Červenec 2016 « Archiv | love-little-angel.blog.cz\n30. července 2016 v 13:13 | RozaBellaBelikov | Oznámení\nTak, Veru, všechno nejlepší! Jsem ráda, že jsi moje věrná čtenářka a doufám, že ti dřívější zveřejnění další kapitoly Morojky udělá radost. Ber to jako dárek, který se ti doufám bude líbit.\nVšem ostatním fanouškům děkuji za přízeň a pokud i vy si přejete nějakou kapitolku k narozeninám, tak neváhejte a pište.\nJinak děkuji za komenty pod povídkami, dělají mi velkou radost. Každý jeden jediný. I když poukazujete na moje chyby v gramatice :) Co dodat..čeština nikdy nebyla moje silná stránka\n30. července 2016 v 13:08 | RozaBellaBelikov | Bojovná morojka\nBojovná morojka 8\n29. července 2016 v 20:01 | RozaBellaBelikov | Bojovná morojka\n"Takovou neúctu máš po své matce, ale jsem si jistá, že si tě Hasad zkrotí."\n"Pokud mě k sňatku donutíš, tak ho zabiju dřív než nastane svatební noc."\n"Vezmeš si ho ať chceš nebo ne. Nechceš přece, abych tě k tomu donutila, že ne?"\n"Chceš mi vyhrožovat?"\n"Vzpomeň si, co se stalo, když jsi mě před tím neposlechla s tím prašivým čoklem."\nCukla jsem sebou a zmlkla.\n"Tak se mi líbíš. Doufám, že se večer krásně oblečeš a že se na ten ples oblečeš, jak se sluší a patří."\nKývla jsem a rychle odešla. Na chodbě všichni čekaly, ale neměla jsem sílu jim cokoliv vysvětlovat a tak jsem beze slova odešla, abych se zamkla ve své komnatě. Nezapomněla jsem zamknout i dveře z Dimitriho pokoje, aby ke mně ani jeden z nich nemohl.\nCo jsem komu provedla, že musím tak trpět? Já přece nechci Hasada! Já chci Dimitriho!\nVešla jsem na terasu a podívala se do dáli. Proč nemůžu být dhampírka jako moje matka? Já jsem tohle nikdy nechtěla. Kdybych byla dhampírka, třeba by o mě Dimitri stál. Proč by měl chtít morojku jako jsem já, když může mít kohokoliv? I když to by se nestalo. Našel by si nějakou morojku, která by mu mohla dát děti. Kdybych byla dhampírka, nikdy bych mu je nemohla dát. Jenže to je jedno. Jsem morojka a jsem o sedm let mladší. Jsem pro něj děcko.\nSvezla jsem se po mramorovým sloupu, o který jsem byla opřená, na zem. Počasí odrazilo moji náladu a začalo pršet. Jako kdyby nebe chtělo plakat se mnou.\nNevím, co se uvnitř stalo, ale když Rose vyšla ven. Byla bledá jako smrt, ani se na nás nepodívala a beze slova odešla. Vypadala jako kdyby v ní něco umřelo a to mě ničilo. Snažil jsem se za ní dostat, ale byla zamčená.\nAsi chce být chvilku sama.\nPo dvou hodinách ticha u ní v pokoji jsem na ní zkoušel klepat, ale nikdo mi neodpovídal. Nelíbilo se mi to, ale třeba jen spí.\nDalší hodinu jsem trpěl jako zvíře, když jsem přemýšlel jestli si něco neudělala. Nikoho nepustila dovnitř a už se tu dokonce byli ptát její dvě služky jestli mohou projít mými dveřmi, ale byli zamčené a tak zase odešly.\nByl jsem na nervy a tak jsem přešel k oknu. Venku zuřila bouřka jako ta která zuřila v mém nitru. Věděl jsem, že s ní být nemůžu, ale představa, že někdo jiný ano mě ničila. Obvzlášť pokud to byl takový hnusák, jak řekla Rose.\nZ okna u kterého jsem stál jsem viděl na její terasu. Překvapilo mě, že má otevřené dveře a pak jsem si toho všiml. Cíp bledě modrých šatů, co měla dneska na sobě a stříbrná lodička vyčuhující z nich. Roza!\nNa nic jsem nečekal a vykopl jsem dveře. Hluk přilákal služky, které hned běžely pro pomoc. Já vběhl na balkon, který bičoval déšť a sklonil se k jejímu nehybnému tělu. Byla ledová, ale nahmatal jsem jí tep. Žádné zranění jsem na ni nenašel a tak musela jen prochladnout. Zvedl jsem ji do náruče a chtěl se s ní zvednout, když na mě promluvila.\n"Nejsi. Nedovolím to."\n"Ale já jsem mrtvá."\n"Jsem, jinak bys tu nebyl."\nVůbec jsem tomu nerozumněl. O čem to mluví?\nVešel jsem s ní do ložnice a položil ji na postel. Pak jsem ustoupil, aby jí mohla doktorka prohlédnout.\n"Bude v pořádku, jen prochladla. Usušte ji a zahřejte. Ach, dítě, co jsi tam v tomhle nečase dělala?"\nOdešel jsem, aby mohly udělat vše potřebné. Přišla za mnou Lissa s Christianem, kteří se doslechly, co se stalo. Hned chvilku na to přiběhly i Bolin s Aishe a Jihangirem.\n"Bude v pořádku? Co se stalo?" strachoval se Bolin.\n"Chce ji provdat," řekla Lissa a popotáhla.\n"Ano. Rose to nevzala dobře, strašně vyšilovala a pak nás vaše babička poslala pryč. Co se stalo pak nevíme, ale když Rose vyšla, tak..."\n"Bude v pořádku, Lisso, neboj. Já jim to vysvětlím." Christian jí podal kapesník a pak se na Bolina podíval a dal se do vysvětlování.\n"Když vyšla, tak byla divná. Ani se na nás nepodívala. Prošla kolem nás jakoby nás ani neviděla, jako bychom tam nebyli a zamkla se v pokoji. Nikdo se na ni nemohl dobouchat a pak si Dimitri z okna všiml, že leží na terase v tom dešti. Slyšel jsem, že to bylo o vlásek. Být tam déle, tak by zmrzla. Prej byla jako led."\n"Je to pravda, Dimitri?"\n"Ano. Byla tak strašně studená, měla modrý rty a vypadala jako mrtvá. V jednu chvíli jsem si fakt myslel, že mrtvá je."\nA přál si být mrtvý taky, ale to jim nepovím.\n"Kdo je to? Třeba to není tak hrozné."\n"Hasad," zašeptala Lissa a Bolin vybuchl. Nadával víc jak půl hodiny aniž by se s nadávkami opakoval.\nDveře v jejím pokoji se otevřely a v místnosti najednou bylo hrobový ticho. Musela vejít Valide.\n"Před chvilkou se na chvilku probrala. Zahříváme ji podle pokynů doktorky. Večer by už měla být relativně v pořádku."\n"Výborně. Dejte ji do pořádku a pak ji připravte na dnešní večeři. Musí být nádherná. Nepřejte si mě pokud to zvoráte."\nCelou dobu jsem čekal, že se to nakonec zruší, ale nestalo se tak. Stál jsem u zdi, naproti Rose a sledoval ji. Stále byla bledá, ale jinak na ni nešlo skoro poznat, že jí něco bylo. Zaměřil jsem se na ni a všiml si jen nepatrných chybiček v jejím chování. Nepatrně se jí třásly rty a prsty, takže jí asi ještě byla zima. Seděla tam s rovnými zády, ale hlavou skloněnou. Ten koho si měla vzít tu byl taky a měl jsem, co dělat abych mu nevrazil. Na živo byl ještě odpornější než ho Rose popisovala.\n"Rosemarie, proč nic neříkáš? Ty nejsi nadšená? Já jsem byl šťastný, když jsem slyšel, že si mě chceš vzít."\nPodívala se na něj vražednýma očima, ale jediný pohled její babičky stačil, aby ten vražedný lesk zmizel a ona poraženě sklopila hlavu. To se mi nelíbilo. Co se stalo, že ji během chvilky dokázala zlomit?\n"Omluvíte mě? Celý den se necítím dobře. Asi bych si měla jít lehnout."\n"Chceš, abych tě doprovodil? Dal bych na tebe pozor."\n"Ne, děkuji. Na to mám svého strážce."\nZvedla se a dala se na odchod. Když bylo jasné, že je Rose na odchodu, tak Hasad začal hučet do Liss. Měl jsem sto chutí mu vrazit, ale když jsem viděl Christiana, rozmyslel jsem si to. Nic, co bych mu udělal by nebylo horší než to, co mu Christian udělá pokud nepřestane obtěžovat Lissu.\nRose se k němu při odchodu lehce naklonila. "Je mi jasné o co ses snažil. Do své postele tě nepustím nikdy. Pokud nám s Vasilisou nedáš pokoj. Zabiju tě. S tímhle jsem nesouhlasila a souhlasit nebudu a nepřeji si, abys nadále obtěžoval moji kamarádku. Zamysli se nad tím pokud chceš ještě někdy spatřit světlo světa. Můžu se tě zbavit a nikdy mi nikdo nic nedokáže."\nTakže měla Ibrahimovu povahu. Nad jeho výrazem jsem se pousmál. Když jsme kráčely chodbama, tak na mě konečně promluvila.\n"Děkuju, že jsi mě zachránil, Dimitri."\n"Jsi v pořádku? Měl jsem strach. Co tě to propána napadlo?"\n"Já vlastně ani nevím. Potom, co jste odešly je moje mysl zamlžená. Nemůžu si vybavit, co se tam dělo. Asi jsem musela být v šoku a tak jsem ani necítila vlhko a chlad. Pak už jen vím, že ležím v posteli a Mahidevran s Nigar na mě mluví. Už ani nevím, co říkaly."\nTo mi moc nepomohlo. Chtěl jsem vědět, co se tam stalo, ale nepamatovala si to. Tedy spíš to tvrdila, ale pokud mi to nechtěla říct. Nemohl jsem ji nutit.\n"Jak jsi věděl, že tam jsem?"\n"Dělal jsem si starosti, ale nemohl jsem tě zkontrolovat, protože jsi byla zamčená. Pak jsem se podíval z okna. Shodou okolností z toho, ze kterého je vidět na tvoji terasu a viděl jsem tě tam ležet. No a tak jsem vykopl dveře a běžel pro tebe."\n"Děkuju, Dimitri. Nechtěla jsem tě vyděsit."\n"Jen už to nikdy nedělej."\nVáhavě se usmála a zmizela za svými dveřmi. Další den jsem ji vůbec neviděl. Lezlo mi to na nervy. Všechny ty nesmysly okolo díky kterým jsem s ní nemohl mluvit nebo ji vidět. Když jsem ji konečně viděl, tak se mi skoro zastavilo srdce. Byla nádherná. Jako kdyby z nebe slétl anděl. Když jsem ji takhle viděl, tak mi konečně byl jasný rozdíl mezi hezký a krásný.\n"Rose, vypadáš nádherně,"vydechla Lissa, když jí spatřila.\n"To doufám, protože jestli harpyje nebude spokojená, je po mě."\nNasedly jsme do aut a vyrazily jsme. Ples se konal v nádherném městském plesovém sále. Kráčel jsem za Rose a doufal jsem, že ten její pohřební výraz opustí její krásnou tvář.\n"Rosemarie Meryem Mazurová."\nRose vešla do sálu a všichni se po ní okamžitě podívaly a sborově vydechly. Nedivil jsem se, sám jsem měl, co dělat, abych se ovládl a nevzal ji do naručí a nelíbal tak dlouho dokud by...ne. Tak to nemá být. Ona je královská morojka. Měl bych o ní přestat snít. Brzy bude vdaná...za toho největšího hajzlíka na světě.\n"Dimitri, omluvíš mě na chvilku? Musím si odskočit."\n"Jistě. Počkám tu na tebe."\n"Hned jsem zpět."\nVytratila se ze sálu a najednou už mi nepřipadal tak jasný a třpytivý jako předtím. Jakoby to, co mu dodávalo krásu a jas odešlo spolu s Rozou.\nOdešla jsem ze sálu, protože jsem měla pocit, že nemůžu dýchat a že brzy omdlím.\n"...vždyť víš, že pro mě Rosemarie nic neznamená."\n"Jasně a to ti mám věřit? Je to Mazurová, tu chce každý."\nTohle by se mohlo ještě hodit. Vytáhla jsem mobil a dala se do natáčení.\n"Jasně, nechceš ji a to ti to mám věřit?"\n"Byl to taky tvůj plán! Neděláme to poprvé. Vezmu si Rosemarie, získám si její a celý její rodiny důvěru a pak jim vybílíme účty a přepíšeme na sebe jejich majetek a budeme si žít jako králové. To přece chceš, tak si přestaň stěžovat, kočičko. Vždyť víš, že jsi pro mě jediná."\n"Důvěru Nilüfer Mazurové jsi už získal, ta byla nejdůležitější. Každý ví, že rodinu řídí ona. Nemůžu uvěřit, že to bylo tak lehké."\n"Bylo to snadné. Stačilo říct, co chce slyšet a už mi zobala z ruky. Myslel jsem si, že to bude těžší vzhledem k tomu, co se o ní povídá. Je vidět, že zvěsti o její moudrosti bylo poněkud přehnané. Je tak tupá až je s podivem, že o ní někdy někdo řekl, že je chytrá. Podvést ji bylo tak primitivně jednoduché."\nHasad se s tou blonďatou husičkou začal líbat, tak zuřivě až to vypadalo, že ji chce vytáhnout mandle jazykem. Vypla jsem to a potichu odběhla. Nemohla jsem uvěřit svému štěstí. Tohle bylo přímo dokonalé, lepší to ani nemohlo být. Poslala jsem němé díky nebesům a běžela zpět do sálu za Dimitrim.\nDoběhla jsem k němu a věnovala mu úsměv. Ještě širší, když jsem viděla jeho zmatený pohled.\n"Dneska je tak krásně, že ano?"\n"Stalo se něco o čem bych měl vědět?"\n"Právě se stalo něco úžasného. Počkej až to uvidíš. No dobré pro mě, méně dobré pro slizouna."