DACHSER přechází v manipulační technice na lithium-iontové baterie | Systémy Logistiky CZ\nDACHSER přechází v manipulační technice na lithium-iontové baterie\nLogistický provider DACHSER plánuje nahradit veškerou svoji pozemní manipulační techniku v Evropě, která čítá přibližně 6000 kusů, technikou na energeticky úsporné lithium-iontové baterie. Dojít k tomu má do konce roku 2022.\nKromě toho přispívá tato změna i k udržitelnosti životního prostředí. Zaprvé obsahují běžné baterie, které už po přibližně 1200 nabíjecích cyklech musejí být vyměněny, jedovatý těžký kov – olovo. Zadruhé spoří lithium-iontové baterie energii a tím ušetří také zhruba 1600 kilogramů CO2 na manipulační vozidlo a rok. To při 6000 manipulačních prostředcích představuje 9,6 milionu kilogramů CO2 za rok.\n„DACHSER průběžně investuje do moderních logistických prostor a vybavení a tím v konečném důsledku také zvyšuje kvalitu svých služeb,“ říká Michael Schilling, COO divize Road Logistics společnosti DACHSER, a dodává: „Tento modernizační projekt je vynikajícím příkladem toho, jak mohou jít profitabilita a udržitelnost ruku v ruce a být přitom k užitku i našim zákazníkům.“\nFirma chce všechny pobočky pozemní logistiky v Evropě převést na nové technologie do roku 2022. Realizace bude probíhat krok za krokem, pobočky nebudou pracovat s oběma technologiemi zároveň. Lithium-iontové technologie už byly úspěšně zavedeny na pobočkách v Radeburgu a Erlensee (pobočka pro Food Logistics) v Německu, následovat budou nové stavby a přístavby, jako například na pobočkách ve Freiburgu či Mnichově, ve kterých už je předem počítáno s potřebnou elektrickou infrastrukturou.\nPřechodem na lithium-iontové technologie však projekt nekončí. „Společně s našimi partnery budeme vývoj manipulační techniky posouvat dál. Cílem je zvýšit užitkovost této techniky tak, že budou vyvinuta menší, lépe manévrovatelná vozidla s nižší hmotností,“ uzavírá André Bilz.\nDACHSER a GCE spolupracují již 10 let DACHSER otevřel u Lince nový sklad za 10 milionů eur Investice pět milionů eur: DACHSER otevřel nový sklad na Slovensku DACHSER je už deset let oficiálním logistickým partnerem Vuelty


Nový rybník u obory Hvězda se začíná plnit vodou | Náš REGION Nový rybník u obory Hvězda se začíná plnit vodou | Náš REGION\nV zimě nechaly Lesy hlavního města vyhloubit hlavní část nádrže. Následovalo vybudování hráze, břehy rybníka byly zpevněny kameny a byl vybudován tzv. požerák pro vypouštění vody. Panelovou cestu nahradily mlatové cesty. Z koryta Litovického potoka byly odstraněny zbytky opevnění a upraveny byly i břehy. V minulosti byly v místě nového rybníka chátrající stavby a vznikaly zde černé skládky.\nVybudování nového rybníka, který navazuje na jiný rybník v oboře Hvězda, má přispět ke zvýšení biodiverzity a rozšíření přirozeného výskytu živočichů a rostlin. V oboře Hvězda je jedna z evropsky významných lokalit Natura 2000. Rybník také pomůže zadržovat vodu v krajině, což může přispět k pomalejšímu oteplování města.\nLetos byl také dokončen nový rybník v Modřanské rokli, rybník Lipiny, do kterého teče voda z Libušského potoka. U rybníka je i mokřad s tůňkami.


Chorvatsko - Doprava lodí, trajekty Jadroli - průvodce na Orbion.cz\nOrbion Chorvatsko Wiki Doprava lodí, trajekty Jadroli\nVůbec není pravda, že byste museli kupovat zájezd, jehož součástí je výlet. Pokud tedy zrovna netrpíte cestovatelskou horečkou a nemusíte mít všechno do poslední vteřinky naplánované, tak vám stačí minimální znalost cizího jazyka, abyste si dohodli výlet lodí sami.\nJistě je možné zakoupení výletu předem přímo v nějaké české cestovní kanceláři. Co je pro českého turistu opravdu zajímavé, jsou lodě.\nHlavním lodním přepravcem v Chorvatsku je společnost Jadrolinija (http://www.jadrolinija.hr). Provozuje většinu pravidelných mezinárodních i domácích trajektových a lodních linek. Hlavní úřad je v Rijece, kontakt na telefonu 00385 51 666 100\nLodní řády trajektových linek vzdává Jadrolinija každým rokem počátkem jara. Platí v letní sezónně, a to od 1. června do 1. října. Aktualizované lodní řády i s cenami najdete na stránkách http://www.chorvatsko.cz/lodni/index.html\nTrajektové a lodní linky jezdí v pěti oblastech:


Letní festivaly 2011: mějte přehled ve všech prázdninových akcích - iPhoneTips.cz\nAplikace obsahuje data o téměř 40 akcích, z nichž má každá svůj profil nabitý těmi nejdůležitějšími informacemi. U každé z ní není problém najít lokaci, datum konání (přičemž přímo z aplikace lze snadno přidat událost do kalendáře), krátký popis a další detaily jako například informace o dopravě, odkaz ke koupi vstupenek nebo třeba na stránku akce na Facebooku. Snadno lze také zjistit počasí v místě konání, což je určitě příjemná přidaná hodnota, i když není problém kontrolovat ho skrze systémovou aplikaci.\nO návštěvě festivalu samozřejmě rozhoduje hlavně lineup, i ten samozřejmě aplikace nabízí k prohlédnutí a to přehledně rozdělený na jednotlivé dny a stage. U některých umělců je také možné přečíst si jejich stručnou charakteristiku, kouknout na klipy na YouTube, či třeba zjistit na jakých dalších akcích budou.\nNení také problém zobrazit si místo konání na mapě, což lze nejen pro jednotlivé festivaly, ale také hromadně pro všechny najednou.\nChybí ovšem možnost přidat si kapely, které nechcete propásnout do vybraných a třeba i mít možnost nechat se upozornit prostřednictvím push notifikace před začátkem. Dalo by se to sice jednoduše obejít například přidáním kapely z lineupu do kalendáře, bohužel ani takto jednoduše to aplikace neumožňuje. To je ovšem nic proti tomu, že nelze vůbec prohledávat kapely, vyhledávání sice v aplikaci je, funguje ovšem pouze v rámci akcí, jestli se k nám tedy konkrétní kapela dostane si tak budete stále muset zjišťovat mimo aplikaci. Škoda je také ne zcela dokonalého rozhraní.\nAplikaci Letní festivaly 2011 rozhodně ocení všichni návštěvníci festivalů, kteří se nechtějí ztratit v množství akcí a kapel. 20 korun navíc není tak moc (a i v ceně vstupenek se těch pár drobných ztratí) za možnost rychle a jednoduše zjistit důležité informace včetně počasí. Vše potřebné zkrátka aplikace nabízí pěkně na jednom místě, i když je samozřejmě pár detailů, které by se daly vylepšit.\nLetní festivaly 2011 – 0,79 € – App Store\nNěkteří ho odmítají, jiní bez něj nemohou pracovat. Stylus pro iOS zařízení a jiné kapacitní displeje. Pojďme se podívat na recenzi stylusu od firmy Griffin.


Crowned brusle velikost stelky levně | Mobilmania zboží\nCrowned brusle velikost stelky\ncrowned brusle velikost stelky  •  detske ledni brusle crowned  •  crowned fierce ledni brusle  •  crowned nodin ledni brusle  •  crowned goblin juniorske ledni brusle  •  crowned attack 100 ledni brusle  •  crowned queen damske ledni brusle  •  crowned gr352 panske ledni brusle  •  crowned titan panske ledni brusle  •  crowned attack 300 panske ledni brusle  •\nKolečkové brusle sloužící k rekreační jízdě pro začínající a mírně pokročilé uživatele. Díky speciálnímu dvouřadému podvozku jsou brusle stabilnější a vhodné pro náročné cesty. Umístění koleček dělá brusle stabilnější a proto jsou vhodné i pro ty nejmenší. Kvalitní šněrování s LED prvky drží nohu stabilní. Také kolečka tohoto modelu jsou s LED prvky. Technická data: - rám: PP - ložiska: ABEC 9 - kolečka: PVC 54 x 32 mm-LED - zapínání: šněrování-LED - brusle má přední brzdu - nosnost: 20-65 kg - barva: fialová - velikost: 40\nKolečkové brusle sloužící k rekreační jízdě pro začínající a mírně pokročilé uživatele. Díky speciálnímu dvouřadému podvozku jsou brusle stabilnější a vhodné pro náročné cesty. Umístění koleček dělá brusle stabilnější a proto jsou vhodné i pro ty nejmenší. Kvalitní šněrování drží nohu stabilní. Technická data: - rám: PP - ložiska: 608Z - kolečka: PVC 54 x 32 mm - zapínání: šněrování - brusle má přední brzdu - nosnost: 20-55 kg - velikost: 38\nMidtown patří do nové modelové řady Lifestyle. Jde o univerzální brusle vhodné do městského provozu, které dokáží i něco víc. Ať už jde o dojíždění autobusu když spěcháte do školy, freestyle bruslení, nebo jen jízdu napříč městem. Tyto brusle jsou připraveny zkrátka na cokoliv. Rám Free 247 s podporou skořepiny Aggressive nabízí vynikající manévrovatelnost při kličkování městskými uličkami. K dispozici ve dvou barevných provedeních. Technická data: - systém utahování: Traditional - rám : Free 2...\nVyladěné brusle vhodné pro jízdy dlouhých maratonských tras či objemové tréninky. Bytelný hliníkový rám se čtyřmi 110mm kolečky vás nenechá na pochybách ohledně rychlosti či stability. Systém šněrování Speed Lace je doplněn dvěma popruhy dokonale stáhujícími skořepinu o dvojté tuhosti, která dostatečně fixuje kotník a zároveň zachovává důležitou předozadní pohyblivost v komínu brusle.Technická data:- systém utahování: Speed Lace- kolečka a ložiska: 110mm, 85A - ILQ 9 PRO- maximální velikost kol...\nRychlé a pohodlné brusle pro závodní bruslaře nebo pro vyznavače jízdy dlouhých maratonských tras. Rám z extrudovaného hliníku umoží nasazení 3 koleček o rozměrech 125-120-125 mm, dodávajících kromě perfektní rychlosti i vysokou stabilitu na nerovném povrchu. Systém stahování kombinující Speed Lace a Boa® společně s karbonovou skořepinou zajišťují dokonalou fixaci nohy v prodyšné botě z mikrovlákna a maximální přenos síly při odrazu z brusle. Technická data: - systém utahování: Speed Lace a Boa...\nKolečkové brusle pro začátečníky, požadující výkon a styl za rozumnou cenu. Brusle jsou osazeny na kompozitovém plastovém rámu v kombinaci s kolečky o průměru 80 mm s komfortní tvrdostí 80A efektivně tlumící vibrace. Odolná ložiska ABEC 5 s protiprachovou úpravou pro maximální životnost. Technická data: - systém utahování: Traditional - rám : F.B.I. kompozit - kolečka a ložiska: 80mm, 80A - ABEC 5 - maximální velikost koleček: 80mm - skořepina: Stability Plus - maximální nosnost: 110 kg Tabu...\nDámské krasobruslařské brusle Pohodlné dámské zimní brusle pro rekreační bruslení s typicky krasobruslařskou botou se pro dostatečné zpevnění kotníku a stabilizaci nohy zavazují tkaničkami. Klasická svrchní část boty je vyrobena z vysoce kvalitní umělé kůže, vnitřní podšívka je z mikrovlákna absorbujícího vlhkost. Krasobruslařský nůž s německým certifikátem jakosti TUV je vyroben z předbroušené nerezové oceli vysoké tvrdosti s dlouhou životností. Technická data: - zesílená přední část boty p...\nDámské zimní brusle jsou ideální pro rekreační bruslení. Brusle mají pohodlnou vnitřní výstelku, která je výborně zateplená plyšovým kožíškem. Propracovaný líbivý vzhled a nože z uhlíkové oceli. Zimní brusle využijete při mrazivém počasí, kde přehrady a rybníky poskytují výborné podmínky pro bruslení. Pro hokejové nadšence jsou vhodné celoroční kryté stadiony pro širokou veřejnost kde mohou i přes léto zdokonalovat své umění a nadšení. K zimním bruslím patří kvalitní příslušenství, které Vám za...\nPánské kolečkové brusle ideální pro úplné začátečníky a mírně pokročilé bruslaře, potřebující kvalitní a pohodlnou brusli. Brusle jsou vybaveny rychloupínacím systémem K2 Speed Lacing, umožňujícím zavázání bruslí jedním zatažením. Tkaničky vedou v jazyku přes uzamykací mechanizmus, kde se tkanička po zatáhnutí sama zajistí. Povolení provedete jednoduchým stisknutím zámku na tkaničkách. Brusle jsou osazeny lehkým a pevným hliníkovým rámem s kvalitními ILQ-5 ložisky. Technická data: - systém utah...\nHokejové brusle NH 8556 S jsou určené pro začátečníky a středně pokročilé. Vnitřní část boty je vyrobena z materiálu EVA, který se velmi dobře přizpůsobí tvaru nohy. Zajistí přitom vysoký komfort a ochranu nohy proti tepelným ztrátám. Zesílená špička brusle zabraňuje zranění. Anatomická konstrukce zadní a vnitřní části brusle poskytuje velmi dobrou stabilizaci kotníku. Zimní brusle využijete při mrazivém počasí, kde přehrady a rybníky poskytují výborné podmínky pro bruslení. Pro hokejové nadšen...\nUniverzální brusle SPARTAN 2v1 s možností výměny nože z oceli za rám pro in-line. Systém rychlého přenastavení velikosti. Odnímatelná brzda na pravé brusli a kvalitní ložiska ABEC 7. Brusle mají snadné nazouvání, šněrování, jednu bezpečnostní přezku s jeden pásek na suchý zip. Vhodné pro rekreační a kondiční bruslení. Kolečkové brusle jsou dnes jednou z nejoblíbenějších městských sportovních aktivit a vlastnit jeden pár kvalitních bruslí by měl každý aktivní člověk. Není nic jednoduššího, než ...\ncrowned attack 300 panske ledni brusle  •  crowned attack 500 panske ledni brusle  •  crowned attack 100 panske ledni brusle  •  brusle slava s delka stelky  •  airmax velikosti delka stelky  •  delka stelky 40 velikost  •  velikost 38 delka stelky  •  velikost 40 delka stelky  •  delka stelky velikost 36  •  delka stelky u velikosti 40  •  worker 2v1 velikost vnitrni stelky  •  sandalky detske velikost stelky 10 cm  •  brusle tempish claire velikost<b> brusle 39  •  brusle tempish giulia velikost<b> brusle 39  •  brusle tempish giulia velikost<b> brusle 41  •  brusle tempish olympia velikost<b> brusle 42  •  brusle tempish giulia velikost<b> brusle 37  •  brusle ccm 40 velikost<b> brusle 46  •  brusle tempish nice velikost<b> brusle 40  •  brusle tempish beauty velikost<b> brusle 41 brusle ccm 40 velikost<b> brusle 44  •


