1/14. Od pólu k pólu Tučňáci v novém Nosorožci jsou již tři Bucifalův nedopsaný příběh - PDF\n1/14. Od pólu k pólu Tučňáci v novém Nosorožci jsou již tři Bucifalův nedopsaný příběh\nDownload "1/14. Od pólu k pólu Tučňáci v novém Nosorožci jsou již tři Bucifalův nedopsaný příběh"\n1 ČTVRTLETNÍK O ZOOLOGICKÉ A BOTANICKÉ ZAHRADĚ MĚSTA PLZNĚ, PŘÍRODĚ A EKOLOGII Hlavní sponzor ročníku 2014 Ročník 12 / Číslo 1 zima / jaro 2014 neprodejné 1/14 Od pólu k pólu Tučňáci v novém Nosorožci jsou již tři Bucifalův nedopsaný příběh Vydává: ZOOLOGICKÁ A BOTANICKÁ ZAHRADA MĚSTA PLZNĚ... nejnavštěvovanější turistický cíl v Plzeňském kraji od roku 2003\n2 IRIS Kaleidoskop Nejprve ornitologické překvapení, potom i meteorologický rekord Stejně jako si letos pospíšily předjarní a jarní teploty, shodně s nimi reagovali i tažní práci. Sleduji návraty špačků po zimě přibližně čtyřicet let, takže mám slušnou databázi jejich příletů. Letos se zde, v nadmořské výšce kolem šesti set metrů, prvně objevili již 16. února, uvedl pro média meteorolog Rudolf Kovařík ze Šindelové v Krušných horách. Podle jeho pozorování přiletěli špačci brzy již v loňském roce: Obvykle se vracejí v první polovině března. Vloni to bylo o něco dříve, ale letos se ukázali v naprosto neobvyklou roční dobu. Vždyť normálně tady bývá v tomto čase kolem metru sněhu. Ještě více byl meteorolog překvapený tím, že zahlédl spolu s dalšími místními pozorovateli rovněž čápy. Viděl jsem nad Šindelovou kroužit dokonce čápy bílé i černé. To je v tuto roční dobu opravdu šokující. Nemohl jsem se splést, protože jsem čápa černého viděl producírovat se po louce za obcí, dodal. V okolí hnízdí minimálně dva páry, loni vyvedly čtyři mladé, má zjištěno. Vracejí se sem dvanáct let, ale v minulosti to bývalo vždy až začátkem dubna. Aby přiletěli z Afriky přes Alpy v polovině února, to jsme ještě nezažili. Prozatím si svá hnízdiště jen zkontrolovali a vypravili se do nižších poloh, konstatoval Kovařík. Meteorologický rekord v Šindelové ale také zaznamenali: Devátého března, i když ráno klesla teplota téměř na šest stupňů pod nulu, po 15. hod. už meteorolog naměřil 18 C a na sluníčku dokonce 23,8 C! (wb) Jubilující ochrana přírody Český svaz ochránců přírody nejpočetnější dobrovolná organizace přátel přírody u nás oslavil v loňském roce několik významných výročí. Již patnáct let existuje Národní program ochrany biodiverzity, stejně stará je též spolupráce s Lesy ČR. A do třetice své patnáctiny měla loni též Národní síť záchranných stanic. Tento celostátní systém záchrany handicapovaných zvířat je unikátní i ve světovém měřítku. V roce 2013 byla díky němu poskytnuta pomoc doposud největšímu počtu živočichů v nouzi. Pro představu letošní zimu přečkávaly v záchranných stanicích přibližně dvě tisícovky zvířat. Na podporu jejich fungování se loni podařilo získat historicky nejvíce peněz. Hnutí Místo pro přírodu má za sebou sice teprve jedno desetiletí trvání, ale nadšencům se podařilo za vlastní finanční prostředky a příspěvky drobných sponzorů vykoupit bezmála 100 ha s mimořádně cennými přírodními společenstvy. Jinak by jim převážně hrozila devastace zemědělskou nebo jinou činností. V roce 2014 čeká ČSOP sice jediné výročí o to ale významnější. Třicet pět let od jeho založení. (de) Návštěvníci roku přijeli z Rakouska MUZEUM SLAVÍ AKCEMI Letos slaví Muzeum středního Pootaví ve Strakonicích 120 let od svého založení. Výročí bude připomínat především řadou akcí v průběhu celého roku. Hned první po zahájení sezóny 1. dubna bude výstava seznamující s více než stoletou činností instituce. Potrvá až do 20. června. Zajímavá bude určitě i prázdninová výstava fezových nálepek vždyť to byly právě fezy, které Strakonice proslavily daleko ve světě. Širokou nabídku aktivit má pro letošní rok připravena i pobočka muzea unikátní středověký mlýn Hoslovice v Pošumaví. Kdo ho ještě nenavštívil, může si sem naplánovat výlet třeba na tyto akce: Velikonoce na mlýně, Den otevřených dveří, Keramický den, Dětský den na mlýně, Domácnost paní mlynářky, Den dřeva či na tradiční zakončení sezóny 25. října. Součástí každého programu jsou i aktivity pro děti jako tvůrčí dílny, netradiční venkovské hry, poznávací kvizy a soutěže. Ochutnávka vesnických pokrmů či pečení chleba v peci jen umocní zážitek z této nevšední návštěvy. Mlýn Hoslovice se již po několik let podílí na zářijovém festivalu lidových řemesel a činností na statku Lüftnerka v plzeňské zoologické zahradě ukázkou mlácení obilí cepy. Mlatci zde budou samozřejmě k vidění i letos. Jubileum muzea připomene malá výstavka představující především drobná řemesla. (rd) Vánoční svátky jsou časem tradic, a tak tomu bylo i v Zoologické a botanické zahradě města Plzně. Na Štědrý den jesličky na dárky návštěvníků pro zpestření jídelníčku jejich oblíbených zvířátek, naučná stezka o ceny a samozřejmě chytání zlaté rybky. Jen příchozích bylo podstatně více než minulá léta. Káď s rybkami byla v tak intenzivním obležení, jakoby byly skutečně ze zlata. Zajít do zoo na dopolední procházku, přinést zvířatům nějaké dovolené pamlsky, zasoutěžit si o pár drobných vánočních suvenýrů, to se stalo v posledních letech pro řadu rodin doslova kultovní záležitostí. Letos návštěvě přeje navíc počasí, takže na Štědrý den přichází do zahrady lidí. Silvestrovský dopolední program je s výjimkou jesliček kopií nabídky na Štědrý den. Opakuje se i vysoká návštěvnost. Přesné číslo je příchozích. A je to právě poslední den roku, který rozhoduje o celkové návštěvnosti plzeňské zoologické a botanické zahrady. Nenechává ji spadnout pod úroveň osob, což vzhledem k celkové návštěvnosti v roce 2013 reálně hrozilo. Je půl hodiny po poledni. U hlavní pokladny je vše nachystáno k přivítání symbolického posledního návštěvníka roku. Stává se jím Radka Gebesmair. Slavnostní okamžik v doprovodu hudební skupiny Jen tak, blahopřání a tašku plnou suvenýrů od náměstkyně primátora města Plzně Bc. Evy Herinkové si užívá se svým partnerem Karlem Homolkou a další společností. Všichni žijí ve Welsu, asi 20 km za Lincem. Nejdříve se rozpovídá paní Radka: Pocházím z Ostravy, ale v Rakousku žiji už dvacet let. Silvestr a Nový rok pravidelně trávím s přáteli v České republice. Dopoledne se jdeme podívat do ostravské zoologické zahrady. Letos mi Karel povídá: Nemohli bychom udělat změnu a jet se třeba podívat do plzeňské zoo? V té jsi ještě nebyla a určitě se ti tam bude líbit. On je totiž Plzeňák. Tak jsme tu Pan Homolka naváže a zavzpomíná: Než jsem se před čtyřmi lety odstěhoval do Rakouska, poznal jsem zdejší zoologickou zahradu i jako obchodní zástupce. Prostranství před hlavní pokladnou se plní dalšími příchozími, lidé se pohupují v rytmu znějících písniček a ve scénce se přetahuje starý rok s novým. (fh) Foto IRIS Miroslav Volf (více na Medvědy probudil už Valentýn Jako obvykle, i loni, se medvědi v plzeňské zoo uložili k zimnímu spánku kolem Mikuláše. Vstávání ale z tradice vybočilo. Zatímco v posledních letech se probouzeli vždy na Mezinárodní den žen 8. března, letos opustili své brlohy na jiný svátek: již 14. února na Valentýna. Byla to jejich přirozená reakce na letošní teplou zimu, okomentoval toto počínání dlouholetý ošetřovatel Václav Trejbal. (zh) 2\n3 Zoologická a botanická zahrada a ROP Jihozápad dobře spolupracují polovině prosince se uskutečnila v Clarion V Congress hotelu České Budějovice výroční konference Regionálního operačního programu Jihozápad. I zde v bilanční části programu byla uvedena Zoologická a botanická zahrada města Plzně. A to v souvislosti s květnovým I. ročníkem Dne Evropy uskutečněným právě v jejím areálu za účasti více jak návštěvníků, především žáků škol. Prezentaci z této úspěšné a pro zahradu významné akce nabídly veřejnosti webové stránky ROP Jihozápad. Hned třikrát byla zmíněna zoologická a botanická zahrada v říjnové mimořádné příloze Deníku v Jihočeském a Plzeňském kraji věnované evropským dotacím. Ředitelka Úřadu Regionální rady regionu soudržnosti Jihozápad Mgr. Michaela Šímová na otázku Jaký konkrétní projekt vás samotnou potěšil? odpověděla: Svým způsobem mám vztah ke všem projektům, které se mě osobně dotýkají. Zrovna jsem v životní etapě, kdy mám rodinu a vychovávám malého syna. Takže mě teď zajímají zejména projekty směřující k dětem, například projekt plzeňské zoo. Místopředseda Regionální rady regionu soudržnosti Jihozápad, náměstek hejtmana Jihočeského kraje Ing. Jaromír Slíva, zase vzpomněl v souvislosti s hodnocením evropské pomoci v programovém období vybudování afrických a asijských expozic, na něž přispěla EU téměř 125 miliony korun. Také připomenul, že první zastávkou putovní výstavy ukazující obyvatelům obou krajů klíčové projekty realizované do roku 2013 z peněz EU byla právě Zoologická a botanická zahrada města Plzně. V pergole u výběhu nosorožců měla premiéru počátkem září loňského roku. (zh) Storm Ballet dosáhl s choreografií The Pink Flamingos Day na samý vrchol taneční slávy Jezero Natron ve východoafrické Tanzanii je docela obyčejným místem na Zemi. Sužující horka, krajina téměř bez vegetačního pokryvu. Přírodní scenérii dotváří svým monumentálním kuželem snad jen sopka Ol Doinyo. A přesto se tato lokalita stává přibližně jednou za čtyři roky místem fascinující podívané. Místem, kde lze vidět pravý zázrak přírody. Milióny plameňáků sem přilétají rozšířit své řady. Od srpna do října se v agresivních vodách alkalického jezera Natron narodí přes půl miliónu mláďat jednoho z nejpozoruhodnějších brodivých ptáků světa. Plameňáci okouzlují především svým zbarvením, ale také zjevem a v neposlední řadě kolektivními rituály. A přesně na tyto karty vsadil při výběru tanečního tématu Petr Čejka. Dlouholetý sólista baletu Divadla Josefa Kajetána Tyla v Plzni a umělecký vedoucí plzeňského dětského souboru Storm Ballet vytvořil spolu s Kristýnou Peštovou jedinečnou choreografii věnovanou právě plameňákům. Dokonalost, preciznost, absolutní soulad s přírodou to byly hlavní devizy, s nimiž plameňáci vyrazili na svoji soutěžní pouť v právě uplynulé taneční sezóně. Stejně jako jejich dlouhonozí kolegové se zalomenými zobáky postupně získávali na svoji stranu ohromené pozorovatele obecenstvo i členy poroty. Dojatí návštěvníci v halách nadšeně aplaudovali, a to nejen v Plzni, ale i daleko za hranicemi našeho regionu. Zaslouženě a právem. Petru Čejkovi záměr do puntíku vyšel. Plameňáci se stali dvojnásobnými mistry České republiky, mistry světa a dosáhli i na jeden z nejcennějších titulů v historii souboru Storm Ballet byli vyhlášeni Absolutními vítězi dětské kategorie v rámci turné Taneční skupina roku A tak zatímco krátká migrační zastávka plameňáků na východě Afriky zatím turisty i přes svoji unikátnost příliš neláká, plzeňští plameňáci za zhlédnutí v zoologické zahradě rozhodně stojí. Třeba vás při pozorování tohoto nadpozemsky krásného ptáka napadne, jak dokonalého elegána příroda vlastně stvořila. A nakolik inspirující pro nás svět zvířat v mnoha oblastech je a do budoucna může i nadále být. Lenka Hirschnerová Foto Petr Čejka Kaleidoskop Mrazivou bránou do pohádkových světů šumavského Podlesí IRIS Na 40 nadšenců se o novoročním odpoledni sešlo na tažovické návsi u sochy Svatého Floriána. Místní hasiči připravili již třetí hasičské putování po katastrální hranici obce. Po náročnějším chycení vrstevnice se po průchodu křehkou jinovatkovou bránou otevřely nádherné výhledy do pošumavské krajiny. Od hranice na Hájích pokračovala pohádková cesta zapomenutým údolím Skalického potoka. Potůčky, bažinky, vývraty, skalnaté stráně, lesní chodníčky, výstupy i sešupy vedly výpravu po hranicích s katastry obcí Mladotice, Škrobočov a Zvotoky. Nejnáročnější partie skončily přechodem potoka u polozapomenutých samot ve Škalicích, které někteří spatřili poprvé v životě. Další putování zpestřilo setkání se stádem krav, okamžitě zvědavě běžících přivítat nečekané kamarády. Se všemi nástrahami se všichni, včetně malých turistů a pěti psů, vypořádali se ctí. Odpoledne plné vzpomínek a zážitků zakončilo, stejně jako loni, posezení mezi svými v příjemně vytopeném restaurantu PUP ve Škůdře. Do zpěvu při harmonice se zapojili i poutníci ze Zvotok a ze Strašic, kteří dorazili po svých hranicích, takže celkový počet účastníků letošního pochodu dosáhl téměř osmdesáti. A tak, s přáním všeho dobrého, vykročili do roku 2014 hasiči šumavského Podlesí Miroslav Šobr, velitel Sboru dobrovolných hasičů Tažovice POZNÁMKA REDAKCE: Jen více