\nUsmála jsem se a proplížila se k DJ-ovi. Tomu stačilo věnovat úsměv a vysvětlit mu o co jde. Naštěstí neměl Hasada rád stejně jako já a taky měl moc rád pozdvižení.\nPak jsem došla k muži, co měl naše zasnoubení oznámit a řekla jsem mu o svém malém videu. Samozřejmně jsem mu neřekla pravdu o tom, co na něm je a on tím byl nadšený.\nKdyž se blížil čas vyhlášení, tak tam už byl Hasad a byl náležitě upravený. Dobře pro něj.\n"Nesnaž se spálit oheň, popálíš se."\nVěnovala jsem mu zákeřný úsměv a než mohl zareagovat, tak jsem ho nenápadně postrčila do centra dění.\n"Dnes mám tu čest, abych mohl vyhlásit zasnoubení dvou mladých lidí. Hasada Atatürka a Rosemarie Meryem Mazurové."\nOzval se potlesk a já se na všechny zdvořile usmála.\n"Než však bude pronesen připitek a bude se moct slavit, tak si snoubenka připravila pro svého milého překvapení."\nPřešla jsem nahoru a převzala si mikrofon. Je čas hrát hloupou naivní holčičku, abych pak mohla ukázat, že si se mnou není radno zahrávat.\n"Děkuji a všechny vás zdravím. Jsem tak strašně šťastná, že je vás tu tolik. Moc se omlouvám, že vás okrádám o čas, ale chtěla jsem svému snoubenci ukázat, jak moc se těším na naši svatbu a tak jsem mu natočila video o které se chci s vámi všemi podělit. Nejlepší je ten konec...mohu tedy poprosit?"\nUdělala jsem ten nejsladší úsměv, který jsem svedla a pozorně se po všech podívala. To bude úžasný zmatek.\nBojovná morojka 7\n27. července 2016 v 20:01 | RozaBellaBelikov | Bojovná morojka\nByla tak nádherná, když bojovala. Nemohl jsem z ní celou dobu spustit zrak. Natáhla obě ruce vzhůru, pak si stáhla helmu, radostí poskočila s otočkou a pak pravou máchla směrem do leva i s helmou v ruce a pak s ní švihla o zem.\n"Ženská síla, cucáci!"\nZadusil jsem v sobě smích, když jsem ji viděl. Byla jako děcko, které vyhrálo první cenu.\n"Kdo chce ještě nakopat zadek?!"\n"Ty, pokud neupravíš svůj slovník."\n"Tati!" Otočila se tak rychle až její vlasy jí zavlály kolem obličeje. Byla nádherná.\n"Konečně jsi postoupila na novou úroveň. Ale Bílý plamen jsem nečekal. Neviděl jsem ho nikdy naživo. Jsem si jistý, že ho nikdo neovládl několik desítek let. Jsem pyšný."\n"To bys měl. Nebylo to těžké. Stačil správný spouštěč."\nPo plošině přešla k nám a objala se se svým otcem a pak mu zapíchla prst do hrudi.\n"Máš parádní průser, Ibrahime Mazure."\nZněla jako kárající matka a vzhledem k tomu koho peskovala to znělo vážně vtipně. Měl jsem co dělat, abych se nerozesmál.\n"Za prvé: Nechal jsi mě tu napospas líté sani. Za druhé: Neřekl jsi mi o Mehmedovi."\n"No jo, omlouvám se."\n"Chci slyšet všechno."\n"Můžu ti, ale říct vše, co vím."\nRose se posadila vedle mě a zaujatě poslouchala.\n"Jednoho dne asi před pěti měsíci tady v paláci byla Nurbanur a mluvila s mojí matkou. Nevím, co se stalo, ale matka byla rozčílená a Nurbanur řekla Mehmedovi, že jestli se jí pokusí někdy v životě kontaktovat, tak udělá všechno proto, aby to olitoval. Hned na to odjela ze země. Kam to nevím. Chtěl jsem to pro něj zjistit, ale bohužel se mi to nepovedlo. Mehmed se kvůli tomu hrozně trápil a když slyšel, co se tady stalo, tak přijel a vyzvídal. Když slyšel, co se stalo, tak vybouchl. Hrozně křičel a když odcházel, tak ještě na Valide zakřičel, že už ji nikdy nechce vidět a že za to, co provedla se bude smažit v pekle a pokud na něj ještě v životě promluví, tak jí tam pošle osobně."\n"To se Mehmedovi nepodobá. Na to jak ohnivou má povahu je to vždycky on, kdo krotí mě. Co se stalo tak hrozného, že se tak neovládl?"\n"Nevím. Bylo to před třemi měsíci. Hned na to si vybral z účtu nějaké peníze, zabalil si pár věcí a odjel ze země. Od té doby o něm nemáme zprávy. Pokoušel jsem se ho najít, ale neměl jsem štěstí."\n"Tati, našel si strážce, co dokázal najít mě a Lissu. Netvrď mi, že něčeho takového je schopný jen Dimitri. Musí být strážce, co dokáže najít i Mehmeda."\n"Snažil jsem se, Kiz."\n"Já ho najdu. Znám ho nejlíp ze všech."\n"Nepustím tě lítat po světě v marné snaze najít ho."\n"Já jsem se neptala, oznámila jsem ti to. Jdu si promluvit s babičkou. Pojď, Dimitri. Potřebuju někoho, kdo mě zastaví kdybych chtěla použít magii."\n"Kiz, teď to nech být. Chtěla jsi přece vzít přátele na prohlídku města. Dojdi se převléknout a k dárci a až budete připravení, tak vyrazíte."\n"Ale, Baba, ..."\n"Nepustím tě za matkou, když stěží ovládáš svůj vztek. Mohla by jsi nechtěně vyvolat svůj bílý plamen, ještě ho neumíš pořádně ovládat."\n"Kdo říká, že nechtěně," zamumlala a mě bylo jasné, že jeho řešení bylo to nejlepší možné.\n"Má Mehmed ještě věci v paláci?"\n"Ano, vzal si jen část věcí. Zbytek tady nechal."\n"Dobře. Uvidíme se později, tati."\nOdcházely jsme s ní a jen, co jsme byli z doslechu, tak se otočila na Lissu s Christianem.\n"Netvař se, tak nadšeně, Christiane."\n"Netvař se, tak nadšeně? To, co jsi předvedla, bylo naprosto famózní."\n"Něco je trénink a něco instinkt a náhoda."\n"Rose, ty jsi letěla."\n"To byl takovej nápad, který jsem před časem dostala během vyučování. Teď jsem konečně dostala šanci to vyzkoušet, ale je to namáhavé a ani nevíš jaké soustředění k tomu potřebuješ."\n"Koukaly jsme s Liss do těch knih, co jsi nám nechala poslat a je to neuvěřitelné. Píše se tam i o éteru."\n"Vážně? Nikdy jsem je pozorně nečetla. Jen ty věci o vládcích ohně."\n"Rose, to s Mehmedem mě mrzí."\n"Děkuju, Lisso. Vůbec nevím, co to do něj vjelo. Vím, že Nurbanur miloval víc než cokoliv na světě, ale nikdy by se nepostavil proti svojí rodině. Pokud to, ale bylo pro Nurbanur, tak mu to nemůžu vyčítat."\n"Věděla jsem, že rodina Nurbanur nemá vás Mazurovi ráda, ale doufala jsem, že kvůli dceři na staré křivdy zapomene."\n"To já taky. Napadá někoho, co se tu mohlo stát?"\nPřemýšlel jsem o tom a jediné, co mě napadlo bylo, že si ji Mehmed chtěl vzít a jejich rodiny to nedovolily.\n"Nechtěl si Mehmed vzít Nurbanur?"\nRose se po mě šokovaně podívala a přikývla. "To by dávalo smysl. Dimitri, jsi génius."\nJen jsem pokrčil rameny a nic neřekl.\n"Připravte se na turistickou exkurzi. Ukážu vám krásy Istanbulu. Vyzvednu si vás dva v Lissy komnatách."\n"Dojdu si za dárcem a do Mehmedova pokoje."\n"Dobře. Víš, kde nás hledat."\nVedla mě chodbama a já si zase užíval chvíli kdy jsem si ji mohl prohlížet. V tom bojovém obleku byla nádherná a ještě jsem byl úplně omráčený z toho, jak bojuje. Nic podobného jsem nikdy neviděl. Před jedněma dveřma se najednou zastavila a vyzkoušela kliku. Bylo otevřeno.\nChytla mě za ruku a vtáhla dovnitř. Byl jsem překvapený.\n"Pomoz mi, Dimitri. Jak znám Mehmeda, nechal mi tu vodítko."\nHledaly jsme už víc jak dvacet minut, když jsem si všiml, že v knihovničce byla jedna kniha vzhůru nohama. To mě překvapilo. Všechny byli pedantsky urovnané podle názvu a s nápisy odzhora dolů, ale tahle byla opačně. Vytáhl jsem ji a za ní jsem našel flash disk.\n"Rose? Něco jsem našel."\nPodal jsem ji flash disk a ona radostí vypískla a dala mi pusu na tvář. Hned na to se přesunula k notebooku na stole jakoby se nic nestalo. Naštěstí si nevšimla, co to udělalo se mnou a tak jsem se uklidnil a přesunul se za ní.\n"Sakra, má tam heslo."\n"Podívej se do nápovědy. Pokud chtěl, aby ses na to podívala ty, tak tam musel dát něco, co uhodneš jenom ty."\nV nápovědě bylo její jméno. Z toho jsem nebyl moudrý, ale ona na to chvilku nepřítomně koukala a pak něco rychle nacvakala a byla tam.\n"Co jsi tam napsala?"\n"Tak mi říkal, když jsem byla malá."\n"Prťavá voprsklá opička," zamumlala a já se rozesmál. To nemělo chybu.\nVložila disk a našla tam jediné video pojmenované jednoduše pro Rose. Pustila ho a naskočil tam obraz hezkého mladíka s tmavýma vlasama a stejnýma očima jako má ona.\n"Ahoj, Rose. Pokud jsi tohle našla tak si znovu dokázala, že jsi prťavá voprsklá opička. Je mi jasné, že teď prskáš a slibuješ mi pomstu, ale teď na to není čas. Chci ti vysvětlit, co se stalo a proč jsem odešel. V první řadě jsem rád, že jsi v pořádku a jsem si jistý, že je v pořádku i Liss. Nikdy by jsi nedovolila, aby se jí něco stalo. Pozdravuj ji. Je mi líto, že ji nemůžu pozdravit sám osobně.\nTak tedy k tomu, co se stalo. Jak jistě už víš s Nurbanur to nedopadlo dobře. Pohádaly jsme se, ale nebyla to jen tak obyčejná hádka," prohrábl si vlasy a povzdychl si. "Kdybych věděl, co jí Valide řekla, nikdy bych se jí nezastal. Měl jsem ji věřit. Nikdy si to neodpustím. Proto ji musím najít, nemůžu to takhle nechat. Musím to napravit. Něco jsem ti, ale nechal na památku. Nevím jestli se někdy vrátím, jestli se vůbec vrátím..."\nVšiml jsem si, že jí začaly slzet oči a přiložila prsty na jeho usměvavou tvář na obrazovce. "Mehmede..."\n"Ty jsi jedna z mála dobrých věcí, co naši rodinu potkala. Nenech se od nich zničit, hvězdičko. Ty musíš zářit v temnotě naší rodiny a neboj se o mě. Vzpomínka na tvůj úsměv mi dává sílu. Věřím, že to zvládnu a že tě s Nurbanur zase někdy uvidíme. Buď silná a nevzdej to. Nikdy to nevzdej a najdi si někoho, kdo uvidí, že nejsi dokonalá, ale bude se k tobě chovat jako kdybys byla. Někoho, kdo by pro tebe i umřel, protože nikoho lepšího si ani nezasloužíš. On tam někde je a čeká až tě objeví, až mu ukážeš krásu noční oblohy..."\nDala si ruku před pusu a snažila se neplakat. Cítil jsem se nesvůj, když jsem tohle poslouchal.\n"Někdy takový člověk je blíž než si myslíš. Možná stojí právě vedle tebe a ty to ani netušíš. Nikdy to nevzdej a teď se podívej pod stůl, je tam malá truhla. Něco jsem ti tam nechal..."\nSehla se pod stůl a vytáhla starou zdobenou truhlu. Položila ji na stůl a uvnitř našla červenou kašmírovou šálu a fotku. Ona, Mehmed a Bolin.\n"Vždy jsme byli nerozlučná trojice a ať budeme každý kdekoliv na světě, tak pořád budeme spolu. Nejsme sice sourozenci, každý máme jiné rodiče, ale jsme si blíž než si kdy nějací sourozenci kdy byli. Nechal jsem tam svůj šál, abys měla památku a přinesl ti štěstí. Pokud je moje tušení správné, budeš ho potřebovat. Nezapomeň na mě, protože já na tebe nezapomenu nikdy. Protože my dva jsme plamen, který nikdy neuhasí."\nRuku, co měl v pěst rozevřel a v ní hořel jasný plamen. Ona to zopakovala a sledovala jak v její ruce hoří plamen.\n"Dokud hoří, jsme stále spolu."\nRuku zase sevřela v pěst a oheň zhasl. Video skončilo a já si všiml, že Rose pláče.\n"Nebyla jsem tu, když mě potřeboval. Už od mala byl jako můj brácha, vždy jsem chtěla bratra nebo sestru...prostě sourozence. Chápeš?"\n"Tuhle šálu nikdy nesundal. Na všech fotkách ji má. Má ji od malička. Je to jediné, co mu zůstalo po matce. Dala mu ji předtím než umřela."\n"Nevěděl jsem, že.."\n"To jsi nemohl. Nemluvíme o tom. Byla to hrdinka. Obětovala se, aby zachránila svoje děti. Přepadly je strigojové a pozabíjely strážce. Teta Mihrimah byla vládce ohně stejně jako Mehmed. Schovala svoje děti a Mehmedovi dala kolem krku svoji oblíbenou šálu, kterou dostala od jejich otce v den kdy se potkaly. Byla zima a on jí její šálu nechtěně polil kávou, tak jí dal svojí a pozval jí na kávu. Mehmed tu šálu miloval, protože mu připomínala mámu. Když dorazily posily, tak byli strigojové mrtvý, Mehmed s Jihangirem v pořádku a teta Mihrimah měla ošklivé zranění. Umřela na celkové vyčerpání organismu a vykrvácení. Jihangir si to nepamatuje, protože byl miminko, ale Mehmedovi byli čtyři. Stál tam nad mrtvou matkou a v náruči držel svého bratra..."