali si. A jak si vybrali, tak HOP! Jeden nikdy nevěděl, koho si "pejsek" zrovna vybere za svou budoucí oběť!\nPár kilometrů před Sibiu už odbočujeme k cestě na Transalpinu. V malém městečku Saliste nacházíme kemp a stavíme stan. To bylo poprvé a naposled, co jsme ho na této cestě použili. Už před cestou nám radili, že brát sebou stan je zbytečné, protože Rumunsko je plné penzionů, ale vzali jsme ho. Jen tak. Pro jistotu. Znáte to. Kdyby náhodou…\nKempík malý, ale čistý a klidný. Pan majitel mě hned při ubytování upozornil, že ve městě právě probíhá nějaký festival a máme se na něj jít podívat. No tak jsme šli. Uprostřed městečka nebo spíš vesničky probíhala nějaká velká sláva. Pódium, zpěváci, živá hudba, stánky, spousty jídla a mraky lidí. Místní obyvatelé, cikáni, turisti, všichni se bavili v družné zábavě za zvuku rumunské hudby a zpěvu. Robertovi se to moc líbilo. Prozpěvoval si rumunské melodie, nadšeně se rozhlížel a pochvaloval si souhru všech zúčastněných. Jirka se trošku mračil: "Je tady moc lidí a hrozný randál. Já už bych šel." Po pár pivech a vydatné večeři se mu ale nálada zlepšila a začal se tvářit spokojeně.\nSledovala jsem ten ruch kolem. Ty přátelské pohledy, rodinné spolky, pobíhající psy. Prostě všichni byli spokojení a v pohodě. Když jsme kolem půlnoci odcházeli, přímo vedle nás v parčíku odpálili obrovský ohňostroj. Stáli jsme pod ním, Jirka jedl nějaké odporné smažené rybičky a tvářil se nadšeně a my jsme sledovali tu nádheru na obloze. Krásný závěr večera. Načuchlí kouřem z ohňostroje a plní příjemných dojmů jsme se došourali zpět do kempu a šli spát. Krásný večer to byl. Konečně jsme měli čas na to, abychom se vmísili i mezi lidi, seděli s nimi a trošku víc poznali jejich zvyky.\nNajeto 321 km.\nJo, mě se ta pouť nebo co to bylo opravdu velice líbila. Ze začátku jsem byl sice trochu nedůvěřivý, přece jenom byli všude kolem lidé tmavší pleti, ale jak začali hrát a dal jsem si pivo, zjistil, jsem, že je to tu všechno v klidu. Ti lidi se prostě umí bavit, pivo teklo proudem, všude se kouřilo z grillů a hrnců, tančilo se jen tak na ulici... Bílý, tmavý, hnědý, všichni byli kamarádi a nikdo neměl žádný problém, prostě bomba. Ani se mi nechtělo odejít, 2x jsme se vrátili a vydrželi až do závěrečného ohňostroje.\nDalší den ráno se vydáváme dál. Městečko, ve kterém jsme spali, leží na úpatí Transalpiny a tak projíždíme malým náměstím, na kterém se včera rojily mraky účastníků festivalu a míříme do hor.\nCesta vede lesem do kopců. Stoupání je zatím mírné, kolem cesty teče říčka. Moc tady toho zatím k vidění není. Prostě jen jedete lesem do kopce. Asfaltová cesta, zatáčky, lesy. Čekala jsem hory, skály, pastviny… A nic. První zastávkou, kde je něco vidět, je přehrada Täu Bistra. Vypadá dost zchátrale a pohled dolů odhaluje popraskaný beton, vytrhané stupačky a hromadu špíny kdesi hluboko pod námi. Žádný zázrak. I když, jak pro koho. Jirka byl stavbou tohoto typu jako vždy nadšený a hned měl potřebu začít vysvětlovat, jak takové přehrady fungují, že tam dole je varna… teda vlastně vývařovna… nebo prostě něco takového. Moc jsme to nepobrali a tak Jirka se slovy: "Takovým, jako vy, nemá cenu něco vysvětlovat," mávl rukou a šel si dát kafe.\nNa trase nás čekala ještě jedna přehrada, která už na rozdíl od té první, působila majestátným dojmem a panoval na ní čilý turistický ruch. V jednom ze stánků jsme objevili i nálepky a tak měl Robert zase něco do své sbírky z cest. Jako vždy, jedna nestačí. Alespoň tři. Kdyby se nějaká při lepení pokazila.\nCestou dolů se krajina trošku otevřela. Už jsme nejeli jen lesem, ale tu a tam jsme zahlídli i nějaká odpočívadla, na kterých projíždějící turisti tábořili, vařili a jen tak posedávali. Další naší zastávkou bylo jezero Vidra. Malebné údolíčko, kde voda už končí a kolem je spousta míst pro odpočinek. Uděláme pár fotek a pokračujeme dál.\nTuristi? No... turisti vypadají jinak, nemají v lesích postavené přístřešky z igelitových pytlů :-) Je pravda, že jsme tu Transalpinu neprojeli celou, jenže to bychom se zase drželi jenom hlavních cest a neviděli bychom tu krásu kočovného bydlení. Někdy je potřeba prostě opustit hlavní tah, jako my, když jsme zahli k přehradě Lacul Vidra. Najednou už cesta nebyla tak pěkná a udržovaná, zato mezi okolnímy stromy panoval čilý "turistický" ruch. Ale bylo vidět, že jsou ti snědí lidé ve svém prostředí spokojení - myslím, že je jim takto dobře.\nPřijíždíme k další přehradě, kterou ostrým pohledem střeží chlapík z nějaké ochranky a důsledně dohlíží na dodržení zákazu fotografování. Nevíme přesně, co střežil, ale zřejmě by projíždějící mohli být považováni za špiony, toužící po odhalení nějakých tajných zařízení. Nic takového jsme tam neviděli. Jen na cestě postávaly krávy a u branky hlídali psi.\nPokračujeme cestou na Curtea de Arges. Tady někde přespíme. Hledáme penzion a jako vždy, když ho nehledáte, jsou jich spousty, když ho potřebujete, nikde nic. Pak narážíme na ceduli s ukazatelem k penzionu. Odbočíme z hlavní silnice a dostáváme se na úzkou cestu, vedoucí někam mezi domky. Z asfaltky se stává polňačka, samá díra a šutr a aby toho nebylo málo, ze zatáčky si proti nám vykračuje stádo krav. Čekáme trpělivě, až nás minou a jedeme dál podle směrovek. Nicméně, cesta nás dovedla někam… no, jak to slušně říct… prostě dál jsme odmítli pokračovat a vrátili se zpátky na hlavní. Po pár metrech další cedule, penzion. Tak to zkusíme tam. Tentokrát se podařilo. Zastavujeme u malého penzionu s bazénem na dvorku, chatkami a velkou ubytovací budovou. Paní nám ochotně vychází vstříc. Anglicky neumí, ale tak nějak jsme se dohodli na pokoji za 70 lei.\nVečer byl příjemně teplý a tak jsme do pozdních hodin posedávali na terásce před pokojem a plánovali zítřejší trasu na Transfagaraš. Za tím, hlavně, jsme sem přijeli.\nNajeto 271 km.\nRáno svítí sluníčko, ale předpověď není zrovna příznivá. Bude pršet? Už zase? Jako bychom toho deště letos neměli už dost. A zase na to nejlepší, co nás čeká. Vyjíždíme a doufáme, že nebude tak zle. No, doufat jsme mohli, ale víte, jak to bývá.\nKousek před začátkem hor přijíždíme do Poienari, kde je vytvořené centrum pro rádoby návštěvníky hradu, na kterém údajně pobýval hrabě Tepéš. U malého stánku pod kopcem kupujeme opět nálepky a zjišťujeme, že cesta na hrad, tyčící se vysoko nad námi, čítá asi 1400 schodů. Chvíli uvažujeme, jestli se vydáme nahoru. Jirka zásadně odmítá a já s Robertem taky zrovna neprahneme po výstupu do kopce v motorkářských hadrech. Závěr je jasný. Jedeme dál.\nNo, byl jsem nahlodaný, chtěl jsem nahoru vylézt. Ale potom zvítězil zdravý rozum - těch schodů je totiž 1480 a jsou prý dost strmé. No a nahoře čeká stejně jenom ruina, nic tak zajímavého a mystického to není. A tak když jsem k tomu všemu připočetl to vedro, motorkářské hadry a Jirku, který by tu na slunci musel tak 2 hodiny čekat, rozhodl jsem se, že tuto návštěvu vynechám. Jo a abych nezapomněl, ty hrady hraběte Drákuly jsou dva, tohle je ten pravý.\nVjíždíme do hor. Tak tahle podívaná se mi líbí. Kolem jsou kopce, hory, skály, klikatá cesta vysoko nad námi. Nádhera. Takhle nějak jsem si to představovala. Cesta je v trošku horším stavu, než Transalpina a při pohledu nahoru, na některé části silnice, mě trošku zamrazí. Některé spoje cesty nevypadají zrovna zdravě. "Ani nechtěj vědět, po čem tam nahoře pojedeme," říkám do sluchátek, ale vím, že Robert se soustředí na cestu a moc mě nevnímá. Možná to bylo i dobře. Nemůžu se vynadívat na tu krásu kolem. Přijíždíme k jezeru Vidraru, na kterém leží opět přehrada. Převýšení je obrovské a hluboko pod námi leží krásné údolí.\nCesta dál pokračuje lesem, sem, tam nějaká vesnička. Zatahuje se a přichází drobný deštík. Zatím dobrý. Ale mračna před námi nevěstí nic dobrého. A tak došlo na nejhorší. Oblékáme pláštěnky. Jirkovi to nějak dlouho trvá a tak nás posílá napřed s tím, že se pak někde potkáme a zastavíme na jídlo. Zastavili jsme. Déšť zesílil natolik, že nemělo význam pokračovat dál. A tak mě Robert vysadil u cesty a popojel kousek k restauraci, podívat se, jak to tam vypadá. Měla jsem hlídat Jirku, jak pojede kolem. Stála jsem tam v dešti, v pláštěnce a s helmou na hlavě a pozorně sledovala cestu. Věřte, nevěřte, dodnes nevím, jak se to stalo, ale Jirka v nějakou dobu projel a minuli jsme se. Asi po dvaceti minutách už se nám zdálo divné, že nejede a vydali jsme se na zpáteční cestu, podívat se, jestli se něco nepřihodilo. Cestou nám Jirka volal, že čeká nahoře.\nMěníme tedy směr a míříme k vrcholu. Déšť trošku zmírnil a my stoupáme do kopců po klikatých cestičkách, které vedou přes rozlehlé pláně a po úpatí hor. Projíždíme posledním tunelem a jsme v podstatě nahoře. A lije jako z konve. Zase tunel, zase déšť… kde jen jsme to už letos zažili?\nNa vrcholu panuje čilý ruch. Spousta turistů a stánků. Jirka už nás čeká u cesty. Parkujeme motorku a jdeme se schovat do nejbližšího přístřeší s občerstvením. Koupili jsme si jídlo a trošku otráveně sledovali proudy vody, valící se z nebe. Ale štěstí se na nás usmálo a z deště se stalo drobné mrholení. To by šlo. Není to sice ideální, ale díky za to. Můžeme udělat pár fotek a podívat se po okolí. O kousek dál je krásná vyhlídka.\nPod námi vede cesta dolů a z té výšky vypadá jako autodráha. Autíčka se na ní pomaličku sunou dolů, kolem jsou hory a kopce, na kterých se pasou stáda ovcí, v dálce vidíme lanovku, cesta se ztrácí někde v nedohlednu a po vrcholcích hor se valí mlha. Krásný pohled.\nAno, jako obvykle bylo celý den pěkně, dokud jsme nepřijeli na Fagaraš. Jak se už letos stalo pravidlem, jakmile začnou nějaké kopečky, začne nám i pršet. A tak jsme vrcholek transfagarašské dálnice viděli skrze kapky deště. Ale i tak - už cestou nahoru se mi tu moc líbilo a co teprve potom, když jsme přejeli vrcholek a uviděli pod sebou tu klikatou silnici. Krása, konečně vidím na vlastní oči tu autodráhu, kterou jsem doteď znal jenom z obrázků. Moc pěkné!