takových akcí, ať je pořádá kdokoliv. Kdo pozná kraj, v němž žije, má k němu hned blíž a stejně tak i k přírodě. Začne si jí vážit, nedopustí její ničení a třeba mu přestane být i lhostejné, jak s ní lidstvo zachází v celosvětovém měřítku Fotografové, ostřete objektivy! Po velkém loňském úspěchu vyhlašuje Zoologická a botanická zahrada města Plzně II. ročník fotografické soutěže ZOO A BZ PLZEŇ, docela jiný svět Soutěžní kategorie: 1. Savci 2. Ptáci 3. Ostatní živočichové 4. Návštěvníci a ostatní. Soutěže se může zúčastnit každý, kdo rád fotografuje (s výjimkou zaměstnanců ZOO a BZ a jejich rodinných příslušníků). Fotografie musí být pořízeny v plzeňské zoologické a botanické zahradě. Maximální počet snímků od jednoho autora je 5 v každé kategorii. Velikost fotografií je minimálně na jejich delší straně pixelů a musí být v tiskové kvalitě. Na fotografii napište vždy název kategorie, název snímku, jméno a příjmení autora. Fotografie posílejte elektronicky na adresu: a to nejpozději do ! Účastí v soutěži uděluje autor snímků souhlas s jejich bezplatným použitím k propagačním a jiným publikačním účelům organizátorů soutěže. Pro první tři autory v každé kategorii jsou připraveny hodnotné ceny. Vyhodnocení soutěže se uskuteční (jv) 3\n4 IRIS Iris Novum Nosorožci jsou již tři Mládě se jmenuje Maruška a má se čile k světu Rok 2014 začal pro Zoologickou a botanickou zahradu města Plzně nadmíru dobře. V noci 2. února se narodilo po více než ročním očekávání mládě nosorožce indického. Zdravé, krásné, vitální. Tím, že je to samička, je nový přírůstek ještě cennější. Zoologická zahrada měla štěstí už v roce 2010, kdy se v nových afrických a asijských expozicích, vybudovaných z evropské dotace, zabydlovali jejich budoucí hlavní obyvatelé. Zatímco je nepsaným pravidlem, že zoo, která s chovem nějakého vzácného zvířete teprve začíná, jsou od příslušného evropského koordinátora svěřeni jen samci, zde to bylo jinak. Nosorožci indičtí jsou v Plzni hned od počátku v páru. U takto vzácných zvířat, která navíc nechová žádná jiná zoologická zahrada v ČR, to bylo pro plzeňské chovatele velkou poctou; současně ovšem i velkým závazkem nezklamat a obstát. Dramatickou a nelehkou jejich prověrkou byla ještě v roce 2010 vleklá a neznámá nemoc samičky Manjuly. Nakonec se z ní po řadě týdnů, provázených probdělými nocemi a strachem ošetřovatelů o její další osud, jako zázrakem dostala. A dnes je úspěšnou matkou, i když rodila poprvé. I sama skutečnost, že mládě vzešlo již z druhého připuštění k samci po jejím pohlavním dospění, je samozřejmě velký chovatelský úspěch. Také ošetřovatelé pánové Jiří Gandurski, Robert Bultas a Martin Zábranský přijímali jedno blahopřání za druhým. Nezapomeňme ale na otce Marušky. I ten byl na začátku jejího zrodu, i když k ní žádný citový vztah nemá. Tak to prostě u nosorožců chodí. Je jím devítiletý Baabuu narozený ve švýcarské Basileji a do Plzně přivezený ze zoo Chester ve Velké Británii v září Nahradil zde svého předchůdce prvního plzeňského nosorožce Beniho původem z východu Maďarska. Jak prožívali přípravy na porod a radostnou noc ze soboty na neděli 2. února pánové Gandurski, Bultas a Zábranský? J. Gandurski: Spolehlivým znakem blížícího se porodu je stav vemínka. Poprvé jsem zkoušel, jak vypadá, 22. prosince. Třetího ledna už bylo vystouplé a týden nato již z něho začala prýštit čirá tekutina. Od té doby jsme dělali denně kontrolní odstřik, jestli už nejde mléko. Zabělelo se v pátek 31. ledna. Ale mléko nebylo jediným znamením, že porod je na spadnutí. Manjula byla nervózní, po stáji chodila v osmičce. Podestlal jsem jí a byl v očekávání jako ona. Byl jsem u ní celý víkend. Čtvrt hodiny před sobotní půlnocí jsem přes web kameru viděl, že ji praskla plodová voda. Okamžitě jsem volal kolegy, aby rychle přijeli, že porod se blíží. M. Zábranský: V půl jedné jsme tu byli všichni. I dojíždějící Robert. R. Bultas: Já jsem vytáhl souseda, aby mi odvezl autem. Byl velice ochotný a přál nám, aby to dobře dopadlo. J. Gandurski: Porod začal ve čtvrt na dvě a za patnáct minut už bylo celé mládě venku. Hned se mělo čile k světu, po půl hodině už stálo na nohách. R. Bultas: A pokoušelo se o první krůčky. K našemu úžasu nešlo dopředu, ale couvalo dozadu. J. Gandurski: Zajímaly nás nejen první reakce mláděte, ale i matky. Všechno bylo v pořádku. Když si lehla na zem, Maruška začala hledat vemínko. Jenže na druhé straně, tak jsme jí museli pomoct zorientovat se. Máma se ještě nezbavila lůžka, takže byla poněkud nervózní, ale když se vypořádala i s tím, bylo jasné, že porod proběhl úspěšně a všechno bude tak, jak má být. Brzy se ukázalo, že mládě má v pořádku nejen sací reflex, ale i vyměšování. Foto na titulní straně: Mládě nosorožce indického Maruška. Autorem všech fotografií bez uvedení jména je Jaroslav Vogeltanz. Připustili jste si, že všechno mohlo dopadnout také úplně jinak? R. Bultas: I takové myšlenky vás samozřejmě napadají. Ale jiný, než úspěšný porod, jsme si nechtěli ani připustit. Na nějaké komplikace jsme raději vůbec nemysleli. Věřili jsme, že to dopadne dobře a naštěstí to také dobře dopadlo. Doba porodu byla v normě nebo samice přenášela? J. Gadurski: Byla v normě. Vyjdeme-li z předpokladu, že Manjula zabřezla během říje 12. října 2012, tedy při druhém připuštění v jejím životě, mládě se narodilo po patnácti měsících a dvaceti dnech! Také je to jedna z nejdelších dob březosti mezi zvířaty. Jaké míry měl prcek, dá-li se v případě nosorožce toto slovo vůbec použít, po porodu? R. Bultas: Hmotnost jsme odhadli na padesát kilo a délku na sedmdesát centimetrů. O mláděti si rozhodně nepovídáme naposledy. Prozraďte čtenářům a návštěvníkům alespoň jak dlouho v Plzni zůstane? J. Gandurski: Dva roky určitě. Maruška je mezi lidmi i díky možnosti on- -line sledování velice populární. Jen kdyby ji mnozí nepokládali za mládě hrocha, kterého plzeňská zoo vůbec nechová. Za jedno dopoledne jsem na ni byl dotazován dvacetkrát, přitom jen pět tázajících o ní mluvilo jako o malém nosorožci. Máte také takové zkušenosti? M. Zábranský: Výstřižek novinové zprávy z Metra na naší nástěnce mluví za všechno: Stojí v něm: Dvěma vzácným nosorožcům indickým v plzeňské zoo se narodil malý hrošík František Hykeš Tučňáci v novém Být tučňáci Humboldtovi chovaní v plzeňské zoologické a botanické zahradě lidmi, lepší Vánoce, než ty loňské, si nemohli ani vysnít. Sedm dnů před Štědrým dnem byla totiž slavnostně otevřena za účasti radní města Plzně Ireny Rottové jejich zrekonstruovaná expozice. Opravu vyvolal především havarijní stav původního betonového bazénu, který byl stářím celý popraskaný a propouštěl vodu. Z čeho ale určitě měli ptáci radost tu jejich, živočišnou byl návrat ze stísněných podmínek zimoviště vodních opeřenců zpět do rozlehlého výběhu. Být ta letošní zima jak má být, určitě ocenili i novinku v expozici zděné zimoviště. Tučňák Humboldtův totiž nežije jako většina jeho příbuzných kolem jižního pólu, ale v podstatně teplejším klimatu u pobřeží Peru. Při silných mrazech mu u nás hrozí omrznutí křídel. Nový domeček ovšem není jen evakuačním zimovištěm. V druhé části je moderní strojovna s čerpadly a vodními filtry, které dokáží udržet vodu v bazénu podstatně čistší, než tomu bylo dříve. Návštěvnickou zatěžkávací zkoušku zažila zrekonstruovaná expozice hned na Štědrý den. Zatímco ptáci mohou být opravdu spokojení, řada lidí nad ní netajila rozpaky. Téměř všem vadil ztížený pohled na tučňáky. Nechápali, proč dřívější skla nahradila u hlavní cesty bariéra z kamenů, nad níž trčí ještě dřevěný plůtek. Vyhlídka nad bazénem se jim zdála malá a nepraktická, a to zejména, když se na ní potkalo několik dětských kočárků. A ty jsou přece v zoo časté. Už teď se ptali, kam se namačkají v létě desítky návštěvníků při letním komentovaném krmení. Mnohým také chyběla velikostní stupnice tučňáků, tolik oblíbená u dětí, které se s nimi rády poměřovaly. Naproti tomu prakticky bez zájmu zůstávala další novinka, jež přibližuje získávání guana ceněného přírodního hnojiva z ptačího trusu. Jen někdo okřikl děti, jež lezly po loďce a rodičům se to zdálo riskantní. Jiní se nad loďkou jen pousmáli, protože kolik Čechů ještě nebylo u moře, aby nepoznali, jak vypadá mořská rybářská bárka a ta vytažená z nějaké české řeky nebo rybníka. Nechyběly ani názory smířlivější v duchu za čas si na nový vzhled expozice zvykneme a na starou ani nevzpomeneme; hlavně, že se zde bude líbit tučňákům Rekonstrukce expozice přišla zoologickou a botanickou zahradu přibližně na dva miliony korun. V současné době zde žije 36 tučňáků Humboldtových, kteří jsou v ČR stále výsadou jen čtyř zoo: pražské, liberecké, zlínské a plzeňské. (fh) 4\n5 Iris Novum IRIS Miroslav Zikmund oslavil své 95. narozeniny také v zoologické a botanické zahradě VŠICHNI LEGENDáRNÍHO CESTOVATELE OBDIVOVALI Návrhů na využití druhého podlaží vstupního domku do expozice Svět v podzemí v plzeňské zoologické a botanické zahradě bylo hned několik: mluvilo se o hotelu pro odborné návštěvy, výstavní síni, depozitáři pro herbář. Loni na podzim se vynořila další myšlenka vybudovat zde muzeum plzeňského rodáka cestovatele Miroslava Zikmunda. Ještě se pořádně ani nenarodila a už měla i dost kritiků. Proč zrovna v zoo? Jaký k ní měl vztah? Už ohlasy přítomných při vernisáži první části stálé výstavy těsně před koncem ledna potvrdily, že to byl dobrý nápad. A tak se znovu ukázalo, že diskutované a třeba i částí zaměstnanců odsuzované počiny nakonec přinesou zahradě další cenné návštěvnické body. Bylo tomu tak v případě DinoParku, letos desetileté kamenné japonské zahrady Šówa-en, tak trochu i České řeky a naposledy a výrazně u amerického tanku Sherman. Ještě před prohlídkou první místnosti upravené na muzeum Hanzelky a Zikmunda byl odhalen před expozicí Svět v podzemí oběma legendárním poválečným cestovatelům pamětní kámen. Je symbolicky ve tvaru zeměkoule s obepínající šipkou; jako dar Zoologické a botanické zahradě města Plzně a na počest obou mužů jej zhotovil významný plzeňský sochař a výtvarný pedagog Jaroslav Šindelář. Odhalení kamene za účasti představitelů Plzeňského kraje a Plzně a dalších hostů bylo jednou z několika poct, které Miroslavu Zikmundovi nadělilo jeho rodné město k 95. narozeninám. Ty připadají na 14. února a oslavil je v obdivuhodném zdraví a vitalitě. Však také někdo z hostů při pohledu na stále mužně vypadajícího charismatického cestovatele prohlásil: Těšme se na takové stáří. Pan Zikmund přiznal, že za něco mohou určitě geny, ale hodně přičítá i pravidelnému cvičení a fyzické práci. A neopomněl s úsměvem představit své nejoblíbenější přátele: Jak už se mi občas nechce psát, a je to stále častěji, okamžitě sejdu do garáže, kde na mne čekají moji věrní společníci: kosa, hrábě, vidle, krumpáč a lopata. Když začne člověk lenivět, je to přímá cesta do hrobu, ještě dodal vážně. Poněvadž měl být kámen původně odhalen o den dřív, nese datum 28. ledna. Jakoby zapůsobilo kouzlo nechtěného: právě v tento den vztyčovali oba cestovatelé jako první Češi před 66 lety československou vlajku na téměř šest tisíc metrů vysokém africkém Kilimandžáru. Lednová návštěva v plzeňské zoo byla pro M. Zikmunda již třetí v několika posledních letech. A je již pátou osobností, zdůraznil ředitel zahrady Ing. Jiří Trávníček, kterou našim návštěvníkům připomínáme a alespoň ve stručnosti představujeme. Jsou to zakladatel československého safari ve Dvoře Králové Josef Vágner, český objevitel Afriky Dr. Emil Holub, přírodovědec, propagátor ochrany přírody a spisovatel Gerald Durrell a v neposlední řadě významný západočeský dendrolog, terarista a první vedoucí plzeňské botanické zahrady Miroslav Vaňousek. Autorem myšlenky na vybudování muzea cestovatelů věnovaného plzeňskému rodákovi M. Zikmundovi je současný známý moravský cestovatel, horolezec, fotograf, spisovatel, dobrodruh a jednatel cestovní kanceláře Linvingstone Rudolf Švaříček. Jeho zásluhou dostala všechny artefakty pro stálou výstavu plzeňská zoologická a botanická zahrada do dlouhodobé zápůjčky od zlínského muzea. Autorem realizace je Švaříčkův blízký spolupracovník Jiří Šaroch. Celá expozice má být dokončena letos v dubnu. (hy) Osobnost Samičky už mají partnera Od konce ledna je zubří stádečko v plzeňské zoo opět tříčlenné. Tvoří jej babička Cvarka, původem z Chomutova, a mladá Radbůza-Mže z obory v Měříně. Dvě samice doplnil býk Arbo získaný z pražské zoo a narozený v červenci 2004 v Zoo