\nPevně jsem ji objal a nechal jsem ji plakat, tak dlouho jak potřebovala. Poté si kolem krku uvázala šál. Truhlu vrátila a flash disk si vzala. Poté odešla za dárcem a převléknout se. Napodobil jsem ji a pak jsme jely do města.\nVšechno nám vyprávěla a byla lepší než jakákoliv průvodkyně. Vyprávěla nám kde co bylo. Jako tržiště s otroky, které nechala Hürrem sultan zničit a postavit tam chudobinec s nemocnicí. Slavné mešity a tak podobně. Pečlivě jsem si vše ukládal do paměti, ale hlavně ji. Jak vždy nepatrně pohodila vlasy, když se otáčela. Jak se lehce kousla do rtu, když nevěděla jak se přesně vyjádřit. Drobný úsměv na tváři, když nám vyprávěla, jak jako malá utekla otci a on ji pak dvě hodiny hledal po celé mešitě, aby ji pak našel spát pod náhrobkem jejího prapředka prince Mehmeda, který zemřel na neštovice a který měl po sultánovi nastoupit na trůn.\nStále jsem nechtěla mluvit s Valide, protože jsem byla na ni naštvaná a věděla jsem, že pokud budeme spolu sami v jedné místnosti, tak na ni bez milosti použiju magii a vážně ji ublížím. S Christianem jsme si daly několik cvičných bojů, kdy se snažil proti mně použít, co se naučil, ale moc mu to nešlo.\n"Soustřeď se, Christiane. Jsi vládce ohně, je tvoji součástí. Jsi plamen, který nikdy neuhasne. Rozumíš mi?"\n"Chápu to, ale nejde mi to."\n"Ne dost, musíš se snažit víc."\n"Ale já se snažím."\n"Promiň, neměla bych na tebe být tak tvrdá. Půjdu se projet na koni. Dimitri, zůstaň prosím s Liss. Do hodiny maximálně dvou jsem zpátky. Pak si vás najdu."\nLehce jsem si klepla na spánek a Lissa pochopila.\n"Jen běž. Pročistíš si tím mysl."\n"Jen se dojdu převléct. Ochranku mi bude dělat někdo z palácových strážců."\nZa dvacet minut jsem už seděla v sedle a cválaly jsme lesíkem u mramorového zámečku. Přemýšlela jsem, kde by mohl být, ale nic mě nenapadalo.\n"Kam by jsi jel, kdybys mohl jet kamkoliv?"\n"To by záleželo na osobě kterou miluju. Jel bych tam, kde by byla ona."\n"Kde by ses schovala, aby tě nikdo nenašel?"\n"Přemýšlíš o tom, že bys od všeho utekla?"\n"Nedivím se. Kdyby se to týkalo mě, tak bych jela někam kde by mě nikdy nehledal. Třeba o mě každý ví, že absolutně nenávidím zimu, tak bych jela někam kde je zima. Tam by mě nikdo nehledal. Kde by tebe nikdo nehledal?"\n"Na místě, kde málo svítí slunce. Protože já slunce přímo miluju, i když jsem morojka."\nZastavila jsem koně a vydala rozkazy. Hned na to jsme se řítily mezi stromy, co našim koním síly stačily. Prudce jsem zastavila od ostatních, co šly kolem stájí. Lissa ze mě málem měla infarkt.\n"Kdo ti na to zvíře dával řidičák?!"\n"To jsi mě ještě neviděla řídit auto."\nSeskočila jsem dolů a prudce ji objala. "Vím kde je Mehmed. Nechápu, proč mě to nenapadlo dřív."\n"Fakticky? To je bezva. Kde tedy je?"\n"Je s Nurbanur. Můj otec ho naučil, jak cestovat, tak aby tě nemohly sledovat, ale nenaučil to Nurbanur."\n"No jo, ale tvůj otec ji přece hledal a nenašel ji."\n"Protože nehledal na správném místě."\n"Hledal na místech, kde je teplo, protože všichni věděly, že Nurbanur absolutně nenávidí zimu."\n"Chápu. Jela tam, kde je zima, protože věděla, že tam by ji nikdo nehledal."\nUsmála jsem se na Dimitriho. Pochopil to rychle.\n"Jsem tak nadšená. Nechám ji najít a pak tam s Dimitrim můžu zajet a přivést oba zpátky."\n"To je bezva, tak teď když máš tak dobrou náladu, tak ti to můžu říct."\n"Říct mi co?"\n"Volala Christianova teta Tasha a pozvala nás k sobě. Neřekly jsme ještě jo, protože jsme tě tu nechtěly nechat samotnou, ale pokud pojedeš za Mehmedem, tak na cestování budete s Dimitrim víc nenápadní a nebudeš si muset o nás dělat starosti. Ve dvou vám to půjde líp."\n"A taky budete mít větší soukromí, co?"\n"Klid, já to myslela dobře. Co si myslíš ty, Dimitri? Ty jsi strážce a rozumíš těmhle věcem. Myslíš, že bude bezpečnější cestovat ve dvou?"\n"Rozhodně bude bezpečnější, když budu mít na starosti jednoho moroje místo tří. I když ten jeden umí bojovat."\n"A udělal bys to pro mě? Bez tebe mi to táta nedovolí."\nUpřela jsem na něj oči a čekala. Po chvilce si povzdychl a přikývl.\nNemohl jsem jí říct ne, když se na mě takhle koukala. Navíc by to mohlo být příjemné. Jen sami dva. Bez omezení a pravidel.\nPevně mě objala a už zvesela kráčela do paláce. Byla si promluvit s otcem a dědečkem a ti se hned pustily do pátrání po Nurbanur. Pak si s Lissou promluvily s Valide sultan a ta byla smutná, že Lissa tak brzy odjede, ale slíbila jí, že určitě zase přijedou. Třeba po promoci a tak si ani moc nestěžovala.\nVelice rychle jsem se naučil, že téhle ženě je lepší vyhovět.\n"Když jsme tady takhle všichni, tak bych ti něco ráda oznámila, Rosemarie."\nVšiml jsem si, že se napjala a nelíbilo se mi to. Zmocnila se mě zlá předtucha.\n"Vím, že se ti to nelíbilo, ale našla jsem ti vhodného moroje na manželství. Dnes dorazí na večeři a pozítří na plese bude veřejně oznámeno vaše zasnoubení."\nRose se vymrštila na nohy a vztekle se po ní podívala. Já jsem nemohl dýchat. Rose se bude vdávat? Chtěl jsem, aby byla šťastná, ale doufal jsem, že by se mohlo stát, že by byla šťastná se mnou.\n"K tomu mě nikdy nedonutíš!"\n"Pozor na jazyk, Rosemarie. Večer se před Hasadem budeš chovat slušně nebo si mě nepřej."\n"Hasadem? To jako Hasadem Atatürkem?!"\n"Jestli ho znám?! Je to slizoun první kategorie, který si myslí, že srdce ženy získá vyhrnutím sukně. Vojel půlku turecka a ty po mě chceš, abych s ním byla v jedné místnosti?! Zešílela jsi?! Je to nechutné prase a pokud na mě promluví, tak mu upeču ksicht do křupava! To ti nestačí, co už jsi provedla?! Vyštvala jsi Mehmeda! Jednoho z mála normálních z naší rodiny! Jsi harpyje!"\n"Ani nevíš o čem mluvíš."\n"To mě nezajímá! Jediné důležité je, že si svojí touhou po manipulaci s cizími životy vyhnala Mehmeda."\nLissa se ihned zvedla a Christian jejího příkladu následoval. Vyšly jsme na chodbu, ale ani jeden si nebyl jistý jestli bychom tam Rose měly nechat samotnou.\n"Tak co je tak důležitého, že jsi mi to nemohla říct před nimi?! Stejně jsi mi už vrazila kudlu do zad! Provdat mě?! Zešílela jsi?! To se radši zabiju!"\nJejí hlas se roznesl po chodbách paláce. To snad nemyslí vážně?\nBojovná morojka 6\n25. července 2016 v 20:00 | RozaBellaBelikov | Bojovná morojka\nOd příjezdu a odchodu z dědečkovi pracovny to byla katastrofa a slibovalo to být ještě horší. Nejen, že si Valide myslí, že mě provdá, ale ještě mi chce dělat ze života peklo jen proto, protože nemá ráda moji matku. Fajn. Tuhle hru můžou hrát dvě. Nenechám si od ní organizovat život. Kde je ten Mehmed, když ho člověk potřebuje? On by mě podpořil a pomohl by mi jí to zatrhnout. Zapípala mi sms od Liss. Jihangir přijel.\n"Pospěš, Dimitri. Jihangir je tu."\nBylo mi jedno, co bude říkat babička. Už mě její názory nezajímají. Ne, po tom včerejšku. Dimitri mi byl v patách.\nVběhla jsem mu do náruče a pevně ho objala.\n"Sestřenko, vypadáš krásně."\n"Ty jsi zase vyrostl."\n"To už tak bývá, když dospíváš."\n"Nedělej si ze mě srandu. Kde je Mehmed?"\nZatvářil se divně. Co se tu děje? Kde je Mehmed?\n"Co se stalo? Kde je tvůj bratr?"\n"Je v pořádku, jen není v Turecku. Trochu se pohádal s Valide a odjel pryč, aby si mohl odpočinout. Nevím kdy přijede, zatím to neví ani on sám."\n"Chápu. Kdy odjel?"\n"Před třemi měsíci."\n"Před třemi...jdeme. Tohle jen tak nenechám."\nKdyž zjistila, že její bratranec není v zemi a všichni to věděli a nikdo jí to neřekl, tak vylítla jak čert z krabičky. Konečně se jí začal vracet její bojovný duch.\nOdtáhla svého bratrance zpátky. Valide už tam nebyla a Bolin s Aishe taky ne.\n"Povídaly něco o tréninku. Proč?"\n"Rose, nemyslím, že by jsi s nimi měla mluvit v téhle náladě."\n"Ti ať se těší. Jdeme! Jihangire, ty jdeš taky, tak se nesnaž odplížit."\nPobavilo mě, že i když k němu byla zády, tak o tom věděla. Lissa s Christianem šly s námi taky.\n"To bude sranda."\n"Jak pro koho, Liss. Jak pro koho."\nKráčela rychle a my jí následovaly. Zavedla nás do veliké haly v lese. Bolin s Aishe tam už byli, oba převlečení a bojovaly spolu. Nikdy jsem nic takového neviděl.\n"Neříkala jsi, že voda není dobrá zbraň?"\n"Ona ji neumí pořádně ovládat. Není pořádný vládce vody jako Aishe."\nOba si jí všimly a přestaly bojovat.\n"Počkejte tady a nezasahujte."\nZmáčkla tlačítko u zábradlí a najednou se vysunula lávka po které přešla k nim. Hala to byla obrovská, lemovaná stovkami sedaček. Uprostřed byla prohloubená, s plošinou obklopenou vodním příkopem a se skalnatým povrchem.\n"Nejsi oblečená na boj. To chceš bojovat takhle?"\n"Už jsem se bála, že se ani nezeptáš.."\nTo už se ozvalo zadunění a ze země, kde stála Rose se vysunul kus země a vymrštil ji do vzduchu, ale ta jako by to čekala se od vršku odrazila a saltem ho přeskočila, prudce se otočila a poslala mu plamen do zad.\nNa poslední chvíli před sebou udělal bariéru ze země.\n"Proč jsi mi neřekl o Mehmedovi?!"\nTrhl sebou a ona toho využila, aby ho srazila k zemi. Posílala útoky v rychlém sledu za sebou, ale Bolin už neútočil jen se bránil.\n"Doufal jsem, že přijede. Telefon mi nezvedá celou dobu, ale má ho pořád u sebe a tak mu píšu zprávy i když odpoví jen málokdy. Napsal jsem mu o tobě a že přijedeš. Doufal jsem, že přijede, že dostane rozum, ale napsal ať na něj nečekám, že nepřijede."\nRose přestala útočit a s hlavou skloněnou se vydýchávala.\n"Ani kvůli mně?"\n"Mluvil jsi s Nurbanur? Pokud někomu řekl kam jede nebo kde je, tak je to ona."\n"Zkoušel jsem to. Nevím, co se stalo, ale ona odjela mnohem dřív než Mehmed. Ptal jsem se její rodiny, ale ta se chovala jako kdyby vůbec neexistovala a pak mě vyhodily."\n"Fajn. Promluvím s Valide, ale nejdřív si dáme souboj. Jsem moc naštvaná na to, abych s ní teď mluvila."\nS Jihangirem odešly do šaten, kterých jsem si předtím ani nevšiml a vrátily se za deset minut. To, co měla na sobě...nikdy jsem nic takového neviděl.\n"Teď se dívej, Christiane, teď ti Rose ukáže něco, co jsi ještě nikdy neviděl. Do toho, Rose!"\nRose na nás mávla a pak se všichni rozmístily po ploše a nasadily si ochranné helmy.\n"Znáte pravidla! Poslední na nohou nebo na plošině vyhrává! Ať vyhraje ten nejlepší vodní vládce!"\nDívky se rozesmály a všichni se postavily do bojové pozice.\n"Teď krásně uvidíte, jak se jejich vládcovství projevuje v jejich povahách. Už od malička byla Rose temperamentní jako oheň. Aishe klidná jako voda, Bolin tvrdý jako skála a Jihangir jako tichý větřík, který se může změnit v tornádo, když se pořádně vytočí."\n"Už začaly?" ozval se vedle nás hlas Ibrahima Mazura.\n"Tak jsem o nic nepřišel."\nV klidu se vedle nás posadil a sledoval dění na plošině.