\nSjíždíme dolů. Na první benzínce zastavujeme, abychom se rozhodli, kam dál. Je úterý a my jsme vlastně viděli, co jsme chtěli. Plán na další cestu nějak chybí. Potkáváme dva české páry na motorkách a ti nám dávají tip na solné doly v Turdě. "Turda? Tama jsme už jeli ne?"ptá se Robert. Jo, cestou zpátky by se tam dalo zajet. Teď ale musíme najít ubytování a pak budeme vymýšlet, kam zítra.\nVyrážíme, směr Fagaraš. Jako obvykle, žádný penzion cestou. Až přímo ve městě. Malý penzion přímo u cesty, s parkováním ve dvoře, pokoj se sprchou a tři postele. Ideální. Cena - 150 lei. Večeříme v restauraci, která je součástí penzionu a dohodneme se, že solné doly, nejsou špatný nápad. Je to cestou a uvidíme něco zajímavého. Zítřejší směr je Turda - Baia Mare.\nNajeto 265 km.\nTento den se ukázalo, že plánování je potřeba, teda aspoň trochu. Po projetí Fagaraše mi došla inspirace, protože já se jel podívat jenom sem a dál jsem neměl žádné plány. Dalo by se toho projet víc, mít aspoň nějakou představu, kam dál. Jo, navrhoval jsem Moldávii, ale po zběžné prohlídce mapy jsme to zavrhli, tak moc se honit přece jenom nechceme. A tak nám Turda nakonec vytrhla trn z paty, měli jsme cíl a byl na zpáteční cestě. No ale teda když se nebudeme honit, domluvili jsme se, že si projedem aspoň nějaké vedlejší silnice a vesničky. A dobře jsme udělali.\nZa svitu sluníčka vstáváme do dalšího dne. "Hmm, dnes jsme měli jet Transfagaraš," lamentuje Robert. "Nepojedem ho ještě jednou?" Nápad visí ve vzduchu, ale je nám jasné, že domů to máme pěkný kus cesty. Časově to nevychází. A tak míjíme Fagarašské pohoří a míříme do solných dolů, pomalu směrem k domovu.\nNečekali jsme, že solné doly v Turdě, jsou tak navštěvovanou destinací. Vstupu vévodí obrovské parkoviště, kde stěží najdete místo k zaparkování, hromada stánků a mraky lidí. Vstupné je 20 lei.\nVcházíme dovnitř a těšíme se, že se v podzemí ochladíme. Procházíme podle cedulí dlouhou chodbou. Stěny jsou ze soli a je tam celkem příjemně. Po několika stech metrech vycházíme na druhé straně dolu, u východu. A… chybička se vloudila. Tak tedy zpět a teď už si všechny ty místnosti prohlídneme. Jsou zde zachovány stroje a techniky z doby, kdy se tady těžila sůl. Vše je podrobně popsané a Jirka nám dělá odborný výklad. On těmhle věcem prostě rozumí. Ještě že ho máme.\nAsi v polovině prohlídky vcházíme do místnosti, pod níž se nachází obrovský sál. Dole pod námi vidíme lodičky na vodě, obchůdky, ping-pongové stoly a… Ruské kolo! Dolů se dá sjet výtahem nebo sejít po schodech. Volíme schody. Dostat se k nim znamená projít po dřevěném ochozu, zabudovaném v solné stěně. No řeknu vám, nebylo to nic příjemného. Máte pocit, jako když jdete v dřevěné rozhledně kolem věže a všechno se s vámi houpe. Ale to nejlepší nás teprve čekalo. Jako na pouťové atrakci se tady točilo kolo s kabinkami, aby vás vyvezlo až nahoru ke stropu plnému krápníků a ukázalo vám jeskyni z pohledu, jako na dlani.\n"Tam nejdu!" prohlásil odmítavě Jirka, když viděl Robertův šibalský úsměv.\n"Proč ne? To je paráda. Jdeme tam!" zavelel Robert a začal hledat kasu na lístky.\nA tak jsme koupili lístky. Tři, samozřejmě. Když jsme ho podávali Jirkovi, orosilo se mu čelo. "Vy jste se zbláznili ne? Řekl jsem, že tam nejdu. Výšky mi nedělají dobře." šel. Co mu zbývalo. Trošku se trápil. Trošku asi dost, ale zvládl to a po osmi minutách, co se kolo točilo, se rychle hrnul z kabiny ven. Dohodli jsme se, že na lodičky už nepůjdeme a začali řešit, jak zpátky nahoru. U výtahu byla dlouhá fronta a schody nahoru nevypadaly zrovna lákavě. Vyhrál výtah.\nNahoře jsme prošli ještě pár malých ukázkových místností a zamířili k východu. Prohlídka nám zabrala asi tři hodiny. Za parného slunce jsme nasedli na motorky a popojeli dál. Směr Baia Mare. Blížil se večer a po pár kilometrech hledání jsme narazili na penzion přímo u cesty. Společnost nám dělali pouze majitelé, jinak byl prázdný. Pokoj stál 150 lei.\nToto bylo fakt zajímavé. Když mi lidi říkali, že návštěva solného dolu je zajímavá, myslel jsem si, že se tam někde vrhnu do hromady soli a po hodině vylezu ven o 15 let mladší a vyléčený ze všech nemocí. To, co jsem viděl, však předčilo všechna moje očekávání. No řekněte, kdy jste byli naposledy na Ruském kole? A v dole? Kromě toho jsme si tu mohli zahrát volejbal, ping pong, projet se na lodičkách... Sice tu nebyly žádné léčivé prameny, ale dozvěděli jsme se něco z historie dolu a taky se pobavili. Jestli někdy pojedete kolem, tohle místo nesmíte minout.\nU večeře jsme plánovali, kam zítra dojedeme. Padl nápad, že až na Zemplínskou šíravu, ale v tu chvíli to byl opravdu jen nápad. Prostě pojedeme a uvidíme.\nNajeto 258 km.\nTrasa dalšího dne byla Baia Mare - Satu Mare - Nyíregiháza - Michalovce - Zemplínská šírava.\nNa začátku to ani nevypadalo, že bychom tam opravdu chtěli dojet. Původně jsme měli spát ještě v Maďarsku. Ale tak nějak se jelo a jelo, cíl se posunoval a po projetí maďarských hranic, kde jsme opět prošli důkladnou kontrolou a posunuli si hodinky o hodinu zpět, jsme pokračovali dál. Nabíráme směr Slovensko a navigace nás vede dál, cestou necestou. Malé cestičky mezi poli, žádný provoz, to se to jede…\nJo, to se to jede. Až do té doby, než před vámi cesta končí a stojíte u přívozu přes řeku. Takový maličký, asi 200 metrů. Ale byl tam. Dál to jinak, než přívozem, nešlo. Najeli jsme tedy na přívoz, sundali helmy a začali se smát. Tedy my dva. Jirka vykulil oči na Roberta a pustil se do něj: "Kudy to jezdíš?! Kdy už si v té navigaci vypneš ty turistické trasy? Podívej se, kam jsme dojeli! To snad není možné!" No, vážení, bylo toho víc a bylo to řečeno i jinak, ale to se tady nedá přesně prezentovat. Prostě jsme zaplatili nějaké drobné za převoz a na druhé straně řeky směle pokračovali dál po cestě.\nMuhehehehe, tohle bylo dobré :-) Pořád říkám, že ta moje navigace je ráda, když se může někde projet a nejedeme jenom po hlavních cestách :-) Pěkný přívoz to byl, takový nečekaný... Naštěstí jel hned a nemuseli jsme třeba hodinu čekat, to už by asi někteří z nás použili i silnější slova, než jenom: "Ty hňupe, kudy to jezdíš! Tos kurva neviděl, jak ta hlavní uhla doleva?" No... viděl...\nPak už nás čekal přejezd na Slovensko a Zemplínská šírava. Robert to tady chtěl vidět. Vzpomínal na časy, kdy tady byl v mládí. Jeho nadšení se vytratilo s poznáním, že už tady není žádný kemp, okolí je neudržované a celou oblast kolem vody tvoří jen pár stánků.\nNa doporučení nějakého místního prodavače jsme se ubytovali v penzionu Máj. Nevím, dalo-li se to nazývat penzionem. Objekt byl spíš jakousi ubytovnou z dob socialismu. Polorozpadlá budova, rozbité postele, roztrhané povlečení, špinavé sprchy…Všechno to hodně pamatovalo. Ubytování stálo 9 eur na osobu. Zlaté Rumunsko.\nZa přítomnosti skupinky uřvaných borců, soutěžících, kdo dá na automatu větší ránu do "pytle, jsme povečeřeli a šli spát.\nBratia Bratia.... ano, chtěl jsem se tu podívat, protože na šíravě jsem kdysi dávno byl a bylo tu hezky. A tak jsem ve skrytu duše doufal, že se rok s rokem sešel a prostředí bude ještě lepší, než kdysi. Nebylo. Rok se sice s rokem sešel, ale evidentně opačným směrem. Všechno bylo o dost horší, než tehdy, před asi 8 lety. Kemp neexistoval, stánky byly polorozpadlé a pláž připomínala jenom plocha zarostlá trávou. Ještě že bratia nesklamali a postarali se nám o večerní kulturní vložku v podobě frikulínů bušících do nějakého stroje...\nNajeto 450 km.\nDalším naším cílem byla Liptovská Mara. Trasu jsme naplánovali přes Vysoké tatry. Podíváme se zase na nějaké ty kopečky a zakotvíme opět u vody. Dali jsme si snídani v jednom ze stánků a vyrazili na cestu.\nTatry jsou určitě hezké, ale popravdě, když jimi jen projíždíte, moc toho vidět není. Na to by musel mít člověk čas, někde se zastavit a projít se aspoň kousek po stezkách, mimo silnici. My jsme zastavili na štrbském plese. Tedy, přesněji řečeno pod ním. Všechna ta místa jsou strašně přelidněná, všude samý humbuk, není nikde chvilka klidu. Postojíte půl hodinky, rozhlídnete se kolem a můžete jet dál.\nA tak jsme dorazili na Liptovskou Maru. Zhýčkaní spaním v penzionech, ptáme se na chatku. Chatička by stačila. Nějaká malá. A byla. Docela malá chatička za docela slušných 70 eur. Poslední den výletu a taková pálka. No, dobře. Tak už ji máme. Abych to trošku upřesnila, nebyla to zas tak malá chatička. Měla kuchyň s vařičem, ledničkou a dřezem. Další částí byl jídelní kout, velká místnost na spaní, sprcha a záchod. No prostě měla všechno. Pak se nemůžeme divit ceně.\nKemp byl krásný. Čistý, upravený, u vody pár stánků a čistá voda. Taky tady bylo narváno. Poseděli jsme u vody a Robert vzpomínal, jak tady byl loni, kdy utekl z města před vedrem.\nRáno jsme si dali snídani venku u stolečku a sbalili se na naši poslední cestu. Jedeme domů. 300km přes Žilinu, Lazy pod Makytou a Vsetín.\nTatry, nojo. Jsou pěkné, ale opravdu by asi bylo lepší je prochodit pěšky. To se mi ale asi nikdy nepovede, protože nechci :-) Mně se tu líbí i ze sedla motorky. A ještě víc se mi líbí, když k těm kopcům přijíždím, vypadají tak pěkně majestátně, skoro pokaždé jsou nad nimi temná mračna, až z toho jde trochu strach. A Mara? To je moje srdcové místo, určitě stojí za to se tu zastavit. Krásná krajina, čistá voda, pláž, výhled na kopečky kolem a stánek s Plzní. Dlužno říct, že tady, na Slovensku od slováka jsem dostal pivo, jaké stěží dostanu u nás doma. Chtěl jsem tu zůstat, ale kolegové se pořád někam ženou...\nZase to všechno nějak rychle uběhlo, jako ostatně každý náš výlet. Ale máme spoustu zážitků a zajímavých poznatků. Jsme rádi, že jsme zase poznali další zemi blíže a neviděli ji jen při průjezdu, z cesty. Stejně, jako jako jsme loni poznali Sicílii.\nByl to hezký závěr léta. Za sebe díky Robertovi i Jirkovi, za příjemnou společnost a pohodový výlet...\nCelkem najeto cca 2600 km.\nPoznámka: Fotky i s krátkými komentáři jsou v Galerii.\nCelá projetá trasa je uložena na webu LocaToweb.