Amsterdam. Je třetím dovezeným zubřím samečkem a pátým příslušníkem svého druhu, jemuž se stala domovem Plzeň. Ze šesti mladých zubrů původního plzeňského páru Cvuk a Cvarka žije v jedné z obor osmiletá samička Ona. Písmenka ON se stala navždy značkou pro mláďata narozená v plzeňské zoo, takže bude přímo ze jména možné poznat místo jejich původu. (mv) Plzeň na svého rodáka nezapomíná Josef Hart Při slavnostním odhalení pamětního kamene cestovatelské dvojici Miroslav Zikmund Jiří Hanzelka a otevření první části výstavy, která jim bude věnována ve vstupním domečku do expozice Svět v podzemí, mnozí řečníci vzpomínali, jak právě jejich knížky byly prvními cestopisy, jež četli. Prvním seznámením se světem. Mé setkání s jejich autory přišlo ještě dříve, než jsem dokázal přečíst slova máma a táta. Asi jako pětiletý jsem byl s dědou na procházce. Po silnici právě projížděla kolona vojenských aut. Najednou jedno z nich začalo pronikavě troubit a z velitelského poklopu vedle řidiče na nás mával můj strejda. Když se vrátil z vojenského cvičení, vyprávěl mi, že auto, z něhož nás zdravil, bylo Tatra 805 a právě s takovými tatrovkami se vydali dva čeští cestovatelé Hanzelka a Zikmund a jejich doprovod na pětileté putování po Asii a Oceánii. Psal se rok Byla to už ale jejich druhá expedice, když první podnikli s osobní Tatrou 87, pozdějším legendárním Tatraplánem, v letech 1947 až 1950 do Afriky a Jižní Ameriky. Natočili při ní přes 700 rozhlasových reportáží, pořídili bezpočet fotografií a přivezli z ní množství velmi cenných filmových záznamů. Oba světadíly otevřeli Čechům a Slovákům doslova dokořán! Vždyť komu se v té době podařilo vyjet za hranice republiky? Zahraniční dovolené prakticky neexistovaly, nejdále se jezdilo z Čech na Slovensko a ze Slovenska do Čech. Pro zajímavost: při této expedici překročili 44 hraničních přechodů. Plzeňský rodák ze Slovan M. Zikmund (*14. II. 1919) se sešel s rodákem z moravského Štramberku J. Hanzelkou (*24. XII II. 2003) na Vysoké obchodní škole. Jejich studium však záhy skončilo uzavřením českých vysokých škol německými okupanty. Navázané přátelství jim ale vydrželo na celý život. Vzešlo z něho na 15 knižních cestopisných titulů, velké množství článků a reportáží v časopisech a novinách, čtyři celovečerní filmy z prostředí Afriky a Jižní Ameriky a téměř 150 filmů dokumentárních a televizních. Určitě by jich bylo víc, ale za politické a veřejné postoje cestovatelů v roce 1968 jim bylo znemožněno další cestování a jejich jména a odkaz byly nežádoucí. Rehabilitace se dočkali až s polistopadovou změnou v roce Na podzim 1996 shrnuje jejich cestovatelské zážitky stálá expozice ve zlínském zámku. Ve skromnějších podmínkách od letošního jara připomene nezapomenutelnou dvojici i výstava v plzeňské zoologické a botanické zahradě. Jako důkaz, že Plzeň na svého rodáka nezapomíná! 5\n6 IRIS Iris Novum První stromový dikobraz kuandu obecný narozený v plzeňské zoo se jmenuje Horácio O mládě jsme měli zpočátku strach, přiznává ošetřovatelka Alena Faflíková Kuandu je zatím znám ve 12 druzích a je stále předmětem studií, zda je to konečný počet. Jeho domovinou jsou pralesy jižní Ameriky (Argentina, Bolivie, Brazílie, Kolumbie, Venezuela, Peru ). Stromoví dikobrazi obývají různé biotopy ve výšce kolem m n. m. a aktivní jsou především v noci. Při pohybu v korunách stromů si pomáhají chápavým ocasem, který používají ihned po narození. Jako hlodavci se živí plody, kůrou, listím, hmyzem. V zoologických zahradách jsou důležitou složkou v krmné dávce kořenová zelenina, okus (např. vrbové větve), semínka, ořechy, různé druhy hmyzu a v malém množství ovoce. Co do velikosti jsou menší než klasický dikobraz, měří 80 až 100 cm i s ocasem a jejich hmotnost je od 3 do 5 kg. Mládě má po narození 350 až 400 g. Černobílé bodliny pokrývají celé tělo, chybějí jen na končetinách, ocase a nose. Právě nos zaujme na první pohled. Je obrovský a vypadá jakoby ho někdo zmuchlal. Není to ale jen zajímavá ozdoba; kuandu má velmi špatný zrak, nejvíc proto používá k orientaci čich a jako další sluch. Jde o samotářská zvířata, i když v péči člověka jsou schopna tvořit rodinné skupiny. Dožívají se 24 (samci) až 27 (samice) let. Pohlavně dospělí jsou v devatenácti měsících. Plzeňští stromoví dikobrazi jsou naučení na hlasy ošetřovatelů, takže jsou schopni na zavolání přijít blíž. Někdy stačí jen vejít do ubikace a už jdou Ze zákulisí Rozhodl až Silvestr Zoologickou a botanickou zahradu města Plzně navštívilo v roce 2013 opět více jak návštěvníků. Tento trend trvá již od roku Nechybělo však mnoho a tradice byla přerušena. Čtyřsettisícová hranice totiž byla překonána až poslední den roku. Konečná návštěvnost za loňský činí osob. Rekordní zájem zaznamenala zahrada v roce 2010, kdy do ní jistě i v souvislosti s novými africkými a asijskými zvířaty přišlo lidí a zoo byla poprvé ve své historii druhou nejvyhledávanější ze zoologických zahrad v ČR. Laťku osob se podařilo potřetí a prozatím naposledy překonat v roce O celkové loňské návštěvnosti po slabším zájmu zejména v jarních měsících rozhodlo do značné míry čtvrté čtvrtletí. V rekordním říjnu do zahrady zavítalo návštěvníků. V prosinci jich bylo sice jen , ale toto číslo z něj učinilo nejúspěšnější poslední měsíc roku v celé historii zahrady. Velkou zásluhu na tom měly jistě vedle poměrně příznivého počasí jubilejní sleva vstupného na 50 Kč pro děti i dospělé a také stále se posilující tradice rodinných návštěv na Štědrý den a na Silvestra. Zoologická a botanická zahrada města Plzně je nepřetržitě od roku 2003 nejnavštěvovanějším turistickým cílem Plzeňského kraje, stojí i v popředí celostátního žebříčku a mezi zoo ČR patří do pětice nejoblíbenějších. (mv-rd) Scénka Starý rok odchází nový přichází. I ta byla součástí slavnostního přivítání symbolicky posledního loňského náštěvníka. Postavy ztvárnily vedoucí Environmentálního centra Lüftnerka Renata Vídršperková a ošetřovatelka opic Barbora Hanlová. Foto IRIS Miroslav Volf (více na naproti. Dají se krmit z ruky. Jejich bodliny vypadají nebezpečně a zabodnutí do kůže je nepříjemné a opravdu bolestivé. Poněvadž mají zpětné háčky, bolí i jejich vytahování. Proti nepříteli je nevystřelují, ale pokud se cítí v nebezpečí, natočí se na bok, naježí se a bodliny zabodnou. Březost trvá dní. Mládě matka porodí do koruny stromů a ponechá je samotné. Naše samice rodila rovněž ve větvích, i když měla k dispozici budku, a k mláděti nešla velmi dlouhou dobu. Samozřejmě jsme se báli o jeho další osud, ale kolegové ze Zoo Lešná, odkud jsme samici získali a s chovem kuandu mají větší zkušenosti, nás ujistili, že tento jev je naprosto normální. Později jsme vypozorovali, že se matka k mláděti vrací jen na kojení. To je velmi zajímavé. Samice se zvedne na zadní končetiny a mládě se opře předníma nohama o její břicho a saje. Interval kojení uvádí literatura mezi čtyřmi až šesti hodinami. Mládě je po narození pokryté zrzavými chlupy, jakoby chmýřím. Proces přeměny ze zrzka na černobílého bodlináče trvá několik týdnů. Ještě po dvou měsících je pod již pevnými černobílými bodlinkami vidět zrzavé chmýří. Bodliny se objevují postupně nejprve na zádech až u kořene ocasu a na hlavě. Na matce je mládě závislé čtyři měsíce, i když žere hned v prvních týdnech života pevnou potravu. V šesti měsících je už zcela pokryté černobílými bodlinami a je věrnou kopií svých rodičů, ale jejich velikosti dosáhne až v roce života. Chovný pár stromových dikobrazů a jejich mládě najdete v Tropickém pavilonu. Plzeňská zoo chová čtyři druhy dikobrazovitých hlodavců kuandu, dikobrazy, osináky filipínské a osináky africké. Foto Tereza Šindelářová Tygřice Tsamara osiřela, ale ne na dlouho Před koncem února odcestoval z plzeňské zoo poslední z trojice odchovaných tygříků narozených v roce Po Cyrilovi, jehož domovem je Ringeland v Habrkovicích ve středních Čechách, a Césarovi, jež se stal ozdobou ukrajinské zoo Limpopo v okolí Lvova, zamířil do nového působiště poslední z trojlístku Cicero. Stal se dalším ze zvířat nové Zoo Dvorec na jihu Čech, kde žijí například i oba v Plzni narození šakali čabrakoví Bert a Bart. Uprázdnil tím místo pro svého otce Bajkala, aby se s tygřicí Tsamarou pokusil o zřejmě její poslední koťata. Vrátil se k ní na nějakou dobu od svého soukromého majitele 13. března. Jeho staronová partnerka se narodila v roce 2000 a v roce 2005 odchovala v plzeňské zoo dvě samičky a o šest let později tři samečky. Díky dceři Belle je už rovněž tygří babičkou. Tygři se v lidské péči dožívají věku kolem 17 až 18 let, vzácně dosáhnou i přesáhnou hranici 20 let. (mv) 6\n7 Ze zákulisí IRIS Klepalo se zlatými kladívky Stavba Stopy člověka v přírodě, již druhý investiční projekt realizovaný v Zoologické a botanické zahradě města Plzně za pomoci evropských fondů, byl sice zahájen již v polovině listopadu minulého roku, ale to vůbec nic neubralo na oficiálnosti a významu poklepu na základní kámen koncem ledna. Je to vždy příležitost k setkání představitelů investora, hlavního zhotovitele díla, poskytovatele dotace Regionálního operačního programu Jihozápad a budoucího provozovatele. Statutární město Plzeň reprezentoval primátor Mgr. Martin Baxa, Výbor regionální rady ROP Jihozápad jeho předseda Ivo Grüner, Úřad rady ředitelka Mgr. Michaela Šímová a první městský obvod starosta Mgr. Miroslav Brabec společně s místostarostou Jiřím Uhlíkem. Pan starosta slavnostního aktu využil k informaci, že se vedení obvodu rozhodlo uhradit náklady spojené se zhotovením projektové dokumentace pro výstavbu nového areálu zoologické a botanické zahrady s expozicí Sloni na Mži. Její pořízení je dalším důležitým a nezbytným krokem na cestě k získání finanční dotace z evropských fondů po roce Stopy člověka jsou několikaetapový projekt, který ukáže návštěvníkům zoologické a botanické zahrady negativní i pozitivní působení lidstva od jeho vzniku až po současnost na přírodu a krajinu. V současné době jsou budovány dva expoziční celky: nad výběhem vlků hřivnatých Amazonie s pavilonem pro drápkaté opičky a ve stráni nad restaurací Kiboko Středozemí s pavilonem zdejších želv. Amazonie bude příkladem destruktivního působení člověka na přírodu, kdy jeho vinou mizí nenahraditelné deštné pralesy s unikátními živočichy a rostlinami. Středozemí je naopak ukázkou rozumného soužití zdejšího obyvatelstva s okolní přírodou, i když se v průběhu dějin také podstatně proměnila. Na obou místech během teplé zimy pokročily zemní práce a stavbaři dokázali vybudovat i opěrné zdi. Nové expozice budou mít premiéru letos na podzim. (hy) Kamera míří nejen na Marušku UŽ JSEM NA SVĚTĚ! Sledujte mé první krůčky on-line... Před mnoha lety prozrazovala webkamera komerčního projektu život drobných obyvatel afrického nočního pavilonu. V roce 2012 začala úspěšná spolupráce se Správou informačních technologií města Plzně. První společná kamera se zacílila v zázemí specializované expozice Akva Tera na Palackého tř. na krokodýly čelnaté. Poté se přiblížil dlouho očekávaný porod samičky nosorožce indického Manjuly. Zejména díky ochotě Martina Dubovského a Václava Kobese z uvedené instituce mohl počátkem ledna odstartovat úspěšný a okamžitě velmi oblíbený on-line přenos na webovou stránku Zoologické a botanické zahrady města Plzně. Jako milý bonus pak slouží záznam nočního porodu z 2. února Druhým krokem byl přenos na plazmovou obrazovku v sousedním pavilonu žiraf jako kompenzace pro návštěvníky za uzavření pavilonu nosorožců, aby nebyla matka a později i mládě rušeni. Po domluvě partnerů zamířila od poloviny února původní krokodýlí kamera do vnitřního boxu žirafích samečků Bořka, Lexe a Jirky. (mv) Bucifalův nedopsaný příběh Nutkání pokusit se o umělý odchov se zmocní asi každé ošetřovatelky, když vidí bezbranné a matkou opuštěné mládě. Probudí se vlastní mateřský instinkt. Tak tomu bylo i v případě Anny Vainerové a její malé glosofágy dlouhojazyčné neboli vampýra dlouhojazyčného létajícího savce žijícího v jižní a střední Americe. Našla jsem ho ležet na zemi čtyřiadvacátého února, vypráví několikadenní příběh ošetřovatelka ze Světa v podzemí. Buď ho matka opustila záměrně, nebo se mládě něčeho leklo a narazilo na stěnu. Její kolega Aleš Zíka přidává svoji chovatelskou zkušenost. Za dobu, kdy jsem měl na starosti letouny, tedy netopýry, kaloně a vampýry, si pamatuji, že odpadlé mládě přijímá matka zpět jen výjimečně. Je to snad jeden případ z deseti. Z chovatelského hlediska