\nStály jsme v bojových pozicích. To čekání mě nebavilo a poslala jsem první útok na Bolina, který se vyhnul a vrhl proti mně kus skály. Lehce jsem vytočila nohu a udělala otočku čímž jsem se vyhla. Udělala jsem klamný výpad levačkou na Jihangira, ale zaútočila jsem pravačkou na Bolina. Ten musel zvednout bariéru. Hned na to jsem pozvedla levou ruku a pravou natáhla k zemi, obloukem jsem je prohodila a vytvořila tak ohnivý šťít, který mě ochránil před útokem od Aishe. Šlehla po mě vodním chapadlem, ale stočila jsem svoje tělo, odrazila se do zadu na ruce, celé mé tělo se prohlo a když jsem švihla nohami zpět, tak plamen vypařil její vodu. Na nic jsem nečekala a rozeběhla se proti ní. Posílala na mě vodu, ale uhýbala jsem jí. Už jsem byla blízko!\nSklonila jsem se a botama sklouzla po podlaze. Proud vody mi proletěl nad hlavou, ale můj plamen jí zasáhl do břicha a schodil na zem dva metry ode mě. Hned na to mě zasáhl balvan do břicha a odrazil do zadu takovou silou až jsem chvilku válela sudy než jsem se zastavila.\nVšimla jsem si, že Jihangir zaútočil na Bolina a připravil ho o vzduch, vzdušným proudem kolem jeho hlavy. Aishe se zvedla a zaútočila na Jihangira. Měla nechráněný bok a tak jsem jsem natočila svoje tělo. Pravou nohu jsem nechala na zemi, levou odrazila od země a udělala otočku. Takže jsem pak zůstala stát na levačce a znovu pohyb zopakovala. Zasáhla jsem Aishe dvakrát a ta spadla z plošiny do vody. Věděla jsem, že je to jen na chvilku a taky, že jo. Udělala sloup vody a nechala se vynést nahoru. Zasáhl mě proud vzduchu a tak jsem nestihla uhnout jejímu sloupu vody, co mě uvěznil a potom zamrzl. Do háje! Zapomněla jsem, že tohle vládci vody dokážou.\nIhned jsem nechala vzplanout ruce i nohy a led se rozpustil. Další dva proudy do mě postupně narazily než jsem se vzpamatovala, abych je mohla odrážet. Ta chvilka rozptýlení stačila, aby mohl Jihangir zaútočit zatímco jsem zabavila Bolina, aby ji nemohl chránit. Oni dva se po sobě podívaly a bylo mi jasné o co tu jde. Spojily se.\n"Hej! Boline! To ti musí pomoct holka, abys byl schopný mě trefit?!"\nNajednou se od jeho pasu odmotalo ocelové lano a tak jsem udělala přemet dozadu a potom ještě jeden.\n"Doprdele, kdy ses to naučil?!"\n"Když sis válela šunky ve světě lidí!"\n"Fajn. Přestanu tě šetřit."\nRozeběhla jsem se na něj, odrazila se a kopem na něj poslala další plamen. Ukryl se za sloup skály a pak se země proměnila ve žhavou lávu.\n"A do pr-"\nNedá se nic dělat, stále jsem byla ve vzduchu a místo kam jsem měla dopadnout bylo pekelně rozpálené. Ve vzduchu jsem udělala salto, abych dostala svoje nohy pod sebe a pak jsem se soustředila na silný a rovnoměrný plamen. Zabralo to a vymrštilo mě to dost daleko, abych mohla přistát na vrcholu Bolinovi schovky.\n"Musíš se víc snažit, bratránku. Pořád jsem o krok před tebou."\nNašeho souboje využil Jihangir, který omráčil Aishe a jediný pohled na pohyb jeho rukou a zvedající vítr mi prozradil, co má v plánu. Během chvilky se zvedlo silné tornádo, které do sebe natáhlo žhavou lávu a ve svém víru ji uhasilo, takže vznikla bizardní socha. Věděla jsem, co musím udělat a tak jsem skočila salto dozadu a nechala se strhnout proudem vzduchu. Zaslechla jsem křik od Lissy, ale nebrala jsem ho v úvahu. Vím, že o mě má strach, ale k tomuto jsem byla zrozena.\n"Jsem Rosemarie a jsem vládce ohně. Já jsem plamen. Oheň mě nespálí, protože JÁ jsem oheň."\nZ mých rukou a nohou vyšlehly silné plameny a popohnaly mě dopředu. Vítr byl pořád dost silný a tak jsem kroužila dokola a dokola. Cítila jsem, jak teplota roste a najednou vír celý vzplanul. Jihangir se sice snažil schovat ve své vzdušné kouli, ale sklidil, co si zasel a spadl do vody. Byl ze hry. Vyletěla jsem na vršek a udržovala se ve vzduchu za pomoci hoření. Viděla jsem, jak na to Bolin kouká s otevřenou pusou a že se Aishe probírá. Přidala jsem teplotu a vyletěla z víru saltem vzad. Padala jsem po hlavě k zemi. Natáhla jsem ruce a soustředila se. Vír se přesunul k Bolinovi a když se snažil krýt, tak musel nakonec ustoupit. Přetočila jsem se a dopadla na nohy, hned na to jsem se odrazila na ruce a poté zpět na nohy čímž jsem uhla proudu vody od Aishe.\n"Nakopej jim, Rose!"\nUž na mě útočily oba. Zhluboka jsem se nadechla a vydechla a poté jsem natáhla obě ruce s pokrčenými lokty před sebe. Levou víc dopředu než pravou. A pak to začalo. Létaly proti mně kameny a kusy ledu. Otočila jsem nohou a začala jsem se otočkama vyhýbat překážkám. Takhle to, ale pořád nešlo. Strávily by jsme tu klidně hodiny. Sehla jsem se, udělala otočku na pravé noze a levou jsem kopla směrem k Bolinovi. Musel se krýt a tak neútočil. Připravila jsem si pěsti a několik ker jsem ranou rozdrtila. Aishe to překvapilo, ale to už jsem ji srazila do vody. Dala znamení, že to vzdává a tak to zůstalo jen mezi námi s Bolinem.\nJeho lano se mi omotalo kolem obou zápěstí a spoutalo mi ruce k sobě, na to s ním švihl a zvedlo mě to ze země a mrštilo to se mnou na záda. Takhle se mnou nevyběhne. To tedy ne! Cítila jsem jak ve mně sálá vztek na všechno. Na Mehmeda, který nechce zahodit svoji zahořklost kvůli tomu, aby mě aspoň viděl. Na Dimitrije, který si myslí, že jsem malé děcko. Na matku, která raději opustila otce než, aby se postavila jeho matce. Na otce, který sklonil hlavu místo toho, aby bojoval za svoji lásku. Ale hlavně na moji babičku, která si myslela, že může všem včetně mě organizovat život.\nA pak se to najednou stalo. Z mých rukou vystřelil plamen s tak vysokou teplotou, že byl skoro bílý. Lano se v půlce přetavilo a šokovaný Bolin se nezmohl na slovo. Osvobodila jsem se, švihla nohama dozadu a vyskočila na nohy. Hned poté jsem dala ruce k levému boku. Levou dospod a pravou nad ní. Mezi nimi byl prostor kde jsem nechala vzplát bílý plamen a poslala ho k Bolinovi. Ten část útoku vykryl, ale stejně ho ta síla srazila dolů.\nRozhlédla jsem se okolo a pak mi došlo, že jsem tu zůstala jediná.\n"Kdo je nejlepší vládce teď, co?!"\nBojovná morojka 5\n22. července 2016 v 20:00 | RozaBellaBelikov | Bojovná morojka\nPásku z ruky mi sundaly a já si naposledy upravila oblečení, co jsem měla na sobě. Uhladila jsem si sukni ke kolenům a přitáhla si svetřík blíž k tělu, uhladila jsem vlasy a překontrolovala líčení.\n"Lepší už to nebude."\nOzvalo se zaklepání a po vyzvání vešel otcův strážce Mustafa.\nS pokývnutím mi otevřel dveře a jen co jsem prošla, tak je za mnou zavřel a odvedl mě k autům, která nás měla odvést na letiště, kde na nás čekalo soukromé letadlo. Lissa s Christianem už seděli v předním voze a Dimitri na mě čekal u toho druhého. Pořád jsem se vedle něho cítila nesvá, ale nechtěla jsem to dávat najevo. Nechce mě a musím s tím žít. Prostě budu dělat, že se nic nestalo a snad se mi to povede.\nOtevřel mi dveře a nechal mě nasednout. Jen, co jsme byli usazení, tak jsme vyrazily. Jen, co jsme seděly v letadle, tak si vzal slovo Mustafa a začal jim vše vysvětlovat. Jak se mají chovat, co a jak. Jak bude přibližně probíhat denní program, co vše se bude dít a tak. Já jsem vypla a jen pozorovala mraky.\n"Vypadáš na míle daleko."\nS úsměvem jsem se na něj podívala a přikývla. Když mám být jen jeho přítel, tak musím začít.\n"Bude to v pořádku. Sám jsi mi to říkal."\n"To ano. Na konci cesty tam čeká tvoje rodina."\n"Dlouho jsem je neviděl."\n"Třeba by jsi mi ji někdy mohl ukázat, aby to bylo fér. Ty moji uvidíš. Navíc jsi mi slíbil, že mi ukážeš Rusko."\nJen se usmál a přikývl. "Někdy ti ho ukážu."\nVšimla jsem si, že souhlasil jen s Ruskem.\n"A svoji rodinu?"\n"Tu taky. Neboj."\n"Třeba z tvojí rodiny dostanu nějaké zahanbující informace, soudruhu. Třeba, že sis jako malý hrál s panenkama a podobně."\n"Mám tři sestry. Co myslíš?"\nTo mě rozesmálo. "Být tak moucha na zdi a vidět to."\nRozesmál se se mnou a já byla ráda, že to divné napětí mezi námi opadlo. Bylo téměř nesnesitelné být u něj, když mezi námi vládlo napjetí.\nUž to mezi námi přestalo být divné a zase jsme si dokázaly spolu povídat. Když jsme dorazily k limizíně čekal tam další strážce.\n"Sultánko, tak rád vás vidím."\nPřešla k němu a chytla ho za ruce.\n"Ráda tě vidím. Jak se ti daří? Co dědeček?"\n"Mám se výtečně, děkuji za optání. Váš dědeček se už vás nemůže dočkat. Mám vám vyřídit, že vás chce vidět okamžitě jen co dorazíte."\n"Tak ho nenechme čekat."\nNabídl ji ruku a odvedl ji k autu kam ihned nastoupila a my s ní. Mustafa si sedl dopředu k Sokolovi, který řídil. Istanbul bylo krásné město a Rose o něm spoustu věděla. Vyprávěla nám toho hodně a já ji zaujatě sledoval. Jak jí zářily oči, její úsměv, jak si pořád odhrnovala neposlušný pramen vlasů, který jí pořád lechtal na tváři. Všiml jsem si toho už dávno. Několikrát mě napadlo, že by se jí hodila nějaká sponka, která by ten pramen zkrotila.\nUž z dálky jsme viděli veliký palác ke kterému jsme očividně směřovaly. Rose si povzdychla a pohladila sklo auta.\nDal jsem jí ruku na její a lehce stiskl. Věnovala mi děkovný úsměv a dala se do řeči s Lissou a Christianem. Moji ruku držela a nepustila dokud jsme nebyli u cíle. Když auto zastavilo, tak už u něj byl sluha a podával jí ruku, aby jí pomohl vystoupit. Poté pomohl i Lisse zatímco mi jsme vystoupily bez pomoci. Byl to obrovský palác z mramoru. Byl nádherný a hodně zdobený. Šlo poznat, že je taky hodně starý.\nSeřadily jsme se podle pokynů Mustafy. Strážci poslední, před nimi Lissa s Christianem a Rose jako první. Všiml jsem si, že byla napjatá a pak to najednou zmizelo a byl tam zase ten arogantní výraz, který jsem tak neměl rád. Neslušel jí, jí slušel úsměv.\nVypadala přesně jako tehdy než vešla do školní jídelny. Arogantní princezna. Neomylně nás vedla chodbama a najednou se ozval něčí hlas: "Povstaňte! Přichází ctěná Rosemarie sultan!"\nV půlce cesty se zastavila a pohlédla do otevřených dveří, potom pokračovala v cestě. Když jsme procházely kolem, zahlédl jsem, že je tam skupina děvčat v dlouhých šatech seřazené do řady z obou stran široké uličky. Šaty byli obyčejné a tak jsem předpokládal, že to budou služky. Při pohledu na mě si začaly šuškat a hihňat se. Bezva.\nRose nám ukázala pokoje a šla se převléknout. O něco později mi na dveře zaklepala její služka, že Rose už je připravená. Vešel jsem tedy do jejího pokoje a ve dveřích jsem se zastavil. Byla nádherná. Jako turecká princezna z pohádek.\nMěla vyčesané vlasy, v nich měla ozdobné šperky a průhledný závoj stejné barvy jako šaty, který jí zakrýval vlasy a splýval po zádech až k jejímu krásnému zadečku, který byl díky šatům zvýrazněn. Rychle jsem se podíval jinam, aby mě nenachytala.\nJestli tohle bude tady nosit, tak jsem si jistý, že nebudu mít klidné spaní. Už nikdy, protože i když jsem se snažil myslet na něco jiného, tak můj mozek si dokázal přesně vybavit, jak vypadá a s radostí mi to přehrával zas a znova.\n"Můžeme? Představím tě dědečkovi. Bude se ti líbit."\nPodle pokynů jsem kráčel metr za ní a když jsem viděl, co má na sobě bylo mi to jasné. Abych jí neponičil šaty.