Ideal Lux 34546 - Nástěnné svítidlo MORIS AP2 BIANCO 2xG9/40W/230V | Svět svítidel\nIdeal Lux 34546 - Nástěnné svítidlo MORIS AP2 BIANCO 2xG9/40W/230V váš interiér či exteriér oživí a přitom poskytne dostatek světla. Ušetřete a využijte sezónní akci, v níž máme právě toto svítidlo ve slevě. Garantujeme nejnižší cenu v Česku. VíceMateriál: kov, skloBarva: bíláŽárovka součástí balení: ANOVýrobce: Ideal LuxZáruční doba: 3 roky ZDARMA\nParametryIdeal Lux 34546 - Nástěnné svítidlo MORIS AP2 BIANCO 2xG9/40W/230VTypNástěnné svítidloVýrobceIdeal LuxMateriálkov; skloBarvabíláVýška65 mmŠířka280 mmHloubka100 mmPaticeG9Světelný zdroj (žárovka)2xG9/40W/230VStupeň krytí (IP)IP20Žárovky součástí baleníANOPočet žárovek2Záruční doba3 roky ZDARMA\nIdeal Lux 34546 - Nástěnné svítidlo MORIS AP2 BIANCO 2xG9/40W/230V charakterizuje pěkný design a funkční provedení. Nyní je možné toto osvětlení koupit za akční cenu. Použitý materiál – kov, sklo – zajistí bezpečnost, odolnost a dlouhou životnost. Také údržba bude snadná. Výrobek splňuje současné evropské normy. Do svítidla je určen světelný zdroj s parametry 2xG9/40W/230V. Produkt nabízíme za výhodnou cenu a navíc v zásilce získáte vhodnou žárovku ZDARMA. Svítidlo je vyrobeno v provedení bílá. Získáte tak zajímavý doplněk do svého domova. Hodnocení


Nešiřme antinacionální mýty\nTýdeník Respekt uveřejnil v čísle 4 rozhovor s Tomášem Hirtem Nešiřme nacionální mýty. Rozhovor bohužel vykazuje veškeré rysy toho, co v posledních letech Hirt a jeho kolega Jakoubek publikují. Autor se v něm snaží ukázat sečtělost, rozhled po dějinách a schopnost uvažovat, naznačí nové trendy v antropologii, získá si humanisticky orientovaného čtenáře (vždyť kdo z nás by třeba po holocaustu ztotožňoval kulturní identitu a biologický původ, že?!), nakonec se však aprioristicky a humpolácky zmocní složitého tématu romské identity, které by přitom dalo zabrat i zkušenému romistovi.\nRomistika se opakovaně střetává se dvěma protichůdnými typy bludů. Podle jednoho jsou Romové jednotná skupina, podle druhého naopak Romové neexistují, protože jde o různé skupiny, které spolu téměř nic nesdílejí. Nefunguje ovšem ani jedno z těchto zjednodušení, a není to ani tak, že by se pravda získala nějakým „zprůměrováním“ uvedených extrémů. Romská identita byla léta (a zdaleka ne jen u nás a jen za komunismu) na jednu stranu potlačována, na druhou stranu upevňována určitou segregací a vztahy mezi jednotlivými skupinami, na jedné straně v některých případech téměř nesmiřitelnými, mají druhou stránku v romské solidaritě a vědomí spolupatřičnosti. Romská socioložka Naděžda Demeterová z Ruska popisuje jako sjednocující prvek všech Romů právě vědomí romství, tedy negádžovství. Samozřejmě že se všichni Romové ve světě necítí jako jednotný národ, ale existuje něco předpolitického, co jsem kdysi nazval „společným vědomím romství“.\nEvropské národy na rozdíl od Romů už prošly národním obrozením, či chceme-li nacionalismem, ale to nejde jen tak vymazat s poukazem na to, že koncept národa vznikl až v 19. století, nebo zjednodušujícím tvrzením, že dnes už to tak nebereme. Nacionalita a etnicita jsou pořád významným identifikátorem a „neetnický“ občan je stále ještě nenaplněným přáním nejen ve střední Evropě. Je tedy otázkou, zda by zrovna Romové měli začít naplňovat Hirtovo přání jako první, a zda vůbec je to pro ně a pro nás všechny to nejlepší.\nMimochodem Romové byli do „nacionalismu“ svým způsobem nahnáni a potřeba politicky spojit romské menšiny, které žily půl tisíciletí po světě více či méně odděleně, vznikla z více důvodů. Kromě mnoha až překvapivě společných rysů šlo o společnou negativní zkušenost menšin bez státu a bez reprezentace, se kterými si každý dělá co chce a bez skutečné znalosti je interpretuje, jak se mu zachce.\nVelmi zavádějící jsou zejména Hirtovy soudy o tom, co běžní Romové chtějí a potřebují. Z toho, že primární zájem hladových je se nasytit, je v rozhovoru vyvozována neochota emancipovat se jako Romové. Snad si ani nevzpomínám, že bych někde četl tak zrůdnou bagatelizaci problému, stavění sociální práce do přímého protikladu ke kulturním a národně obrozeneckým snahám. V tomto bodě – navzdory obratným formulacím – pan Hirt významně překonal marxisty. Ti alespoň rozdělovali materiální základnu a duchovní nadstavbu, Hirt „nadstavbové“ části rovnou neguje.\nCelkové vyznění rozhovoru mě rovněž nepřekvapuje. Zjednodušeně řečeno k chudým Romům má blíže samozvaný interpret a pomocník pan Hirt, než jejich „samozvaní mluvčí“, a to všichni bez rozdílu (což je pro Hirta typické). Píše-li Hirt, že „etnická rétorika zatím nedokázala vyřešit problémy lidí, kteří se v České republice ocitli v potížích…“, mohu ho ubezpečit, že jeho „antinacionalistická“ rétorika jich vyřešila ještě méně. Profesionální sociální práce je bezesporu potřeba. Je ovšem hrubou chybou klást ji do protikladu k emancipaci kulturní, etnické či národní.\nŽe je identita věc složitá, se ostatně projevuje i v samotné prezentaci Tomáše Hirta. Akademický „antropolog ze Západočeské univerzity“ je totiž zároveň koordinátorem mnoha romských projektů, tedy svým způsobem konkurentem zmiňovaných romských vůdců. Je poněkud smutné, že pokus o vědeckou interpretaci využívá jako prostředek v soutěži o granty, a ještě smutnější je, že tyto soupeře jednoznačně definuje etnicky.\nJan Červenka, Ph.D.,\nodborný asistent na oboru romistika


80% 36 hlasů\nanimovaný / komedie / pro děti / rodinný, Československo/Německo, 1986, 55 min.\nHerci: Josef Dvořák, Petr Nárožný, Luděk Sobota, Jan Faltýnek, Vlastimil Hašek\nKomentář k filmu Největší české animované dobrodružství; humor, napětí, hlášky, nic nechybí, nic nepřebývá. A ten myší dabing!\nFinále je dojemné i po třiceti letech, takhle skvělé zakončení jen tak někde neuvidíte. Kór ve filmech pro děti, do kterých je obvykle nějak imbecilně napěchováno poselství o lásce, toleranci a rodinných hovnotách. Tady je něco opravdu důležitého – velkej tvrdej chlap se nikdy nenechá zlákat pozlátkem pohodného života a zůstává svůj. K vidění na youtube.\nPopis filmu Velká sýrová loupež\nTři myšáci - mazaný Marvin, mudrlant Rajmond a Tlouštík - žijí v kině Star. Živí se vším, co zbude po návštěvnících kina, občas také snědí svačinu pánovi v promítací kabině a neustále sledují promítané filmy. Nejvíc se jím líbí gangsterky, které je inspirují k provedení vlastní akce - „velké sýrové loupeže“ v krámku italského sýraře. Akci nejprve pečlivě naplánují, ale loupež jim poněkud zkomplikuje sýrařův kocour. Omylem při útěku zapnou bezpečnostní zařízení a přivolají policii i majitele krámu. Ten se nad myšáky smiluje a všichni tři u něj najdou útulný domov s dostatkem výrobních sýrů. Jen Marvin se brzy nudí a vyrazí ven do ulic za dalším dobrodružstvím.


Krásná žena | Barva Duše\nCesta hledání opravdového a trvalého štěstí v životě\nSdílení rodičů a dětí\nPoznáváme svou intuici\nJak budovat vztah a udržet si Lásku\nInspirační a terapeutické karty\nInspirační kalendář 2021\nAutorské šperky ze dřeva\nČasopisy a internet se jen hemží radami jak vypadat jako dokonalá žena, jak zhubnout, plastická chirurgie slibuje, že z nás udělá bohyně a zastaví hlodající zub času … ale nic z toho nám nepomůže, abychom se cítili šťastnější a spokojenější a to proto, že „božskými“ nás dělá něco úplně jiného.\nCo to je být ženou v současné době? Jak zvládnout svůj život? Jak se mít ráda a přijmout svoje tělo? Mám věřit svojí intuici? Jak být silná a přitom nebýt mužská? … Také si kladete podobné otázky? Pak jsme tu právě pro vás J. Máme pro vás připravenou sérii dvoudenních workshopů na toto krásné téma.\nVšechna setkání jsou interaktivní a zaměřená na vlastní prožitek. Našim cílem je vás podpořit na cestě za lepším a šťastnějším prožíváním, pomoci vám pochopit samu sebe a přijmout celou svoji ženskou dokonalost a krásu, objevit vaši sílu.\nPoužíváme například techniky artefiletiky a arteterapie, řízené imaginace a meditace doplněné jemnohmotnými energiemi. Nemusíte mít žádné výtvarné nadání jen chuť poznat sama sebe a tvořit J.\nJednotlivé workshopy co v nich najdete:\nJednotlivé aktivity jsou jen příklady v případě, že jednotlivec nebo skupina potřebuje u některé aktivity setrvat déle, nebo ji změnit, pak vyhovíme potřebám účastníků (nebo účastníka v případě individuálního workshopu). Pokud se někdo potřebuje věnovat některému tématu intenzivněji, nabízíme možnost individuálních konzultací zdarma v rámci volného prostoru akce nebo objednaných mimo akci dle platného ceníku.\nMoje ženská podstata\nNávštěva chrámu bohyně\nSeznámení s archetypy ženy během měsíčního cyklu\nProměna v ženu, návrat do vlastní proměny, ošetření vnitřního dítěte\nNaše životní role\nPřijetí tvořivé ženské energie a propojení s Lunou\nPřijímám i svoje tělo\nJak se vnímám, obraz z podvědomí\nMám dokonalé tělo tady a teď, jak ovlivňují emoce moje tělo\nTechniky zaměřené na rozeznání vlastních potřeb … kdy konám podle přání jiných nebo svých programů? … jsem to co chci být\nIntuice a její využití do našeho života\nRituál přijetí vlastního těla\nJá a moje vztahy\nŽenská a mužská energie, zákon přitažlivosti\nAnimus a anima v nás\nOdpuštění, přijetí … cesta k uzdravení vlastního prožívání i našich vztahů\nMapa rodiny a moje životní programy\nTechniky na „očištění“ a práci s emocemi\nPráce s archetypy ženy\nAutoportrét – jak jsem se vybarvila?\nDalší návštěva chrámu bohyně\nPřijetí své životní cesty\nProměna v ženu\nJde o speciální samostatný program. Interaktivní, dvoudenní seminář, zaměřený na dospívající dívky a ženy.\nStávám se ženou a jak se v nové roli vyznat? Co mi to přinese?\nCílem semináře je nabídnout dospívajícím dívkám a ženám jiný pohled na změny v jejich těle a prožívání. Seminář je zaměřen na přirozenost dospívání a roli ženy ve světě. Tento pohled je naprosto odlišný od konzumního pojetí „sterilní, výkonné a dokonalé“ ženy. Je zaměřen na přijetí svého vlastního těla a prožívání.\nCo je připraveno?\nPohádka o dospívání dívky (stará indiánská pohádka)\nBarevné vykreslení emocí – projektivní technika\nJak se mění prožívání ženy během měsíčního cyklu a co k tomu patří – výklad\nMužská a ženská energie v nás – imaginativní technika\nŘízená meditace s energií „tajemná zahrada“\nProžití vlastního těla při pohybu\nPřijetí tvořivé ženské energie\nToto téma je zaměřené na otevření tématu sebe přijetí ženy. V dnešní době se velmi málo věnuje pozornost dospívání dívek z pohledu prožívání a přijetí jejich role ve společnosti jako ženy a matky. Výklad vychází z původních archetypů ženy a všech aspektů prožívání ženy.\nzz – Akce\nKrása ženské energie – cyklus\nBarvy jako cesta I. – 25. 11. 2017\nMoje emoce a rodina – 21.října 2017\nRychlý přehled akcí\n2015 2016 2017 Akce Cyklus Minulé akce Ochutnávka Stálé akce