Křtít malé děti? | Ženy, matky, manželky\nkřest dětí svátost křtu\nPřed dvěma měsíci jsem se zabývala otázkou, zda křtít již malé děti. Rozcházely jsme se v tomto s kamarádkou, která patří do církve Adventistů sedmého dne. Než jsem ji poznala, ani mě nenapadlo, že by to nějaký jiný křesťan mohl mít jinak. Snažily jsme se jedna druhou pochopit, zatím bezúspěšně. Vyhledala jsem jí citace z katechismu, které mě samotnou hodně obohatily.\nDošly jsme k tomu, že v katolické církvi věříme, že jsme jako lidé zasaženi prvotním hříchem, zaujalo mě, že je to stav, nikoli skutek.\nNejvíc ale ty rozdíly vystihl tento článek - https://www.pastorace.cz/tematicke-texty/krest-vira-a-krest-deti-david-voprada\n"Bibličtí křesťané nechápou křest jako svátost, ale jako Kristovo nařízení. V tomto chápání křest nepřináší milost, kterou má symbolizovat, ale je pouhým symbolem, veřejným přiznáním se k vnitřnímu obrácení. Křest tak není sám o sobě ničím, co by přinášelo spásu. Podle jejich chápání je nesmyslné křtít malé děti, protože ty, pokud se nemohly pro křest rozhodnout, Bůh stejně spasí. Teprve v okamžiku, kdy člověk dosáhne věku, kdy začne užívat rozumu a kdy také zhřeší, musí „přijmout Ježíše“, aby získal věčný život.... Podle biblických křesťanů spásy dochází člověk přijetím Ježíše jako osobního Pána a Spasitele, podle katolického (a také pravoslavného, anglikánského a luterského) pojetí je však spása svobodným Božím činem, kterým zahrnuje člověka milostí."\nZ mého pohledu je svátost křtu svátost, dar Ducha svatého, přivtělení ke Kristu. Dítě se stává Božím dítětem, Chrámem Ducha svatého. Taková velká věc. Je to milost naprosto nezasloužená. Ale je moc důležitá formace dítěte v rodině (při křtu se rodiče zaručují za dítě, že ho budou ve víře vychovávat), ve farnosti toho dítěte, aby vědělo, kam patří a čemu věří a musí dojít k osobnímu rozhodnutí se pro Krista (v KC následuje svátostí biřmování, prohloubení křestní milosti, přijetí pečeti a darů Ducha sv.). Protože když se toto zanedbá, člověk brzy od Boha odpadne. Zrovna o víkendu jsem se bavila se sousedkou, která byla pokřtěná jen proto, že to chtěla babička... Došla k prvnímu sv. přijímání, babička zemřela a tím to pro ni skončilo. Myslím, že je moc důležitý katechumenát, jako je psané v katechismu §1231 : "Kde se křest dětí stal běžně rozšířenou formou slavení svátosti, se toto slavení sloučilo v jediný úkon, který zahrnuje velmi zkráceně přípravné úseky uvedení do křesťanského života. Pro tuto svou povahu vyžaduje křest dětí katechumenát, který se prodělává po křtu. Nejde jen o to, že je nezbytné poučování po křtu, nýbrž že se musí rozvíjet křestní milost spolu s růstem osoby. To je vlastní oblast katechismu". A osobní obrácení v dospělém životě, neustálé vyučování, modlitba a hledání... Jinak je to jak s tím rozsévačem a slovem, které padlo do trní, nevydá užitek, neponese ovoce (Mk 4,14).\nfoto z archivu rodiny Markovy\nPůvodní otázka mojí kamarádky zněla takto:\n"Ale křest dětí? Promiň, to jsem prostě v Bibli nenašla. Když by mi to někdo dokázal Božím slovem, tak to beru. Jinak nic. Obhajování potřebou odpustit Adamův hřích má tento háček. Jak ostatně bylo i psáno jak v tom katechismu, tak i u pravoslavných, to není osobní vina, to, co dědíme, je hříšná přirozenost, sklony ke zlému. To není třeba odpouštět. "Hřích je svévole." 1 J 3,4. Nebo jiným slovem bezzákonnost.\nA kdyby ten obřad bylo nějaké kouzlo, díky kterému Bůh daruje Ducha Svatého, jak by se to osobně projevilo?"\nBiblickou podmínkou křtu je poučení o zásadách víry, víra v Ježíše a také pokání (Mt 28,19; Mk 16,16; Sk 2,38). Kojenec nemůže splnit žádnou z těchto tří podmínek."\nMoc se mi líbí tento paragraf:\n§1271 Křest je základem společenství všech křesťanů, i těch, kteří ještě nejsou v plném společenství s katolickou církví: „Neboť ti, kdo věří v Krista a řádně přijali křest, jsou v určitém společenství s katolickou církví, i když ne dokonalém … Jsou však vírou ve křtu ospravedlněni a přivtěleni ke Kristu, proto jim právem náleží čestné označení křesťanů a synové katolické církve je oprávněně uznávají za bratry v Pánu.“ „Křest tedy vytváří svátostné pouto jednoty mezi všemi, kdo se křtem znovu narodili.“\nkterý zodpověděl na moje otázky ohledně křesťanů patřících do jiných církví. Z čehož jsem měla radost. Jedna víra jeden křest jeden Pán (Ef 4,5).\nMrzí mě totiž, když některé jiné církve náš křest neuznávají...\nU pravoslavných jsem našla toto:\nNěkteří lidé neuznávají platnost křtu malých dětí a uvádějí pro svůj názor ten důvod, že malé dítě není schopno kajícího smýšlení ani víry v Krista a proto nemůže být pokřtěno. Tento důvod však neobstojí. Malé dítě nedopustilo se žádných osobních hříchů, proto nemá se z čeho kát. Má na sobě jen hřích dědičný, ve kterém se zrodilo bez vlastního provinění, a který se odpouští udělením křtu svatého. Povinnost kajícnosti týká se těch, kdo už dospěli k užívání rozumu a dopustili se osobního hříchu. Pokud běží o povinnost víry, tu kmotři a rodiče ji berou na sebe v tom smyslu, že sami věří a musejí se starat, aby i pokřtěné dítě bylo v ní vyučeno a vychováno. Podle jejich víry uděluje se křtěnému dítěti odpuštění hříchu dědičného i milosti boží stejně, jako Pán Ježíš odpustil hříchy mrtvicí raněnému podle víry těch, kteří ho přinesli (Mk 2, 5) nebo jak uzdravil sluhu podle víry setníkovy (Mt 8, 13) a dceru ženy kananejské podle víry matčiny. (Mt. 15, 28)\nNašla jsem to tu.\nZaujaly mě ještě další paragrafy z katechismu KC o křtu:\n§1252 Křesťanští rodiče uznávají, že tato praxe také odpovídá jejich úkolu rozvíjet život, který jim Bůh svěřil.\nSk 16,15.33 18,8, 1 Kor 1,16\n§1254 Víra musí po křtu růst u všech pokřtěných, jak u dětí, tak u dospělých. Proto každý rok o velikonoční vigilii církev slaví obnovu křestních slibů. Příprava na křest přivádí jen na práh nového života. Křest je pramenem nového života v Kristu, z něhož vyvěrá veškerý křesťanský život.\n§1257 Sám Pán tvrdí, že křest je nezbytný pro spásu. Proto přikázal svým učedníkům, aby hlásali evangelium a křtili všechny národy. Křest je nezbytný ke spáse pro ty, jimž bylo hlásáno evangelium a kteří měli možnost žádat o tuto svátost. Církev nezná kromě křtu jiný prostředek, aby zajistila vstup do věčné blaženosti; proto se varuje toho, aby zanedbávala poslání, přijaté od Pána, dát se znovuzrodit „z vody a Ducha“ všem těm, kteří mohou být pokřtěni. Bůh spojil spásu se svátostí křtu, nicméně on sám není na své svátosti vázán.