\nVedla mě krásnou chodbou zdobenou zlatem až ke dveřím u kterých čekaly dva sluhové.\nJeden přikývl a po zaklepání vešel.\n"Pane, je tu vaše vnučka Rosemarie sultan."\nRose na mě kývla a společně jsme vešly. Já se zastavil kousek za dveřma a Rose přešla k muži, který do té doby seděl za mohutným mahagonovým stolem.\n"Rosemarie, sluníčko, měsíčku můj. Tak rád tě vidím živou a zdravou."\nNechala se vtáhnout do objetí a při jediném pohledu mi bylo jasné, že ty krásné tmavé oči má po svém dědečkovi.\n"Budeš mi muset všechno povyprávět, ale nejdřív kdo je to s tebou?"\n"Ach, omlouvám se, dědečku. Tohle je můj strážce. To on nás s Lissou našel a přivedl. Dědečku, tohle je Dimitri Belikov. Dimitri, tohle je můj milovaný dědeček. Ahmed Mazur."\n"Já rád poznávám tebe, Dimitri. Děkuji ti, že jsi mi přivedl moji milovanou vnučku. Dám ti cokoliv si budeš přát."\n"Jen konám svoji povinnost. To nic nebylo."\nMěla pravdu, že se mi bude líbit. Vůbec nezapadal do obrazu který jsem si o jejich rodině díky jeho synovi udělal. Zřejmně měl Ibrahim povahu po matce, což bylo znepokojivé.\nRose se s ním posadila na terasu a vyprávěla mu, co všechno s Lissou zažily. Všiml jsem si, že před ním neměla žádné tajnosti. Vyprávěla mu všechno, i to co svému otci neřekla.\n"Koukám, že jste se nenudily."\n"To ne. Psala jsem ti, ale nevím jestli..."\n"Všechna tvoje psaní dorazila. I všechny dárečky. Děkuji ti."\n"Já jsem rád, že jsi v pořádku. Během dneška a zítřka dorazí zbytek rodiny, tak se připrav na dlouhé rozhovory. Pozdravuj Vasilisu. Pozdravím se s ní později."\n"A poslední věc než půjdeš. Líbí se ti nějaký mladý muž? Věk už na to máš."\nJejí tváře získaly roztomilý růžový nádech.\n"Na to jsem ještě mladá."\n"Jak myslíš. Teď by sis, ale měla po dlouhé cestě odpočinout. Dojdi ještě za babičkou. Netrpělivě tě očekává."\nOpustily jsme jeho pracovnu a Rose mě vedla směrem k její babičce. Došly jsme zase k harému, jak jsem byl informován. Nahoře na balkoně stála přísně se tvářící žena s tmavými vlasy a zelenýma očima. Zlehka se uklonila a já sehnul hlavu na znamení úcty. Žena se otočila a zmizela za dveřmi.\n"No, zatím to šlo dobře. Musím tě požádat, ale aby si pak počkal raději na chodbě."\nNelíbilo se mi ji tam pustit samotnou. Obvzlášť po tom, co jsem viděl jakou hrůzu z toho setkání měla.\nJak po mě chtěla, tak jsem udělal. Počkal jsem venku, ale nelíbil se mi její pohled, který mi věnovala předtím než se za ní zavřely dveře.\nVešla jsem do jejích komnat a znovu mě přepadl ten nepříjemný pocit jako kdybych vlezla do klece se lvem, který má hlad a jen čeká, kdy zaútočit. Přešla jsem před ni a zlehka se poklonila, abych ji uctivě pozdravila.\n"Rosemarie, jsem moc ráda, že jsi v pořádku. Posaď se."\nNepříjemný pocit vzrostl, ale poslechla jsem a posadila se vedle ní. Úsměv, který mi věnovala mě znepokojil.\n"Jaká krásná mladá dáma z tebe vyrostla."\n"Děkuji. Omlouvám se, že jsem ti přidělala starosti."\nJen nad tím mávla rukou.\n"Hlavně, že jsi v pořádku. Tak se mi ukaž."\nChytila mě za bradu a důkladně si mě prohlížela.\n"Opravdu jsi moc krásná. Stejně jako tvoje prapra-nevím-kolik-prababička Hürrem."\nSrovnává mě s Hürrem sultan? Propána proč?\n"Víš, že ve tvém věku měla tvého praprapradědečka Mehmeda?"\n"Proč mi to říkáš, babičko?"\n"Brzy budeš plnoletá. Měla by jsi přemýšlet o manželství."\n"To ano, ale já se na to ještě necítím, babičko. Jsem ještě malé dítě."\n"Nejsi dítě, jsi mladá dívka."\n"Dobře, tak jsem mladá dívka, ale to na věci nic nemění. Ještě nějakou dobu nechci o svatbě ani slyšet."\n"A to je jak dlouho?"\n"Dokud si sama nevyberu manžela."\n"Víš, že to takhle nefunguje."\n"Proč mě chceš, tak moc provdat?"\n"Ty se ptáš? Děláš svému otci ostudu. Měla by jsi mít někoho, kdo na tebe dohlédne."\n"O to se otec už postaral. Mám už strážce, kterého mám věčně za zadkem. Pokud s tebou otec už nemluvil, tak ti to řeknu sama. Od doby, co mě strážce Belikov přivedl zpátky na akademii, tak už se chovám slušně. Nebyla jsem v ředitelně ani jednou."\n"Už jsem mluvila s Vasilisou a s tím jejím okouzlujícím přítelem. I když si mohla vybrat lépe. Někoho s vyšším postavením."\n"Jmenuje se Christian, babičko. Je z královského rodu stejně jako ona, je to Ozera."\n"Mohla si vybrat nějakého jiného. Třeba Zeklos nebo Ivaškov. Mají vyšší postavení a pokud chce dobré postavení v královské radě..."\n"V jejím věku je jen Jesse Zeklos a je to nevychované nadržené prase, který to zkouší na každou holku bez ohledu na to jestli už vztah má nebo ne. Jde mu jen o sex. Ivaškova neznám, ale taky nemá dobrou pověst."\n"Je to, ale synovec královny."\n"Který nedokáže zůstat střízlivý. Myslela jsem, že máš Lissu ráda a tohle bys jí přála?"\n"Mám ji ráda. Je to slušně vychovaná mladá dáma, jak se na Dragomirovou sluší a patří. To se o tobě říct nedá. Všechno to máš po své nevychované matce."\n"Matku do toho netahej. Je to stejná povaha jako ty. NE ona je lepší, protože jí záleží na tom, abych byla šťastná."\nZvedla jsem se a dala se na odchod.\n"Ještě jedna věc, Rosemarie."\nKdyž vyšla, tak měla slzy na krajíčku. Nevěděl jsem, co se tam stalo, ale asi to nebylo hezké. Nic neřekla jen kráčela pryč a do svých pokojů. Následoval jsem ji, ale nebyl jsem si jistý jestli se mnou chce mluvit a tak jsem mlčel. Nechala mi otevřené dveře a tak jsem vešel a zavřel za námi.\n"Bylo to tak zlé?"\n"Bylo to horší než jsem myslela. Bylo to příšerné."\nPřešla ke mně a zabořila mi obličej do hrudi. Objal jsem ji pažemi, aby se mohla uklidnit. Pak jsem ji pustil a ona přešla k zrcadlu, aby zamaskovala svoje slzy. Ozvalo se zaklepání a dovnitř vešla služka.\n"Co se děje, hatun?"\n"Před chvíli do paláce dorazil váš bratranec princ Bolin a jeho sestra Aishe sultan."\nRose se zářivě usmála a ihned spěchala z pokoje pryč. Přidržovala si šaty, aby neupadla. Zastihla je až u harému kolem kterého jsme procházely, když jsme přijely.\nVběhla mu do náruče a on ji k sobě pevně přitiskl. Byl o hlavu vyšší a byl bledší než Rose, měl krátké tmavé vlasy a zelené oči. Jeho ruce byli na moroje znepokojivě svalnaté. Mezi moroji vypadal jako kulturista.\n"Promiň. Jsi tak drobná, že se špatně odhaduje síla stisku."\nSe smíchem ji zvedl a zatočil ji ve vzduchu.\n"Ani nevíš, jak jsem rád, že jsi v pořádku."\nPustil ji, aby se mohla obejmout s dívkou vedle něj. Měla dlouhé tmavé vlasy jako Rose, ale její kůže byla bledší než Rosina, taky měla zelené oči a byli stejně vysoké.\n"Aishe, tobě to tak sluší."\n"Tobě víc, Rose. Byla jsi dva roky na útěku mezi lidmi a přesto vypadáš, tak nádherně."\n"Děkuju. Musíte mi toho oba tolik vyprávět. A kde je Mehmed? Většinou je pořád s tebou, Boline. Jste spíš jako bratři než bratranci."\nS Aishe si vyměnil rychlý ustaraný pohled, kterého si Rose nevšimla.\n"To je škoda, ale jsem si jistá, že zítra tu už bude. Dědeček říkal, že zbytek rodiny během dneška a zítřka dorazí."\nVečer jsme všichni večeřely u Rose v komnatách. Bylo zajímavé sedět na velkých polštářech místo židlí. S Bolinem byla sranda a hlavně si dělal legraci z Rose, která se pak roztomile vztekala.\n"Počkej zítra. Nakopu ti."\n"To bych chtěl vidět. Co kdybychom to pak udělaly zajímavější?"\n"Počkejme až tu bude ještě aspoň Jihangir. Pak budou zastoupeny všechny elementy. Bude to zajímavější. Všichni proti všem."\n"Beru, ale ty nevyhraješ."\nChristian se zeptal, takže já nemusel.\n"Jak všechny elementy? Jste rodina, tam jsou většinou maximálně dva různé elementy. U nás převažuje oheň."\n"Máš pravdu, Christiane, ale my musíme být zkrátka něco extra."\n"Jak okouzlující prosba. Náš bratranec Mehmed je, jak to říkáte vy, uživatel ohně. Rose taky, což je hodně zajímavé, protože celý náš národ jsme většinou zemní a větrné typy, pak je tu docela dost vodních, i když ne tolik jako zemních nebo větrných, ale ohnivých je tu po čertech málo."\n"Ty se v tom vyžíváš co? Prostě mu řekni, co chce slyšet než ti upeču ksicht do křupava."\n"Nemáš to dostat, že jsi tak protivná?"\nPoslala na něj plamen, ale v půlce cesty zhasl. Vztekle se podívala na Aishe, ale znovu se usadila.\n"Jak jste viděly, tak moje sestra je uživatel vody. Mehmedův mladší bratr Jihangir, je uživatel vzduchu a já země. Na každého uživatele ohně připadá asi sto..stopadesát uživatelů země, asi padesát až sto uživatelů vzduchu a tak dvacet až padesát uživatelů vody. Dva ohnivci v rodině jsou rarita, ale vzhledem k jejich ohnivým povahám se není čemu divit."\nRose našpulila pusu a vypadala jako malá holčička. Bylo to roztomilé a měl jsem chuť ty její rty zlíbat.\nPo večeři si mě zavolala její babička a tak jsem se odebral ihned za ní, aby nemusela dlouho čekat. Cestu jsem si sice pamatoval, ale byl jsem rád, že mě vede její služka, protože všechny chodby vypadaly stejně. Po vyzvání jsem vešel dovnitř a předstoupil před ní. Měl jsem nepříjemný pocit jako když jsem lovná zvěř a ona lovec. Zlehka jsem se jí poklonil.\n"Ty jsi tedy ten strážce mojí vnučky Rosemarie?"\n"Ano. Jmenuji se Dimitri Belikov."\n"Slyšela jsem toho o tobě spoustu, Dimitri. Přezdívají tě "ruský bůh Belikov", věděl jsi o tom?"\n"Ty s tím snad nesouhlasíš?"\n"Neposlouchám, co si lidi šuškají. Soustředím se na svoji práci."\nVůbec nevypadala, že je ráda.\n"Slyšela jsem, že máš velkou zásluhu na změně nevhodného chování mojí vnučky."\n"Nevím jestli změně, protože před jejím útěkem jsem ji neznal, ale od doby, co ji znám se nechová nevhodně na mladou morojku. Chová se lépe než některé její spolužačky, ale jak jsem řekl. Nedám na povídačky."\n"Má nějakého chlapce?"\n"Žádného k sobě nepustí. Jediný se kterým jsem ji viděl bavit kromě přítele její kamarádky Christiana, je dhampýrský novic Mason se kterým se baví jen když mají spojené hodiny nebo když se spolu s Vasilisou a Christianem učí v knihovně. Takže můžete být klidná, nechová se nevhodně. Dávám na ni pozor."\n"To jsem ráda. Ibrahim vybral dobře. Dávej na ni stejný pozor jako do teď."\nBral jsem to jako znamení k odchodu a proto jsem přikývl, uklonil se a rychle odešel. Ten nepříjemný pocit zmizel, jen co jsem opustil ty komnaty. Divné.\nRáno jsem se podle pokynů Mustafy oblékl a jedna ze služek mě informovala, že se bude snídat v zahradě a že nemám na Rose čekat, že dorazí o chvilku později a tak jsem šel za Lissou a společně s Christianem jsme se vydaly do zahrady.\n"Proč Rose dorazí až za chvilku?"\n"Uvidíš za chvilku. Rose nemá ráda šaty. Včera je měla jen kvůli dědečkovi, ale jinak je nesnáší a radši by nosila něco podle svého. Ale to kromě cesty mezi normální lidi nesmí a tak má s otcem dohodu. Pokud se jí podaří dostat do mramorového zámečku, který je na druhé straně téhle obrovské zahrady, tak si může obléknout, co chce. Tohle absolvuje každé ráno. Proto jsou její služky nejhezčí ze všech. Jsou ve skvělé formě díky nahánění Rose."\nPřipojil se k nám i Bolin s Aishe a společně jsme kráčely zahradou až k altánu, kde bylo vše připraveno.\n"Kdo myslíš, že ji chytí, Vasiliso?"