V sobotu se hraje ženské derby | sparta.cz\nŽeny A Novinky 27.9.2021\nI svůj pátý ligový duel ženy Sparty vyhrály, Dukla ze Strahova odjela s porážkou 0:13 (reportáž). Pro sparťanky to bylo zároveň nejvyšší vítězství v sezoně, navíc ještě ani jednou neinkasovaly. Tento zápas i blížící se utkání proti Slavii jsme rozebrali s trenérem Martinem Masarykem.\n„Osobně jsem velmi rád, že mám hráčky již zpět v našem tréninkovém procesu, dlouho jsme se spolu totiž neviděli, třináct našich hráček mělo deset dní reprezentační povinnosti. Všichni jsme se proto už těšili na zápas v klubu. Děvčata k zápasu přistoupila s plnou vážností a dokázala si pěknou hrou vytvářet šance a střílet góly. Hráčkám k předvedené hře a výsledku gratuluji,“ sdělil po Dukle kouč Masaryk.\nLigová soutěž byla přerušena kvůli kvalifikačním bojům o mistrovství světa. V české reprezentaci bylo dvanáct hráček, Česky remizovaly 1:1 v Nizozemsku a doma v Liberci přehrály Kypr 8:0. Svůj první reprezentační start a hned i gól si proti Kypru připsala Klára Cvrčková. Petra Bertholdová zase dosáhla mety již sta odehraných zápasů, po Lucii Martínkové je teprve druhou fotbalistkou, která toho v našem národním týmu odehrála tolik. Lucia Ondrušová byla povolána do reprezentace našich východních sousedek, Slovenky prohrály 0:1 se Švédskem a 1:2 ve Finsku. I ona nedávno pokořila hranici sta zápasů v reprezentaci.\nI přes to, že zápasy po repre pauzách bývají ošidné, Sparta tedy žádný problém nezaznamenala. V útoku kromě zkušené Markéty Ringelové dostaly od začátku šanci i osmnáctiletá Anna Šubrtová a dvacetiletá Klára Cvrčková. Ty se odvděčily čtyřmi a dvěmi brankami.\n„Každá hráčka je jedinečná v řešení herních situací, jsem rád, že se holky chytily svých šancí a padalo jim to tam. Je však důležité, abychom to podobně dokázali i v dalších zápasech, jinak pro nás tento výsledek nemá žádný význam,“ říká Martin Masaryk.\nJediné podzimní derby\nLetos je nejvyšší soutěž žen nalosována tak, že na podzim se odehraje jedno derby, zbylá tři ligová v jarní části. Sobotní zápas Slavia – Sparta v Horních Měcholupech je tak o to důležitější, bez nadsázky nejdůležitější zápas podzimu v lize.\nFotbalistky Slavie i Sparty všech svých dosavadních pět zápasů vyhrály, obě družstva navíc vždy udržela čisté konto. První příčka v tabulce patří Spartě díky lepšímu skóre (35:0 vs. 26:0). Oba týmy se již soustředí pouze na ligu a domácí pohár, Slavia v Lize mistryň vypadla s Arsenalem, Sparta s Køge.\n„Náš program do zápasu se Slavií není vůbec nijak specifický. Na další zápas se chceme připravit systematickou prací, kterou máme již dlouhodobě nastavenou. Uvnitř týmu už dlouhodobě panuje výborná nálada, která se odráží i na fungování celého týmu,“ nechává se slyšet Martin Masaryk.\nZápas bude streamován živě na youtubovém kanále ženského fotbalu (odkaz). Duel bude jako hlavní rozhodčí řídit jednadvacetiletá rozhodčí Natálie Čampišová, na čarách jí budou asistovat Gabriela Hanáková a Věra Soukupová.\nMinulou sezonu sparťanky první derby vyhrály vysoko 5:1, což se později ukázalo jako jeden z klíčových faktorů v boji o titul, protože obě pražská „S“ získala stejně bodů (53) a měla stejnou bodovou bilanci ze vzájemných zápasů, rozhodovalo tak skóre ve vzájemných soubojích, které měla Sparta lepší a díky tomu byla mistrem ČR 2020/2021.\n1. liga žen 2021/2022\nSobota 2. října, 14:00 – Praha 10, Horní Měcholupy\nRozhodčí: Natálie Čampišová - Gabriela Hanáková, Věra Soukupová


Povedená rekonstrukce měšťanské vily, která pamatuje F.... - Dumazahrada.cz\nMARCELA ŠKARDOVÁ | 11. KVĚTNA 2022\nKaždá stará stavba s sebou nese stopy minulosti a nejinak je to i v případě této měšťanské vily, v níž bydlel dokonce i literární kritik a spisovatel F. X. Šalda. Dnes už tady samozřejmě žije někdo jiný, ale dost možná, že se duch slavné osobnosti těmito prostory stále toulá. A obdivuje jejich proměnu.\nVila pocházející z roku 1906 byla postavená podle návrhu architekta Františka Buldry, ovšem už v roce 1939 ji čekaly velké změny. Tehdy se celkově upravovalo průčelí, rovněž došlo k vybudování věže se stanovou střechou (o ní ještě bude řeč). Součástí úprav bylo i litinové zábradlí a vstupní brána, zachované dodnes.\nNa stůl studia Karnet, architekti pod vedením hlavního architekta Michaela Karneta se vila dostala před několika lety, vloni byla dokončená její rekonstrukce.\nMěšťanská vila je kouzelná už tím, že nabízí z každé strany jiný pohled\tAutor: Petrpolak.photo\nZatímco mnohé jiné úpravy se snaží o prolnutí minulosti s přítomností, tady se na to šlo opačně – zřetelně odlišit nové od starého. „Zásadní bylo přesunutí hlavního vstupu do přízemí. Díky tomu jsme získali mnohem více prostoru pro šatní skříně a botníky i pro pohyb ve vstupní hale. Zároveň vznikly přidružené prostory jako technická místnost či druhá šatna. V původní dispozici se vcházelo na schodišťovou podestu, což do značné míry limitovalo úložné prostory. Současně to ale vytvářelo autentickou atmosféru a krásný průhled obývacím pokojem až na balkon. Podestu jsme se rozhodli zachovat, nyní jako vchod pro návštěvy,“ uvádí autoři projektu.\nKuchyně v prvním patře míří na sever, nyní má nové i okno s výhledem do údolí a na vstupní branku. Paní domu tak získala přehled o příchozích a díky chytrému tabletu může odemknout branku a rozsvítit světla v přízemí. Součástí tohoto podlaží je také velký obytný prostor.\nVe druhém patře se nachází dětské pokoje s hlavní koupelnou, což bylo možné realizovat proměnou terasy na pokoj. Tím se sjednotila velmi členitá a komplikovaná dispozice domu.\nVe třetím patře s věží, která má dvanáct oken, se ukrývá hlavní ložnice s koupelnou a šatnou. Přímo pod vrcholem věže se realizovalo pódium pro postel. Tento prostor má slovy tvůrců až obřadní atmosféru, díky otevřenému pohledu na věž, který ostatně vítá příchozí už z ulice. Kleštiny a sloupy zůstaly záměrně přiznané.\nPodlahu prvního patra tvoří dřevěné kazety skládané do vídeňského kříže, závěsy v délce od stropu až po podlahu zdůrazňují výšku podlaží\tAutor: Petrpolak.photo\nGenia loci podporuje volba výjimečných materiálů. Ve vstupní části a v koupelnách je na podlaze použitá mramorová dlažba, v obytných prostorách se zvolily dřevěné kazety. Atypický nábytek je provedený z ořechové dýhy. Okenní otvory, které zůstaly v dřívější podobě, se osadily replikami dřevěných špaletových oken, doplňují je okna hliníková. Sloupky litinového zábradlí se odlévaly podle dochovaného vzoru. Zkrátka co bylo možné zachovat nebo věrně napodobit, to se udělalo. S tím kontrastují moderní prvky, včetně systému chytré domácnosti.\nStudio: Karnet, architekti\nZahradní architektura: Atelier Flera


Prezentujte svoji firmu díky nenápadným, ale efektivním pomocníkům. \_\_\nPrezentujte svoji firmu díky nenápadným, ale efektivním pomocníkům.\nPoptávka po originálních reklamních předmětech, účelných dárcích či firemních přetrvává. Jak se vypořádat s nevhodnými dárky, kterými Vás zahrnují obchodní partneři, organizátoři tiskových konferencí a různých mítinků? Velký odpadkový koš, či nenápadné podsunutí nevyhovujících dárků oblíbené tchyni či nenáviděnénu kamarádovi z fakulty. Aby se reklamní předměty s logem Vaší firmy nestaly tím opravdu nechtěným dárkem, máme pro Vás řešení. Přicházíme s opravdu nekonečnou řadou předmětů, které ocení jak Vaši partneři, případně podřízení, jež dárek dostanou při vhodné příležitosti. Ale v neposlední řadě jsou námi dodávané a vyráběné produkty výtečným prostředkem k propagaci nebo zviditelnění Vaší firmy. O co tedy jde?\nDodáváme USB flash disky, Video booklety, Web key a to jak na zakázku, tak i předem vyrobené. USB flash disk OTG je využitelnou pomůckou opravdu pro každého, děti a seniory nevyjímaje. USB flash disk už se stal nedílnou součástí mnohé dámské kabelky, aktovky či pracovní tašky. USB flash disk se hodí pro uchování písemných dokumentů i fotografiií, díky němu odpadá těžkopádné přenášení papírových složek z místa na místo. Nahrajete a jdete. My Vám dodáme USB flash disk s originálním designem, za který nezaplatíte vůbec nic. Pokud si objednáte sto a více kusů USB flash disků ve 2D nebo 3D provedení, zakázku bez problémů zrealizujeme. Všechny námi dodávané USB flash disky jsou vybaveny originálními čipy SAMSUNG, Micron, Hynix, Intel nebo Toshiba. Na výběr jsou USB flash disky s pamětí v rozmezí od 64MB - 128GB.\nV případě, že si vyberete Web key u nás, vězte, že tím zvednete náladu každému obdarovanému partnerovi. Jedná se o novinku, kdy Web key pracuje jako USB flash disk, ale bez paměti. Web key automaticky otevírá předem naprogramovanou konkrétní webovou stránku, kdykoli je vložen do počítače. Web key Vám pomůže dostat své zákazníky cíleně tam, kde požadujete, načte se stránka např. o novém produktu, službě, akční nabídce nebo události. Web key je nový způsob jak zvýšit návštěvnost na webových stránkách. Web key je součásti tištěného materiálu, který je zpracován dle vlastního designu.\nVideo booklet je jednoduchým a efektivním způsobem, jak můžete propagovat svou firmu, svoji práci, můžete si zde zaznamenat vlastní portfolio s ukázkami práce, výrobků, produktů. Každý, kdo si Video booklet spustí, tak má jasnou představu co nabízíte. Tato představa je skoro skutečná díky vysoké kvalitě zvuku a obrazu. Potencionální zákazník či partner si tak nemusí o Vaší firmě nic vyhledávat, dokonce ani číst, protože vše vidí a slyší. Video booklet Vám vytvoříme ve vysoké kvalitě a v co nejkratším termínu.