je takový jedinec předem mrtvý. Matka ho pokládá za slabého a přestane o něj mít zájem. Zachránit malého netopýra nebo kaloně se v plzeňské zoo ještě nikdo nikdy nepokusil, je to můj experiment, který má prozatím otevřený konec, přiznává paní Vainerová a pokračuje: V den, když jsem se mu stala náhradní mámou, jsem mu namíchala směs sunaru, medu a vody. U mne doma jsem použila jako základ čtyři díly kondenzovaného mléka, díl medové vody a nektar. Kdo by měl obavy, zda není pro několikagramového tvorečka kondenzované mléko příliš tučné, toho uklidní celkem logické vysvětlení Aleše Zíky: Čím menší mládě je, tím má menší žaludek a vyžaduje tudíž tučnější mléko. Představte si kolik mléka dokáže přijmout malý slon a kolik malá myška A jak rozdílnou dobu dorůstají do dospělosti! Objemu žaludku odpovídaly i intervaly mezi jednotlivým náhradním kojením. Pít jsem mu dávala každé dvě hodiny. Ve dne, v noci. Čtyři dny jsem ho hřála na těle, přiznává ošetřovatelka. Spala jsem s ním v obýváku v křesle u televize. Zjistila jsem totiž, že různé motivační výkřiky v reklamách dokáží probudit spolehlivěji než budík. Od desátého dne opatrování dostává poslední papání o půlnoci a první před pátou, když vstávám do práce. A potom zase každé dvě hodiny. Při noční pauze by měl vampýrek vytrávit, protože průjem je pro každé mládě zabiják. A nebudu zapírat, že noční klid prospívá i mně. Jeho oblíbeným místem je ručník rozprostřený na své zachránkyni. Je to hotová spartakiáda, jak se na něm protahuje a posiluje, pobaveně prozrazuje. Když skončí, musí jít ručník rovnou do pračky. Ne nadarmo se o netopýrech a kaloních říká, že kudy letí, tudy, víte co, jsem chtěla říct, nedopoví. Nejprve podávala ošetřovatelka kojenci nápoj pipetou do rýhy na dlani, brzy ale přešla na spolehlivější způsob krmení z víčka PET lahve, nad níž visí zavěšený na jejím prstu. Pátého března mu připravila novou pochoutku skládající se opět z mléka, medu, ale už také s přídavkem rozmělněného banánu. Vzhledem k tomu, že potravou glosofágy je nektar a pyl z květů, tipuji, že na mléčné stravě může být tak čtyři neděle, odhaduje Anna Vainerová. To už bude muset přemýšlet o jeho návratu do expozice, ke skupině dalších vampýrů. Přesně týden po představení Bucifala, jak malou glosofágu náhradní máma pojmenovala, médiím, bohužel, jeho krátký příběh skončil. František Hykeš 7\n8 IRIS Vyznání Kalendárium Aleš Zíka: Moje tři jávské měsíce Loňská návštěva Pavla Hospodářského, vůdčí osobnosti Záchranného centra pro ohrožené živočichy Talarak na filipínském ostrově Negros, v jeho bývalé domovské zoologické a botanické zahradě v Plzni mi znovu připomněla, jak jsem vlastně díky jemu strávil tři měsíce v Indonésii v záchranném centru na Jávě Bylo to v létě 2010, kdy jsem se zeptal svého nadřízeného Ing. Tomáše Peše, zda je nějaká možnost vycestovat na Filipíny za bývalým kolegou Pavlem Hospodářským. Bylo mi řečeno, že zrovna tam a teď ne, ale že Rolland Würth z mezinárodní ochranářské organizace ZGAP shání nějakého dobrovolníka na Jávu do záchranného centra. Odpověděl jsem, že do toho bych šel a rád. Měl jsem v plánu se tam vydat za našetřené peníze, vůbec mě nenapadlo, že se to pojme jako služební cesta. Jen jsem tam nemohl, bohužel, jet na dobu, na kterou by mě byli potřebovali. Mluvilo se o roce, možná i o dvou, nakonec z toho vyšly jen tři měsíce ale i ty přinesly skvělé zkušenosti. Po nezbytném očkování, s nímž se musí začít dobrý půlrok předem, absolvování intenzivního kurzu indonéštiny a po vyřízení formalit okolo cesty jsem mohl počátkem března vstoupit na palubu letadla a vydat se na svůj vůbec první let do neznáma. Po 32 hodinách, kdy jsem vytáhl paty z domu, jsem překročil práh v domečku v Cikananze. Druhý den jsem nemohl dospat nedočkavostí, jistě ovšem také kvůli šestihodinovému rozdílu. Jen co se rozednělo, šel jsem se podívat, kde strávím příští tři měsíce. Centrum Cikananga na západní Jávě je malé. Je vybudováno na pěti, možná šesti hektarech starého sekundárního porostu, který ležel ladem až do října Tehdy zde začali Resit Sözer a Andy Setialy budovat oázu zotavení pro místní faunu. V dobách největší slávy, rozumějme po výbuchu sopky Krakatao, mělo centrum na 40 stálých pracovníků a měsíčně kolem 60 dobrovolníků, kteří se starali o bezmála raněných či odchycených zvířat. Já přijíždím v době, kdy je zde 50 živočišných druhů o bezmála 300 jedincích. Stará se o ně jen okolo 10 zaměstnanců, všichni bydlí přímo v malé vesničce Cikananze. Pražský kolega přes ptactvo Jirka Polák strávil v centru půl roku. O mém příjezdu začal akorát balit, ale necelý týden, co jsme byli spolu, byl dostatečný k zasvěcení do jeho práce, na níž jsem měl navázat. Byl to program záchrany kriticky ohrožených ptačích druhů, a sice špačka černokřídlého, sojkovce dvoubarvého a sojkovce zrcadlového. Ten byl po mé stáži z programu vyřazen, vystřídala ho kraska krátkoocasá. Willemijn Eggen, holandská veterinářka, která pomáhala v Cikananze už pátým ro- kem, a Stephan Bulk a jeho žena Carola, byly další bílé tváře, co zde působily. Všichni byli vyslanci a správci fondů ZGAP. Hodně to tady pozvedli a zastaralé nevyhovující výběhy přetvořili pomocí těchto peněz na ucházející a funkční. Se špačky začínali před čtyřmi lety, asi se 30 jedinci. Stephan využil své zkušenosti ze zoo a zvýšil jejich počet na 170 a další jedinci se postupně líhli. Nachýlil se i můj čas na Jávě a já předával svůj rajón dobrovolníkovi z Holandska. Samozřejmě jsem nepůsobil jen u ptáků, ale všude, kde bylo třeba. Snažil jsem se pozvednout chovatelské podmínky pro plazy, kteří zde byli na okraji zájmu. Našel jsem si i kamaráda učitele z města, kam jsem chodil na internet, a nadchnul jsem ho pro ochranu přírody. Každých 14 dní přivedl nějakou třídu na exkurzi k nám do centra. Výchova je také jedním z jeho třech hlavních bodů. Prvotní je záchranná činnost, na druhém místě je rozmnožování kriticky ohrožených druhů a další je osvěta pro veřejnost. Samozřejmě, že moje myšlenky stále občas zaletí do Cikananze. Doufám, že se za tamními přáteli budu mít zase někdy příležitost vydat. Prozatím vám na dálku přeji hodně štěstí, ať se vám daří při odchovech ohrožených druhů! Foto z osobního archivu A. Z. Vyprovodit zimu, to byla letos legrace Programově začíná v zoologické a botanické zahradě zima adventními dílnami na statku Lüftnerka a končí rozpustilým vyháněním zimy z plzeňské kotliny poslední únorovou neděli. Předělem mezi adventním a vánočním programem je vždy živý betlém. Letošní byl dramaturgickou novinkou a jeho protagonisty se společně se studentským konferenciérem Karlem Šimůnkem stali mladí muzikanti ze skupin SK2OCZ a JEN TAK. Prvá působí již čtyři roky na hudební scéně severního Plzeňska a zaměřuje se na spirituální a lidovou tvorbu, ale hraje i vše další, co se jejím členům líbí. Doprovází dětský soubor Karkulka, který úspěšně vystupuje s muzikálem Noc na Karlštejně a letos přibírá do repertoáru operetku Z pohádky do pohádky. Pravidelně se kapela zúčastňuje soutěží Dětská Porta a Brána. Do republikového finále porty postoupila již třikrát, na finále festivalu Brána se podívala podruhé. Plzeňská dětská kapela Jen tak vznikla v roce 2008 vlastně jen tak, když se náhodou potkaly dvě mamky a daly dohromady své děti, aby si zahrály. Od roku 2012 je čtyřčlenná a tvoří ji výborní instrumentalisté, takže na jejich koncertech jsou slyšet vedle kytary, houslí a fléten také dudy, banjo, basová kytar, ukulele... Hned po založení vyhrála skupina oblastní kolo Dětské Porty a o rok později jim byla udělena v jejich kategorii poprvé v tehdy devatenáctileté historii soutěže Zlatá Porta cena pro absolutního vítěze. Od té doby mají mladí muzikanti na svém kontě řadu úspěchů. Koncertů všeho druhu mívají během roku několik desítek. Jejich specialitou jsou již několik let i výchovné koncerty pro jejich vrstevníky. Kapelu zdobí charitativní činnost zaměřená na pomoc potřebným dětem. K pětiletému výročí svého vzniku si Jen tak nadělilo na podzim 2013 dva videoklipy. První k autorské písničce Kačky Kozákové Žirafa se natáčel v plzeňské zoo. Skupina si zde zahrála a zazpívala ještě jednou jedenatřicátého prosince při vítání symbolického posledního návštěvníka zahrady v roce S vyháněním zimy letos žádná potíž nebyla. Vždyť se vlastně ani nedostavila! I v neděli 23. února vládlo předjarní počasí a sluníčko dávalo najevo, že jeho paprsky začínají být znovu hřejivé. Tomu odpovídala celková atmosféra, ale hlavně počet účastníků i masek. Obojí bylo rekordní. A kdo vydržel na náměstí Republiky před radnicí až do konce, ten se stal i svědkem urputného boje o letošního koblížkového prince a krále. Zatímco vítěz dětské kategorie Martin Čáslava (3,15 minuty) už o své vítězství nepřišel, nejrychlejší dospělý jedlík (5,4 minuty) musel svou kondici ještě potvrdit v souboji s náměstkyní primátora Evou Herinkovou. Ač se svou koblihou zápasila statečně, na krále přece jen nestačila. I při šesté koblize byl rychlejší, takže vítězné zvolání Ať žije král letos patřilo harmonikáři v průvodu a muži obdařenému řadou duševních dovedností Miroslavu Jirmanovi. V následujícím čase se mohou přátelé víkendového doprovodného programu těšit především na Tradiční Velikonoce na statku Lüftnerka ( ), Čarodějnický rej (30. 4.), Dny japonské kultury ( ) a na Slavnost květů s vyhlášením Květinové dívky (14. 6.). (zh) Foto IRIS Miroslav Volf (více na 8\n9 Minimum pro ochránce a přátele přírody IRIS Mimořádný ekologický úspěch Strakonic: Ocenění a blahopřání od Rady Evropy Rok 2014 se neponese v duchu velkých a zásadních výročí. Na 90. výročí založení spolkové zoo IRIS si musíme počkat do roku Botanická zahrada oslaví ve stejném roce pětapadesátiny. Padesát let zoo na Lochotíně připadlo na loňský rok. Jako jubilejní dárek dostali návštěvníci po celý prosinec jednotné vstupné ve výši 50 Kč. Nejsou však jen velká výročí! V roce 2004 zahájila plzeňská zoo chov irbisů horských čili levhartů sněžných. Byla otevřena kamenná japonská zahrada Shówa-en. Je to též rok narození indických nosorožců Beniho, který zahajoval v roce 2010 jejich chov v Plzni a současného samce Baabua otce Marušky. Deset let mu bude v listopadu. V roce 1994 se narodila v nizozemském Arnhemu šimpanzice Zedoenja. Dvacetiny měla v únoru. Třicáté výročí má první československý odchov anakondy velké v roce 1984 a také úspěšný odchov plameňáka chilského. Opožděný, ale o to více potěšující vánoční dárek obdržely začátkem ledna Strakonice z francouzského Štrasburku. Generální sekretariát Rady Evropy jim prostřednictvím Evropské krajinné konvence písemně blahopřál k úspěchu ve III. ročníku evropské soutěže Cena krajiny Rady Evropy 2012/2013. Město získalo mimořádné ocenění za dlouholetý ekologicko osvětový projekt Ekologická výchova Města Strakonic v praxi aneb Krok za krokem Zemí zamyšlenou, realizovaný pro školy a veřejnost v letech 2003 až Skládal se celkem z 11 dílčích projektů a populárně naučnou a také praktickou soutěžní a poznávací formou přibližoval široké veřejnosti a školám přírodní, kulturní a historický rozměr jihočeské krajiny. Partnery projektu byla města Blatná a Vodňany, regionální deníky, Jihočeský rozhlas, Zoologická a botanická zahrada města Plzně, Nadace Partnerství Brno a základní a mateřské školy regionu Strakonicka, Blatenska a Vodňanska. Projekt byl koncem roku 2012 zaslán do soutěže Cena krajiny České republiky, kterou každé dva roky vyhlašuje Ministerstvo životního prostředí. Zde zvítězil v konkurenci dalších jedenácti projektů a byl MŽP nominován na Cenu krajiny Rady Evropy 2012/2013, jejíž výsledky byly vyhlášeny ve Štrasburku 11. prosince Jedenácti zúčastněným uchazečům byla udělena dvě ocenění. Hlavní Cenu krajiny rady Evropy získal polský projekt Asociace krajinných parků Dolního Slezska věnovaný ekologickým činnostem v údolí řeky Šprotavy. Druhé zvláštní ocenění (great value) bylo uděleno městu Strakonice reprezentujícímu Českou republiku. Účelem Ceny krajiny rady Evropy je zvýšit občanské a společenské povědomí o hodnotě krajiny, její roli a změnách v ní. Má efektivně prosazovat lidská práva a demokracii zdůrazňováním důležitosti zlepšování stavu krajiny pro lepší životní podmínky člověka. Uděluje se každé dva roky a odměňuje vynikající projekty týkající se krajiny a nominované evropskými státy v rámci Rady Evropy. Za účelem další spolupráce a předání poznatků bude během roku 2014 zorganizována zvláštní schůze Evropské