\n"Jelikož netrénovala, tak si myslím, že ji chytí a že to bude strážce Mustafa."\n"Viděla jsi vůbec Mahidevran? Sázim na ni."\n"Blbost, Boline. Chytne ji Nigar...."\nNic dalšího říct Aishe nestihla, protože kolem ní prosvištěla Rose. Byla pekelně rychlá.\n"Ta ty šaty musí ze srdce nenávidět,"usmál jsem se.\n"Slabý výraz, kámo," zasmál se Bolin a když jsem viděl Rose, tak jsem musel souhlasit.\n"Proč nepoužije magii?"\n"Proti pravidlům, Christiane. Pokud to udělá, tak automaticky prohrála."\nZa deset minut už kráčela ve svojí teplákovce vedle usmívajícího se Mustafy. Bylo jasné, kdo ji chytil a že si svoji teplákovku dlouho neužije.\n"Takže dneska šaty, Rose?"\nKdyž o dvacet minut později dorazila, tak na ni žádný běh nebyl poznat. Byla načesaná, v šatech a jak už jsem si stihl všimnout tak s závojem, jako ostatní ženy tady. Když vycházely z paláce, tak neměly odkryté vlasy a v paláci ho nosily jen služky.\nPři snídani se k nám připojila i její babička. Všiml jsem si, že Rose byla podivně napjatá. Možná následek včerejšího rozhovoru nebo to tak prostě bylo vždycky.\n"Jsem ráda, že víš, co se sluší a patří. Nerada tě vidím nevhodně oblečenou."\nRose nic neřekla, ale všiml jsem si, že ruku, co měla v klíně sevřela v pěst.\n"Co vlastně budete dělat dnes, Boline?"\n"Půjdeme trénovat pokud to nevadí."\n"Ale jistěže ne. Půjdete všichni?"\n"Ano, čekáme už jen na Jihangira, aby to bylo zajímavější. Všichni proti všem."\n"Hlavně se nezraňte a žádné modřiny. Za týden bude ples a my se před lidmi nemůžeme nevhodně ukázat."\n"Co je to za ples?"\nTy dvě se propalovaly pohledem, ale nikdo z nás nechápal proč.\n"Mě se neptej, já jsem totiž ta nesvéprávná za kterou musí všichni rozhodovat."\n"Zase se chováš jako malá holka."\n"Budu se chovat jak chci, obvzlášť po tom, co jsi předvedla včera."\n"Bylo to pro tvoje dobro."\n"Dobro? Bylo to ponižující a odporné. Tohle jsem si o tobě nemyslela. Nechat mě prohlídnout od doktorky jestli jsem pořád panna je sprostý. Pokud mě omluvíte, jdu se projít."\nIhned jsem se vydal za ní. Byla to moje povinnost, ale hlavně jsem ji chtěl utěšit. Chytil jsem ji až vzadu v zahradách.\n"Poslala tě ona?"\n"Ne, přišel jsem z vlastní vůle. Jsi v pořádku?"\n"Ne, nejsem. Ona mě tak strašně ponížila."\n"Určitě to nemyslela zle."\n"Potom, co mi řekla včera mi je jasné, jak to myslela a to mě na tom strašně štve. Nemůže za mě rozhodovat. Sama si vyberu, jak chci žít svůj život."\n"Máš pravdu, nikdo tě nemůže nutit žít vlastní život podle toho jak chtějí oni."\n"Přála bych si, aby to chápala stejně jako ty."\n"Kdy tam vůbec byla doktorka? Nevšiml jsem si jí."\n"Večer. Poslala jsem Nigar hlídat ke dveřím kdybys náhodou chtěl vejít, aby tě nepustila dokud doktorka neodejde."\n"Aha. To nebylo třeba, tvoje babička myslela na vše. Neexistovala šance, že bych přišel nevhod, protože v tu dobu jsem byl u ní. Zavolala si mě."\n"Na výslech, že jo? Mrcha jedna. Jako by mi nemohla věřit, že jsem s nikým nic neměla. Ne, ona se musí přesvědčit a ještě vyzvídat jestli to náhodou nemám v plánu."\n21. července 2016 v 20:01 | RozaBellaBelikov | Bojovná morojka\nBojovná morojka 3\n21. července 2016 v 20:00 | RozaBellaBelikov | Bojovná morojka\nSledoval mě a vypadal, tak krásně mimo až mě z toho zahřálo u srdce. Líbím se mu!\nS Lissou jsme se daly do tance a když jsem viděla Christiana, tak jsem mu ji elegantně poslala do náruče. Poté jsem se vzdálila a chtěla si promluvit s Dimitrijem. Chtěla jsem ho požádat o tanec, ale asi měl obchůzky, protože byl na odchodu.\nPřekvapeně jsem se podívala po zdroji hlasu a poznala Masona. Vedle něj stál Jesse a Ray.\n"Tak mluvte. Nemáte jí co říct?"\n"Omlouváme se. Nic z toho, co se říkalo jsme neudělaly."\n"Říkáte, že co se nikdy nestalo, se nestalo? Díky."\n"Mia s námi spala, když ji poslechneme."\n"Já napsal ten nápis v kostele a odpálil ten náhrobek. Co si říkala na ten spořič obrazovky? Dalo nám to docela zabrat."\nKdyby mu Mason nedal záhlavek, praštila bych ho sama.\n"A taky to s tou krví. Mysleli jsme, že by byla sranda sejít se u princezen a napsat to z ruky. Doslova."\nJess mi ukázal své zápěstí. O co tu jde?\n"Je to krvavý skandál. Krvestřik. Otevřeš si zubama zápěstí a stříkáš."\n"Dost. Na té posteli spím. A co ta kočka?"\n"To nebyla liška?"\n"Ubližovat zvířatům je..nechutné."\n"Říká hrůzný sprejer krve."\n"Prosím, Rose, neubližuj mi."\nZamyslela jsem se a všimla si opodál stojící Natalie. "Běž tančit s Natalie." Podíval se stejným směrem a pak na mě. Natalie si všimla našeho pohledu směrem k ní a byla zmatená. "Běž. Hned." Přikývl a hned odešel. Natalie překvapeně přikývla a podívala se mým směrem. Věnovala jsem jí úsměv a když ho viděla, tak se rozzářila. Aspoň bude mít svůj vysněný večer. Poté jsem se podívala na Jesse. Dřív jsem uvažovala, že bych s ním chodila, ale rozmyslela jsem si to. I když jsem si občas říkala jestli jsem neudělala chybu. Teď jsem věděla, že ne.\nSmutně se na mě podíval a raději rychle odešel.\n"Kdo je muž?"\n"Ty jsi pravý muž."\nZazubila jsem se na něj šťastná, že je odhalil a objala ho a dala mu pusu na tvář. Poté jsem se šla podívat na tu roztomilou dvojici, když jsem si všimla Mii, která se do nich začala navážet.\n"Dovolíš, Ozero? Já to vyřídím."\n"Rose, slyšela jsem, co se stalo. Copak? Tvoje psychopatická kamarádka tě napadla?"\nChytla jsem ji za ruku a strhla ji náramek kterým zakrývala obvaz.\n"Máš prosáklý náramek. Tvý otroci mi všechno řekly. Chudák Aaron nemá ponětí jaký jsi psychopat. Ty jsi zabila tu kočku."\n"Oskara? Ošetřila jsem ho. Kočce bych neublížila."\n"Óó, chudinko. Celou dobu si myslím, že jsi hlavní viník a ty jsi přitom nejistá malá holka s potřebou pozornosti."\nVystartovala po mě a tak jsem použila to, co mě Dimitri naučil a vrazila jí.\n"Pokud to nebyla ona, pak je tu větší hrozba a Lissa zmizela. Nevím kde je."\nViděla jsem sbíhat se strážce, aby situaci uklidnily.\n"A není na tajném místě kam chodí, když chce být sama?"\nNechala jsem se Albertou vést a kráčela za ní.\n"Jste v pořádku, princezno?"\n"Proč jste vyvolala rvačku?"\n"Já? To Mia si začala. Navážela se do nás a když jí došly argumenty, tak se mě pokusila napadnout. Byla to sebeobrana."\n"Dobře, ale raději vás doprovodím do vašeho pokoje."\nNehádala jsem se. Tam se aspoň budu moct v klidu podívat Liss do hlavy a ujistit se, že je v pořádku.\nJen, co jsem za sebou zavřela dveře, tak mě dvě ruce popadly a umlčely. Další dvě mě chytily za ruku a během chvilky jsem cítila píchnutí jehly do ruky. Během chvilky jsem nevěděla o sobě.\nO něco později mě vtáhlo pouto. Lissa s Christianem. Najednou se Christian skácel a Lissa pak už nic víc neviděla a po chvilce ztratila vědomí ze stejného důvodu jako já. Ten šok trochu otupil účinky sedativ. Pomalu jsem se roztřeseně postavila a vydala se pro pomoc. Dimitri. On je jediný, kdo mi teď může pomoct.\nPřidržovala jsem se zdi dokud jsem nedošla k jeho pokoji. Klepala jsem, ale nikdo neotevíral. Je možné, aby tam nebyl? Vyzkoušela jsem kliku a ta povolila, dveře se otevřely a já spadla na zem. Dvě mužské paže mě zvedly ze země a já se okamžitě ztratila v jeho pohledu.\n"Co se děje, Rose?"\nCo se děje? Jo, co se děje? Proč jsem sem přišla?\n"Já..si nemůžu vzpomenout."\nPosadil mě na postel a ustaraně se na mě podíval. Pak si všiml mojí ruky.\nPřekvapeně jsem koukala na modřinu na ruce a pak jsem si všimla drobného vpichu na ruce. Lissa!\nNež jsem stačila cokoliv říct, tak mě zlehka políbil na modřinku a já v tu chvíli na vše zapomněla. Sklonila jsem se k němu a než jsem se stačila zastavit, tak jsem ho políbila.\n"Rose, co to děláme?"\nNepoznávala jsem se. Co to dělám? Líbilo se mi to a bylo těžké se soustředit, ale nevěděla jsem proč a tak jsem se poddala.\n"Líbí se mi tvoje šaty. Spálíme je."\nDimitri mi rozepl šaty a hodil je do ohně, ale bylo mi to jedno. Líbal mě a jeho velké ruce na mé kůži krásně hřály. Mozek se mi rozpouštěl do kaše, ale pořád tam byl ten otravnej neodbytnej hlásek který mi říkal, že něco není správně. Najednou mi Dimitri sundal náhrdelník a bylo to jako studená sprcha. Pane bože Lissa! Dimitri ho vyhodil z okna a pak se na mě podíval.\n"V tom náhrdelníku bylo kouzlo. Já bych nikdy.."\n"Zapomeň na to. Lissa má potíže. Bože, jak jsem na ni mohla zapomenout? To mi nikdy neodpustí."\n"Nemysli na to. Zachráníme ji."\nVyhlásil jsem poplach zatímco se Rose šla převléknout. Snažil jsem se myslet na cokoliv jiného, ale stále jsem ji měl před očima. Do háje!\n"Jedeme! Nemáme čas!"\nVyrazily jsme a Rose se pohodlně opřela.\n"Lissa je v pořádku, ale nevidím kde je. Nemůžu se dostat přes tu pásku, ale ten strážce.."\nStrážce? Kdo je v tom zapletený?\n"To ne. Ten zloduch je Viktor Daškov."\nDaškov? Co chce od Liss? Najednou Rose vykřikla a srdce se mi zastavilo.\n"Nezastavuj! Mučí ji!"\nPřikývl jsem a šlápl jsem na to. Už jsme věděly, že neopustily pozemky akademie a tak když jsem věděl, kdo v tom má prsty, tak jsem jel do jeho domu.\n"Zůstaň v autě, Rose."\n"Musím ti připomínat co se stalo, když jsi mě posledně neposlechla?"\n"Máš pravdu. Úplně ti rozumím."\nVěnoval jsem jí úsměv a s dalšími strážci jsem se vydal do domu, kde se strhla bitka. Po chvilce jsem zahlédl pohyb nahoře a jeden ze strážců spadl přede mě. Rose!\nS Christianem jsme se vplížily na patro a vydaly jsme se za Liss. Christian mi dělal "vodícího psa" a já ho naváděla díky poutu.\nVšimla jsem si přibýhajícího strážce a bylo rozhodnuto. Postavila jsem se do bojové pozice. Christian se na mě překvapeně podíval, ale to už jsem se odrazila, udělala boční salto a kopem jsem proti strážci poslala plamen. Odhodilo ho to do zadu, ale to už jsem udeřila a z mých pěstí k němu letěly ohnivé koule. Vrazil do zdi a přiblížil se k zábradlí. Udělala jsem pravý spodní hák a plamen ho srazil dolů. Všimla jsem si Dimitriho pohledu. Sakra! Mám průser!\nS Christianem jsme se rozeběhly k jejímu pokoji.\n"Co to bylo, Rose?"\n"To poslední, co jsem ze sebe dokázala dostat. Ty sedativa co mi píchly pořád účinkují. Musíš to udělat ty. Udělej oheň kolem zámku, aby povolily a já je vykopnu."\n"Zvládnu to. Věř mi."\n"Ale já nikdy mimo školu nekouzlil."\n"Zapomeň. Není tam. Nesnaž se zachránit, Lisso. Blbý jednosměrný pouto."\nVyběhly jsme zase ven a zaslechly vytí Psychopsů. Bezva. Když se to má pokazit, tak pořádně a já nemůžu použít magii. Do háje!\nKdyž jsme se blížily, tak přistávala helikoptéra. To nesmíme dovolit. Jak ji pak budeme hledat? Spacifikovala jsem pilota a Christian se pokusil o magii.\n"Vážně? Na víc se nezmůžeš?"\nVzpomněla jsem si na lekce od Dimitrije a omráčila toho pilota. Bez pilota nepoletí.\n"Rose, viděla jsi Viktora? Nikdy bych nevěřila, že-"\n"Dámy, nechci rušit, ale pokud s tím neumíte létat, měly bychom-"\nOzval se výstřel a Christian spadl k zemi.\nSchovala jsem Liss za sebe a propalovala Viktora pohledem, ale najednou byla Liss přede mnou.\n"Mě zastřelit nechce."\n"Liss, neper se se mnou."