Hornets chtějí prodloužit vítěznou sérii - Sport.cz\n6. února 2006 11:28\nNad očekávání dobře si letos vedou basketbalisté New Orleans Hornets. Tým, který bral před sezonou vážně jen asi málokdo, nyní táhne šňůru čtyř výher v řadě a momentálně je v těžké Západní konferenci na místě, které mu zaručuje účast v play off.\nKdyž se hovoří o úspěších New Orleans, bývá vždy zmíněno jméno Chrise Paula. Čtyřka letošního draftu se hned v prvním roce své kariéry v NBA stal lídrem týmu a už nyní je jasným kandidátem na titul pro nováčka roku. Daří se ale i ostatním hráčům, nejvíc asi Davidu Westovi, který prožívá svou nejlepší sezonu. O síle New Orleans se mohli v posledních zápasech přesvědčit Memphis, Milwaukee, Chicago a naposledy i Lakers. Leden odehráli Hornets s bilancí 10-5 a dvěma výhrami vstoupili úspěšně i do druhého měsíce roku.\nNew Jersey s hvězdnou trojicí Carter-Kidd-Jefferson si ale také nevede úplně špatně. Po sérii čtyř proher se ale zvedli a porazili doma velmi silný Detroit, pak přišla porážka v Clevelandu a naposledy si doma znovu poradili se silným soupeřem, Miami. Velkou měrou se o to zasloužila zmiňovaná trojice, Vince Carter v posledním zápase zaznamenal dokonce ceněný triple-double.\nSíla New Orleans je především před "svými" diváky v Oklahomě, na palubovkách soupeřů hrají přeci jen o poznání hůř. Bookmakeři proto vypsali zvedající se New Jersey jako favorita s poměrně nízkým kursem 1.38. O to vyšší je ale kurs na rozjeté hosty - 3.15. Vsadit si ale můžete i na další příležitosti, například jestli Vince Carter, který dává v poslední době téměř 30 bodů na zápas, dnes překročí hranici 24.5 bodů nebo ne.


Fotorámeček Calico | Bonami\nKampaň Kuchyně jako z pohádky Dekorace Obrazy, rámy a tabule\nJednoduché, ale i tak jiné a působivé. Keramická kolekce Calico přináší do interiéru kuchyně nádherný minimalistický styl tvořený ladnými tvary a zajímavou jemnou strukturou materiálu. Díky tomu se dobře kombinuje s moderním, venkovským, ale i elegantním a klasickým laděním vaší kuchyně. Ve všech vypadá dokonale stylově i naprosto přirozeně.\nza jejich první doručený balíček. https://www.bonami.cz/p/fotoramecek-calico Pošlete přátelům tuto adresu.


Hotely | Vranov nad Dyjí | Turistika.cz\nHotely - Vranov nad Dyjí\nNalezli jsme 10 nabídek ubytování. Hotely v oblasti Vranov nad Dyjí na mapě\nLesní Penzion Vranov se nachází přímo u Vodní nádrže Vranov a nabízí bezplatné Wi-Fi a neplacené soukromé parkoviště. Pokoje jsou vybavené TV. V penzionu je k dispozici sdílená kuchyň. V okolí se můžete věnovat cyklistice a rybaření. Letiště Brno…\nPenzion Herold se nachází ve Vranově nad Dyjí, 600 metrů od zámku Vranov nad Dyjí a nabízí bezplatné Wi-Fi. Hotel má vlastní restauraci. Na místě je neplacené soukromé parkoviště. Pokoje jsou vybavené TV a mají vlastní koupelnu se sprchovým koutem.…\nPenzion Jelen ve Vranově nad Dyjí sídlí ve vile s velkou okolní zahradou. Nabízí venkovní posezení s ohništěm a grilem a k dispozici je také dětské hřiště a trampolína. V celém areálu je k dispozici bezplatné připojení Wi-Fi. Všechny apartmány jsou…\nCountry Saloon se nachází v centru Vranova nad Dyjí, 1 km od národního parku Podyjí. Provozuje restauraci s barem a má zahradu s dětským hřištěm. V celém objektu je zdarma dostupné Wi-Fi. Všechny pokoje nabízejí výhled na zámek Vranov nad Dyjí a…\nCena od: 1030,- Kč