MĚSTYS KOLINEC : Podrobná historie Kolince\nPodrobná historie Kolince\nOsidlování a vznik\nKolinecko, stejně jako celá oblast Pošumaví, bylo osídleno poměrně pozdě. Hlavními příčinami pozdního osídlení bylo drsné klima nevhodné pro zemědělství, hornatý terén a husté zalesnění. K výraznějšímu zalidňování dochází až v 6. století, kdy na území Sušicka přicházejí Slované. Tehdy pravděpodobně vznikla i slovanská sídliště na místě dnešního městečka. Tato domněnka je podepřena z té doby doloženým slovanským osídlením okolních oblastí, nálezem slovanské keramiky a osídlením hradiště na vrchu Hradce u Ústalče.\nK soustavnému osídlení údolí řeky Ostružné (v Kolinci často zvané Pstružné), v místě dnešního Kolince, dochází pravděpodobně v první polovině 13. století. Začátek tohoto osidlování můžeme spojit s datací stáří základního zdiva kolineckého kostela, jehož stavba byla dokončena přibližně v roce 1180. Existuje domněnka, že Kolinecko, stejně jako část Sušicka, bylo v tomto období součástí panství bavorského rodu pánů z Bogenu. Bogenské území je však natrvalo připojeno k českému státu králem Přemyslem Otakarem II. v roce 1257 jako jeho nedílná součást.\nV té době v tehdy bažinatém zákrutu řeky vzniká osada. Podle mnoha pramenů byla založena rýžovníky zlata, protože Ostružná, stejně jako Otava, byla zlatonosnou. Osada rychle rostla a již v roce 1290 o ní vzniká první zmínka. Kolinec se připomíná složitým názvem jako "Zwaihonis de Staedlino et. sig. civium de Shvetenhouen". Postupem času se název mění na Colonitz, který se vyvinul z latinského názvu Colonia a v roce 1380 se začíná objevovat název shodný s dnešním - Kolinetz. Městečko bylo od svého založení majetkem českých královen. Dokazuje to znak i pečeť městečka. Na znaku je stříbrná jednoocasá lvice bez koruny ve skoku se zlatou zbrojí.Stejný heraldický motiv nese i pečeť.\nOd poloviny 14. století se Kolinec stává manstvím pánů z Velhartic. Prvně se jako manské městečko uvádí v roce 1371. Od té doby Kolinec spojuje své osudy s velhartickým hradem, na kterém se do roku 1506 vystřídali jako majitelé páni z Velhartic, Hradce a Rýzmberka. V roce 1506 bylo městečko z manství propuštěno a bylo odevzdáno Zdeňku Lvu z Rožmitálu. Doba jeho vlády znamená pro Kolinecko období velkého rozkvětu. Zdeněk Lev, který byl vysokým královským úředníkem, dostává od krále dolovací právo a na Horách Matky Boží a Velharticích se začíná dolovat. Také v Kolinci se obnovuje rýžování zlata. Ruch utichá roku 1535, kdy Zdeněk Lev umírá a jeho syn panství prodává, aby mohl uhradit otcovy dluhy. Panství je roku 1541 rozebráno věřiteli a v roce 1565 získává městečko Kolinec Václav Vintíř z Vlčkovic. Za jeho působení dochází k rozkvětu městečka Kolince. Na místě dřevěné tvrze vystavěl Václav Vintíř renesanční zámeček, nechal zřídit špitál, v němž byli prvními pacienty nemocní z výprav proti Turkům. O tom, že Kolinec svým významem zastiňoval okolní městečka svědčí i to, že si v městečku kupovali domy příslušníci okolní nižší šlechty, jako byli Jan Dlouhoveský ze Zavlekova, Jan Radkovec z Krutěnic a Barbora Boříkovská z Vlčkovic.\nPo smrti Václava Vintíře v roce 1580 je panství rozděleno mezi jeho tři syny. O tvrz se podělil Jan s Jindřichem a Mareš dostal mlýn u Puchverka a část městečka. Z bratrů dosáhl nejvyššího postavení Jindřich Vintíř, který se stává regentem kuchyně na rožmberském panství a posléze kancléřem Petra Voka z Rožmberka. Vymohl pro Kolinec potvrzení trhů a přidání výročního trhu. Po Jindřichově smrti v roce 1610 prodává jeho syn Václav kolinecké panství rozšířené o Čihaň, Vlčkovice a Tržek paní Magdaleně Perglarové z Janovic a na Tedražicích. V tomto období (v letech 1621 - 1622 a někde už v r. 1591) se v historických dokumentech objevuje jméno kolineckého písaře Adama Žižky z Trocnova, podle jména zřejmě příbuzného slavného husitského vojevůdce.\nNa konci 16. a počátkem 17. století je v atmosféře života na Klatovsku cítit blížící se krize a neodvratné střetnutí mezi stranou katolickou a protestantskou. Sušicko bylo ještě před bitvou na Bílé hoře obsazeno generálem Marradasem, takže v době stavovského povstání nemohlo klást císaři odpor na straně odbojné šlechty. Důsledkem bělohorské porážky byly velké konfiskace majetku odbojných stavů a dochází k násilnému pokatoličťování obyvatelstva. Tehdy byl také zkonfiskován majetek Perglarů a v roce 1623 se stává vlastnictvím Dona Martina de Hoeff-Huerty, za něhož téhož roku vyhořelo kolinecké sídlo. Zpustošené kolinecké panství bylo zanedlouho zase vráceno rodině Perglarů.\nPo smrti Magdaleny Perglarové v únoru 1624 se stal Kolinec majetkem její dcery Eleonory a Eleonořina manžela Jindřicha Koce z Dobrše. Roku 1650, když zemřel Jindřich Koc, se pánem na Kolinci stal jeho syn hrabě Jaroslav Jáchym z Dobrše.\nZa třicetileté války pokračuje vývoj na území dnešního okresu Klatovy velice nepříznivě. Roku 1640 se na Sušicku rozložilo císařské vojsko generála Piccolominiho, do Klatov v letech 1641, 1645 a 1648 vpadli Švédové. Po zpustošení Klatov opanovali i Sušici. V té době trpěl i Kolinec, který byl kromě Hor Matky Boží a Velhartic nejvíce zpustošen."V tomto městečku obyvatelé veskrze skrovné možnosti jsou a chudobně se obírají," píše se v berní rule z roku 1654. V tomto roce, kdy v Kolinci ještě sídlí Jaroslav Jáchym z Dobrše, patří do kolineckého katastru také vsi Nemilkov, Zahrádka a Radvanice. Kolinec tehdy klesl na pouhou vesnici.\nPo smrti Jaroslava Jáchyma z Dobrše v roce 1656 získává tvrz i městečko Kolinec jeho žena Kateřina Eleonora z Klenové. Brzy se provdala za Kryštofa Rudolfa Karla ze Svárova, na něhož svůj majetek převedla. Když podruhé ovdověla (v roce 1663), provdala se za hraběte Maxmiliána Rudolfa z Gutštejna.\nKolem roku 1666 byla dosud pohořelá a zpustlá zámecká stavba nahrazena novým kamenným zámeckým objektem a k městečku Kolinci byly připojeny další vsi - Střítež, Podolí, Hořákov a dvůr Bukovský. Zlepšila se situace v samotném městečku. Roku 1677 předává Kateřina kolinecké panství svému druhému manželovi hraběti z Gutštejna. Za něho byla Kolineckým potvrzena 14. 7. 1677 privilegia králem Leopoldem I.\nRoku 1690 se stává vlastníkem Kolince Karel Fruvein z Podolí. Za pět let však umírá a kolineckou tvrz i městečko zdědily jeho děti. Hned po smrti svého otce prodaly Kolinec i se vsí Ujčínem hraběti Quiddu Terzi de Sissa, c. k. nejvyššímu veliteli hannoverského pluku kyrysníků. Po jeho smrti v roce 1699 spravoval kolinecké statky jeho synovec Mario. Pak až do roku 1798 je pánem na Kolinci jeho syn Franciscus.\nV době, kdy na kolineckém zámku sídlila rodina Terzi de Sissa, byla mnohokrát potvrzena privilegia Kolineckých. Marií Terezií, Josefem II. a Františkem II. V Kolinci bylo celkem 6 výročních trhů, 3 normální trhy a zvláštní trh na len, který ale brzy zanikl. Byly povoleny trhy na telata a drůbež, ale i ty rovněž zanedlouho zanikly. Za Francisca Terzi de Sissa se v roce 1755 konala velká oprava kostela sv. Jakuba. Interiér stavby získal novou tvář. Místo bývalého klenutí v lodi byl vytvořen plochý strop, bylo prodlouženo a nově překlenuto presbyterium, nově upraven hlavní oltář, zřízena kazatelna a upevněny rámové boční konstrukce vedlejších oltářů.\nV roce 1795 získal městečko i zámek Kolinec koupí od rodiny Terzi de Sissa baron Villani z Kondratic. Mezi roky 1799 až 1802 byl majitelem Kolince Artnošt z Manasser, za kterého byla roku 1800 postavena židovská synagoga. Po něm se majitelé rychle měnili. V roce 1803 vlastnil městečko baron Apfalthern, ale ještě téhož roku je koupil Arnošt z Malovec, který zde sídlil až ro roku 1805. V následujícím roce se na panství vystřídali málo známí majitelé: Nádherný, Kořínek, Novák a v letech 1806 až 1809 zde sídlí Jan Schmiedt. Zámek prodal Aloisu Tesařovi, od něhož jej roku 1815 koupil Karel Pötting. Za něho byla kamenná stavba přestavěna na empírový zámeček.\nV roce 1832 vypukla na kolinecku asijská cholera. Tato nemoc postihla v Kolinci 200 lidí a z toho 30 lidí na ni během pěti týdnů zemřelo.\nZ roku 1837 máme zmínku o kolineckém chudobinci. Na konci roku 1836 podporoval 16 chudých. Neexistuje však doklad ani o jeho založení, ani o jeho zrušení. Název chudobinec se udržel na domě před kostelem, který v roce 1906 vyhořel.\nRoku 1838 koupil městečko i zámek Kolinec hrabě Ludvík Taafe z Irska, který je připojil k nalžovskému panství a za kterého byl u zámku zřízen krásný empírový zámecký park.\nV polovině 19. století začalo v Kolinci přibývat židovského obyvatelstva. První zmínka o stavu židovských obyvatel je z berní ruly z r. 1654 a vypovídá o malém počtu Židů jak v Kolinci, tak v sousedních obcích. Konkrétně v našem městečku byli pouze 4 Židé. Před rokem 1848 bylo v Kolinci 16 židovských rodin, které zde obývaly 8 domů. Roku 1848 však byla zrušena "omezenost sídel Židy" a bylo jim dovoleno zakoupit si dům kdekoliv. V roce 1869 sídlí na území dnešního klatovského okresu už 1345 Židů.