\nUž to vypadalo, že mě fakt zastřelí, abych mu nebránila v odvedení Lissy, když se objevil Dimitri a odzbrojil ho. Nikdy jsem ho neviděla raději.\n"Víš, co se mi na těch psech líbí? Jsou vycvičení k hlídání, jsou taky skvělý v zabíjení. Útok!"\nMoje magie mě pořád neposlouchala a tak jsem strhla Liss k zemi pod sebe. Najednou se stalo něco úžasného. Christian z posledních sil použil svoji magii a zapálil dva psi, co se na nás vrhly.\n"Tak tohle je ohnivá magie."\nLissa se k němu okamžitě vrhla.\n"Rose, musím mu pomoct, ale nevím jak. Victor mi vzal veškerou energii."\n"Moje magie by ti nepomohla, ale vím co ano."\nKlekla jsem si vedle ní a natáhla před ní svoje zápěstí.\nCítila jsem endorfiny ve své krvi a jen co Liss přestala pít, celý svět zčernal. Když jsem otevřela oči, tak jsem byla v autě. Byla jsem opřená o mužské rameno. Pomalu jsem zamrkala a zhluboka se nadechla. Dimitri...\nLissa! Prudce jsem se narovnala až se mi zamotala hlava. Přidržel mě, abych zase neztratila vědomí.\n"Kde je Lissa? A co Christian?"\n"Jsou v bezvědomí, ale v pořádku. Díky tobě."\n"Díky bohu. Trochu se mi motá ještě hlava, to bude kombinace těch sedativ a ztráty krve."\n"Musím na ni dávat pozor."\n"Dám pozor na vás obě. Jen spi."\nNeměla jsem sílu mu odporovat, takže jsem se uvelebila na jeho rameni a upadla do spánku. Když jsem se znovu probrala, tak jsem byla v nemocnici. Doplnila jsem krev a bylo mi líp. Lissa byla v pořádku a Christiana brzy propustí.\nSledoval jsem Rose, jak sedí s Lissou u Christiana. Byl jsem tak rád, že ti tři byli v pořádku.\n"Rose, to co jsi předvedla tam v tom domě. To bylo úžasný. Nikdy jsem nic takového neviděl."\n"Jsem si naprosto jistá, že nevim o čem mluvíš. Možná si měl nějaké bludy po té ztrátě krve a myslel sis, že se stalo něco, co se nestalo."\nViděl jsem, že lže jen jsem nevěděl proč.\n"Vím, co jsem viděl."\n"Tak dobře, ale nesmíte o tom nikomu říct."\nPodívala se po mě a já přikývl.\n"Naučila jsem se to doma, v Turecku. Před lety babička mojí babičky, ctěná Hürrem sultan, prosadila, že morojové budou využívat svoji magii v boji a tak se taky stalo. Pořád máme strážce, takže proti strigojům jsme chránění, ale využíváme magii v obraně proti jiným morojům. Tedy dřív tomu, tak bylo teď už spíš pro zábavu. Už dlouho se nestalo, že by jsme to používaly proti sobě a myslely to vážně. Takže to bylo to co jsi viděl. Nikdo to nesmí vědět. Tady to nikdo nechápe"\n"Až tohle uvidí moje teta bude nadšená. Ani nevíš jak dlouho bojuje za to, aby se morojové tohle učily a ty to umíš."\n"Christiane, ty neposloucháš. Viděl jsi, co se stalo. Viktor na mě poslal strážce, aby mi podaly sedativa, abych nemohla svoji magii použít k ochraně Lissy, protože zjistil, co umím. Ne všichni budou reagovat takhle. Mohlo to být i horší. Mohl mě nechat zabít, abych mu nebránila v plánech. Nebudu riskovat, že někdo použije moji magii proti mně."\n"Máš pravdu. Mohla by jsi mě to naučit?"\n"Naučit? Učila jsem se to roky. V pěti letech jsem ohněm sice dokázala srazit otcova strážce na zem, ale měla jsem za sebou spoustu tréninků. To není něco, co se naučíš za chvilku."\n"Rose, ale mohl by jet s námi na prázdniny a tam by jsi mu mohla něco ukázat. Když mu to nepůjde, tak ti dá s tím pokoj. Slibuji."\n"Lisso, to není dobrý nápad."\n"Tak dobře. Zavolám otci a nechám pro vás připravit komnaty. Ty jim zatím vysvětli pravidla."\nSkočila jí kolem krku, ale Rose se netvářila šťastně, jak jsem čekal. Odešla na chodbu a já pokývnul na strážce na chodbě, aby na ni dal pozor. S pokývnutím se vydal za ní.\n"Bude v pořádku? Jaká pravidla?"\n"Je to složité. Rose svůj život nenávidí. Tady může být sama sebou, ale doma...nemá to tam ráda. Doma v Istanbulu žije jako opravdová princezna z tureckých pohádek. Má armádu služek, co pro ni dělají první poslední. Upravují, češou, oblékají...všude jsou za ní. Jakmile přichází, ví o tom všichni. Nezná soukromí. Musí poslouchat na slovo."\n"Protože je potomkem královského rodu jehož kořeny sahájí až do dob sultána Sulejmana chána. Sultána, který dobil skoro celou Evropu. Její praprababička je ctěná Haseki Hürrem sultan, která zavedla používání magie, jediná právoplatná manželka sultána v historii. Sultánka, která věnovala celý život charitě. Nechala stavět chudobince, sirotčince, nemocnice a mešity. To už něco znamená. I přes moderní dobu se k nim lidé chovají jako k vládcům a oni se musejí podle toho chovat. Proto u nich v paláci platí různá pravidla. To přesněji uvidíte na místě. Všechny ženy nosí šaty. Vyjímku mají během cvičných bojů. Mají sebou minimálně dvě služky. Její strážce za ní kráčí metr daleko. Nikdo se jí nesmí dotýkat, nikdy. Muž, co by ji viděl nahou a nebyl její manžel bude bez milosti popraven. Žádné projevy lásky na veřejnosti. Takže žádné líbání mimo pokoje, Christiane. Pokud by ji někdo chtěl navštívit v její komnatě musí se ohlásit u sluhů u dveří. Pokud si dobře pamatuju, tak ty, Dimitri, budeš mít komnatu sousedící s její, které jsou propojeny dveřmi."\n"Je to tak. Jako můj blízký strážce máš komnaty vedle mých. Je to z hlediska bezpečnosti."\n"Mluvila jsem s otcem a babičkou. Oba jsou moc nadšení z vyhlídky, že k nám přijedeš, Lisso."\n"Vždy jsem jezdila."\n"Ano, to ano. Taky se těší až poznají tvého přítele."\nVšiml jsem si, jak Christian po tom prohlášení zbledl. Vzhledem k tomu, co slyšel jsem se nedivil.\n"A babička se těší až tě pozná, Dimitri."\n"Mě?" zeptal jsem se šokovaně.\n"Ano. Jak ji znám, čeká tě výslech."\n"Ano. Bude se to týkat samozřejmně mě, neboj se. Jestli se chovám, tak jak se na mladou dámu sluší. Jestli nevyhledávám potíže, nedělám průsery a podobně. Je to hledání záminky k mému potrestání."\nZlehka jsem ji položil ruku na tu její.\n"Já se tam tak netěším. Bude to hrozné. Dokud tam byla Lissa, dalo se to přežít, ale když odjela zpátky za rodinou, byl to děs. Ke všemu jsem tam dva roky nebyla. Já tam nechci. Odjeďme někam daleko, prosím. Někam kde nás nenajdou."\n"Nemůžeš se tomu vyhýbat. Budeme tam s tebou a podpoříme tě. Teď bys, ale měla jít odpočívat. Vezmu tě do tvého pokoje."\nSledoval jsem, jak se rozloučila a potichu jsme kráčely do jejího pokoje. Pořád vypadala sklesle, tak jsem počkal dokud jsme nebyli u ní v pokoji a objal ji. "Bude to v pořádku."\nKdyž jsem ji držel, cítíl jsem se šťastný. Když byla u mě, cítil jsem se úplný.\nVěděl jsem o čem mluví a co musím udělat. Neexistovala šance, aby mezi námi něco bylo. Musím to utnout dřív než se bude kvůli tomu cítit hloupě. Bylo to jen kouzlo a neměl bych si dělat naděje. Nikdy nebude moje. Ona je morojská princezna a já? Obyčejný strážce. Bude to tak lepší.\nO krok ustoupila a sklonila hlavu.\nJejí odtažitost bolela, ale bylo to tak lepší.\nOdešel jsem přímo do svého pokoje. Hlášení jsem už podal a tak mě nikdo nebude rušit. Netušil jsem jestli jsem se rozhodl správně, ale určitě to bylo to nejlepší, co jsem mohl udělat.\nBojovná morojka 2\n20. července 2016 v 20:01 | RozaBellaBelikov | Bojovná morojka\nByla jsem zmatená. Cítila jsem jeho pohledy a místo, aby mě zneklidňovalo, že mě sleduje, tak se mi to líbilo. Líbilo se mi to, protože jsem si mohla nalhávat, že se mu třeba aspoň trochu líbím jako on mě.\nProč jsem z něj tak nervózní? Líbilo se mi tolik kluků a nikdy jsem se necítila takhle. Co to se mnou bylo? Co to se mnou je?\n"Rose? Je ti dobře?"\nSkoro jsem leknutím umřela. Málem jsem spadla ze židle, ale zachytil mě a znovu mě pečlivě i s žídlí narovnal.\n"Omlouvám se. Musela jsi být kilometry daleko."\nZavřela jsem knihu o magii, co jsem četla. "Co se děje?"\n"Proč čteš o magii? Svoji přece znáš. Jde o Lissu?"\n"Ano. Nemůžeme přijít na to proč už se nespecializuje. Naše učitelka sice tvrdí, že to jednou příjde, ale jen ji nechce narovinu říct, že na ni kašle. Chci jí pomoct, ale nevím jak."\nTo byla pravda. Hrozně mě to trápilo. Varování paní Karpové se mi taky nelíbilo. Co se kolem Liss děje? Podívala jsem se na něj a najednou jsem se cítila klidněji. Dokud máme jeho, tak se nám nic nestane.\n"Věřím ti. Pojď, půjdeme za Liss. Bude mít starost, řekla jsem jí, že jdu do knihovny."\n"Tak proč by měla mít starost?"\n"Protože já nikdy nejsem v knihovně, tak dlouho."\nPobaveně se usmál, ale nic na to neřekl. To se mi líbilo. Vedl mě kampusem k našemu pokoji, když mě najednou vtáhlo pouto. Dívala jsem se na zeď nad postelí, kde byl krvavý nápis. Jestli zůstaneš dej si posor.\nZamrkala jsem a dívala se do těch nejkrásnějších očí na světě, které se na mě starostlivě dívaly.\n"Musíme rychle za Liss."\nBylo mi jedno, co si o mě kdo pomyslí a rozeběhla jsem se do našeho pokoje. Vtáhla jsem Liss do objetí a pevně ji držela.\n"Jsem tady, Liss. Nikdo ti neublíží. Nedovolím to."\n"Zase to začíná, Rose."\nPodívala jsem se po Dimitrim a než jsem stihla cokoliv říct, tak vešla Natalie. Bezva.\n"Ahoj, holky, chtěla jsem se zeptat jestli...ou. Co je to?"\n"Nic, Natalie. Blbý vtip."\n"Vtip? Je to krev na zdi, to není vtip."\n"Proto říkám, že je to blbý vtip. Ten kdo za to může to pěkně schytá. O to se postarám."\nA já tuším kdo v tom má prsty. To si holčička pěkně sežere.\nNechápal jsem proč po mě chtěla, abych mlčel, ale podle jejího pohledu tušila kdo za to může. Právě teď jsem ji hledal, protože mi vyklouzla. Jestli se jí něco stane, její táta mě zabije.\n"A dobrá nálada je pryč. Dej si pozor se píše se "Z"."\nBlonďatá dívka se na ni vztekle podívala a beze slova odcházela.\n"Dej Lisse pokoj nebo tě přinutím zaplatit. Nic ti neudělala; ale pokud ne, udělám ti něco já. Pamatuj si to."\nPřešel jsem k ní a když se otočila, tak se vyděsila. Pobavilo mě to.\n"Sakra, Dimitri, to mi nedělej! Málem jsem na tebe zaútočila!"\nUkázala mi plamen na její ruce než ho zhasla.\n"Pak mám štěstí, že jsi to neudělala. Vyřízeno?"\n"Ano. Snad jí to konečně dojde."\n"Proč mám pocit, že to není poprvé?"\n"Párkrát na nás použila magii. Nic vážného, ale lepší ji utnout dřív než udělá nějaký opravdu ošklivý žertík."\n"Tak pojď. Pokud sis toho nevšimla, tak ti pípá ta tvoje krabička. Máš hlad."\n"Proto jsem tak podrážděná."\nUsmála se na mě a vyrazily jsme. "Můžu mít na tebe otázku?"\n"Můžeš mě trénovat?"\n"Sebeobranu. Nějaké chvaty, které se vy dhampíři učíte. Chci se umět bránit i jinak než magií."\n"Na to máš mě."\n"Já vím. Vím, že by si nikomu na světě nedovolil, aby mi ublížil. Já jen..necítím se dobře, když si připadám slabá. Cítíla bych se klidněji, kdybych se dokázala bránit bez magie. I kdyby to mělo být aspoň trochu."\nChvilku jsem nad tím uvažoval.\n"Nejsi na to stavěná. Jsi morojka."\n"Zvládnu víc než si myslíš. Prosím dovol mi to, Dimitri."\n"Můžeme to zkusit."\nNež jsem se nadál, tak jsem ji měl kolem krku. Bylo to příjemné, ale brzy to skončilo.\n"Já se omlouvám. Nevím co to do mě vjelo."\nOtočila se a odcházela. Šel jsem ihned za ní a všiml jsem si, že její tváře jsou zarudlé. To mě pobavilo.\nCo jsem to provedla? Já jsem ho jen tak objala! Skočila jsem mu kolem krku! Bylo to příjemné, ale neměla jsem to dělat. Co si o mě pomyslí? Tolik jsem chtěla, aby ve mně viděl dospělou mladou ženu a přitom se chovám jako děcko. Jsem hrozná.