Muhara-soupis dílů : Muhara | ...bojovník se Surisagamou : Svet-Stranek.cz : osobní stránky zdarma snadno a rychle\nMuhara-soupis dílů:...bojovník se Surisagamou\nZde jsou již vyšlé díly Muhary!\nBylo deštivé a studené jarní odpoledne, Muhara zvolna kráčel po vesnici zachumlaný do svého tmavě zeleného pláště. Dědeček si s ním přál mluvit. Přišel k velkému patrovému kamennému domu na návsi, třikrát bouchl do dveří, načež se ozvalo Muharovi známým hlasem „jo, už jdu... á, to jseš ty Muharo, pojď dál!“ Vešli do malované světnice a posadili se ke stolu. Vnuku můj, jsem už starý a slabý a na to, abych byl strážcem vesnice již sám nestačím. Mnohá léta jsem bránil civilisty před nestvůrami a poslední dobou i před těmi strašlivými Mučai, ale už toho mám dost a krom toho víš, že bez ruky se špatně bojuje... Muharovi zmizel úšklebek a rychle vstoupil dědovi do řeči. „Nelíbí se mi kam tím směřuješ, dědo. Vždyť víš, že neumím bojovat a že se chci stát profesorem jako strýc Muhopolo.“ Načež lehce podmračený děda odpověděl „ne Muharo, tebe by bylo na profesora fakt škoda, to si piš. Tvůj osud je trochu jinde.“ Ale ne! Zase to tvé čtení osudu a hádání budoucnosti, copak nechápeš, že to je zcela nevědecké a nesmyslné? „Doháje, co ti to zase v tý škole nalhali? Měl jsem ti tam zakázat chodit. To musím být já prvním, kdo ti řekl o existenci magie?“ Ale dědečku, máš to asi na stará kolena nějak popletené... každý ví, že magie, obludy o kterých často vyprávíš ani zlým duchem posedlí Mučaiové neexistují. „Že neexistují!?“ Vykřikl polorozzlobený děda. „a co je jako tohle?“ zařval a ukázal na hlavu jakéhosi obrovského ještěra vysícího nad krbovou římsou. „Ale dědo, to je přece hlava trošku většího kousavce bahenního“ odpověděl jsem. „A co jako tohle?“ nepřestával rozzlobeně křičet. Svou zdravou ruku natáhl do vzduchu a chvíli se soustředil. V místnosti se zvedl podivný vítr a papíry začaly létat ze stolu. „Ale dědo, to mi mistr Muhsasa vyprávěl, prý existují lidé, kteří mají tak rozvinutou část mozku jménem retikulární formace, díky které jsou schopni ovládat vlnění zvané antigravitony všude okolo nás, díky nim ty papíry vzlétly. „a už tě mam fakt dost! Věda je největším nepřítelem pravdy! A víš co!? Už do tý tvý mizerný školy ani jednou nepudeš!“ děda mi zakázal chodit do školy už tolikrát, že jsem to přestal počítat a stejně tam neustále chodím, tak jsem tomuto zákazu nehodlal dávat těžkou váhu. Přesto jsem se pokusil vykroutit. „Ale dědo, jak se ze mě má stát profesor, když nebudu chodit do školy? Vždyť ze mě vyroste nuzák, nebo přinejmenším nějaký neintelekt.“ Načež se děda rozhodl ukončit tuto směšnou hádku něčím, co navždy pozměnilo můj život. „Tak pojď, ukážu ti něco, co tady mám už od dob války proti minotaurům. Než jsem mu stihl namítnout, že minotauři neexistují, přišel ke skříni, otevřel ji a následně s překvapivou hbitostí kopl do zadní stěny skříně. Stěna se jakoby prolomila a tam, kde jsem čekal, že bude zeď mezi světnicí a kuchyní byly temné, kamenné a špinavé schody dolu. Ne! To je nějaký nesmysl nebo trik! Tam nemohou být schody, jak by se proboha vešly mezi zeď a skříň, když tam jsou sotva dva palce místa!? Utíkal jsem do kuchyně abych vyloučil možnost, že tyto temné schody jsou ve skutečnosti kuchyně, ale k mému ještě většímu překvapení jsem tuto možnost doopravdy vyloučil. Celý vystrašený jsem doběhl zpět do světnice,k de stál dědeček a smál se. Až teď mi to došlo! Takový lacinný trik! Že mě to nenapadlo hned! Ty schody musí být jen namalované! Také jsem se zasmál a vylíčil dědovi své zjištění, připadal jsem si jako blázen, že jsem na to nepřišel hned, ale ono to vypadalo tak opravdově... To však bylo zcela nic vůči mému pocitu, když se děda usmál a začal po tomto schodišti sestupovat dolů.\nTeď už jsem nevěděl, co si mám jako myslet. Že by na mě děda použil nějaký halucinogen? Ne, to je nesmysl, vždyť ani neví co to je. Začal jsem také pomalu sestupovat po točitém strmém schodišti dolů. Dole byla relativně velká místnost, plná pozoruhodných věcí. Nebyla ani zdaleka tak nehostinná jako to schodiště, dokonce jsem se v ní cítil překvapivě pohodlně. Zdi byly kamenné ověšené všelijakými zbraněmi a trofejemi z válek, na zemi byl vzorkovaný koberec a na stropě skleněný lustr. Děda se teď už zcela neskrývaně usmíval a pravil „vidíš Muharo? Magie existuje a příšery a Mučaiové taky. Já jsem ochráncem naší vesnice, vycvičil mě kdysi dávný mistr Muhagin kdesi ve Fénixových horách. Celý svůj život jsem zabíjel obludy a loupežníky, bojoval mečem a kouzil a ta dnešní mládež mi to ani nevěří!“. Chvíli jsem přemýšlel, načež ze mě vylezla rozpačitá odpověď. „Víš dědečku, já už ti to věřím, jen je to takový zvláštní, víš já nikdy žádnou obludu neviděl“. „To buď taky rád, Muharo! Taky bys setkání s ní nemusel přečkat. Na našem světe je spousta příšer a oblud a Mučaiů, akorát díky takovým jako jsem já s nimi takoví jako jsi ty nikdy nepřijdou do styku.“ Opět jsem chvíli přemýšlel. „Ty dědo, ty opravdu umíš bojovat? Víš, já tě taky nikdy neviděl bojovat a ta představa vypadá zvláštně... To si piš, i když teď mi to už zase tak moc nejde, právě proto se musíš stát mým nástupcem a bojovat proti silám zla namísto mě. Žádný profesor není tak důležitý a užitečný jako strážce vesnice, odpověděl mi. Zase jsem chvíli přemýšlel, bylo to pro mě nějak moc informací najednou a já měl už za dva měsíce skládat mistrovské zkoušky a měl jsem o svém osudu zcela jasno a najednou tohle... „Víš dědo, ale já vůbec neumím bojovat ani kouzlit“ odpověděl jsem nesměle. „No, to já v tvém věku sice už uměl, ale nikdy není zas tak pozdě, dáš se do učení. A ke komu? Kdo tady umí bojovat a kouzlit a mohl by mě učit? Ty?“ Děda se chabě usmál a odvrátil „ne, já ne, jsem již příliš starý, ale mistr Muhagin tě jistě rád bude cvičit. Muhagin? To je ten co cvičil tebe, ne? On furt žije? Vždyť jsi před chvílí říkal, že už když cvičil tebe byl starý a nechci být nezdvořilý, ale tobě není zrovna dvacet. „Checheche“, zasmál se děda poloironicky. Mistr Muhagin je asi nejmocnějším mágem kterého znám, on je nesmrtený. „Nesmrtelný?“ Tak to už je moc, napadlo mě. Jak může být někdo nesmrtelný? I když po tom co jsem už viděl by to až tak nemožné nebylo, no nevím, pořád je to divné... a podobné myšlenky se mi honily hlavou jedna za druhou. A kde toho Muhagina najdu? On bydlí tady ve vesnici? Nebo v Sorsolu za humny? Že jsem o něm nikdy neslyšel. Dědeček odpověděl jednoduše „ne“. A kde tedy bydlí? To budu muset jít až do Okliandu? Ne, ani v Okliandu nebydlí. Má své sídlo kdesi daleko na sever, až tam kde je sníh. „Sníh?“ Teď už to děda fakt přehnal. Každý přece ví, že sníh je leda v pohádkách pro děti. Ne, namítl dědeček, sníh doopravdy existuje, tam na severu trošku východně od moře, kde jsou hory... „A dost!“ Vykřikl jsem nahlas. „Nedělej ze mě úplného blbce, všichni víme, že moře neexistuje! „Ale existuje“, odvětil děda. Já jsem se ale teď už tak snadno nedal, voda sice nemůže zmrznout, to je nesmysl, ale aby existoval nekonečně dlouhý rybník! Začal jsem hned vysvětlovat po vzoru univerzitního mistra Muhsasy. „nic nekonečného v reálném světě nemůže existovat, nekonečno je pouze naznačené početní znaménko, nic takového nemůže existovat!“ Děda odpověděl další nesmysl: „není nekonečné, je jenom tak velké, že nedohlídneš na druhou stranu. Jsou v něm ostrovy a na druhé straně další pevnina zvaná Thyrion, kde žijí elfové. Teď už jsem dědovi nevěřil fakt nic, chtěl jsem odejít a na tuto hru starého blázna zapomenout, když tu přišel ke staré truhle, otočil klíčem a z truhly vytáhl dlouhý meč. Měl drátem obmotanou rukojeť vyzdobenou na konci hlavou draka se zasazenými drahokamy v očích a byl v rudé kožené pochvě ozdobené reliéfy. Podal mi ho do ruky, i když jsem nechápal proč. Když jsem ho tasil, ke svému překvapení jsem zjistil, že jeho čepel hoří krátkým zelenooranžovým plamenem. Jak může ocel hořet? A jaktože nezhasla, když byl oheň bez vzduchu v pochvě, případně jaktože pochva neshořela? A odkdy je vlastně oheň zelenooranžový!? Pomalu jsem se dotkl špičky meče, když tu jsem zjistil, že ten oheň doopravdy pálí! Po dlouhé odmlce děda promluvil: „Tohle je můj meč, jmenuje se Surisagama, (jak měl meč skutečně vyryto do čepele). Vezmi si ho, jdi na sever do Fénixových hor a vyhledej mistra Muhagina. Ten tě vyučí jak s ním zacházet. Znělo to zajímavě tahle nabídka, ale hrozně jsem se bál pomyšlění, že se budu dny a noci plahočit sám neznámou krajinou abych našel nějakého nesmrtelného pomatence co mě má učit nevědecké nesmysly a mávání s hořící ocelí. Děda měl ale pravdu, jestli jsou někde venku za zdmi vesnice nějjaké příšery a Mučaiové, potřebujeme nového ochránce, kterým by se sice mohl stát i někdo jiný, ale pokusím se to brát spíše jako čest. A tak jsem svůj život naždy změnil pouhým slovem „dobře“.\nSbalil jsem si jídlo na měsíc a rezervní oblečení, víc toho vlastně ani nemám. Vzal jsem si své sváteční černé kalhoty a zelený plášť s kapucí. Na opasek jsem si připnul pochvu se Surisagamou a ze stromu na návsi si ulomil klacek podobný holi. Ještě než jsem dal sbohem své vsi jsem se šel rozloučit s dědou. Ten mu pouze ve dveřích velmi stručně řekl „Musíš jít rychle, začíná se blýskat na hodně špatný časy, nechoď po cestách a zůstaň ve skrytu. Surisagamu nikde neukazuj! Jo a ještě něco... pozdravuj Muhagina.“. Bez dalšího loučení jsem vykročil a prošel vesnickou branou pryč. Kráčel jsem po cestě směrem od svého dětství a mládí pryč do neznáma k nějakým zasněženým horám kdesi na severu najít nějakého děsně starého blázna, který mě má naučit šermovat mečem a kouzlit nesmysly. Asi v podobném duchu se mi honily myšlenky hlavou po cestě, že jsem si ani nevšiml, že už zapadá slunce. Prví noc jsem přečkal zachumlaný do pláště asi dvacet sáhů od cesty na kraji drobného hvozdu. Ráno jsem zase šel po stejné cestě a den nato zase a zase...\nUž skoro dva týdny jsem neviděl živáčka, pochoduju hustým lesem po jakési strmé pěšině. To, že jdu správně pouze odhaduji z určení severu, jež se podle lišejníku na stromech nalézá přede mnou. Je tady děsná zima a co hůř, v noci neustále slyším vytí nějakých divokých šelem.\nPokud správně počítám, zítra to bude měsíc od mého odchodu z vesnice. Dobrou zprávou je, že už nejdu lesem ale po travnatém porostu. Pěšina se proměnila v kamennou cestu a vede na sever. Špatná zpráva je, že mi dochází jídlo a je tu snad tisíc stupňů muha pod mínusem. Když tu najednou vidím něco, co mi vyrazilo dech. V dálce na obzoru jsem zpozoroval zasněžené špičky kopců a stromů. Jasně bílá krajina a hory sahající až do oblak, že jim nebyly vidět vršky! Zapoměl jsem na únavu a rozeběhl se dopředu. Proti mně šla po stejné cestě nějaká postava. Zpomalil jsem a znejistěl. Mám se schovat? Není to loupežník? Na druhou stranu jak mám sám v takhle obrovských horách najít jediný příbytek? Třeba by mi mohl poradit... Důvěřivost zvítězila nad nedůvěřivostí a přišel jsem k němu. Už z dálky si mě pozorně prohlížel, jeho pohled zejména utkvěl na mém chabě schovaném meči. Ke svému neblahému zjištění jsem zjistil, že se mu u pasu také houpe meč. Byl starší než já, odhadem tak tři tucty zim a byl o půl hlavy vyšší. Měl jasně hnědé oči, černé kudrnaté vlasy splývající až po ramena. Na to jaká tu byla zima byl dosti nalehko – měl krátké kalhoty a pletený svetr z hrubé ovčí vlny, trochu otrhaný. Nesměle jsem se ho zeptal: „Promiňte pane, jdu tudy správně za nějakým Muhaginem?“ Jeho úsměv následující po mé otázce se mi nelíbil. „Za Muhaginem? Toho znám. Co mu takový slabounký mládeneček chce?“ Trochu jsem z toho znejistěl. Původně jsem teď chtěl odpovědět, že mě posílá můj děda Muhala, ale pak jsem si vzpomněl, jak mi děda říkal, ať se raději moc neprozrazuji. Tak jsem prostě odpověděl „Nesu mu tajný dar z dálky“. On se usmál, teď skoro upřímně. „Jo, tak to už jsi trošku přešel, to se budeš muset vrátit asi půl kilometru zpátky odkud si přišel a pak jít po takový zvířecí pěšince vyšlapaný od jelenů.