\nV prvních letech 19. století probíhá na Klatovsku proces národního obrození. Má především rysy kulturní osvěty, důležitou roli sehrává ochotnické divadlo, od 40. let dochází k zakládání spolků, v roce 1812 je v Klatovech založeno gymnázium. Nositeli národně osvobozeneckých snah se stávají především významné osobnosti politického a kulturního života, které zde působí nebo které mají k naší oblasti bezprostřední vztah. Na Klatovsku pobývá Josef Dobrovský, přímo v Klatovech se narodil Václav Matěj Kramerius, na Sušicku působí organizátor obrozeneckého života Josef Ambroz Gabriel a Karel Maria Drahotín Villani.\nRozvoj kultury a osvěty zaznamenal společenský život také v Kolinci. Byla například založena čtenářská společnost, kterou vedl učitel J. Král a která měla 21 členů. Velmi dobře zde působila ochotnická divadelní společnost. Dokladem rozvíjejícího se vlasteneckého citu byla i stará školní kronika, která byla od roku 1812 psána německy, ale od roku 1847 měla zápisy pouze české.\nKonec 19. století je v našich zemích ve znamení rozvoje technických věd. Zkracují se vzdálenosti, zlepšuje se postavení obyvatel. Nejinak je tomu i v našem městečku. Roku 1867 byl v Kolinci zřízen poštovní úřad. 30. září 1888 byla dána do provozu železniční trať z Horažďovic do Domažlic vedoucí přes Kolinec. Téhož roku byla vystavěna kolinecká nádražní budova, která si zachovala původní vzhled.\nDo poklidného života naší obce však zasahuje 1. světová válka, o jejichž obětech hovoří památník padlým na kolineckém náměstí. Po válce se opět rozvíjí technický pokrok, tentokrát ve formě elektrického osvětlení a rozvodu el. energie do domácností z mlýna Jana Krále (1928). Došlo také k úpravám celého náměstí a místních komunikací.\nPo vzniku samostatného Československa 28. října 1918 se v naší obci tento den slavil s velkým nadšením, tradičně byly také slaveny narozeniny prvního prezidenta T. G. Masaryka.\nAž do roku 1920 vlastnil kolinecký zámek s celým panstvím dr. Jindřich Taaffe. Tohoto roku vrcholila jednání mezi ním a kolineckou obcí a koupi panských objektů. 22. 12. 1920 bylo panství Kolinec s dvory Vlčkovicemi a Ujčínem prodáno kolinecké obci za 2 940 000 Kč a v následujícím roce rozprodáno zájemcům. Samotný zámek koupila školní rada pro zřízení měšťanské školy za 100 000 Kč.\nKoncem 20. let se zdokonaluje vzhled kolinecké obce. V letech 1927 - 28 byla provedena kanalizace, byla upravena okresní silnice a dále byla provedena oprava fary a hodin na kostelní věži. 1. prosince 1928 byl zrušen okres plánický, kam dosud naše obec správně náležela, a správa okresu byla přeložena do Klatov.\nZačátek 30. let je poznamenán světovou hospodářskou krizí, vrcholí nezaměstnanost. Ministerstvem sociální péče byly i v naší obci zásluhou tehdejšího starosty Ludvíka Úbla poskytnuty podpory nezaměstnaným. Rok 1931 pozměnil tvář kolineckého náměstí - velký požár zachvátil dva domy i starou židovskou synagogu.\nRoku 1933 bylo započato se stavbou kolineckého koupaliště. Bylo dokončeno o rok později nákladem 15 560 Kč a v červenci 1934 odevzdáno veřejnosti. Vedle koupaliště bylo zřízeno klubem S. K. Kolinec sportovní hřiště, které bylo předáno v srpnu 1934. V období hospodářské krize se provádí regulace řeky Ostružné. Práce při těchto regulacích alespoň částečně snížily počet nezaměstnaných v obci.\n18. prosince 1935 byl zvolen po rezignaci T. G. Masaryka prezidentem naší republiky dr. Edvard Beneš. Kolinecký sbor dobrovolných hasičů posílá novému prezidentu do Prahy blahopřání. V květnu 1937 projížděl E. Beneš naší obcí. Celá obec byla slavnostně upravena, byly postaveny slavobrány, lidé vítali prezidenta a jeho choť ve slavnostních šatech a krojích. V létech 1935-1936 byly vybudovány silnice spojující dále Kolinec s Velharticemi a s Chlístovem přes Jindřichovice.\nV roce 1936 se rozpoutala v dalekém Španělsku občanská válka, jejíž následky pocítil i Kolinec - byl zde zřízen odbor civilní protiletecké obrany. Daleko horší situace však nastala na podzim roku 1938, kdy po podepsání mnichovského diktátu odstupuje prezident Beneš ze své funkce a novým prezidentem byl ustanoven dr. Emil Hácha. Vznikají zárodky nové světové války, která plně vypukla o rok později.\nUž od 1. 9. 1939 vyšlo nařízení k odstranění školních učebnic, obrazů, místo českých nápisů se začínají objevovat německé - například na obou kolineckých školách (od 27. 7. 1940). 12. března byly Němci uloupeny tři zvony z kolineckého kostela, na věži zůstal pouze jeden z roku 1528. Situace v naší obci se zhoršila po atentátu na říšského protektora Heydricha v květnu 1942. V Kolinci a okolí proběhly pátrací akce 4. června 1942.\n24. ledna 1944 byl v naší obci vyhlášen první letecký poplach (od 12.30 - 13.30), další poplachy během války byly hlášeny vždy v poledních hodinách, kdy americká letadla v počtu až 450 za doprovodu stíhaček přelátávala naši obec směrem na Plzeň. Během války byl vydán všeobecný zákaz staveb, takže se tvář Kolince příliš nezměnila.\nVálka přinesla i naší obci mnoho utrpení způsobeného ztrátami lidských životů. Lidé umírali na frontách, při náletech, ale i v koncentračních táborech (Oranienburg, Weimar- Buchenwald a Dachau). Byli transportováni i kolinečtí Židé. Z nich 6 zahynulo a 5 se jich vrátilo.\nPočátkem roku 1945 zesílila činnost tzv. hloubkařů americké armády. 20. dubna bylo bombardováno klatovské nádraží, téhož dne prolétávala bombordováno klatovské nádraží, téhož dne prolétávala letadla nad Kolincem až do pozdního večera. 5. května už po celém našem městečku byly vyvěšeny československé vlajky. Němci projíždějící Kolincem byli zajišťováni a odzbrojeni.\n8. května 1945 přijely do naší obce první jednotky americké armády, které směřovaly k hlavnímu městu. Následující den přijela další jednotka, která se ubytovala v našem městečku v budově lihovaru a v soukroumých bytech.\n9. května oznámila siréna z kolinecké Radnice konec války. Tento den slavili kolinečtí občané společně s vojáky americké armády jako den oznamující nový život a víru v lepší budoucnost lidstva, v budoucnost bez dalších válečných útrap.\nText poskytl: Úřad městyse Kolinec\nZdroj: J. Stýblová, Sborník vlastivědných prací o Kolinci, 1990


Artcoustic CPH-10 A Stereo, čierna | AV Integra CZ - HiFi a High-end audio a video\nArtcoustic CPH-10 A Stereo, černá\nAktivní architektonický reproduktor s výkonným 10“ basovým měničem a dvěma 3“ širokopásmovými měniči. Každý z měničů je poháněn dedikovaným zesilovačem třídy D, přičemž celkový výkon reproduktoru je na úrovni až 110W. Vysoký výkon se společně s nejnovějšími technologiemi digitální ekvalizace a filtrů postará o detailní zvukový zážitek i při vysokých hladinách akustického tlaku.\nCPH-10 A umíte použít jednak samostatně nebo v zapojení více reproduktorů prostřednictvím RCA konektorů. O bezdrátovou konektivitu se stará připojení Bluetooth. Reproduktor lze také využít v multiroom instalacích pomocí bezdrátového systému Artcoustic X10 RF (prodává se separátně).\nVýkon zesilovače 1 x 50 W, 2 x 30 W\nStředobasový měnič 2 x 3“\nVstupy analogový stereo RCA, analogový stereo mini jack, digitální optický TOSLINK, digitální koaxiální\nTyp reprosoustavy Instalační, Aktivní\nRozměry 300 x 400 x 158 mm\nObsah balení 1 x CPH-10 A Stereo reproduktor, 1 x napájecí zdroj, 1 x napájecí šňůra, 1 x IR dálkový ovladač, 1 x IR přijímač, 1 x manuál


Moose tech - VOLVOfórum\nPoslední návštěva: 13 črc 2020 05:01\nPrávě je 13 črc 2020 05:01\nPříspěvek od Ondra. » 19 led 2019 17:57\nAhoj máte někdo něco od moose techu? Konkrétně tenhle modul http://moose-tech.cz/produkty/bluetooth-modul-p2/ chodí vám někomu?\nRe: Moose tech\nPříspěvek od Warcz » 20 led 2019 14:11\nUž jsem to řešili na FB, ale sepíšu jak to bylo u mě.\nO modulu jsem se bavil Lukášem na srazu v Brně. Říkal jsem přesně tohle chci. Pak jsem na Vánoce zmizel na Slovensko a zahlídl, že jeden je k mání. Super kupuji. Někdy po Vánocích jsem začal řešit jak ho namontovat. Protože mam interier v pěkném stavu a mechanik mi říkal, že u starších aut plasty rády praskají, zvláště v zimě, nechal jsem to mechanikovi, který auto prohřál v garáži a cely panel rozdělal. Naštěstí mě osvítilo a říkal jsem si je to testovací kus, musíš nějak vymyslet aby ses tam dostal. Udělali jsme to tedy tak, že kabel jsem vyvedl do schránky u spolujezdce. Pokud by vše šlapalo udělal bych si krabičku a přidělal to na vhodné místo.