krajinné konvence, a to za účasti představitelů ministerstev a projektů, které se prezentovaly ve III. ročníku Ceny krajiny Rady Evropy. Strakonice jsou prvním subjektem z ČR, kterému se během tří ročníků trvání soutěže Ceny krajiny Rady Evropy podařilo uspět. V současné době město realizuje další ekologicko osvětový projekt nazvaný Zahradou poznání a navazující na úspěšný cyklus z let Je tedy možné, že se v některém z dalších ročníků Ceny krajiny opět představí. Držte palce. Ing. Miroslav Šobr, vedoucí oddělení ekologie krajiny odboru životního prostředí MěÚ Strakonice Okénko do historie Malá výročí také výročí aneb zajímavosti roku 2014 Rok 2014 je však spojen především s 50. výročím zahájení chovu šimpanzů učenlivých. Pro dva rok a půl staré šimpanze si přijeli pracovníci plzeňské zoo na ruzyňské letiště 16. prosince Populární samec Tonda žil v Plzni přesně 20 let, samiček se vystřídalo několik. (mv) První plzeňští šimpanzi Foto Zdeněk Veselý Původní adresa, nové vybavení Záchranná stanice živočichů pracující pod hlavičkou Základní organizace Českého svazu ochránců přírody působí v Rokycanech od roku Za tu dobu do ní bylo přijato a léčilo se v ní více než nejrůznějších živočichů, především ptáků. To představuje přibližně 300 až 350 exemplářů ročně. Garantuje záchranu zvířat na Berounsku, Hořovicku a Rokycansku. Díky spolupráci s Lesy České republiky se podařilo rokycanské záchranné stanici v loňském roce realizovat komplexní přestavbu stávajících voliér. Zároveň se zlepšilo i prostředí pro péči o chované živočichy a možnosti pro jejich přípravu znovu žít ve volné přírodě. (pm) Foto Pavel Moulis Čápi na sněhu Vidět chodit v listopadu či prosinci čápa bílého po zasněženém poli, nebo dokonce dva čápy najednou, je v našem zeměpisném pásmu tak trochu rarita, ale za minulých deset let zase nikoliv tak vzácná. Jen za poslední tři roky se taková podívaná konala u Kdyně, Blovic, Dobřan, na Tachovsku, v Chebu. To, že neodlétli není rozhodně normální. Ale proč tomu tak je, proč u nás přezimují, to je velká neznámá. Je uváděno několik vysvětlení: že jde o ptáky z holandského odchovu, či že je to důsledek globálního oteplování. Naopak část ornitologů se přiklání k domněnce, že se jedná o slabé jedince, kteří by dalekou cestu do zimoviště nezvládli, proto zůstávají. Vlastní zima čápům nevadí, horší je to s dostatkem potravy. Přezimování v našich podmínkách je proti přírodě a čapí populaci nijak nepřispívá. Ukazuje se, že tam, kde čápi vytrvali i přes zimu a lidé je přikrmovali, dochází k jejich předčasnému zahnízdění v době, kdy nejsou ještě příznivé klimatické podmínky pro odchov mláďat. Takové případy jsou známé například z Blatné, Horažďovic, Kdyně, Tachovska, Chebu. (km) Foto Karel Makoň 9\n10 Historicky první mládě Maruška s matkou Manjulou\n11 nosorožce indického v plzeňské zoo IRIS na první procházce 13. března 2014\n12 IRIS Galerie Horská sourozenecká dvojice na česko-bavorském pomezí Velké Javorské jezero Doposud Zoologická a botanická zahrada města Plzně představovala prostřednictvím naučných tabulí a od poloviny loňského roku také jedné naučné stezky především přírodu vzdálených kontinentů. Ať se jedná o Severní a Jižní Ameriku, Afriku nebo nejnověji Austrálii. Naposledy otevřené naučné stezky nabízejí návštěvníkovi poznání krajiny zeměpisně velmi blízké. Zvou ho k poznání Šumavy a na něj navazujícího Bavorského lesa. Pozornosti si obě pohoří zaslouží nejen proto, že jsou jedinečným přírodním útvarem uprostřed průmyslové Evropy a pro množství lesů jsou právem nazývané evropskou zelenou střechou či zeleným srdcem. Informace o nich mají v zoologické a botanické zahradě své místo i proto, aby si lidé uvědomili jaké hodnoty nám zde příroda zanechala. Je naší povinností předat je i dalším generacím. Třeba toto poznání pomůže i k pochopení ochrany přírody a životního prostředí ve světovém měřítku. Zamyslíme-li se např. nad tím, jak průmyslová těžba rašeliny ve II. polovině minulého století decimovala jedinečné šumavské slatě, kolik rostlinných a živočišných druhů musí být chráněno, poněvadž jim hrozí vyhynutí, jak snadno jsou zranitelné šumavské lesy, snad nám bude bližší i problematika kácení deštných pralesů či další zásadní témata globální ekologie. Nechme ale úvah a pojďme se projít po obou naučných stezkách. První, u ubikací medvědů, nabízí základní seznámení s přírodou Šumavy a Bavorského lesa a jejich jedinečnostmi; na druhé, nad statkem Lüftnerka, protože je určena především pro environmentální výchovu, si lze ověřit i své znalosti o pohraničních pohořích. Víte třeba, že: Název Šumava použil oficiálně poprvé Bohuslav Balbín roku 1769, ale pro území zeměpisně mezi Chebem a Sušicí? První snahy o zřízení šumavského národního parku sahají už do roku 1910? Vyhlášen byl ovšem teprve v roce 1991, a to jen díky změně politických poměrů u nás. Rázem se stal největším národním parkem nejen v ČR, ale i ve střední Evropě. To NP Bavorský les existuje již od roku Symboly vzácných a ohrožených živočišných druhů a jejich ochrany na obou stranách hranice jsou rys ostrovid a tetřev hlušec. První z nich byl v pohraničních hvozdech vyhuben v polovině 19. století a znovu byl do přírody navrácen do právě vzniklého Národního parku Bavorský les počátkem sedmdesátých let minulého století. Charakteristickým prvkem Šumavy je její lesnatost. Lesy, většinou však člověkem pozměněné na smrkové monokultury, pokrývají kolem 80 procent rozlohy národního parku. Nejblíže přirozeným porostům zůstaly horské smrčiny rostoucí v polohách nad metrů. Patří do příbuzenstva tajgových lesů dalekého severu. Fenoménem Šumavy a Bavorského lesa je osm jezer ledovcového původu. U nás se jich nachází pět (Černé, Čertovo, Plešné, Prášilské a Laka), v Bavorsku tři (Velké a Malé Javorské, a Roklanské). Ledovcovými jezery se už nemůže pochlubit žádné další naše pohoří! Zajímavostí je, že všechna šumavská jezera mají, nebo měla, zvýšené hráze. Horalé je totiž využívali jako zásobárnu vody pro plavení dřeva, ale také pro chov ryb a výrobu elektřiny. První vědecké pojednání o nejznámějších jezerech na české straně Černém a Čertově vyšlo už v roce 1898! A jejich okolí je chráněno přírodní rezervací starší sta let. Nejznámější, největší (18,4 ha), nejhlubší (až 40 m), ovšem současně nejníže položené (1 008 m n. m.) je Černé jezero. Velice významnou rostlinou, skrytou v hloubce kolem čtyř metrů, je šídlatka jezerní. Je pozůstatkem doby ledové, hojně se vyskytuje v severských jezerech, ale v ČR roste pouze zde. V Plešném jezeře se zase jako na jediném místě u nás vyskytuje šídlatka ostnovýtrusná a korýš skákavka. Dalším šumavským unikátem jsou rašeliniště, zde zvaná slatě. Vznikla před až lety. Některá byla ve 20. století, kdy se rašelina ve velkém používala ke zúrodňování zemědělské půdy, téměř vytěžena a tím zlikvidována. Byl to i osud Soumarského rašeliniště. Od počátku nového tisíciletí se ale revitalizuje s cílem navrátit mu původní podobu i funkce. Nejrozsáhlejší a nejvýznamnější slatí je Mrtvý luh doprovázející horní tok Vltavy. Ramsarská smlouva z roku 1971 byla přijata k celosvětové ochraně mokřadů. Na našem území chrání 12 lokalit; patří mezi ně i ha rašelinišť v srdci Šumavy souhrnně nazývaných Modravské slatě. Větší počet rašelinišť než na Šumavě se už nikde jinde v ČR nevyskytuje. Určitě překvapí, že poměrně ojedinělé jsou tyto biotopy v Bavorském lese. Naopak charakteristické jsou pro něj smíšené a bukové lesy. Buk lesní je ryze evropským stromem, který na sebe váže významná živočišná a rostlinná společenstva. Například v dřevě odumřelých kmenů má domov druhů brouků! Šumava a Bavorský les jsou samozřejmě především hory. Víte, které z jejich vrcholů ční nejvýše? U nejvyšší hory obou pohoří se zřejmě nikdo nesplete. Ano, je to Gross Arber čili Velký Javor nedaleko Železné Rudy s nadmořskou výškou metrů. Nejblíže k nebi na české straně je z metrů vysokého Plechého v jihočeské části Šumavy. V její západočeské oblasti si drží prvenství, což se málo ví, Velká Mokrůvka m n. m. poblíž Modravy. Šumava nejsou samozřejmě jen lesy. Její ozdobou jsou květnaté louky a vřesovištní lada se svým druhovým bohatstvím hmyzu, ale i květin. Poněvadž nejsou výsledkem divoké přírody, naopak vznikly usilovnou prací člověka hospodáře, v dobách velkovýrobních forem zemědělství byly za okrajem zájmu a hrozil jim zánik. Naštěstí se tak nestalo a tento fenomén se do šumavské krajiny díky úsilí ochránců přírody, čím dál více ovšem především zásluhou ekologicky hospodařících zemědělců vrací. Celkem je v Národním parku Šumava kolem ha nelesní půdy. Stále častěji se tyto plochy označují jako bezlesí. Procházka po jedné nebo i obou naučných stezkách samozřejmě nenahradí skutečný výlet na Šumavu nebo do Bavorského lesa. Na jejich návštěvu máte téměř celý rok. A zkuste je nejen navštívit, udělat si sem víkendový nebo dovolenkový výlet, ale pokuste se je poznat, porozumět jejich geniu loci. Ing. František Hykeš Foto Jan Kavale Předjaří v Bavorském lese 12\n13 Plzeňská zoologická zahrada byla první a řadu let jediná v ČR, která mohla představit svým návštěvníkům největšího žijícího ještěra na světě varana komodského vyskytujícího se výlučně na východě Indonésie. Jeho hmotnost může dosáhnout až 150 kg, dlouhý je kolem třech metrů a výjimečně dokáže ulovit kořist i patnáctkrát těžší než je on sám. Ačkoliv se živí rovněž mršinami, při útoku na živou kořist je sto vyvinout rychlost až 18 km/hod. Mezi dvěma příjmy potravy dokáže hladovět třeba jeden měsíc. Pro svoji velikost, dravost a nebezpečnost bývá nazýván komodským drakem. Objeven byl teprve v roce 1912, v současné době žije v počtu asi jedinců na čtyřech až pěti indonéských ostrovech; největší populace tohoto vyhubením ohroženého ještěra je na ostrově Komodo, kde byl zřízen k jeho ochraně v roce 1980 národní park. První pár varanů komodských žijících v Tropickém pavilonu plzeňské zoo pocházel přímo z jejich domova a byl do ČR darován indonéským prezidentem v roce Pražská zoo získala první komodské draky teprve na podzim v roce 2004 a stali se zde ozdobou nově otevřeného pavilonu Indonéská džungle. Brzy zvládla i jejich odchov, ačkoliv rozmnožování těchto plazů v péči člověka není snadné; dokonce patří v současné době v tomto směru mezi světovou špičku. Poté, co postupně oba plzeňští ještěři uhynuli, zákonitě přišli mladí varánci v květnu 2010 právě z pražské Tróje. Jejich prvním domovem byla specializovaná expozice na Palackého třídě. V malém teráriu měli ty nejlepší podmínky pro svůj další vývoj. Mláďata, aby se nestala potravou dospělců, totiž žijí jinak než v dospělosti. Jejich domovem jsou koruny stromů, kde se živí drobným hmyzem. V roce 2011 přesídlila dvojice varanů do Tropického pavilonu, do jednoho z velkých terárií, které patřily jejich předchůdcům. Prozatím nebyli ještě tak velcí, aby museli žít odděleně. Vzájemná agresivita dospělých jedinců je značná, a to i mezi oběma pohlavími, o čemž vydal původní chovný pár opakovaně svědectví. Akva-tera Varan komodský v Tropickém pavilonu osiřel Nezbývá než věřit ve vstřícnost evropského koordinátora IRIS Dva komodské varany si mohli návštěvníci plzeňské zoologické a botanické zahrady prohlížet až do 25. listopadu loňského roku, kdy se jedno ze zvířat vrátilo zpět do pražské zoo. Důvody objasňuje terarista Ondřej Škach: Sice jsme se snažili v Praze vybrat samečka a samičku, ale ve věku jejich transportu se dalo o pohlaví spekulovat jedině na základě velikosti. Bohužel jsme se netrefili a přivezli jsme dva samce. Na podzim dorostli do věku, kdy začali být navzájem agresivní, začali se prát a došlo i ke zranění. Jaká naděje je získat samici? To je otázka, jež je plně v kompetenci evropského koordinátora chovu varanů komodských. Ten určuje, která ze zoo dostane nově narozenou samičku, nebo případně volné zvíře. Vzhledem k tomu, že na jednu narozenou samici připadají tři samci a samice se navíc dožívají nižšího věku než jejich partneři, nejsem příliš optimistický, netají realitu O. Škach. Třeba se to ale podaří a návštěvníci opět uvidí varany v páru. Expozice prošla před nastěhováním pražských mláďat úpravou, je vybavena dostatečným počtem výkonných infrazářičů, které dokáží udržet teplotu na třiceti stupních. Dá se tedy předpokládat, že by se nám podařilo varany i rozmnožovat, uzavírá ošetřovatel. (zh) V království rostlin Jarní paleta barev z pleší a krasu Expozice Příroda Českého krasu a Křivoklátska vznikla v roce 