“ Poděkoval jsem mu a otočil jsem se, najednou jsem na něm zpozoroval něco zvláštního, co jsem si předtím vlastně ani neuvědomil. Asi to bylo tím, že jsem měsíc před tímhle setkáním neviděl živáčka, ale to je vlastně jedno. Ten pán měl na levé tváři kresbu černou barvou. Na té kresbě byl jakýsi zvláštní předmět, vypadal jako cenný přívěsek, nebo spíše jeho půlka. Znovu jsem se otočil k němu, abych si to mohl lépe prohlídnout. Jen tak mimochodem jsem se ho zeptal „A pane, co vy tady vlastně děláte?“ Jeho úsměv vybledl. „Ale o víš, sbíram tady dřevo.“ To bylo už trochu moc, protože s sebou žádné dřevo netáhl. „A kam to dřevo dáváte?“ zeptal jsem se. On si zcela otevřeně vzpomněl, že s sebou vlastně žádné nemá, chvíli přemýšlel a pak řekl, že ho má v kapse svetru. Připadal mi velice divný, teď už jsem si všiml další zvláštní věci. Z kapsy mu čouhal svinutý pergamen. „Vy jste tajný posel, žejo?“, zeptal jsem se ho. On na mě chvíli civěl, pak se zmohl na krátkou odpověď „ne“. Ze zvědavosti jsem se ho zeptal, jestli se můžu mrknout na zprávu, že udržím tajemství. Zachoval se velice nečekaně. Vyplašeně poodstoupil o jeden krok a rychle tasil meč. „Co ode mě chceš!?“ vykřikl na mě. „O co se to vůbec snažíš? Poslali tě, abys chytal zvědy, že!?“ Teď už mi bylo jasné, že toto individuum se zde neprochází s dobrým úmyslem. Pravděpodobně ani o tom sídle Muhagina nic nevěděl, protože jsem si žádné pěšinky od srnců před chvílí nevšiml a vůbec nejspíš to je nějaký nepřátelský posel a podobně... Na jednu stranu jsem se cítil vítězně, že jsem ho odhalil, na druhou stranu „doháje, co teď“? Je tu někdo pravděpodobně vycvičený v boji s dobrým důvodem zavraždit mě a má meč. Neměl jsem se s ním zaplétat. No nic, teď už to nevyřeším. Nenapadlo mě nic lepšího, než začít utíkat prostě pryč od něj, třeba jsem rychlejší. Otočil jsem se a běžel co nejrychleji po cestě odkud jsem přišel. Podle dusotu bot za mnou jsem pochopil, že mě pronásleduje a myslí to vážně. Jenom jsem zrychlil. Po asi půlduhého kilometru jsem zabočil vlevo do lesa s úmyslem ukrýt se. Už jsem ho za sebou neviděl, což také nemuselo nic znamenat. Byla tu pěšina. Utíkal jsem dál sprintem a větve jehličnanů okolo se mi zabodávaly do tváře. Sníh padající ze stromů se mi sypal za krk. Byl tak neuvěřitelně studený a pomalu se roztékal, hrozně nepříjemný pocit! Po další chvíli jsem před sebou uviděl schody po strmé hoře nahoru. Vzhlédl jsem a uprostřed neprostupné mlhy jsem spatřil jakousi stavbu rozličných tvarů. Zaradoval jsem se, třeba to je to sídlo Muhagina! Za sebou jsem zaslechl hlas toho kudrnáče, zplna hrdla klel, moc jsem toho nezaslechl přes krev, jež mi pulzovala ve spáncích a nutila mě nemyslet na nic jiného. Lezl jsem nahoru jak jen nejrychleji to šlo, dokud jsem se asi po půldruhé hodiny nedoplazil před dveře této drobné pevnosti. Byla to rozlehlá stavba o dvou patrech s vysokou věží nahoře. Přišel jsem ke tlusté dubové bráně a klepadlem ve tvaru půlky toho samého amuletu, jako měl ten člověk vytetovaný na tváři. Akorát toto byla pravá půlka, celá bílá. Za chvíli se dveře bezhlučně otevřely a já vešel dovnitř. Byla tam dlouhá místnost lemovaná podpůrnými sloupy s připevněnými pochodněmi. Mezi každými dvěma sloupy stála brnění držící meče. Nebo v těch brněních byli živí lidé? To těžko říct. Na konci bylo hranaté okno svítící mi do očí a pod ním masivní křeslo, na kterém někdo seděl. Kvůli světlu z okna prolínajícího přítmí jsem mu neviděl do tváře, pouze jeho siluetu. Nesměle jsem šel dál. Když sem přišel asi pět metrů od toho člověka, už jsem mu docela dobře viděl do obličeje. Byl nepochybně velmi starý, ale zachovalý. Měl šedé delší rovné vlasy, výrazné obočí, jasně modré oči, ostře řezanou lehoulince vrásčitou tvář a dlouhou šedivou bradku. Byl oblečen do bílého roucha. „యాet aเงินหรือสีเหkhนหú“ řekl mi. Bohůžel jsem mu nějak nerozuměl. „promiňte, nějak vám nerozumím“. On odpověděl již srozumitelně. „To chápu, pouze cituji své citáty a elfština lépe zní. Proč přicházíš? Vzhledově mi připomínáš jednoho muže, co jsem znal. Víte, chci se nechat vycvičit, posílá mě můj děd Muhala, toho jste pravděpodobně myslem tím „mužem“. On chvíli přemýšlel. Pak se zeptal: „a co soudí tvé srdce? Měl by ses nechat vycvičit a bojovat za nás proti démonům a Mučaiům?“ Odpověděl jsem jednoduše „ano“. Do místnosti vběhl zvenčí nějaký muž. Byl pozuby ozbrojený a přiběhl až k Muhaginovi. Něco mu pošeptal. Pak na mě Muhagin promluvil. „Tvému výcviku se budeme věnovat později, teď máme něco naléhavějšího. Neviděl jsi cestou nějakého muže tady poblíž?“ Vyprávěl jsem jim o své příhodě s Kudrnatým podivínem. Bylo vidět, že se znepokojil. Tleskl a zanedlouho začaly ze dveří po stranách vybíhat nějací muži. Všichni vyzbrojení kyrysem, přilbou, mečem a štítem. Muhagin zařval „Všichni připravit, poblíž se potuluje Mučaiský posel! Váš úkol je ho zabít a ukrást dopis, asi ho má v kapse“ Všichni ozbrojenci začali vybíhat ven ze dveří. Pak se mistr podíval na mě a promluvil. „Uvidíme, jestli se nám tu hodíš nebo ne. Jdi s mými muži a zabij toho Mučaie. Pozor, je nebezpečný, ale to jsi asi už zjistil sám.“ Vyběhl jsem ven a rozeběhl se k místu, kde jsem ho naposledy viděl. Za mnou běžel ještě jeden ozbrojenec z naší strany. Zanedlouho jsem spatřil stopu jeho tvrdých kožených bot ve sněhu, v té pěšině kam jsem zabočil. Rozeběhli jsme se po nich. Chvíli na to se ten druhý zastavil a z trnité větvičky strhl kadeř hrubých kudrnatých vlasů. Přičichl si k nim. „Nemůže bejt daleko, pot na nich ještě nestačil zamrznout, už ho skoro máme!“ a běželi jsme dál. Za relativně dlouhou dobu jsme se dostali na paseku. Když jsme jí probíhali, spatřili jsme ho na druhé straně jak zabočuje mezi stromy. Ten ozbrojenec navrhl, že mu nadběhne zleva, že to tam zná a že tam ten kudrnáč bude muset zabočit kvůli velké skále stojící napravo. Souhlasil jsem a rozeběhl se přímo za kudrnáčem. Skutečně když už jsem byl necelé dva tucty metrů za ním se napravo z lesa vztyčila skála. Teď už ho máme! On si ale vytáhl zpod svetru lano a hodil ho nahoru. To se zachytlo na výbežku se skály a on po něm začal šplhat. Lano za sebou potom zvedl a obmotával si ho kolem těla, čímž se zároveň i jistil proti pádu. Tím mě teda docela dostal. Když jsem přiběhl k lanu, byl už dost vysoko na tu, abych na něj dosáhl. Hned nato se z lesa vyřítil kolega. Mlčky jsem mu ukázal na šplhajícího kudrnáče a on se zapřemýšlel. Pak mě něco napadlo, když jsem uviděl jsem sníh na špičce skály. Bylo ho tam několik tun a všechen visící jen na vlásku. Začal jsem tleskat. Ten ozbrojenec (později jsem zjistil, že se jmenuje Muhajfa) na mě tázavě pohlédl. Vysvětlil jsem mu svůj plán a pak jsme řvali, tleskali, cinkali meči o skálu a o sebe a prostě vydávali co největší randál. Sníh nahoře se uvolnil a začal bleskurychle sjíždět ze skály. Kudrnáče drapl s sebou a strhl ho ze skály. Jeho výkřik zmizel v nesčetné mase bílé rychle padající hmoty. Kousek jsme poodstoupili a lavina s rachotem dopadla na zem. Zažali jsme se v ní prohrabovat a hledat zbytky toho kudrnáče. Tu jsme si všimli, že se při pádu zachytil skály asi dva tucty metrů nad zemí. Visel tam mlčky za jednu ruku se zprávou v zubech. Pomalu začal bez lana šplhat nahoru. Ten má teda tuhý kořínek! Začali jsme s Muhajfou šplhat po provizorním schodišti vytvořeném ze spadlé laviny, až jsme se dostali těsně nad něj. Stáli jsme na plošině na skále, za jejíž konec se kudrnáč držel konečky prstů a z posledních sil se snažil vydrápat se nahoru. Pergamen měl neustále v zubech. Vytáhl jsem meč a přiblížil jeho oheň ke konečkům jeho prstů. „Dej sem ten vzkaz“ řekl jsem drsným hlasem. On se jednou rukou pustil a vzal si vzkaz. Natáhl jsem pro něj ruku. Ten mizera pergamen upustil na římsu pod sebou, chytl mě za ruku a škubl. Cítil jsem, jak ztrácím rovnováhu, jak se nakláním dopředu. Po asi dvou vteřinách balancování jsem přepadl a jen tak tak se chytil za kudrnáčovu nohu. Snažil se mě setřást, ale nešlo mu to. Surisagamu jsem mezitím upustil. Když jsem se po ní ohlédl, zjistil jsem, že se zabodla do dopisu na dolejší římse, který od jejího plamene chytil a začal hořet. Zavolal jsem na Muhajfu. Ten nás začal oba vytahovat. Byl naštěstí dost silný a tak nás oba vytáhl. Na kudrnáče namířil mečem. Ten si klaknul a dal si ruce za hlavu. Rychle jsem mu vylíčil co se děje s doposem. On nic nečekal, meč zatasil do pochvy a stoupl si na okraj naší římsy. Natáhl ruku dolů a okolo začal vát vítr. Já jsem jen mlčky pozoroval. Ten mizera jakoby neměl dost se vymrštil a strčil Muhajfu dolu. Dokonce mu při tom ještě stihl vytrhnout meč z pochvy. Mě teď nezbylo nic jiného než se vzdát. On mě nechal naživu ale vytáhl si zpod svetru druhé lano a spoutal mi s ním ruce za zády. Pak začal slézat dolů. Podíval jsem se přes okraj římsy. Muhajfa se zachytil o jednu traverzu pod námi a podařilo se mu uhasit zbytku dopisu. Taky držel v ruce moji Surisagamu. Ten kudrnáč tam zrovna také dolezl a začali spolu bojovat. Já jsem se pokoušel dostat se z pout, ale nešlo to. Odhodlal jsem se tedy k riskování života a skočil dolů. Asi dva metry jsem letěl, pak jsem spíše klouzal po zamrzlé skále. Dojel jsem až na traverzu pod sebou kde bojovali Muhajfa s kudrnáčem. Bohůžel a zároveň naštěstí se mi nezachovala setrvačnost a já se zastavil. Bohůžel proto, že jsem měl v plánu zkopnout kudrnáče dolů. Naštěstí proto, že bych asi letěl za ním. Přiběhl jsem k Muhajfovi, který mě jediným máchnutím meče zbavil pout. Po dalších dvou Muhajfových výpadech Surisagamou se podařilo kudrnáčovi seknout Muhajfu do nohy. Ten vykřikl a zkácel se na zem. Pak se kudrnáč zachytil povazu vysícího z této první traverzy a začal se spouštět dolů. Bylo to od něj dost neprozíravé. Vzal jsem Muhajfovi Surisagamu a rozsekl provaz. Kudrnáč spadl z výšky asi pěti metrů a zabořil se do sněhu. Možná měl něco zlomeného, možná také ne. Druhá varianta se zdála pravděpodobnější. Poprosil jsem Muhajfu o půjčení přilby. Ten si sice trochu divil, ale souhlasil. Jeho přilbu jsem pak vši silou mrskl po vztávajícím kudrnáčovi a zasáhl ho z výšky možná dvou tuctů metrů do hlavu. Ozvalo se cinknutí a kudrnáš se zkácel k zemi, asi omráčený. Dole z lesa vyběhla po chvíli skupinka ozbrojenců od mistra Muhagina. Křikl jsem na ně, že tu mám zraněného Muhajfu. Chvíli na to se těsně vedle mě na traverze objevil mistr Muhagin. Nevím, jak toho docílil, buďto skočil zeshora a nebo se kouzlem přemístil, to ale není podstatné. Chytil Muhajfu a skočil s ním dolů. Letěli pomalu houpavě coby pírko. Když dopadli, nic se jim nestalo a Muhagin několika kouzly zacelil Muhajfovu ránu. Schval jsem Surisagamu do pochvy a sjel po ledové lavině coby po skluzavce dolů. „Výborně, bojovat sice ještě neumíš, tak alespoň zapojuješ šikovnost a inteligenci, tak se mi to líbí!“ Pravil mistr Muhagin. Sebral ze země ohořelý rozmočený dopis a poplácal mě po rameni. Všichni jsme společně odešli do pevnosti a cestou si povídali. Muhagin také po cestě rozbalil dopis a přečetl si to, co bylo alespoň trochu čitelné. Pak četl nahlas:\n„Posádko tábora vlčí hory!\nBlíží se k vám jistý chlapec slyšící na Muhara. Kdokoli z vás by s ním přišel do styku, sledujte ho!\nHledá pevnost mistra Muhagina, stejně jako my a při sledování bysme mohli zjistit, kde se nachází. Pak ho zabijte, mohl by být dosti nebezpečný. Jinak přeji pěkný den\nPo tomto dopise se mi skoro zatajil dech. „myslíte, že mě sledovali a našli mě?“ zeptal jsem se nesměle Muhagina. „Je to možné“ odpověděl.. „Naše pevnost je totiskrytá v mraku který je průhledný jen když chci. Viděl jsem tě utíkat před tím kudrnáčem a tak jsem naši pevnost odkryl. Pravděpodobně to, co na tebe nastražili byla past a kudrnáč návnada a teď jejich špioni vědí, kde jsme. Otázkou by pak ale zůstalo, proč měl tenhle kudrnatý mučai u sebe ten dopis od Velkého Mučaie. Budu o tom meditovat“. Došli jsme až k pevnosti a můj výcvik začal.