\nPrvní konfigurace se podařila, ale po nastartování to umřelo. Nic zeptám se Lukáše. Přišel jsem na sraz a říkám "jak ti funguje BT?" a Lukáš "Nefunguje vrátil jsem to.". Hmm super mě taky ne. Lukáš mi ukázal fotku ( https://www.screencast.com/t/Ah6Mi1TpGT ) já ukázal fotku ( https://www.screencast.com/t/P42Bvrphps3A ). Říkám super to jsme nemuseli posílat poštou tam a zpátky. Když jsem kontaktoval prodejce, tak mi nabídl vrácení peněz a prý tam udělal nějaké úpravy. Vrácení peněz jsem zavrhl, protože bych musel zase k mechanikovi a zase rozebírat všechny plasty. Zařekl jsem se, že to tedy oživím. Postupným zkoušení jsem přišel na to, že u startu je problém napětí při startu motoru, které na chvilku spadne na 1,2V. To je málo na to aby bluetooth žilo, ale moc na to aby úplně umřelo. Dále jsem zjistil, že při 14.6V ma stabilizator cca 6,2V. Přišlo mi to moc na 5V "Arduino", nebo co to je za šváb. Po několika testech jsem se poradil s Moosetech a odpojil jsem napájení na Bluetooth a připojil jsem ho přes USB. To je aktuální stav, který funguje. Mam v autě USB rozvod pro kameru a další věci, navíc tohle řešení se mi líbí, protože vše rychle zresetuju ( vytáhnu z USB a zase zapnu - https://www.screencast.com/t/jR2IEnJDA2A )\nJak to tedy vypadá: https://www.screencast.com/t/lT1jggnP\nTest doma s powerbankou: https://www.screencast.com/t/EjI4RfWwUUh\nMoje bastldílna a USB kabel v přípravě: https://www.screencast.com/t/AvjEfB7Z6hL2\nPořád jsem nejel dlouhou cestu. Uvidíme jak to bude v létě na 5h tripu na Slovensko. Samotné Bluetooth funguje dobře, páruje se rychle ( 1-2s po zapnutí ). Kvalita je dobrá určitě lepší než FM modulátor co jsem používal. Ve čtvrtek můžu porovnat kvalitu s Matějem co má Bluetooth od Volvo česky.\nPříspěvek od Ondra. » 20 led 2019 15:16\nmam uplne stejny problemy. muzu pouzit misto usb coz je pro me neakceptovatelny, nechxi nikde trcejicinkabely stabilizator na 5v stabilizator a pichnout ho rovnou na to usb jak si udelal ty? 5V jako 5v prece\nPříspěvek od Warcz » 20 led 2019 15:24\nMůžeš ale prvně bych si proměřil vypnutý stav jestli na modulu v autě je 0V, nebo tam zůstává při startu nějaké napětí. Ten stabilizátor co tam byl to napětí propouštěl. Já třeba uvažoval to nahradit tímhle: https://www.screencast.com/t/o7Jk0L67tEG4\nTenhle stabilizátor se chová totiž tak, že když je na 12V větvi méně než 4V tak na výstupu je 0V. Když je 6-12V tak dává přesně 5V. Podle mě by to s něčím takovým taky fungovalo.\nTZ nepouštěl bych tam více jak 5V a ve vypnutém stavu tam musí být 0V\nEDIT: Stav před přepojením na USB - https://www.screencast.com/t/BxntB2lL při startování auta zhasne radio, zhasnou světla, ale v síti zůstává 1,2V což je dostatek aby se Bluetooth sekl.\nPříspěvek od Ondra. » 20 led 2019 16:15\nkurna tohle vsechno mel resit tony a ne my....\nPříspěvek od Ondra. » 20 led 2019 19:40\nhele ten tvuj chytrej stabilizátro mě zaujal, přijde mi to jako nejčistější řešení, kde se dá objednat. šlo by s ním napájet i Arduino nebo jen separátně ten BT modul?\nPříspěvek od Warcz » 20 led 2019 20:05\nJa to raději oddělil, podle mě to dohromady dělá binec.\nJe to tohle: https://www.aliexpress.com/item/Simple- ... c1470eed3b\nPodle mě ale bude lepší tam fakt hodit to USB a nejdříve to vyzkoušet. Nemáš nějaký starý USB kabel ? Vyzkoušíš to s nějakou Powerbankou za skoro nulové náklady. Pak můžeš koupit tohle:\nhttps://www.aliexpress.com/item/DC-DC-C ... 7b39780d63\nCelé to někam schováš a ještě ti zůstane jedno volné USB\nPříspěvek od Warcz » 25 led 2019 18:42\nUz jsem chtel napsat ze to funguje stabilne, ale po 2h se modul vypnul a mobil zacal hlasit ze v nem dosla baterka\nPříspěvek od Warcz » 12 úno 2019 09:48\nHmm tak bluetooth modul odešel. Když ho připojím na napájení tak funguje, když začnu něco pouštět tak začne brát 0,5A a začne se rychle zahřívat a do 30s umře. Psal jsem Tonymu a ten má už stabilní verzi, ale změnil zapojení kabelu, takže se musí zase rozdělat radio. Waaa nechci zase rozdělávat radio, na to mam moc pěkný interier\nPříspěvek od PeS » 12 úno 2019 11:14\nJak tak koukám, tak onen can bus extender od nich radši ani nezkoušet, když i ten BT modul dělá takovéhle psí kusy.....\nPříspěvek od Ondra. » 12 úno 2019 12:05\nmodul mu posilam zpatky pry mi posle upgradovylany bezproblemovy kus. uvidim a urcite dam vedet. modul stoji 1500, pokud to uz vychytal je to dobra nabidka\nPříspěvek od Warcz » 12 úno 2019 12:09\nOk tak dej potom echo pro mě není problém cena, ale práce to zase celé odvézt do servisu. Demontovat, poslat, přijmout a zase odvézt do servisu. Kluci v servise se s tím fakt babrali dlouho, protože mam plasty v původním stavu a nechtěli nikde nic škrábnout nebo poškodit, takže auto nejdříve v garáži vytemperovat a potom rezebrat.\nPříspěvek od Ondra. » 12 úno 2019 12:22\nja jsem vyndal klimapanel radio a zaslepku na stredovy repro a bylo namontovano. je to o torxu 25 moc nerozumim co s tim mas za tezkosti\nNaposledy upravil(a) Ondra. dne 12 úno 2019 13:19, celkem upraveno 1 x.\nPříspěvek od Warcz » 12 úno 2019 12:34\nPočkám jak dopadnou recenze nového modulu. Být to ročník 2001, tak to taky neřeším. Na Polu jsem to měl rozdělaný pořád. Já mam P2 FL 2007, automat a ještě mi tam vede LPG, takže se mi do toho nechce.\nRegistrován: 21 úno 2018 15:36\nVůz: S60 D5 03' + 940 B200FT\nPříspěvek od Patkin » 14 úno 2019 22:25\nJá koupil už "oficiální" verzi a zatím funguje tak jak má. Jen mám trochu problém s handsfree, je mě špatně slyšet, ale to bude jen špatný mikrofon (od kenwoodu kmm-bt303). Kdyby někdo měl odzkoušený lepší mikrofon, tak můžete něco doporučit\nPo odzkoušení jsem modul prostrčil do prostoru nad pedálama, mikrofon jsem zahákl za stropnici, kabel protáhl okolo sloupku a přes pojistky taky dolů k pedálům. Tam jsem to spojil. Akorát jsem to dal na blbé místo, v noci problikává škvírou pod volantem modrá LEDka snad bude stačit že to trochu posunu.\nZatím jsem to nezkoušel mít zaplé delší dobu, max. 30 minut, tak doufám že se mi to po delší cestě taky neumře...\nFotka modulu, detailní nemám, snad stačí takto: "\nPříspěvek od Ondra. » 27 úno 2019 07:16\nabych Tonymu jen nekřivdil, poslal mi novou verzi a dneska cestou do práce (30 minut) modul pracoval tak jak má, tak snad už t obude ok\nPříspěvek od Warcz » 22 bře 2019 14:33\nNějaké nové zkušenosti někdo ? Venku začíná byt teplo tak už jsem okukoval jak to rozdělat, tak se na to asi vrhnu a pošlu zpátky ten vadný kus a předělám kabeláž.\nPříspěvek od Ondra. » 22 bře 2019 20:05\nAno od doby co mi poslal Tony upgradovaný kus i s novým kabelem to šlape super. Jedinou slabu stránku to má podle mě Mic-in. Kupoval jsem poměrně drahý klopový mikrofon kenwood, přidělal jsem ho na A-sloupek takže zhruba 40 cm od úst, ale stejně se při telefonování musím předklánět a hulákat. ale za ty prachy jsem spokojenej. Jen by k tomu mohl ještě dodávat rovnou i krabičku....\nRegistrován: 07 bře 2015 21:04\nPříspěvek od ferdikf » 14 kvě 2019 17:38\nAhoj, chtěl bych do auta nějaký přehravač mp3, tak koukám po různých modulech. Chci aby to mělo vstup bud na flashku, nebo SD kartu a bluetooth kvuli handsfree. Do oka mi padl bud YATOUR, CARCLEVER což výjde tak na 2200,- nebo čína kolem 1200,- nebo tento od MOOSE kolem 1500,- + mikrofon , jen nevím jestli má nějaký jiný vstup než bluetooth. Dá se na to něco napojit?\nPříspěvek od Ondra. » 14 kvě 2019 18:28\nne nema je to ciste bt\nPříspěvek od marekbm » 14 kvě 2019 20:03\ndokud tam lidi budou chtít USB nebo SD, tak to bude buďto nedoladěná čína nebo drahé.\nstále mi nejde hlavou, že někomu stojí za to složitě hledat složky přes nepřízpůsobený displej a tlačítka místo toho, aby si na telefonu vklidu vytvořili album a jen si jej pustili.\nnemluvě o tom, že je to třeba na tu SD/USB extra nahrávat.\nasi jsem příliš lenivý.\nPříspěvek od Warcz » 14 kvě 2019 20:30\nTaky jsem hledal něco s Bluetooth kde pustím Spotify a 4 hodiny nic neřeším. Navíc mi kecá z Telefonu (radia) i navigace.\nPříspěvek od Ejdou Rotacak » 14 kvě 2019 20:36\nto máš jako s navigací - jasně že můžeš používat tu v telefonu, ale žere ti to baterku (hodně), často blbnou gps přijímače v telefonech, dlouho a často se kalibrujou.\nPak jedeš někde v cizim měste podle navigace, hustá doprava, nevíš kde přesně odbočit a zrovna ti volá Franta...\nAnachronisticky přemejšlim o nějaký lepší navigaci do auta od Tomtomu atd. za 5 000kč +\nS dodatečnými audio moduly je to stejné. Lidi chtějí mít v autě "standalone juke-box" jednotku a ne se furt s*át s párovánim telefonu, když si chtěj pustit hudbu.\nPříspěvek od Michl » 14 kvě 2019 20:59\nEjdou Rotacak píše: Lidi chtějí mít v autě "standalone juke-box" jednotku a ne se furt s*át s párovánim telefonu, když si chtěj pustit hudbu.\nPřesně tak to mám já. Ale každému vyhovuje něco jiného. Telefon používám v autě jen k případnému telefonování. Šmírovací sračky typu Waze nebo Spotify mi do telefonu nesmí, stačí že tam mám Google.\nA hudbu v telefonu mám výhradně na kartě pro jeho funkci přehrávač s případným BT přenosem i do jiného zařízení.\nPříspěvek od Ekky » 14 kvě 2019 21:27\nTaky to tak mam,proc si mam zasirat telefon kdyz to muzu mit vse v aute. U yatoru na SD kartu das 6 slozek a do kazde slozky 99 tracku. To je necelich 600 pisnicek.\nNikdy nejeses tak daleko aby jsi to preposlechl vsechno.