2012 jako součást Světa v podzemí a nachází se v jeho blízkém okolí ve stráni nad sukulentním skleníkem. Je dalším důkazem toho, že plzeňská botanická zahrada chce ukazovat nejen cizokrajné a exotické druhy rostlin, ale také běžné i ohrožené druhy české květeny a dát tak návštěvníkům možnost zjistit, po čem v přírodě šlapou, naučit se tyto rostliny poznávat a třeba se i podílet na jejich ochraně. Pro obě teritoriálně blízké oblasti je charakteristický výskyt teplomilných a suchomilných rostlin a druhů středoevropské lesní květeny. Dominantou expozice je skalka, která je rozdělena na dvě části bílý vápenec znázorňuje vegetaci skal a sutí Českého krasu a hnědý porfyr skalnaté stepní společenstva, na Křivoklátsku označované jako pleše. Jsou to většinou vrcholové partie kopců strmě se vypínajících nad údolím Berounky a jejích přítoků. Skalka kvete od jara až do podzimu a rok od roku se stává zajímavější. Prvními posly jara jsou např. bílý penízek horský, žlutá tařice skalní, mochna jarní a trýzel škardolistý či fialový koniklec luční. Začátkem léta se objeví žlutý devaterník penízkovitý, bílé a žluté květy rozchodníků, netřesků a lomikamenů, bílé silenky, česneky a bělozářky, modrofialové šalvěje luční, modré chrpy chlumní a hadince či vonící růžové mateřídoušky. Na podzim dokvétají žluté jestřábníky a růžovofialové chrpy. Iluzi stepního společenstva dotvářejí trsy trav kavylů vláskovitých, kostřav, pěchavy vápnomilné a ostřic. Nechybí ani malá ukázka jarních efemérů vlhčích šípákových doubrav. Dub pýřitý, nebo také šípák, je naším nejmenším původním druhem dubu a je spíše keřem než stromem. Mezi Dymnivka dutá Penízek horský rostliny, které jsou první ozdobou doubrav patří např. jaterník podléška, dymnivka dutá, sasanka bílá a kopytník evropský. Na malých terasách pod pískovcovou skálou mezi východem z podzemí a expozicí českých plazů a obojživelníků je ukázka rostlin suchých trávníků v okolí zoo s běžnými druhy jako jsou např. hvozdík kartouzek, vratič obecný, jestřábník chlupáček, rožec rolní, hadinec obecný, šalvěj luční, kozí brada luční, divizny a řada dalších. Mgr. Václava Pešková Foto Radka Matulová 13\n14 IRIS Kmotři se představují Kmotrem mladé zebry se stal krajský radní Mějte i Vy v zoo své zvířátko! Stačí si vybrat a zavolat (325). Většina členů rady Plzeňského kraje má v zoo pokřtěné nebo adoptované zvíře. Někteří dokonce i dvě. V závěru února k nim přibyl i radní pro oblast životního prostředí a zemědělství Ing. Václav Štekl. Vybral si mladou zebru Chapmannovu narozenou počátkem loňského listopadu. Sameček dostal jméno Hop po svém otci, který za svůj život zplodil v plzeňské zoo pěkné stádečko potomků. Od prosince je už ale ve zvířecím nebi. Hop junior však není jeho poslední pohrobek. Druhý se narodil shodou okolností jiné klisně v předvečer křtu. Zebry chová zahrada již 40 let a rozmnožuje je od roku Hop junior byl velice očekávaným přírůstkem, neboť se narodil s tříletým odstupem od svého posledního sourozence. Pan radní nepřišel do zoologické a botanické zahrady sám. Vedoucí odboru životního prostředí Mgr. Martin Plíhal pokřtil mladou nyalu nížinnou jménem Zuzi. Mgr. Jaroslav Šobr patří léta k pravidelným návštěvníkům zahrady; jako ředitel ZŠ ve Staňkově se výrazným způsobem zasloužil v roli úspěšného organizátora sbírky neplatných padesátníků o vybudování voliéry pro kondory. Tato návštěva však byla první v jeho nové funkci krajského radního pro kulturu a neziskové organizace. Obou křtů se zúčastnili druháci z plzeňské 7. ZŠ, pro niž bylo pozvání oceněním dlouholeté spolupráce s Environmentálním centrem Lüftnerka. (hy) Psy dingo pokřtili herci List z herbáře Den před Štědrým dnem se narodila samičce psa dinga australského, který se stal velmi populární novinkou loňského roku v plzeňské zoologické a botanické zahradě, čtyři mláďata dva samečci a dvě samičky. Dne 19. února přestali být anonymními pejsky. O jejich křest se postarali herci činohry Divadla Josefa Kajetána Tyla v Plzni. Andrea Černá zvolila jméno Polina, Martin Stránský Marcel, Petr Konáš Alexej a Jakub Zindulka Blanche. Sedmitýdenní šelmičky se chovaly vzorně a křtiny proběhly v příjemné atmosféře. (vo) Vánoční kouzlo platí Také v prosinci 2013 se projevil v plzeňské zoo zájem o nové adopce zvířat, jimiž se blízcí navzájem obdarovávají pod vánočním stromečkem. Letos jich bylo 15. Adoptováni byli například bodlinatka, pávi, krkavec bělokrký či burunduk páskovaný. Jako bonus dostali vánoční kmotři adopční certifikát. Počet kmotrů plzeňské zoo dosáhl již čísla Obnoveno bylo i osm adopcí z prosince 2012, takže je vidět, že vánoční kouzlo platí. (mv) V kyticích, na mezích, v kuchyni Následující dvojice pokojová květina zástupce naší původní flóry je příbuzensky velmi blízká. V obou případech se jedná o rostliny téhož rodu chřest (Asparagus) z čeledi chřestovité. Zatímco pokojová rostlina je pěstována v několika druzích a pochází většinou z Afriky, v naší přírodě roste jediný druh chřest lékařský. Dříve asparágus nechyběl v žádném bytě, dnes ho spíše nahradily módní rostliny. Přesto je pořád rozšířený a zná ho prakticky každý. Je stále častou zelenou ozdobou kytic. Velmi úzké čárkovité lístky všech druhů chřestu ve skutečnosti lístky nejsou, ale jedná se o přeměněné části stonků nazývané fylokladia. Bělavé, žlutavé či zelenavé kvítky nejsou nijak výrazné. Plodem je převážně bobule červené barvy. Chřest lékařský se vyskytuje v teplejších částech republiky, a to na výslunných travnatých stráních, ve světlých křovinách a podél komunikací. Je však i pěstován, a to jako lahůdková zelenina. V kuchyni se požívají mladé výhonky, většinou bělené. V obchodech je více méně z dovozu, i když před druhou světovou válkou se od nás naopak špargl, což je jeho lidový název, vyvážel a chřestovny v Ivančicích na Moravě nebo ve Vojkovicích u Kralup nad Vltavou byly vyhlášené. (zh) Foto (repro) 14\n15 Zajímavá výuka IRIS Inspirace Národním parkem Šumava rámci programu Partnerství Comenius Regio pokračuje již druhým rokem partnerská V spolupráce Plzeňského kraje a řeckého regionu Kréta. Společný projekt nese název Environmentální turismus alternativní cesty a jeho hlavním cílem je výměna zkušeností a poznatků v oblasti školství s důrazem na environmentální výchovu a její začleňování do vzdělávacího procesu. Environmentální výchova, tedy výchova k odpovědnému zacházení s životním prostředím, je totiž nejen na řeckém ostrově Kréta, který je jednou z nejvíce navštěvovaných turistických destinací Evropy, velmi aktuálním tématem. Na základě projektu se uskutečnila již čtyři mezinárodní setkání, během nichž se projednávala nejen problematika environmentální výchovy na Krétě a v České republice. Konzultovaly se též další otázky týkající se školství a vzdělávání počínaje předškolní výchovou přes zajištění povinné školní docházky až po uplatnění absolventů středních škol. Přínosem pro obě strany jsou nejen poznatky týkající se finančního zabezpečení škol a školských zařízení, též například školního stravování, zajištění volnočasových aktivit dětí a mládeže nebo třeba specifik výuky cizích jazyků. Zajímavé je rovněž porovnání uplatnění pedagogických pracovníků a dalších zaměstnanců škol na trhu práce. Prozatím posledního mezinárodního setkání, které se konalo ve dnech 13. až 17. listopadu 2013 v Plzeňském kraji, se zúčastnilo jedenáct řeckých pedagogů a dalších pracovníků z oblasti školství a vzdělávání. Společně se svými českými protějšky se vydali do Národního parku Šumava na dvoudenní environmentální seminář s řadou prohlídek a návštěv zajímavých míst. Prohlédli si např. výstavu nesoucí název Šumavská energie, jež je z velké části zaměřena na Vchynicko-Tetovský plavební kanál, zastavili se ve venkovní geologické expozici na Rokytě. Dalším cílem byla Modrava, která je centrální obcí Národního parku Šumava a ochrana krajinného rázu je zde jednou z nejvyšších priorit jak státních, tak i samosprávných orgánů. Jak se to odráží v běžném životě místních lidí, či jaká specifika lze nalézt ve vzdělávání a mimoškolní činnosti zdejší mladé generace nastínil starosta obce Ing. Antonín Schubert. Poté hosté z Kréty ještě navštívili dřevařské centrum Dřevák, kde si mohli vyzkoušet práci se dřevem a co všechno Chobotnice jsou pro turisty zajímavou podívanou nejen v moři, ale i po jejich ulovení krétskými rybáři a sušení na horkém slunci. se z něho dá vyrobit, či si ověřit, zda je silnější než kámen nebo se pokusit určit jeho stáří. Druhá část semináře pak byla ve znamení lesní pedagogiky, kdy si účastníci setkání během odborně vedené ukázkové hodiny sami vyzkoušeli aktivity seznamující žáky všech věkových kategorií s lesními ekosystémy. Posledním zastavením před cestou domů bylo pro krétské hosty Environmentální centrum Lüftnerka v Zoologické a botanické zahradě města Plzně. Zde se během zajímavé přednášky a prohlídky zařízení seznámili s jeho pestrou nabídkou nejen pro žáky a studenty, ale též pro rodiny s dětmi. Mgr. Irena Kroftová Foto Hana Hykešová Studenti z Plas ošetřovateli v zoo Studenti oborů veterinářství a agropodnikání z Gymnázia a Střední odborné školy v Plasích mají možnost naplnit své sny o práci s exotickými zvířaty. Svoji povinnou školní praxi absolvují v plzeňské zoologické zahradě, kde se z nich na krátkou dobu stávají ošetřovatelé i cizokrajných zvířat. Krmí a ošetřují kopytníky z Afriky, čistí klece opicím a starají se o další zvířata, s nimiž se běžný smrtelník nemá šanci takto zblízka seznámit. Studenti zemědělských oborů, kteří tuto střední školu volí často právě kvůli své lásce ke zvířatům, tak poznávají realitu, uvědomují si, že práce s nimi i s těmi exotickými, je především opravdová práce, která se musí vykonat pečlivě. Připravují se tak na budoucí povolání, jež se často právě chovu zvířat nebo jejich léčení a ošetřování bude týkat. Gymnázium a Střední odborná škola Plasy je jednou z mála škol regionu severního Plzeňska, která nabízí studentům předměty týkající se přírody jako je právě chov zvířat, ekologie a zemědělství obecně. Nelze se proto divit, že mnozí dlouholetí pracovníci plzeňské zoo jsou jejími bývalými studenty. Škola, jež je jen 20 km od Plzně, ovšem poskytuje i další maturitní středoškolské obory; obchodní akademie je zaměřená na jazyky, účetnictví, počítačovou grafiku a cestovní ruch, gymnázium zase studenty velmi dobře připravuje na další technické i humanitní vysokoškolské studium. Škola disponuje vlastním domovem mládeže, díky němuž může studium nabízet i zájemcům ze vzdálenějších míst. Ing. Pavel Bulín, zástupce ředitele Skvosty přírody Renesance přála sepětí s přírodou Člověk za dobu své existence přírodě a krajině spíše ubíral a ubírá, jsou ovšem příklady, kdy tomu bylo i naopak. Jedním z nich je vznik zámeckých, krajinných a městských parků, ale též romantizující úpravy volné krajiny, většinou v sousedství šlechtických sídel. Příkladů je dostatek i v jihozápadních a severozápadních Čechách. Renesanční II. polovina 16. století se vyznačovala mimo jiné snahami o užší sepětí člověka s přírodou. Dodnes zachovanými projevy tohoto směru jsou parky a městské okrasné zahrady. Patří k nim i park Ostrov v Horažďovicích. Založen byl v místě pastvin a lužní vegetace na březích Otavy. Ta je v jeho odlehlejších částech významně zastoupena i nyní. Podobu anglického parku s řadou romantizujících prvků však získal až na přelomu 18. a 19. století. Nové výsadby ho obohatily o desítky cizokrajných a vzácných rostlin, zejména dřevin. Po roce 1945 park v podstatě jen pustl. Změna nastala až v roce 2008, kdy p rošel po přiznání dotace z evropských fondů rozsáhlou a velkorysou revitalizací dokončenou o dva roky později. Parkový komplex rozkládající se na 18 hektarech mezi Otavou a jejím umělým ramenem a se 70 druhy dřevin místní a cizí provenience je příkladem velmi zdařilé rekonstrukce městského parku s obnovením jeho hlavního poslání, tj. odpočinkové funkce. Směle ho lze nazvat horažďovickou Stromovkou a místním lze jen závidět. Určitě stojí i za turistickou návštěvu. Rozsáhlý pozoruhodný komplex tvořený parkem kolem zámku Lázeň, Americkou zahradou a lesním celkem Žďár u Chudenic má počátky za života J. R. Czernína ( ). Právě on k nám přivezl ze západní Evropy novou vlnu krajinářských parků. Ve 20. až 40. letech 19. století vznikají podle tohoto trendu a jeho zásluhou zámecké parky Krásný Dvůr a Petrohrad v se- Pokračování na str\n16 IRIS Skvosty přírody Pokračování ze str. 