\nPo dlouhou dobu jsem se v pevnosti mistra Muhagina cvičil nejrůznějším dovednostem. Bojovali jsme tam s meči, noži, holemi, kopími, sekerami, stříleli z luku, učili se správně používat brnění. Každý den dělali snad tisíc kliků a dělali nevědecké nesmysly. Na druhou stranu je ale pravda, že mistr Muhagin opravdu umí čarovat a že začínám doopravdy věřit v magii, asi jsem se prostě zkazil.\nKaždé tři dny jsme taky běhali do zasněžené přírody na celý den a hráli různé zvrhlé hry, například stopování, na superhoněnou a podobně. Někdy jsem měl dokonce i pocit, že si z nás Muhagin jen tak utahuje V šermu s mečem už jsem dokázal porazit jednoho jednorukého spolužáka a lukem jsem střílel lépe nežli Muhajfa. Jednoho dne jsem si dokonce i zabojoval s Muhaginem, i když on to vlastně ani moc boj nebyl. Stáli jsme proti sobě v kruhu, v rukou dřevěné meče. On stál asi čtyři metry ode mě a najednou po jednom krůčku stál u mě a dal mi meč ke krku. „Musíš se ještě hodně učit“, řekl mi doslova. A tak dny plynuly a ze dní se stávaly týdny a z nich měsíce. Zima byla za námi cobydup a začalo jaro. Tady nahoře v pevnosti to moc poznat nebylo, byla tu neustále hrozná zima, ale dole pod horami jsem zase viděl střídavě sníh a střídavě zelenou promrzlou trávu. Docela jsem se tady aklimatizoval. Po třech měsících strávených ostrými boji a meditacemi se mi podařilo něco, o čem jsem donedávna myslel, že je to nemožné. Postavil jsem tenkou a vysokou hořící svíčku na stůl a chvíli se soustředil. Lehký vánek vanoucí okolo sfoukl svíčku která jakýmsi kouzlem spadla na zem. Nebylo na tom nic náročného, vlastně se stačilo prostě pekelně soustředit nějakou chvíli a pak to šlo úplně samo. Muhagin mi vysvětlil, že to co všichni používáme není magie, ale „prosté“ ovládání elementů a ovládat vzduch je nejjednodušší. On prý umí ovládat všechny a tak je nad přírodními živly svým způsobem všemocný, ale tomu jsem tedy moc nevěřil. Po dalším týdnu jsem zaznamenal další úspěch. Opět jsem se utkal s Muhaginem a tentokrát se mi podařilo odvrátit jeho první úder, o to víc ale ten druhý do kolene a třetí do ramene ze shora bolely, ale to sem nepatří. Pak jsem také bojoval s Muhajfou, se kterým jsem si z celé posádky pevnosti asi nejvíce rozuměl. Stáli jsme na změti spousty kůlů zaražených do země, že se po nic dalo chodit a každý jsme měli meč a štít. Pomalu jsem se k němu blížil, on dělal to samé. Když byl ode mě na zvládnutelnou vzdálenost, sekl jsem zeširoka zprava, on tak jednoduše dal štít. Pak on bodnul přímo na mé břicho. Poodstoupil jsem kousek a ztratil balanc. Padal jsem na záda a vzpomněl si na kůl asi půl metru za mnou. Natáhl jsem ruce nad hlavu a nabodl si štít na tupou stranu kůlu. Visel jsem mezi dvěma kůly a nemohl vstát a on se pomalu blížil. Vzepnul jsem všechny síly a dostal se táhle do stojky na štítu. Dalo to dost zabrat. Ze stojky jsem pak úmyslně přepadl na dva kůly vedle sebe za mnou. Mistr Muhagin když to to viděl zatleskal. Meč jsem měl pořád v ruce. Muhajfa skočil dlouhým skokem na ten kůl, jak jsem na něj napíchl štít a z něj na další napravo ode mě. Doskočil bych tam, ale cestou by mě bodl mečem. Skočil jsem na kůl, kde jsem měl naražený štít. Serval jsem ho z něj. Měl veprostřed díru o průměru kůlu a byl už nepoužitelný. Skočil jsem na jeden za dvou kůlů dosti blízku sebe a pokynul na něj, ať přijde. On nečekal a skočil na ten druhý. Těsně před tím, než na něj přistál jsem vrhl diskem ve výši nohou směrem na ten druhý kolík. Když dopadl, dostal bolestivě štítem do kotníku a spadl z kůlu. Byl poražen. Mistra to pobavilo a zatleskal. „Bojovat sice ještě tolik neumíš, ale pálí ti to“ řekl mi jako další pochvalu. Muhajfu zase ocenil za jeho šermířský výkon, který byl krátký, ale účinný. Z toho co jsem vypozoroval by Muhajfa asi nejlepší cvičenec v šermu z celé pevnosti. Jaro se časem přehouplo v léto a já už zvládal vyčarovat silný vítr a nasměrovat ho a zvednout i docela těžký předmět na tucet metrů a podat si ho. Časem jsem i vyfasoval svou ocelovou přilbici. Chránila celou hlavu, zejména ze zadu, kde končila až na ramenou. Vepředu končila na čele a měla proužek přes nos, chránící ho proti zlomení. Na ten se na špičce nosu napojovaly další dva tenké, ale silné úzké plíšky ze stran, každý z jedné. Vlastně to bylo takové primitivní chránění horní části obličeje. Zezdola na tom byla připínací drátěná látka přes pusu a tváře končící až na krku, kde byla řemínkem připevněna kolem krku. Na čelní části měla vyrytý ornament půlky amuletu. Celá se leskla a byly na ni závity na našroubování pírek jako ozdob, jako to vždy nosili rytíři z pohádek. Muhajfa měl na své přilbě jedno červené brko, které prý ukradl z hnízda ohromného ptáka fénixe. Dál jsem dostal kyrys. Byl tvrdý z hrubého a tlustého železa. Na hrudi jsem měl vyrytý totožný symbol jako na přilbě. Vydržel bez prasknutí i lehčí úder obouruční sekerou, ale raději na to nebudu spoléhat. Trochu mě omezoval v pohybu, ale pokud jsem neměl zrovna v úmyslu provozovat břišní tance, vlastně mi vůbec nevadil. Časem jsem také dostal rukavice z medvědí kůže vyztužené ocelí na prstech a na zápěstí a s trny čouhajícími nebezpečně ven po vzoru jedné dědečkovi zbraně. Trny měla také na zápěstí směrem od těla, ty ale nebyly určené k boji, ale k zasekávání do ledu a skály a k usnadnění lezení na hory. Muhagin mi jediným mávnutím ruky vyšil bílou nití na svůj zelený plášť půlku amuletu. Celé ty dny jsme jedli jen to, co se v horách dalo najít. Bylo toho ale pozoruhodně dost. Hlavně z drobné kouzly hnojené bramborové farmy na dvorku pevnosti. Jako maso jsme jedli většinou velké medvědy a jeleny, kterých bylo tady ve Fénixových horách doopravdy dost. Od té doby co jsem sem přišel jsme se taky nedostali do styku s žádnými Mučai, což bylo po mé zkušenosti s podlým a téměř nesmrtelným kudrnáčem jen dobře. Někdy v létě jsem dostal i provaz zamotaný na konci do smyčky, jež se po chycení předmětu výrazně zmenšuje každým zatáhnutím, prostě šikovná věc a také luk a šípy do něj. Už jsem dokázal strefit jelena na tucet metrů, při troše štěstí ze zálohy i na třicet. Naučil jsem se i ovládat plamen, jímž hořela Surisagama. Uměl jsem ho vypnout, nebo posílit, či jím šlehnout na velmi krátkou vzdálenost. Můj prvotní výcvik skončil někdy uprostřed června, skoro rok na to, co jsem odešel z vesnice.\nDnes je to přesně rok od té chvíle, co jsem odešel sem na sever. Netuším co se změnilo u nás ve vsi, je dost možné že děda umřel, doufal jsem, že ne. U mě se změnilo hodně, podstatně jsem zesílil, naučil jsem se bojovat a ovládat vzduch. Vzduch proto, že my Muhaiové vlastně nekouzlíme, pouze ovládáme elementy a podmanit se vzduch je nejlehčí. Mistr Muhagin je umí ovládat všechny a díky tomu umí vlastně doopravdy čarovat, nebo alespoň takhle mi to vysvětlil. Úplně nejlehčí je ovládnout vzduch, pak vodu, zemi a nakonec oheň. Mučaiové to mají prý přesně naopak, nejjednodušší je pro ně „magie“ ohně a nejobtížnější zase vzduch. Ten den jsme už necvičili a já měl volno. Toulal jsem se po lese a vzpomínal na vesnici a na její obyvatele. Jak se jim asi vede? No, to teď jen tak nezjistím. Z mého zamyšlení mě vytrhl zvuk praskajících větví možná sto metrů ode mě. Kdo to může být? Co já vím, nikdo jiný by tu být neměl. Z opatrnosti jsem vylezl na nejbližší strom. Schoval jsem se v koruně a pozoroval. Zahlédl jsem skupinku sedmi postav, zahalených do zelených a černých plášťů s kapucemi přes hlavy. Nevypadali ozbrojeně. Postupovali obezřetně a všude se nedůvěřivě rozhlíželi. Na plášti jednoho z nich jsem viděl jakýsi vzorec, chtěl jsem ale podložit svá obvinění, která mě teď zrovna napadala a tak jsem se začal soustředit. Po chvílí se zvednul vítr a zafoukal té postavě do pláště. Teď jsem zcela neomylně zahlédl černou půlku amuletu vyšitou na plášti jednoho z nich. Mučaiové! Zase se potloukají tady po severu naší země. Musím rychle varovat mistra, napadlo mě. Ale jak? Když teď slezu, spatří mě. Pozoroval jsem je ve snaze zjistit, co tu dělají. Vypadalo to, že vyzvídají. Něco asi hledali, nebo jen obhlíželi? To těžko říct. Teď jsem docela zřetelně viděl jejich meče chabě schované pod plášti. Jeden z nich měl i kuši. Já jsem tu byl zcela neozbrojen, neprozíravě jsem si vlastně jen tak vyrazil na procházku úplně nalehko, jako bych zapomněl, jak jsem tady před skoro rokem potkal toho kudrnáče. Zanedlouho odešli, spíše něco spatřili a rozeběhli se za tím, což mě ještě víc znepokojilo. Sešplhal jsem dolů a vyšel opatrně ke skryté pevnosti. Snažil jsem se zůstat co nejvíce ve skrytu. Nikde jsem je tu už neviděl. Doběhl jsem do pevnosti a oznámil mistrovi, co se stalo. Všichni jsme se ozbrojili a navlíkli na sebe brnění a vyrazili je hledat. Vzal jsem si s sebou Surisagamu, luk, lano a štít a na sebe přilbu, kyrys a rukavice. Ukázal jsem, kde jsem je viděl naposled. Všichni jsme se tam rozeběhli. Když jsme dorazili na místo, zjistili jsme, že po nich nezůstala ani stopa, tak jsme se snažili jít tím směrem, kam šli oni. Zanedlouho jsme se dostali na drobnou mýtinu, kde byl v trávě otisk boty a kousek za ním útržek zelené nitě. V tom z křoví nalevo vystřelil šíp a zasáhl jednoho z nás, jehož jméno jsem si nějak nepamatoval do břicha. Ten se zhroutil mrtvý k zemi. Všichni jsme tasili zbraně a začali se krýt. Mistr Muhagin dal rozkaz k opuštění mýtiny, aby neměli výhodu, že mohou střílet do nekrytého terče. Nepochybně jich bylo víc. Za necelých deset sekund se začaly ozývat výkřiky a cinkot mečů. Vytáhl jsem Surisagamu, v běho se kryl štítem a utíkal k jednomu Mučaiovi, jež zrovna mířil někam o devadesát stupňů doprava ode mě. Když mě spatřil, upustil luk i se šípem a vytáhl z poblíž ležící mrtvoly Mučaie kopí. Namířil ho na mě. Bylo asi půltřetího metru dlouhé“a moc tlusté na to, abych ho přeseknul. Zkřížil jsem mu s kopím Surisagamu a vypustil její oheň. Kopí najednou začalo hořet. On se podivil a pokusil se mě s ním bodnout. Dal jsem mu do cesty štít. Kopí se hrotem zabodlo asi dva centimetry hluboko do štítu, který začal taky hořet. Neváhal jsem, vyvlíkl jsem si ruku ze štítu a chytil jeho kopí těsně za hrotem, nedbaje ohled na oheň. Ruku jsem si díky rukavici nepopálil a podařilo se mi vyškubnout mu kopí z ruky. Zahodil jsem ho stranou i se štítem, jež byl na něm připíchnut a hned od této hořící změti chytl keř a od něj začalo hořet jehličí na zemi. Ten mučai byl teď neozbrojený. Začal couvat, pak do něj ze strany přilétl šíp a on se svalil mrtvý k zemí. Využil jsem této přestávky a rozhlédl jsem se, jak se vede ostatním. Muhagin měl v ruce hůl, zaostřenou na konci a střídavě magií a holí srážel Mučaie jednoho po druhém. Muhajfa se nepochopitelně dostal na velmi širokou větev asi čtyři metry nad zemí a zápolil tam s jedním Mučaiem stojícím na zemi. (velmi zvláštní pohled). Oni sice ještě pořád měli početní převahu a přibíhali další, ale vypadalo to, že vyhráváme, hlavně díky Muhaginovi. Zasunul jsem Surisagamu do pochvy a vytáhl luk. Obratně jsem z toulce tasil šíp a zasadil ho do tětivy. Klekl jsem si, od bitvy kryt stromem a začal jsem se rozhlížet po příhodném terči. Pak jsem zahlédl jednoho krvácejícího Mučaie chystající se dorazit raněného Muholina, našeho spolužáka. Dlouho jsem nečekal a vypálil. Zasáhl jsem ho do lýtka. A to tak nešikovně, že ho to jen škrtalo, proseklo nohavici a zapíchlo se do stromu za ním. On se ohlédl, ale nečekal a bodl Muholinovi do břicha nůž. Vykřikl jsem. Byla to moje chyba. Mohl jsem ho zachránit! Plný vzteku na sebe a na Mučaie jsem vytasil Surisagamu a cestou sebral ležící mrtvole Mučaie jednoruční sekeru. Běžel jsem přímo mezi Mučaie, nevšímal jsem si šípů, které kolem mě občas prosvištěli a utíkal přímo za tím Mučaiem. Když jsem byl rozběhnutý skoro sedm metrů od něj, spatřil mě. Tasil dva meče a stoupl si do bojové polohy. Vší silou jsem mrštil sekerou. On se ale jednoduše vyhnul a sekera přesekla tlustou větev poblíž stojícího hořícího stromu. Jediné, co mě teď napadlo, bylo „doháje“. Nechal jsem se příliš unést pomstychtivostí. On udělal dva kroky ke mně a sekl mečem v levé ruce směrem zprava na mou hlavu. Dal jsem tam Surisagamu. Téměř zároveň bodl směrem na mé tělo a já jsem skočil dozadu. Pak udeřil oběma meči ze shora směrem mě na hlavu. Dal jsem tam Surisagamu, kterou mi s cinknutím vyrazil z ruky. Couval jsem před ním, dokud jsem nedošel ke stromu, který mě blokoval v dalším couvání. Rozhlídl jsem se, kudy bych ho obešel, ale tam šlehaly vysoké plameny, do nichž se mi chodit teda fakt nechtělo. On mi namířil mečem na srdce a usmál se. Byl velký a silný, měl jasně černé plavé dlouhé vlasy. Vousy mu sahaly až skoro po pás. Měl je taktéž husté, rovné a černé. Na čele měl hlubokou jizvu vedenou diagonálně ze shora zleva až k pravému oku. Dal jsem ruce nad hlavu a doufal, že mě nezabije. On se zle usmál a špičkou meče mi pomalu sjížděl po hrudi dolů. Zůstávala mi po něm krvavá čára. Bolelo to. Pak mi bez varování bodl ne špičku, ale celý meč do břicha těsně pod žebry. Cítil jsem, jak mnou prošel a zarazil se za mnou do stromu. Hrozně to bolelo. Myslím, že mi ani žádný důležitý orgán nepoškodil, ale i tak mě tu připíchl jako motýla. Pomalu mě opouštěl život. Viděl jsem ještě, jak naši vítězí a Mučaiové se pomalu dávají na útěk. Pak ten vousáč chytil meč, jež mnou prošel za rukojeť a bolestivě s ním otočil. Vytáhl ho ze mě. Začal jsem padat na břicho. V pádu mě ale chytil, dal si mě přes rameno jako pytel a začal utíkat. Cestou propíchl sténajícího Muhaie a pak už jsem jen ztratil vědomí.