Strachová pódiovou příčku neudržela, v nočním Flachau dojela devátá - iDNES.cz\n„Druhé kolo mi podle času nesedlo, mám trochu problém s tím, když je trať rozbitá. Nemůžu jet vlastní stopu a musím jet v rýhách. Netrefila jsem to tak dobře, nahoře jsem udělala pár chyb, které mě stály víc času a vzhledem k tomu, jak bylo první kolo natěsno, tak bylo jasné, že každá větší chyba bude znamená několik míst pokles,“ řekla Strachová zpravodaji ČTK.\n„Je fajn startovat zase na začátku a mít možnost předních čísel, ale jak jsem ve svých jízdách začala víc riskovat, tak z toho pramení chyby jako dnes v druhém kole. Ale to k tomu patří. Teď to nevyšlo, minule to vyšlo, příště to třeba vyjde zase,“ věří česká lyžařka.\nSP ve sjezdovém lyžování ve Flachau (Rakousko): Ženy - slalom: 1. Hansdotterová (Švéd.) 1:49,50 (55,40+54,19), 2. Mazeová (Slovin.) -0,61 (55,63+54,57), 3. Shiffrinová (USA) -0,63 (56,08+54,14), 4. Holdenerová (Švýc.) -0,67 (56,04+54,22), 5. Velez Zuzulová (SR) -0,71 (56,52+53,78), 6. Lösethová (Nor.) -0,91 (55,91+54,59), 7. Hospová -1,66 (56,07+55,18), 8. Zettelová (obě Rak.) -1,71 (55,96+55,34), 9. Strachová (ČR) -1,77 (55,89+55,47), 10. Säfvenbergová (Švéd.) -1,83 (56,99+54,43), ...51. Dubovská 59,09, 58. Smutná (obě ČR) 1:00,48 - obě nepostoupily do 2. kola.\nTémata: Alpské lyžování, Flachau, Martina Dubovská, Mikaela Shiffrinová, Šárka Strachová, Záhřeb


fortnite kalamita cosplay sex videa [tag] | CosXplay.com\nfortnite kalamita Cosplay Sex\nHledali jste fortnite kalamita cosplay videa a máme pro vás skvělé zprávy. Najdete spoustu skvělých fortnite kalamitní videa s vašimi oblíbenými cosplayV této sekci. Není snadné najít kvalitu fortnite kalamita cosplay klipy přes internet. Snažíme se však najít všechna nejlepší videa, abyste je mohli sledovat na jednom místě - CosXplay.com! Tato značka je velmi oblíbená, protože se jí líbí mnoho lidí fortnite kalamita a není žádným překvapením. Dejte nám vědět, jak se vám tato videa líbí, a neváhejte zanechat komentář. Všichni hráči rádi vidí své oblíbené cosplayV kostýmech svých oblíbených postav. A to je to, co můžete očekávat ve všech kategoriích a značkách, včetně fortnite kalamitní značka. A pokud jste jedním z těchto hráčů, oceníte tento exkluzivní výběr.


Orgán cang, ledviny a dodatek ming-men :: Andele-a-ja\nÚvodní stránka > Orgán cang, ledviny a dodatek ming-men\nLedviny považuje čínská medicína za jeden z nejdůležitějších orgánů lidského těla. Říká se o nich, že jsou pramenem života,kořenem jin-jangu všech vnitřních orgánů. Jejich význam vyplývá z toho, že uschovávají vrozenou životní sílu a hmotu, z níž se člověk rodí a žije a díky ní může sám plodit další potomstvo. V rámci těla k ledvinám patří močový měchýř, kosti a kostní dřeň, mozek, vlasy, uši, konečník a močová trubice. Z pěti prvků jsou podřízeny prvku voda.\nLedviny mají na starost řízení procesu přeměňování a pohybu tekutin od jejich vstupu do těla až povylučování. Proces metabolizmu a přeměny tekutin souvisí i s dalšími orgány, ale ledviny na to mají hlavní vliv. Tekutiny po požití vstupují do žaludku, činnosti sleziny se jejich jemnější složky dostávají nahoru do plic, odkud jsou rozváděny do všech orgánů a celého těla jako tzv. čisté. Tam jsou použity a procházejí procesem proměny a jejich zbytek tzv. kalné sestupují dolů a postupně se vylučují mimo tělo.\nPokud jde o pojem dřeň, tak ji chápeme jako měkkou hmotu v kostech, ale čínská medicína používá tento pojem také pro míchu a mozek. I mozek má svůj původ v esenci ledvin, která ovlivňuje kvalitu mozku, všechny jeho funkce a souvisí také s inteligencí člověka. Dostatek esence ledvin představuje dostatek výživy pro mozek, který pak může využít celou kapacitu svého myšlení, paměti a sním spojeny smysly, které jsou vnímavé a bystré. Naopak nedostatek esence ledvin znamená snížení přísunu výživy do mozku a tím i snižování jeho schopností. U dětí to může představovat zhoršenou chápavost, nižší inteligenci. U dospělých zase zhoršování paměti,špatnou chápavost a schopnost koncentrace, v těžkých případech až ztrátu paměti.\nKdyž je moře dřeně plné, potom je tělo lehké, překypuje silou a může překračovat i své běžné hranice. Je-li dřeň zásobena nedokonale, točí se z toho hlava, hučí v uších, bolí lýtka a jsou ochablé, před očima se dělajímžitky, člověk má závratě a přestává slyšet, je unavený, slabý a musí stále odpočívat.\nNa rozdíl od ostatních orgánů cang, mají ledviny horní a dolní vnější vývod. Horním vývodem jsou uši a dolním vývodem jsou močová trubice a konečník, čili dva jinové otvory. Mezi ušima a ledvinami je spojení přes čchi ledvin, která proudí také ušima a proto na jejím stavu závisí kvalita sluchu. Když jsou ledviny v harmonii, pak uši dokážou rozpoznávat patero tónů. Druhá příčina vychází ze vztahu mezi ledvinami a mozkem. Ledviny uchovávají esenci, esence rodí dřeň a akumulací dřeně vzniká mozek. Uši jsou také spjaty s mozkem, kde se zbíhají slyšitelné zvuky z obou uší. Z této dvojité vazby se v mozku prostřednictvím čchi ledvin odráží jejich stav, který bezprostředně ovlivňuje funkčnost sluchových orgánů. Proto při oslabení ledvin dochází k oslabení sluchu,hučení v uších, až k hluchotě.\nLedviny představují v těle zhmotnění prku voda a jsou spojeny se zimou, což znamená, že na jejich čchi nejvíce působí toto roční období. Během tohoto období jsou nejvíce náchylné na ztrátu rovnováhy ledvinové čchi a tedy i na onemocnění. Životní styl by se neměl odchylovat od souladu s děním v přírodě. Po tři zimní měsíce dochází v přírodě k uzavírání a uschovávání. Voda zamrzá a přeměňuje se v led, země zamrzá a stává se pevnou. Člověk nesmí zbytečně plýtvat jangovou energií, má chodit brzy spát a vstávat později, nejlépe na východ slunce. Je třeba se chránit před zimou a vyhledávat teplo, Tělo by se nemělo potit, protože se tím poškozuje v tomto období jangová čchi. To je správné chování v zimním období, kdo se tomu nepodřídí, poškozuje si ledviny a na jaře se to projeví ochablostí a slabostí, protože nebyly v zimě vytvořeny v těle dobré podmínky pro rození jarní čchi. V řetězci prvků voda jsou ledviny dále spojeny se severem, chladem, černou barvou, slanou chutí. Sever rodí chlad,chlad rodí vodu, voda rodí slanost, slanost rodí ledviny, ledviny rodí kosti a dřeň, kosti a dřeň rodíledviny, dále ledviny řídí uši.\nMinhg-men souvisí s pohlavními funkcemi.\nMing-men je pravým jangem lidského těla, a je prvopočátečním jangem z ledvin, v zásadě se nejedná o žádnou jinovou věc a tak se na to musí v zásadě pohlížet. Jang je základní poháněcí silou všech funkcí v organizmu a je tedy zřejmé, jakou ming-men, zdroj prvopočáteční jangové energie v těle má. Podílí se na chodu každého orgánu.Oheň ming-menu, jang ledvin souvisí s funkcí pohlavních orgánů. Jeho oslabení způsobuje pohlavní ochablost, impotenci, předčasnou ejakulaci. Přílišný oheň ming-menu se projevuje tak, že podněcuje zvýšenou sexuální aktivitu. Ming-men podporuje jang srdce, čím se podílí na duševní činnosti a pomáhá srdci řídit přepravu krve. Pokud síla ming-menu je nedostatečná, dostavují se chorobné změny, které vedou k celkové duševní unavenosti a k poruchám krevního oběhu. Síla ming-menu pomáhá plicím řídit dýchání, doplňuje jang sleziny, které pomáhá přeměňovat a přepravovat esenci z potravy, podporuje oběh a metabolizmus tekutin a jang ming-menu je také energetickým zdrojem čchi trojitého zářiče, která se podílím na koloběhu vody v organizmu i na její transformaci na čité a kalné složky. Oslabení ohně ming-menu v tomto vztahu se projevuje snížením tvorby moči, poruchami v močení a měkkými otoky. Ideální stav je, když je ming-meng v harmonii, pak jsou všechny orgány těla sladěny a nedochází k jejich výkyvům a chorobným stavům.