15 verních Čechách a Jemčina na okraji Třeboňské pánve. V současné době je park v Krásném Dvoře u Kadaně jedním z nejkrásnějších zámeckých parků v Čechách. Chudenický areál měl zprvu především funkci odpočinkovou, ale čím dál více převládalo zaměření sbírkové. To vyvrcholilo vznikem Americké zahrady dnes národní přírodní památky. Americké proto, že převládající dřeviny měly původ na americkém kontinentu. Založena byla roku 1828 původně jako školka cizokrajných rostlin a později zásobní zahrada pro park Lázeň. Na arboretum začala být přetvářena z iniciativy Evžena Černína, spoluzakladatele Dendrologické společnosti v Průhonicích, roku Na výběru sázených dřevin se podílel i slavný český botanik prof. Ladislav Čelakovský. Ve druhé čtvrtině 19. stol. se zde na ploše necelých dvou hektarů nacházelo na 600 taxonů okrasných dřevin. Název Americká zahrada neztratil na své výstižnosti ani v průběhu času, neboť i v současnosti v ní roste nejucelenější soubor severoamerických dřevin v ČR. Některé z nich jsou nejen tuzemskými, ale rovněž evropskými unikáty. Platí to například o stromovém dřínu květnatém. Zdejší dub pýřitý (šípák), ač se v přírodě vyskytuje ve formě nízkých stromů a křovin, má kmen, který sotva obejmou dva muži. Více jak 170 let stará douglaska tisolistá s obvodem kmenu přes pět metrů a výškou téměř 40 m patří mezi nejstarší jedince svého druhu v Evropě. Škoda, že označení jednotlivých stromů V zámeckém parku Lázeň roste rovněž platan javorolistý plod a charakteristická borka a keřů není v nejlepším stavu, určitě by potřebovalo obnovit. Nedaleký zámecký park Lázeň upravený v roce 2012 prostřednictvím Regionálního operačního programu Jihozápad zaujme především množstvím vzrůstem i tvarem pozoruhodných lip, mohutných smrků pichlavých a topolů bílých (lindy). Opravdovou kuriozitou je velký javor babyka, neboť normálně dorůstá rozměrů drobného stromu nebo keře. Lesním komplexem Žďár a Americkou zahradou provede návštěvníky spolehlivě pět kilometrů dlouhá lesnická naučná stezka s 15 zastaveními. Příště se projdeme několika zámeckými parky v proměnách času. František Hykeš Foto (repro) Zoologické zahrady III. tisíciletí OD PÓLU K PÓLU Miliardy kilowatthodin zbytečně vyplýtvané elektřiny Lepší než recyklace minimalizace odpadů Přežije medvěd lední polovinu tohoto století? Antarktida reguluje hladinu oceánů i světové klima Prvomájový MAY DAY v duchu kampaně Tučňák císařský Evropská asociace zoo a akvárií (EAZA) vyhlásila pro období od října 2013 do září 2015 novou ochranářskou kampaň nazvanou Od pólu k pólu. Týká se především zvířecích obyvatel severního a jižního pólu. Oslovení obyvatel planety Země je ovšem daleko širší. Vyzývá např. k šetření elektrickou energií, ke snížení produkce odpadů, k omezení automobilové dopravy. A je to jen malá část z toho, co my, lidé, můžeme učinit ve prospěch přírody. Podle měření Evropské unie činí spotřeba elektrické energie v rámci tzv. pohotovostních režimů (stále svítící kontrolky v televizích, setoboxech, počítačích a dalších spotřebičích) 169 kilowatthodin na domácnost za rok, což je 6,3 procenta celkové roční spotřeby elektřiny průměrnou domácností. Po přepočtu na všechny domácnosti v celé EU je to 43 miliard kwh (43 TWh) za rok. Na výrobu takového množství energie se při převaze tepelných elektráren uvolní do ovzduší až 19 miliónů tun oxidu uhličitého ročně. Je tedy jasné, jak může člověk vypínáním spotřebičů z pohotovostních režimů pomoci přírodě. Stejně důležitým úkolem je taktéž minimalizace vzniku odpadu. Totiž i proces recyklace s sebou přináší určitou zátěž pro životní prostředí. Nejlepší odpad je ten, který vůbec nevznikne. Snižování vzniku odpadů není samozřejmě jen věcí občanů, ale pochopitelně i podnikatelské sféry. Kampaň Od pólu k pólu upozorňuje rovněž na civilizační rizika pro zvířecí druhy obývající tyto části Země. Jedná se například o medvěda ledního, tuleně, velryby, mrože. Prvé ze zvířat je symbolem ochrany biotopu Arktidy. Globální oteplování zapřičiňuje tání ledovců, které medvědi nezbytně potřebují pro lov potravy tuleňů. Zmenšování ledovcových oblastí způsobuje častější střety člověka s medvědy. Ač jsou výborní plavci dokáží uplavat až 35 km při odtávání ledu se zvětšují vzdálenosti mezi zaledněnými plochami a stává se, že je přeplavat nezvládnou. Lední medvědi jsou dnes výrazně ohrožení a vědci upozorňují na velké riziko jejich vyhynutí už za 50 let, pokud se nezmění vliv člověka na globální klima. Zástupcem Antarktidy je tučňák císařský. Další druhy tučňáků obývají jižní polokouli od Antarktidy až po jižní Afriku, Jižní Ameriku a Galapágy. Jsou ze všech ptáků nejlépe přizpůsobení vodnímu prostředí. Mají husté šupinové peří, které dokonale chrání před mrazem a svou hladkostí minimalizuje tření při plavání pod vodou. Na těle mají silnou vrstvu tuku, peří je dobře promaštěné a dokáží tak vydržet i šedesátistupňové mrazy. Při lovu ryb plavou rychlostí až 40 km za hodinu. Navzdor nemotorné chůzi vydrží velmi dlouho putovat mnoho kilometrů na svoje hnízdiště. Jejich přirozenými nepřáteli jsou tuleni a kosatky dravé. Velký vliv klimatických změn na Antarktidu je už dnes nezpochybnitelný. Její nejseverněji položená čast je jedním z nejrychleji se oteplujícím místem na Zemi. To se zákonitě neobejde bez dopadu na živočišné druhy žijící na okraji antarktického kontinentu. Prognóza tání ledovců může mít negativní dopad též na celosvětovou hladinu oceánů. Předpokladá se, že pokud by se vlivem klimatických změn rozpustila veškerá ledová pokrývka Antarktidy, na celém světě by stoupla hladina oceánů až o neuveřitelných 60 metrů! Vedle toho tato ledová pokrývka plní nezastupitelnou funkci při výměně tepla a vlhkosti mezi atmosférou a oceánem. Změny tohoto systému tak budou mít vliv na klima celé planety. Plzeňská zoologická a botanická zahrada, jakožto člen Evropské asociace zoo a akvárií (EAZA), se ke kampani rovněž připojuje, důkazem bude prvomájový MAY DAY na ochranu přírody. (rd) Foto (repro) 16\n17 Do loňského prosince na Lüftnerce chované černostrakaté přeštické prase nemohlo mít pro svůj věk už další selata, a proto bylo nahrazeno mladou perspektivní prasničkou. Jde o sponzorský dar současného největšího a nejúspěšnějšího chovatele tohoto tradičního českého plemene v ČR zemědělského družstva vlastníků v Mladoticích na severním Plzeňsku. Předseda ZD od jeho založení v roce 1992 a nynější místopředseda Stanislav Soukup si vzhledem k seniorskému věku velice dobře pamatuje začátky chovu tohoto prasete původem z Přešticka v této oblasti: Jsou spojeny ještě s tehdejším velkovýrobním zemědělským podnikem Velkovýkrmny Žihle, respektive Velká Černá Hať. Do chovu bylo zařazeno v roce Po zániku Velkovýkrmen na počátku devadesátých let byla jeho existence v této lokalitě ohrožena, ale naštěstí se pokračovatelem chovatelské tradice stalo naše družstvo. Nebylo to jednoduché prosadit, protože ekonomika je u tohoto prasete spíše v červených číslech, ale podařilo se. Určitě i proto, že po složitých začátcích se družstvo postavilo na nohy a výsledky jak v rostlinné, tak živočišné výrobě nám dovolily chov přeštičáků dle potřeby dotovat. Malinká řečnická pauza a pan Soukup začne svá předchozí slova ztvrzovat čísly: Hospodaříme v nadmořské výšce od 350 do 500 metrů na 800 hektarech půdy, z níž je 680 orné. Řepky sklízíme 3 až 3, 5 tuny po hektaru, pšenice mezi 5 až 5,5 tunami, ječmene od 4,5 do 5 tun a kukuřice v zeleném 40 tun z hektaru. U 150 krav holštýnského plemene docilujeme v průměru dojivosti litrů za rok na dojnici. Patřičně hrdí jsou samozřejmě na výsledky dosahované u černostrakatého prasete. Náš chov je významnou součástí genové rezervy tohoto typického českého plemene. Tvoří ho 70 plemenných prasnic a 10 kanců, kteří zastupují veškeré linie přeštičáka chované v ČR, objasňuje pan místopředseda a pokračuje. Je samozřejmě zapojen do kontroly užitkovosti. A toto jsou naše chovatelské výsledky: Z jednoho vrhu se narodí v průměru 11,6 selete a odchovat se jich podaří, opět v průměru, 9,8. Využíváme přirozenou plemenitbu a březost se pohybuje na úrovni 93,5 procenta. V testu vlastní užitkovosti přibírají prasničky 538 gramů Na statku Lüftnerka V Mladoticích černostrakatému praseti věří Hafling se vrací IRIS denně a kanečci 592 gramy. Tyto výsledky musí dosáhnout každé sele, které se má stát chovným zvířetem. Moderní plemenný chov a genová rezerva ovšem není jen o přírůstcích. Pravidelně se měří ultrazvukem výška špeku a podíl libového masa. Je to jeden ze základních ukazatelů pro výběr nejlepších jedinců pro obnovu chovného stáda, které produkuje chovné prasničky pro další chovy. Odklon od přeštického černostrakatého prasete nastal v padesátých letech minulého století. Začala být dovážena rychleji rostoucí plemena, zejména landrace, a se změnou životního stylu bylo žádáno libovější vepřové. A jak je to s černostrakatým prasetem v současnosti? Je jeho chov jakýmsi folklórem v živočišné výrobě? Názor zootechnika mladotického družstva Jaroslava Bejdy je jednoznačný: Určitě to není mrtvé plemeno udržované pár fandy z nějaké nostalgie. Řekl bych, že mu začíná naopak nová perspektiva. Zvyšují se počty chovatelů, i když stavy zvířat ještě nikoliv, ale narůstající obliba tradičních českých produktů to určitě změní. Poznáváme to v posledních letech i my: Stále více se prosazujeme v prvotřídních pražských hotelích, ale máme i první větší odběratele. V souvislosti s černostrakatým plemenem se hodně hovoří o poměrně silné vrstvě podkožního tuku, ale už méně o vnitrosvalovém tuku, jež dává masu mimořádnou kvalitu a chuť. A ta začíná být ceněna. Hlavními odběrateli chovných prasniček z Mladotic jsou soukromé biochovy po celé republice. Pětina selat směřuje do plzeňské Lékařské fakulty a do pražského IKEMu pro pokusné účely. Co určitě mladotické zemědělce mrzí, je skutečnost, že v Plzeňském kraji kolébce černostrakatého přeštického prasete zůstali jeho jediným chovatelem. Všechny další významné chovy byly v minulých letech zrušeny. Paradoxně obliba strakatých čuníků se přesunula na Moravu. Ing. František Hykeš Foto z mladotického chovu Martina Havlíková Po dvouleté přestávce, po níž byl chov koní plemene hafling na statku Lüftnerka přerušen pro pokročilý věk původních zvířat, se sem tento koňský krasavec vrací. Valach se narodil v červnu 2009 a pochází z respektovaného chovu v Hradišti u Blatné. Ve výběhu mu bude dělat společnost klisna plemene miniappaloosa. Již první společné březnové dny ukázaly, že je nový hafling klidné a přátelské povahy a oba koně se přes rozdílnou velikost hned skamarádili. (ah) Při procházce po okolí zoo 17\n18 IRIS Expedice za poznáním S Álím na jih za teplem a vzácnými plazy Velbloudi u solného jezera Daryacheh Jméno Zdeňka Břízy je spojeno s dvěma jistotami: Tou prvou je zajímavá cestopisná reportáž, druhou pak expedice směřující za plazy. Za poznáním jejich biotopů, způsobu života, evidence jejich tělesných proporcí a fotografováním. Tentokrát se za svojí vášní vydal společně s dalšími kolegy z plzeňské zoologické a botanické zahrady do Íránu. Tento střed bývalé Perské říše je pro hadaře a ještěrkáře mimořádně zajímavý. Setkávají se zde tři výrazně od sebe se odlišující zoogeografické oblasti: od severu palearktická, od východu orientální, od jihu etiopská. Na základě pověsti, kterou má Írán v Evropě, jsme si objednali, ač to není naším zvykem, pro ježdění po jednotlivých místech našeho zájmu řidiče. Jmenoval se Álí a vzorně na nás čekal na letišti v hlavním městě Teheránu. Jde o moderní letecký terminál světových parametrů. Ostatně každá hodina pobytu v zemi, každé další setkání se zdejšími veskrze přátelskými a vstřícnými lidmi nás rychle zbavovalo obav z návštěvy tohoto turisty opomíjeného státu. Po povinné prohlídce (to musíte vidět, přesvědčoval nás Álí) pro muslimy posvátného místa Qom rozsáhlého komplexu mešit se dostáváme k první zastávce, kde se lze věnovat naší zálibě. Je to obrovské solné jezero Daryacheh-ye- -Namak No solné jezero spíše než voda jsou v něm tuny a tuny bahnité kaše. Na jeho březích se nám daří odchytit několik ještěrek, samozřejmě je pouštíme zpět do přírody jako ostatně všechny další ulovené exempláře cestou po Íránu. Odpočívadlo Karavanseráj u města Kashan a poté samotné město bychom bez Álího jistě minuli bez povšimnutí. Určitého zdržení při cestě na jih ale nelitujeme. I když s naším zájmem zastavení nemá nic společného. Jsme zváni na pivo, které