\nDech se mi zadrhl.\n"Ale samozřejmně, že jo."\nUsmál se a dělal jakoby nic. Svůj slib, ale plnil a učil mě. Bylo to úžasné. Mohla jsem s ním trávit čas a díky němu jsem se z pouta dostávala rychle a tak jsem neviděla Liss, co dělala s Christianem. Byl to sice kamarád, tak trochu, ale stejně jsem ho nerada viděla u Liss. I když nerada musím přiznat, že byl nejlepší z těch, co si mohla vybrat, ale nikdy bych mu to neřekla. Nevadil mi kvůli tomu, že se jeho rodiče rozhodly být strigoji, ale protože jsme si byli podobný. Dvě stejné povahy v jedné místnosti? Katastrofa.\n"Tomu říkáš oheň, Ozero? S tím bys nikomu ani nepřipálil."\n"Nerada se vytahuju."\nOba jsme se usmály a bez jediného pohledu se plamen svíčky rozrostl až ke stropu a u knotu hořel, tak jasným plamenem, že nešel sledovat.\n"Snažila jsem se."\nPodívala jsem se jestli mě Dimitri sleduje a jeho drobný úsměv mi prozradil, že jo. Byla jsem na sebe pyšná. Najednou plamen zhasl a svíčka zasyčela. Mrkla jsem na ni a znovu hořela.\n"Budeš se muset víc snažit, Mio. I když jak tak vidím voda není dobrá zbraň. Obvzlášť u tak malé holky."\nNebyla to pravda, už jsem viděla uživatele vody v boji a nebyla to taková hrůza, jak jsem naznačila Mie, ale říkat jí to nebudu. Tady v Americe se vůbec nevěnují učení používání magie v boji. Jaká škoda.\nVztekle se po mě podívala, ale ignorovala jsem ji. To má za to, že o mě prohlašuje, že jsem krvavá děvka.\n"Slečno Rinaldiová, věnujte se vodní magii a nepleťte se uživatelům ohně do jejich tréninku. Princezno Mazurová, hezké ovládání ohně."\n"Děkuji, trénovala jsem."\n"Je to vidět. Nedivím se, že jste dokázala použít oheň v boji."\n"Ten strigoj neměl nejmenší šanci."\n"Přesto by jste měla přenechat boj zkušenějším."\nRozhodně jsem jí nehodlala říkat, že toho umím daleko víc. Kleplo by ji a s ní víc jak půlku třídy. Kdybych předvedla, co všechno umim kleplo by většinu morojské kultury.\n"Po zbytek hodiny máte volno a můžete se připravovat na další hodinu."\nTo jsem v plánu neměla, ale volno se mi líbilo. Přemýšlela jsem o tom, co se poslední dobou děje. Zničený náhrobek Dragomirů. Krvavé výhružné nápisy. Mrtvá zvířata. Někdo se snaží, aby se Lissa zbláznila, ale proč? Aby neusilovala o trůn? Je pravda, že královna Taťána má problémy, ale tohle? To přece ne.\nLisse jsem zakázala používat tu její zvláštní magii éter. Nic o něm nevíme a to co víme se mi vůbec nelíbí. Lissa teď bere sedativa a ty její magii utlumí a to je dobře. Aspoň už je klidnější.\nPo vyučování mě Lissa s Christianem doprovázela na trénink s Dimitrijem. Dělala si ze mě a mých tréninků legraci, ale chápala mé pocity a moji touhu ji chránit a tak neprotestovala. Aspoň se necítila špatně, že mě nechává samotnou kvůli Christianovi. A taky jsem podle ní pak neměla čas na lumpárny. I otec, když mi volal mě chválil. Ředitelka mu totiž už stihla volat a informovat ho, že na mě má můj strážce dobrý vliv. Toho zase chválil můj otec, jak se Dimitri neochotně přiznal.\n"Tak tady se od vás odloučím, aby jste se mohly zabavit po svém. Nedělejte nic, co bych nedělala já."\nUdělala jsem krok a pak už jen vím, že jsem padala a slyšela křupnutí.\nKdyž jsem se probrala, tak u mé postele seděl Dimitri.\n"Nedávala jsi pozor a upadla jsi."\n"Ano, ale kromě drobné rány do hlavy ti nic není."\nNic mi není? Vždyť jsem slyšela křupnutí v noze a viděla kost....Lissa!\n"Kde je Lissa?"\n"Vedle, je u ní dárce. Je trochu v šoku. Měla o tebe hrozný strach."\n"Musím za ní."\n"Půjdeš. Přivedou ti dárce."\n"To může počkat. Chci vidět Liss."\nStrhla jsem ze sebe přikrývku a bosá jsem se vydala za Liss. Ta si zrovna otírala pusu do kapesníčku.\nPřešla jsem k ní, abych ji mohla obejmout.\n"Děkuji, Liss. Neměla jsi to dělat."\n"Když jsem viděla tvůj kotník...."\n"Jsem v pořádku. Vůbec nebolí, ani hlava. Mám tvrdou palici."\n"Jsi tvrdohlavá, to není to stejné."\nDimitri mi přinesl věci a tak jsem si pod jeho přísným pohledem obula boty a vzala sáčko. V tom tam přišel Viktor Daškov s Natalií a ředitelkou Kirovou.\n"Rose, slyšel jsem, co se stalo. Jsi v pořádku?"\n"Ano, jsem. Děkuji. Jen jsem byla trochu nešikovná."\n"Jsem ráda, že vám nic není. To s éterem nás všechny překvapilo. Dokud nedorazí poradce z Rumunska, budeme vás izolovat v bunkru daleko od všeho vzrušení, žádné vyučování a samozřejmně, že se dnes večer neúčastníte tance rovnodenosti."\n"Prosím. Musíte jít."\n"Vlastně na tohle mám s ředitelkou Kirovou stejný názor, princi Daškove."\nVšichni se na mě překvapeně podívaly až jsem měla sto chutí říct "co je?".\n"A zapomněly jsme na to nejdůležitější, nemáme co na sebe."\n"V tom se na nás Bůh usmál. Dnes bude celý den zataženo a já jsem zorganizoval malou nákupní výpravu."\n"Prosím. Víte, jak moc potřebuju vaši pomoc a navíc, kdy naposledy ti kupování neudělalo radost, Lisso?"\nPodívala se po mě a já si po chvilce vzdychla.\n"Dimitri? Že to není bezpečné? Že tu musíme zůstat?"\n"Rose nemá ráda nakupování," rozesmála se Lissa.\nVšichni se rozesmály a já si útrpně povzdychla. To bude mučení.\nBylo to horší. Ty dvě maniačky mě tahaly z obchodu do obchodu, aby vybraly ty nejlepší šaty. Doslova tahaly. Viktor je v tom podporoval a Dimitri na to nic neřekl. Jen se s drobným úsměvem coural za námi.\n"To jsou ony, šaty pro který ses narodila."\n"Lisso! Máme na práci důležitější věci!"\nCelou cestu zpět byla nabručená a bylo to hrozně roztomilé. To jsem jí, ale nehodlal říkat. Přetrhla by mě.\nOdešly se upravit a já jsem se převlékl do uniformy a šel do sálu. Když to začalo, tak se najednou otevřely dveře a ony vešly. Byli krásné, ale já stejně nemohl spustit oči z Rose. Měla na sobě krátké přiléhavé černé šaty bez ramínek. Na krku se jí houpal náhrdelník s přívěskem růže, který svým leskem upoutal moji pozornost, ale rychle jsem se jí podíval znovu do obličeje, protože jsem ji nechtěl moc očumovat.\nPřesně v tuhle chvíli jsem si uvědomil, že to nemůžu dál popírat. Jsem do ní beznadějně zamilovaný.\n18. července 2016 v 20:00 | RozaBellaBelikov | Bojovná morojka


GSM zásuvka ovládaná mobilem : Eltasat.cz\nÚvod -> Elektro zboží a materiál -> Zásuvky dálkově ovládané\nDálkově spínaná objímka 3x stmívač Prodlužovací kabel 5 zásuvek s dálkovým ovládáním, kabel 1,5m\nGSM zásuvka ovládaná mobilem\nKatalog. číslo: GSM-SCK1-W\nNaše cena: 2 990.00 Kč (vč. DPH)\n:: GSM zásuvka ovládaná mobilem ::\nPohodlné a snadné spínání čerpadel, osvětlení, topení , restart serverů a dalších spotřebičů.\nObsahuje integrované teplotní čidlo a funkci termostatu s regulací teploty. Nejmenší svého druhu na světě. Pro ovládání stačí zásuvku prozvonit. Zásuvka snese zatížení až 16A. To je nová GSM zásuvka - nejmenší svého druhu na světě.\nOvládání a kontrola spotřebičů na dálku nikdy nebyla jednodušší. Bez nutnosti instalací software, funguje i z těch nejjednodušších mobilů stejně dobře jako na mobilech s OS Android, iOS (iPhone) atd... A navíc bez nutnosti instalace software.\nGSM zásuvka sdružuje kompletní GSM část s integrovanou anténou, je napájena moderním spínaným zdrojem a na výstupu osazena výkonovým relé se zatížením kontaktu až do 16A . Použití¨nejmodernějších součástek umožnilo minimalizovat rozměry. Zásuvka vyniká svým vzhledem, na rozdíl od podobných výrobků nepřekáží, je rozměrově až poloviční.\nz boční strany zasunete SIM kartu libovolného operátora\nstlačíte tlačítko a prozvoníte... Zásuvka si uloží do paměti vaše telefonní číslo a z něj ji pak můžete bezplatně ovládat. A nebo pomocí SMS příkazu s číselným kódem i bez uložení z libovolného mobilu.\nZásuvka obsahuje navíc teplotní senzor, funkci teplotního alarmu (odeslání SMS při překročení nastavených teplotních mezí) a\nfunkci termostatu (automatický režim na základě nastavené a změřené teploty, ovládající výstup s možností dálkového zásahu uživatele).\nZásuvka je vybavena USB portem. Takže podrobnou konfiguraci můžete také provádět pomocí jednoduchého\na přehledného nastavovacího programu pro PC (zdarma). Přidat další telefonní čísla (oprávněných tel. čísel\nmůže být až 6), měnit nastavení, funkci teplotního alarmu a termostatu, editovat texty a příkazy, nastavovat\nautomatickou stavovou zprávu, která vás v nastavený čas informuje o aktuálním stavu zařízení a mnohé další ...\nDiskuse | GSM zásuvka ovládaná mobilem


Emirates už mají zpět v provozu všechny Boeingy 777, do půl roku přijmou 6 000 lidí - Zdopravy.cz\nAirbus A380 společnosti Emirates. Foto. EK\nLetecká společnost Emirates oznámila nábor více než šesti tisíc nových zaměstnanců. Po velkém propouštění kvůli pandemii firma věří, že se už do konce roku dostane na 70 % své původní kapacity a do poloviny příštího roku do stavu před vypuknutím restrikcí.\nFirma oznámila, že tímto krokem reaguje na rozvolňující se cestovní restrikce, které si vyžadují rozšíření personálních řad pilotů, palubních průvodčích, techniků i pozemního personálu. Uvolnění způsobuje podle Emirates i rostoucí poptávku po létání.\nEmirates doposud obnovila 90 % své letecké sítě a je na dobré cestě k tomu, aby do konce roku 2021 dosáhla 70 % letecké kapacity, kterou disponovala před vypuknutím pandemie. Podle předsedy představenstva Emirates Group Ahmeda bin Saíd Al Maktouma ukazují poslední data velké oživení.\n„Naše letové operace obnovujeme velmi obezřetně v souladu se všemi nařízeními, která pozitivním způsobem ovlivňují cestování a také ekonomickou obnovu země. Díky neustále rostoucí poptávce doufáme, že se nám do poloviny roku 2022 podaří dosáhnout úrovně, na které jsme se pohybovali před vypuknutím pandemie,“ řekl Al Maktoum.\nEmirates spustily globální náborovou kampaň v září tohoto roku s cílem najmout tři tisíce palubních průvodčích a 500 zaměstnanců pro zajištění letištních služeb. Vzhledem k rostoucí poptávce potřebuje letecká společnost rozšířit své řady o dalších 700 pozemních zaměstnanců v Dubaji a v rámci celé své sítě.\nKromě toho společnost dále nabízí příležitost pro 600 pilotů. V rámci současného náboru Emirates cílí také na posílení týmu inženýringu, do kterého plánuje pro svou centrálu v Dubaji přijmout 1 200 technických odborníků, leteckých inženýrů a podpůrných pracovníků. Emirates je největší světový provozovatel letounů Boeing 777 a A380, její současná flotila čítá 263 širokotrupých letounů a aerolinka má objednávku na řadu nových letounů, včetně Airbus A350, Boeing 787-9 a letounů typu Boeing 777X, aby pokryla budoucí poptávku.\nEmirates mají v současnosti v provozu již všechna letadla Boeing 777-300ER. Letoun A380 je aerolinkou v tuto chvíli nasazen do 18 měst, do konce listopadu se počítá s navýšením o 65 %, čímž tento letoun bude obsluhovat 27 destinací. Do konce prosince Emirates obdrží poslední dva objednané letouny A380, aby se tak zařadily do flotily společnosti, a celkem 50 těchto letounů se k tomuto termínu vrátí do aktivní služby. Stále tak bude více než polovina A380 odstavena.\nTagy emirates seznam