Čeká nás vlna španělské chřipky? | Téma | Lidovky.cz\nČeká nás vlna španělské chřipky?\nVýnosy desetiletých státních dluhopisů Španělska se v uplynulém týdnu vyšplhaly k úrovni 5,5 procenta.\nMiroslav Novák 29.4.2012\nEvropská dluhová krize pokračuje. Její nejviditelnější příznaky se jen přesunuly z Peloponéského na Pyrenejský poloostrov. Čtvrtá největší ekonomika eurozóny, kde žije přes 45 milionů obyvatel, nezažívá právě nejlepší časy. Hospodářský boom Španělska, který vypukl po zavedení eura, se v posledních letech proměnil v těžké procitnutí. Pokles cen nemovitostí, ohrožený bankovní sektor a vysoká nezaměstnanost kolem 25 procent jsou nejviditelnějšími rysy. Fiskální úspory, které nová vláda hodlá uskutečnit, jsou navíc pro tamní občany obtížně stravitelné, což se projevilo i ve čtvrteční generální stávce.\nKromě toho neustále hrozí nebezpečí, že Španělsko definitivně ztratí důvěru finančních trhů a nezbude mu nic jiného, než požádat o finanční pomoc. V takovém případě by se během dvou let stalo již čtvrtou evropskou zemí, která tak musela učinit.\nO tom, že tato varianta není nereálná, svědčí mimo jiné rostoucí výnosy desetiletých státních dluhopisů. V uplynulém týdnu se dostaly k úrovni 5,5 procenta a od začátku března se drží v rostoucím trendu. Na dluhopisový trh sice může mít pozitivní vliv rozšíření kapacit evropských záchranných fondů na 800 miliard eur, které bylo v pátek dohodnuto na zasedání ministrů financí eurozóny v Kodani, nelze na to však spoléhat. V případě pokračujícího nárůstu výnosů se tak nejpravděpodobnější variantou jeví další zapojení Evropské centrální banky do odkupu tamních státních dluhopisů.\nČeského občana může těšit, že náš západní soused se s takovými problémy (zatím) nepotýká, a je naopak tahounem evropského hospodářství. To ostatně potvrdila i příznivá makrodata z tohoto týdne. Březnová míra nezaměstnanosti v Německu poklesla na 6,7 procenta, což je nejnižší úroveň od sjednocení země. Hodnota pečlivě sledovaného indikátoru německé ekonomiky – indexu Ifo – dokonce nepatrně vzrostla.\nKoruna přerušila posilování\nPosilování české měny bylo v uplynulém týdnu přerušeno. Vůči euru sice nejdříve posilovala a podařilo se jí návrat k hladině 24,55 koruny, to však bylo z její strany vše. Ve středu se karta obrátila a koruna zamířila k úrovni 24,80 Kč. Další oslabení české měny zhruba k hranici 25 korun nelze v příštím týdnu vyloučit. Vůči dolaru se ve středu koruna sice dostala na letošní maximum, avšak ve druhé polovině týdne se vrátila zpět nad hladinu 18,50 Kč.\nNa domácí scéně poutalo pozornost čtvrteční zasedání bankovní rady České národní banky. Bankovní rada diskutovala především o problému inflace. Z proinflačních rizik byl zmíněn především růst cen pohonných hmot a potravin. Inflaci naopak brzdí silnější kurz koruny a slabé poptávkově inflační tlaky z domácí ekonomiky. Úrokové sazby tak byly podle předpokladů ponechány beze změny, přičemž šest členů rady hlasovalo pro zachování sazeb a jeden člen pro zvýšení o 0,25 procentního bodu. Hlavní úroková sazba je na rekordně nízké úrovni 0,75 procenta od května 2010.\nZ ekonomických dat poutaly pozornost výsledky konjunkturálního průzkumu. Celková důvěra v domácí ekonomiku v březnu vzrostla jen marginálně ze 1,6 na 1,7 bodu. Celkový index táhnou dolů spotřebitelé, u nichž se prohloubily obavy ze zhoršení celkové i jejich vlastní ekonomické situace.\nEuro | Španělsko | Dolar | Koruna | Evropská centrální banka | Česká národní banka\nPeterczech Postrádám odpověď... Tak jak je to vlastně s tou španělskou chřipkou? Postihne... 12:56 31.3.2012\nPočet příspěvků: 1, poslední 31.3.2012 12:56 Zobrazuji posledních 1 příspěvků.


Styčníková deska – Betonove poklop na studnu\nStyčníkové desky pro stavbu krovu, různé veilkosti (od 24x1mm až po 126x2mm). Co je to styčníková deska ? Styčníková deska je moderní spojovací prostředek dřevěných konstrukcí. Je to ocelový plech, ve kterém jsou vylisovány.\nTesařské kování – styčníkové desky výhodně nakoupíte na killich.\nTloušťka materiálu je pak 5mm. Podívejte se na naši nabídku. POPIS: pro upevnění jednoduchého spoje používat vždy protilehle montáž se zpravidla provádí ve specializovaných. Základní cena za MJ bez DPH.\nPouze osobní odběr zboží. Anglický slovník (česko-anglický slovník).\nDesky jsou vyrobeny z. Pro český výraz rybinová styčníková deska bylo nalezeno překladů: (přesná shoda:obsahující výraz: 0).\nDěrovaná styčníková deska 80x80x0. Vazník, dřevěné vazníky, styčníkové desky, krovy, dřevostavby, dřevěné konstrukce. Výrobce: TESAŘSKÉ KOVÁNÍ. Dostupnost: K dodaní do dní.\nV naší vlasti se většinou užívá název „ styčníková deska ". Produkt již bohužel není dostupný. Materiál: Ocelový plech pozinkovaný o. Lisování gangnail styčníkových desek na domácím hydraulickém lisu. Po klepnutí na tlačítko OBJEDNÁVKA.\nPoužití: pro upevnění jednoduchého spoje. Následuje osazení zhlaví průvlaků spojených se styčníkovými deskami. Charakteristickým znakem systému je styčníková deska, použitá jako spojovací prostředek. Systém nosníků lisovaných ocelovými styčníkovými deskami s. Jednotlivé tyčové prvky ve styčníku spojeny styčníkovou deskou.\nV agresivnějším prostředí je lepší použít nerezovou ocel, ale ta už se. Příhradový vazník je rovinná prutová soustava.\nSlouží ke spojování dřevěných prvků. Připojovací deska hřebík. Používejte vždy protilehle. Montáž se zpravidla provádí ve specializovaných firmách, které.\nSTYČNÍKOVÁ DESKA BV 15. Prohlédněte si celý leták BAUHAUS nebo všechny akční.\n← Previous Previous post: Vyvýšený záhon cena\nNext → Next post: Kartacovani dreva


Kdo s kým usedne, či neusedne ke společnému stolu. Blog - Naďa Dubcová (bigbloger.lidovky.cz)\nKdo s kým usedne, či neusedne ke společnému stolu\npátek 29. červen 2012 11:45\nJe určitě každého věc. Ke společnému stolu si v historii sedli dokonce i nepřátelé a dokázali se spolu domluvit. Je to o míře akceptovatelnosti toho druhého, jestli jsem toho schopen nebo ne. Jestli existuje nepřekonatelný důvod, který by mi nedovolil s určitým člověkem k tomu stolu zasednout. Pokud jej znám jen z virtuálního světa, tak já ho budu chtít poznat osobně a teprve pak se můžu rozhodnout, s kým ano a s kým ne.\nNe tak jistý neomylný a jediný spravedlivý bloger, který všechno ví nejlépe a na něj si nikdo nepřijde. Soudím tak podle tohoto příspěvku:\nvy se tady občas prezentujete jako slušný člověk a já vám to chci věřit. Vám opravdu nevadí sedět u jednoho stolu s hovady, jako je Mirec-Barlej-Pšenica .orzo? Udavač z potěšení, který napadá hrubě a nevybíravě dámy.\nPokud je mi známo, seděli jsme v Krušovické chalupě s aktivním blogerem z BB, který v diskuzích používá nick Mirec , a tento nick nezapírá. Je to bloger ve středních letech, příjemný a hezký mužský. Ale na geniálního pana blogera, který si spojil nick Mirec s Barlej-Pšenica .orzo si prostě nikdo nepřijde, nikdo ho neoblafne. Vůbec si nepřipustil, že by pod stejným nickem mohlo vystupovat více diskutérů, nebudu spekulovat, proč.\nS kým bych si ke společnému stolu nesedla já? Tak třeba s takovýmto typem, který pošle svůj mail a podepíše ho jménem blogera, kterého nenávidí, aby ho poškodil, a doufá, že admini nebudou nic zjišťovat a rovnou toho blogera vyhodí… Za slovník tohoto typa se omlouvám, ale cituji:\nVy zkurvená, zasraná bando adminů.Jste tam úplně na hovno.Jak já jsem\njiž dlouho na zdejším blogu a kolik jsem měl za tu dobu tzv\n"titulek"?Spočítal bych to na prstech jedné ruky!!A přitom je tu\nspousta nýmandů, co umějí naprostý hovno a titulku měli i\ndesetkrát.Probuďte se a prosím okamžitě sjednejte nápravu. Hermánek\nA abych nekončila tak smutně, ještě k našemu milému posezení, které bylo v diskusích takto zhodnoceno:\nJelikož nic není starší než včerejší zprávy a nikdo další\nse k tomu nemá,poreferuji obšírněji.Na strategicky(alespoň pro mne)velmi vhodném místě v Krušovické chalupě se včera odpoledne sešlo k posezení osm exponentů tohoto blogu,jak blogerů,tak diskutérů.Byli to dámy paní Naďa Dubcová,paní Zuzana Zajícová a paní EVA a pánové Jirka H.,Jaromír a já.Dále se nově zúčastnili a svá jména konkretní tváří doplnili pánové Mirec a Václav.Všichni zúčastnění jedli,pili,hodovali,dobrou vůli spolu měli.Na přetřes přišla témata v širokém portfoliu témat od porodů a vojny,přes nemoci až k práci a osobním zálibám.Bylo vzpomenuto i na ostatní blogery a diskutery tohoto blogu,většinou decentně a slušně.Otázky politické byly ve shodě potlačeny.V rámci setkání proběhla autogramiáda knih dvou přítomných autorek-spisovatelek a byla též provedena anonce koncertu sboru paní Zuzany.Na módní přehlídku nové noční košilky paní Nadi nedošlo.Důkazem toho,že se sešli samí slušní lidé je,že nikdo neutekl bez placení a každý si svůj účet spravil sám. Ilustrační fota nemám.\nMyslím si, že nejlépe zachytila atmosféru setkání, Eva:\nCelá pravda o setkání v Krušovické chalupě (1)\nFotky, které jsem v Krušovické chalupě udělala, se moc nepovedly a tudíž bych je širší veřejnosti ani nenabízela, případně snad jen 2 fotky z autogramiády Nadi a Zuzany. Další důvod, proč bych fotky nenabízela, je ten, že stejně plně nevystihují atmosféru. Rozhodla jsem se, že napíšu celou pravdu o včerejším setkání:\nCelá pravda o setkání v Krušovické chalupě (2)\nZpočátku jsme se všichni neustále beze slova nervózně dívali za sklo. Každý z nás chtěl s výkřikem : “ÁÁÁ, je tam!“ být první, kdo za ním objeví VIP tvář pana Trčálka. (Tolik nasliboval, mysleli jsme si, a skutek utek… ). Vtom dorazil Jirka B. a s výkřikem „Všem se Vám podívám na zoubek, to budete zírat!“ nás všechny přikurtoval k židlím, vycpal nám tváře tampony, z jedné kapsy vytáhl cestovní zubařskou vrtačku na baterky, z druhé kleště a začal řádit. Měl pravdu, zírali jsme, dokonce s otevřenými ústy. S tvářemi zkřivenými bolestí jsme konečně zahlédli za sklem VIP tvář pana K.T. a z jeho pohybujících se a usmívajících se rtů odečetli spokojené konstatování: „Bylo by peklem být s nimi před sklem!“\nAtmosféra se uvolnila, až když se vybily baterky u vrtačky a když zaznělo Jirkovo závěrečné: „Vypláchněte si!“ Poslechli jsme. Vypláchli jsme si pivem.\nJen Evu drobně doplním. Děkuji panu doktorovi, že nám všem odpustil třicetikorunový, regulační poplatek, který se rozhodl dodat sám, ze svého.\nFotodokumentace z Krušovické chalupy: Vystoupení důchodců z Hlavnice, na naši počest. Jsou roztomilí, že?\nNaďa Dubcová | pátek 29. červen 2012 11:45 | reputace článků: 10,70