samozřejmě pivem není. Nemá žádný obsah alkoholu. Jsme přece v muslimské zemi, i když domorodci rádi říkají, že jsou Peršané a ne muslimové. Druhým zážitkem je klepátko, respektive pár klepátek, na starobylém hotelu. Každé má jiný zvuk, podle něhož ti uvnitř bezpečně poznají, zda vchází žena nebo muž. Nocujeme zde a překvapuje nás, kolik je ve městě fontán, jak si umí jeho obyvatelé užívat, cizí jim není ani noční život. Přátelství k cizincům už nás nepřekvapuje, ale že je můžeme fotografovat, dokonce nás k tomu vybízejí, a to i dívky a ženy, tak to nás překvapuje. krajina ve středním Íránu Varan pustinný Íránský jih nás táhne ze dvou důvodů. Ve zdejších rozlehlých pouštích očekáváme setkání s opravdu zajímavými ještěrkami a hady a také nás láká vidina teplejšího počasí. - Do Íránu jeďte v polovině dubna, všechno tam kvete, je tam příjemné počasí, - dostáváme rady při plánování cesty. Jenže jak bylo loňské jaro chladné u nás, bylo i tam. Přes subtropické podnebí byly teploty na bundy, občas poletoval i sníh, pod sněhem byly všechny vrcholky hor. Blíž u Perského zálivu se určitě ohřejeme, těšili jsme se. Naše cesta vede po náhorní plošině pohoří Zagros. Je prakticky osou celé země od Turecka až po přímořské nížiny. Obepínají ji hory, kde o vrcholky o nadmořské výšce přesahující metrů není nouze. Vyhýbáme se větším městům, k civilizaci se přibližujeme jen před nocí. Ceny jsou tak nízké, že nemá význam, jak jsme obvykle zvyklí, spát pod stanem a stravovat se z nakoupených zásob. Výborný oběd nevyjde na víc než našich 50 korun. A ještě třeba slyšíte: Nic nebudete platit byli jste našimi hosty, protože jste hosty naší země! V jedné vesničce ochutnáváme zdejší specialitu. Návod k její přípravě je asi takový: Do hmoždíře dáš nejdříve kus masa, načež přidáš omáčku a nakonec přílohu a ze všeho uděláš mix. Jako nápoj samozřejmě nechybí kyselé mléko airan, jehož věhlas začíná už v Turecku. Před pouštěmi u Perského zálivu si dopřáváme ještě dvě civilizační exkurze. První nás zavede do Persepolisu, který dobyl a vypálil Alexandr Veliký. Je to lokalita přirozeně přebohatá na vykopávky, natolik cenná, že je pod ochranou UNE- SCA. Přes její význam je zde minimum turistů. Druhým cílem je perský trh v městě Shiráz. Jsou to tisíce a tisíce krámků, celé tržiště je kryté a je jedním velkým labyrintem, ve kterém máš bez průvodce jedinou šanci: ztratit se! Dalo by se jím chodit týden, nakupovat a nakupovat. Od koření až po perské koberce. Jen dvě věci tu neseženeš: alkohol a vepřové maso! Konečně jsme v cíli. V pouštích u Perského zálivu. Hned při příjezdu je nám jasné, že se neohřejeme ani tady. Když nám počasí nepřeje, snad nám bude dáno, že alespoň spatříme zdejší velmi vzácnou ještěrku. Zastavujeme se s domorodcem a ukazujeme mu ji na obrázku. A ještě přidáváme další obrázky. Je to z cest osvědčený trik jak poznat, že si místní nevymýšlí, aby byli zajímaví. Tento pastevec ale nelže. Popisuje nám místa, kde se ještěrka zdržuje. Nad ostatními fotografiemi plazů jen kroutí hlavou: Také tu žijí, ale tam nahoře v horách. Budou ale ještě v úkrytech, je zima, jaro se opozdilo. Štěstí nám přálo! Ještěrku jsme viděli. Jen se sice mihla, ovšem i to byl ohromný zážitek! Zpět do Teheránu jsme se vraceli po úbočích hor a snažili se držet co nejblíže hranic s Irákem. Nacházeli jsme místy přírodně velmi zachovalá území a tomu odpovídaly i naše úlovky: varani, různé druhy štírů, gekončíci Nebyli bychom ze zoologické a botanické zahrady, kdybychom vynechali návštěvu zdejší zoo. To už jsme zpátky v hlavním městě Teheránu. Velký dojem na nás udělalo moderní přírodovědecké muzeum, dokonce s několika živými exponáty. A ještě dovětek pro ty, kteří nabyli po přečtení předchozích řádek třeba dojmu, že byla expedice na teraristické dojmy vzhledem k počasí chudá. Určitě ne. Usilovné hledání ještěrek a hadů, jejich skrýší, přejíždění z jedné lokality do druhé znamená často více, než když o ně jak se říká zakopáváte na každém kroku. Foto autor reportáže Zdeněk Bříza 18\n19 Soutěž Zajímavost IRIS Zoogeografickými oblastmi plzeňské zoo Soutěž, která vás provází po jednotlivých zoogeografických oblastech v Zoologické a botanické zahradě města Plzně pokračuje i v novém roce a vstoupila do pátého kola. Z množství odpovědí (většinou správných) lze usoudit, že vás oslovila. Prozatím jsme navštívili Austrálii, Afriku, Asii a Evropu. Není proto složité uhodnout, odkud bude dnešní soubor otázek. Ano z Ameriky, a to z Ameriky jižní. Stejně jako je na mapě západní polokoule v dolní polovině, tak expozice představující zdejší zvířenu, ale i etnikum, najdete v zoologické a botanické zahradě ve spodní části svahu pod Vinicemi věnovanému americké přírodě. V reálu dělí Jižní Ameriku od Severní Panamský průplav, zde spojovací cesta od pavilonu nosorožců k voliéře kondorů a do DinoParku. 1 Skupina ostrovů sopečného původu, již máme na mysli, a je známá výskytem ojedinělých druhů živočichů, např. obrovskými suchozemskými želvami se jmenuje: (Ještě napovíme, že je jediným místem na severní polokouli, kde žijí tučňáci.) 2 Velikonoční ostrovy Pantanal Galapágy Rozsáhlé území na jihu Jižní Ameriky, především v Argentině a Chile, se vyznačuje velice drsným podnebím a velkým počtem ledovců. V plzeňské zoologické a botanické zahradě má vlastní botanickou expozici. Jmenuje se: Surinam Patagonie Pantanal 3 Želva sloní žije na souostroví Galapágy. Podle názvu by mohla být největším pozemním druhem želvy. Je tomu tak skutečně? ANO NE 4 Planě roste tato významná hospodářská plodina v chilských horách. Do Evropy byla dovezena v polovině 16. století. S výjimkou hlíz je celá jedovatá. Jedná se o: brambory topinanbur 5 Jsou velice malí, nápadně zbarvení, za jedinou vteřinu dokážou až devadesátkrát mávnout křídly, umí se zastavit ve vzduchu a létat pozpátku. Jsou to kolibříci a jejich charakteristika odpovídá pravdě? ANO NE Odpovědi pište na dresu nebo ZOO a BZ m. Plzně Pod Vinicemi Plzeň a těšte se na zajímavé ceny spojené s přírodou! Výherci soutěže ze 3. čísla časopisu IRIS: Stanislav Hrubý, K. Vary; Martina Škrdlová, Jihlava; Daniela Kemrová, Tachov. BLAHOPŘEJEME! Správné odpovědi na soutěžní otázky: ANO, Kalimantan, Himálaj, ANO, dva. ZOOTRHY PLZEŇ V ROCE 2014 V Kulturním domě Peklo v Pobřežní ulici se konají: , , 7. 6, , , , , Prodej, nákup a výměna terarijních živočichů, exotických rostlin, krmiv, chovatelských potřeb a literatury. Jejich přejímka od 6 do 9 hod. Cena stolu 100 Kč. Rezervace: Jak získat časopis Iris Časopis si je možno předplatit formou úhrady poštovného. Poplatek za poslání čtyř čísel činí 60 Kč. Částku lze uhradit poštovní poukázkou, kde nezapomeňte uvést účel platby PŘEDPLATNÉ IRIS, nebo bankovním převodem. V tomto případě je třeba sdělit jméno a adresu objednavatele. Na poštovní poukázce musí být vždy uvedena adresa: ZOO a BZ Pod Vinicemi 9, Plzeň. Časopis lze získat též v jeho distribučních místech: V Plzni na adrese vydavatele, v Akva-tera na Palackého tř. 5 a dále na radnici, v městském informačním centru na nám. Republiky, na Krajském úřadu Plzeňského kraje, v Národním institutu pro další vzdělávání v Čermákově ul. 18 a ve Studijní a vědecké knihovně PK. V Karlových Varech v Národním institutu pro další vzdělávání v Západní 15 a ve Stanici mladých přírodovědců ve Staré Roli. V Chebu v Domě dětí a mládeže Sova. Časopis lze získat i ve většině střediskových knihoven v Plzeňském a Karlovarském kraji. Do základních a mateřských škol v Plzeňském a Karlovarském kraji je IRIS distribuován prostřednictvím obcí s rozšířenou působností. Rok starý příběh plechové žáby Přicestovala spolu se zásilkou banánů loni počátkem března přes půl světa z Kolumbie až do Kauflandu v Plzni na Borech. Když malinká, totálně vyhublá žabka vyskočila z krabice přímo v prodejně, tak měla obrovské štěstí, že si jí prodavač vůbec všiml a že na ni omylem nešlápl. Za poměrně velký úspěch lze považovat i skutečnost, že se mu ji podařilo odchytit. Poté, co informoval záchrannou stanici živočichů Dobrovolného ekologického spolku ochrana ptactva Plzeň, žabka vyhrála první etapu o své přežití. Převzal jsem ji v naprosto žalostném stavu, vzpomíná vedoucí stanice Karel Makoň a pokračuje: Zvíře bylo dehydrované, vyhublé a stresované, byla ještě poměrně zima, a tak jsem ji v igelitovém sáčku na rohlíky převezl k nám do bezpečí. Už cestou jsem volal paní Hepové, a ta si pro malou žábu okamžitě přijela. Se svým manželem pro nás realizuje několik odborných projektů druhové ochrany a v soukromém chovatelském zázemí zachraňuje obojživelníky. Když žábu ubytovala v sanitárním teráriu, byla tak placatá, že vypadala jako vystřižená z tenkého plechu. Po roce je však situace jiná. Paní Jiřina Hepová svým přístupem a citem pro věc dokázala to, čemu ze začátku prakticky nikdo nevěřil. Žábu zachránila a udržela při životě dodnes. Přitom většina takto přicestovalých a předaných zvířat nepřežije ani první týden. Zvířata jsou většinou nechtěně a omylem zabalena někde v úplně jiných klimatických podmínkách a prostředí. Následně putují zabalená v igelitech, ve tmě, v chladu či ochranné atmosféře přes půl světa. Pro záchranu je samozřejmě třeba znát původ cestovatele a jeho životní a potravní nátoky. V Kauflandu jsme složitě zjistili, že bedna, ze které obojživelník vyskočil, přišla z Kolumbie. Podle zbarvení, velikosti a fotografií se po několika dnech určování nejrůznější specialisté shodli na tom, že se pravděpodobně jedná o žábu rodu Scinax. Kdyby byla paní Hepová čekala na přesné určení a další pokyny, tak by dnes byla žába zřejmě naložená v lihu ve sbírkách Národního muzea v Praze jako zajímavý exotický exponát. Namísto toho je jednou z mnoha cizokrajných žab, které mají u Hepů domov a své zachránkyni dělá velkou radost, uzavírá tento rok starý příběh Karel Makoň. (mk) Návštěvnický servis ZOOLOGICKÁ A BOTANICKÁ ZAHRADA MĚSTA PLZNĚ otevřena denně duben říjen od 8 do 19 hod. (pokladny do 18 hod.) listopad březen od 9 do 17 hod. Vstupné: dospělí 140 Kč, zlevněné 100 Kč. Mimo sezónu 90 a 60 Kč. Psi do ZOO a BZ přístup nemají! AKVA-TERA Palackého tř. č. 5 Denně od 10 do 19 hod., vstupné: dospělí 40 Kč, zlevněné 20 Kč. Poslední vstup v 18,30 hod. Pro opakované návštěvy ZOO a BZ i AKVA-TERA využijte výhodných permanentek! Zoologická a botanická zahrada města Plzně Pod Vinicemi 9, Plzeň tel.: , fax: e mail: Aktuální kulturní akce také na: facebook: Zoo Plzeň Čtvrtletník IRIS ročník XII Vydavatel: Zoologická a botanická zahrada města Plzně ve spolupráci se Sdružením IRIS Vedoucí redaktor: Ing. František Hykeš DTP: NAVA DTP, spol. s r. o., Plzeň Tisk: NAVATISK, s. r. o., Plzeň Náklad: výtisků NEPRODEJNÉ Fotografie bez jména autora jsou z produkce fotografa ZOO a BZ Jaroslava Vogeltanze Vyšlo v březnu 2014 MK ČR E\n20 ZOO PLZEŇ SEZÓNA 2014 JE TU! A S NÍ HORKÁ NOVINKA: DinoPark ZOO Plzeň, stejně jako každý rok, připravil pro své návštěvníky na novou sezónu mnoho překvapení a novinek. Letos vás mimo nových scén a přírodních dekorací čeká také skutečná lahůdka, 3D Kino se proměnilo v DinoAquarium a vy se tak díky novému panoramatickému filmu, který je v ceně vstupenky, podíváte pod hladinu divokých druhohorních moří, kde čeká nepřeberné množství nástrah a nebezpečí. Pokud si myslíte, že byl obávaný prehistorický Megalodon jediným neohroženým predátorem své doby, přijďte se podívat co dokáže skutečný vládce moří, Kronosaurus! Zábava a poznání DinoPark ZOO Plzeň je skvělý tip na výlet pro celou rodinu.


Hotel Svatý Tomáš - Hotel Svatý Tomáš, hotel, ubytovani | Katalog odkazů\nKlíčová slova: Hotel Svatý Tomáš, hotel, ubytovani\nPopis: Jedná se o objekt bývalé schwarzenberské Lesovny z roku 1872, který je zařazen na seznam národních kulturních památek. V letech 2003 - 2005 byl zrekonstruována a v současné době slouží jako horský hotel. Hostům hotelu je k dispozici regenerační centrum. Otevřeno je denně od 9:00 - 21:00 hodin nebo dle dohody. K dispozici je: bazén (max. 8 osob), whirpool, sauna, infrakabina , fitness (max. 3 osoby).


Hejduk Plexi Hejduk Proline MH990 vypouklé Fólie, čirá | POHL SPORT\nZákazníky oblíbený produkt Hejduk Plexi Hejduk Proline MH990 vypouklé Fólie, čirá od oblíbené společnosti Hejduk nyní za cenu 1 029 Kč. Zobrazit více »\nod značky Hejduk - tento produkt posíláme za jedinečnou cenu 1 029 . Pozor, počet kusů na skladě může být u akčního zboží omezen. Při objednávce nad Kč získáte DOPRAVU ZDARMA. Už se těšíte na svoji objednávku?