\nOtevřel jsem oko, pak i to druhé. Natáhl jsem levou ruku a začal šmátrat po hrníčku s vodou. Žádný tam nebyl! Zvedl jsem hlavu a s překvapením zjistil, že nejsem ve své ložnici v pevnosti v horách kdesi na severu. Sedl jsem si až mě velice odporně zabolelo břicho. Pak jsem si vzpomněl. Vyhrnul jsem si košili a nahmatal tam, kde jsem čekal, že budu mít díru jako vrata nepříjemnou jizvu. Ale žil jsem! Porozhlédl jsem se kolem. Ležel jsem na zemi přikrytý dekou, v prázdné, ale relativně útulné místnosti. Byla malinkatá, měla jasně bílé stěny a obsahovala jen improvizovanou postel, židli a malé dveře někam pryč. Vstal jsem a chtěl jsem vzít za kliku. Pak jsem si ale uvědomil možná nebezpečí. Chytil jsem židli, připravil se na nejhorší a prudce otevřel dveře.\nPřede mnou se rozléhala veliká chodba s vysokým stropem. Vycházely z ní spousty dveří, stejných jako ty, ze kterých jsem vyšel. Nalevo ode mě končila točitými schody nahoru a napravo ode mě velkými vraty. Byla osvětlená stropními okny a na zemi byl dlouhý modrý koberec. Ta chodba mohla být dlouhá i padesát metrů. Nebyla ale prázdná, jako ta první místnost. Všude po stranách byly obrazy, skříně a různé harampádí a přes ní se potulovala spousta různých lidí. Přišel jsem k nejbližšímu. Byl to muž, docela starý, ledabyle oblečený s vrásčitou tváří a propadlýma očima. „Promiňte, ale... kde to jsem?“ On se chabě pousmál. „Jsi v Mučadonově sídle“. Mučadonovo sídlo? Z toho jsem teda nebyl o nic chytřejší. Pak jsem zahlédl skupinku lidí, kteří se prodírali směrem ke mně. Všichni na sobě měli černé pláště a stříbrně ocelové masky, rukavice a boty. V jejich čele kráčel onen vousatý a vlasatý muž, který mě v té šarvátce bodl mečem, dokud jsem neztratil vědomí. Začal jsem se rozhlížet po možné zbrani a couvat. Pak můj pohled padl na vysoký kovový svícen. Serval jsem z něj svíčku, chytil jsem ho za konec a pak už jen stál. On pořád šel ke mně. Rozeběhl jsem se a švihl se svícnem na něj. Vypadal, že to čekal, ale nebránil se, ani nikdo z těch šesti zakuklenců za ním. Zastavil jsem svícen při úderu těsně nad jeho hlavou. Ani teď se nebránil, vlastně ani nebyl ozbrojen! Pomalu jsem sklopil svícen, ale neustále jsem byl připraven k protiúderu. „Co mi chcete!?“ vyštěkl jsem na něj. „Chci tě přivítat ve svém domě“, řekl zcela neutrálním hlasem. Podivil jsem se. „A co tu vlastně dělám a jaktože jsem živej a co se stalo s...“ umlčel mě zdvihnutím ruky. Pak začal postupně odpovídat na mé otázky. „Jsi teď mým sluhou, budeš mi tady pomáhat s různými prácemi, které se vždycky najdou. Zůstal jsi na živu, protože jsem ti ránu zacelil letkvarem, který tady mimo jiné vyrábím a co se stalo s... ostatními, jestli myslíš tohle, to by sis mohl domyslet už z toho, jakou jsme měli přesilu. Přežilo vás jen pár a ty jsme zajali.“. Nenapadla mě chytřejší otázka než „takže jsem vlastně otrok!?“ Jeho to lehce popudilo, ale ne tak, aby to bylo poznat, takže vlastně netuším, jak jsem to poznal. „Ne, nejsi otrok. Jsi můj zaměstnanec v továrně na všechno možný.“ řekl chladně. „A můžu odejít?“ zeptal jsem se. On odpověděl zcela prostě „Ne“. Pak začal hned informovat o tom, co a jak budu dělat. „Budeš támhle míchat ten kotel támhletou vařečkou o velikosti dospělého člověka a bydlet budeš tam, kde ses probudil. Jídlo budeš dostávat támhle v kuchyni a budeš sekat elfštinu a poslouchat rozkazy, jasný?“\nKývl jsem hlavou, vzal vařečku, kterou jsem stěží unesl a začal jsem míchat obrovský kotel plný červené tuhé hmoty. Šlo to hrozně stěží. Pak byla večeře a pak zase noc a pak celý úmorný týden. Na konci týdne míchání, jedení a spaní jsem dostal docela hezkou příležitost uniknout. Stál jsem pozdě večer po práci sám na chodbě. Všechny dveře ale byly zamčeny a tak jsem poprvé vyběhl nahoru po schodech. Ocitl jsem se v další chodbě, taky opuštěné. Byla mnohem menší a zdobenější a vedly z ní čtyři dveře na čtyři strany místnosti. Osud zavedl mé kroky nalevo. Potichu a pomalu jsem pootevřel dveře. Naskytl se mi pohled na středně velký pokoj. Bylo v něm velké zrcadlo na stěně, postel, šatní skříně, spousty obrazů, okno ven a co nejhůř – nějaká slečna seděla u zrcadla a vzhlížela v něm své zvláštní černobílé vlasy. Měla vždy jeden pramen vlasů černý, druhý bílý a všechny byly docela dlouhé a rovné. Z odrazu zrcadla ve tmě jsem zpozoroval její obličej, její černé oči, zapadlé tváře a bílou kůži. Byla hubená, ale ne až tak. Víc ohledně její postavy jsem kvůli huňatému županu co měla na sobě nezahlédl. Byla krásná, nesmírně krásná, ale zvláštním způsobem. Chtěl jsem utéct oknem, ale při cestě k oknu by si mě všimla a udělala poplach. Nezbylo mi nic jiného, než ji omráčit nebo zabít. Rozhodl jsem se pochopitelně pro to první. Pro jistotu jsem vzal dlouhý, nesmírně ostrý zahnutý nůž, který měla z nepochopitelných důvodů na nočním stolku a blížil jsem se k ní. Pak jí spadla sponka do vlasů na zem, sehnula se pro něj a když se zase zvedla obrácená směrem k zrcadlu a zjistila, že není sama. Stál jsem těsně za ní. A okamžitě jsem jí přiložil ruku na ústa a rozmáchl se druhou rukou pro úder do zátylku. Ona si instinktivně dala ruku za hlavu a útočící ruku zachytila a bolestivě s ní škubla. Nůž mi vypadl z ruky. Vykroutila se mi, skočila na postel a zpod polštáře vytáhla další podobný nůž. Neřešil jsem, k čemu to tam měla, ale bylo mi to vcelku jedno. Stála ve výhružné pozici, s rukama s nožem napřaženýma před hlavu a jednou nohou před sebe. Vlasy a stíny nosu jí zakrývaly polovinu obličeje. Pak tím nožem vrhla, sehnul jsem se a ozvala se hrozná rána, jak se roztříštilo zrcadlo. Moc dlouho netrvalo a už ve dveřích stál Mučadon a dva zakuklenci. Všichni měli meče. Nečekal jsem ani vteřinu, skočil k neozbrojené dívce a sestrčil jí na zem. Ona spadla a než se stihla překulit, už jsem jí tiskl nůž na krk. Pomalu jsme vstali, vzhlížejíce na Mučadona a kumpány. „Mučačo! Neudělal ti nic!?“ zařval Mučadon a zdvihnutím ruky zastavil zakuklence, nažhavené mě kuchnout. Začal jsem si klást podmínky. „Teď půjdu k oknu, spolu s tou Mučačou skočíme dolů a půjdu až k velkým vratům ze zahrady. Tam jí nechám a uteču. Nikomu se nic nestane, co vy na to?“ Muhadon se zamyslel, pak nahlas zauvažoval „a jakou máme záruku, že jí přitom nepodřízneš?“ Odpověděl jsem zcela upřímně: „žádnou“. Pak jsem pokračoval k oknu, otevřel ho a hodil Mučaču dolů. Hned jsem jí následoval. Ona ale dopadla podstatně dřív, narovnala se a když jsem dopadl do kleku, vší silou mě kopla do čela. Svalil jsem se na zem a pustil nůž, ale neztrácel jsem vědomí. Ona po noži skočila rukama napřed a lehla si při tom, toho jsem se rozhodl využít. Skočil jsem blíž a nemilosrdně jsem jí klekl na záda. Jen hekla. Rozháněla se nožem, kopala a snažila se převrátit se. Nedařilo se jí to. Udeřil jsem jí do zátylku a ona znehybněla a upadla do spánku. Popadl jsem jí a vzal jí přes rameno. Do ruky jsem vzal nůž a utíkal co nejrychleji k bráně z pozemku továrny na zvláštní věci. K mému nepotěšení jsem zjistil, že u brány stojí jeden zakuklenec se sekerou těžkou asi jako Mučača. Postavil jsem ji před sebe a přidržoval jí. Dal jsem jí nůž pod bradu a přikázal bezmocnému strážci továrny, aby opustil svou pozici. On tomu tak učinil a já se s rozeběhl pryč, do neznámých ulic neznámé vesnice či města neznámo kde na mapě. Mučaču jsem původně hodlal na tomto místě propustit, ale protože jsem zjistil, že mě asi třicet zakuklenců společně s dělníky vyzbrojenými improvizovanými zbraněmi a vedenými Muhadonem, dal jsem si jí opět přes rameno a zdrhal dál, do neprobádané a tajemné tmy nočního města, s nožem v ruce a neznámou krásnou dívkou, ke které měl pravděpodobně Muhadon nějaký blízký vztah přes rameno.\nBěžel jsem pryč co mi síly stačily. Mučaču jsem měl stále přes rameno. Už se pomalu probírala, ale ještě nebyla s to se ani cukat. Hned za vraty továrny byla tmavá prázdná ulička, vydal jsem se nalevo, pak napravo, pak zase napravo a pak ještě jednou napravo. Chtěl jsem setřást své pronásledovatele. Mučaču jsem si nesl jako pojistku, kdyby mě dostihli, aby měli alespoň jeden důvod mě nechat žít. Bylo to ode mě odporné, ale ne tak jako to jejich otrokářství. Uprostřed další úzké uličky jsem zjistil, že jsou pořád za mnou ti zakuklení ozbrojenci – hlídači továrny. Napojil jsem se na širokou a tlustou ulici lemovanou dost vysokými domy. Tahle ulice byla i docela frekventovaná. Jezdili po ní vozy tažené koňmi a chodili spousty lidí, konkrétně mučaiů. Zaběhl jsem do otevřeného vchodu a vydal se po schodech nahoru. Chtěl jsem se ukrýt v nějaké světnici tohohle zvláštního stavení. Žádná tu ale nebyla, schody vedly rovnou na střechu a zpět jsem se vrátit nemohl, po schodech už lezli nahoru hordy mučaiů. Otevřel jsem stropní dveře a vylezl i s Mučačou na střechu. Rozeběhl jsem se. Zanedlouho jsem se dostal až k okraji domu. Další střecha byla ve stejné výškové úrovni, ale vzdálená skoro půlčtvrtého metru. Neodradil jsem se, vší silou jsem vrhl Mučaču, která byla naštěstí dost lehká a hned skočil za ní. Mučača přistála na břicho a balancovala na pokraji zhroucení do hlubin na ulici, ale doskočil jsem dřív než spadla a vytáhl jí. Ta rána jí asi probrala, už měla otevřené oči a drmolila něco nesrozumitelného. Podepřel jsem jí pod paží a utíkal s ní dál. Teď jsem teprve detailně viděl kdo mě pronásleduje. Bylo jich osm – sedm zakuklenců a Mučadon. Všichni přeskákali na střechu ke mně, až na dva zakuklence, kteří si to netroufli, sešli dolů po schodech a začali hledat náhradní cestu. Všichni běželi rychle, zejména Muhadon. Netrvalo dlouho a zase jsem se dostal na okraj střechy. Teď jsem ale neskákal ani já. Další střecha byla vzdálená skoro sedm metrů. Chytil jsem Mučaču za jednu ruku a zdvihl ji nad propast. Všichni se zastavili. „Nechte mě sejít dolů a nepustím jí“ zařval jsem na ně. Tentokrát mě ignorovali, měli vytasené meče a šli směrem ke mně, docela rychle, až moc! Podíval jsem se dolů. Byli jsme hrozně vysoko, pád z takové výšky by mě stál zlomené všechny kosti v těle v lepším případě. Vytáhl jsem Mučaču nahoru a držel jí za rukáv nad jámou. Pak Mučadon udělal něco neočekávaného. Rozeběhl se ke mně. Připravil jsem si nůž k sebeobraně. Pak se ale stalo něco, co jsem původně neplánoval. Mučače se utrhl rukáv, za který jsem jí držel a ona padala dolů. Mučadon skočil přes úroveň domu a chytil Mučaču za ruku. Sám visel za druhou. Zakuklenci mě jen odstrčili a snažili se ty dva vytáhnout nahoru. Nešlo jim to. Měl jsem nádhernou příležitost je tam dolů srazit všechny najednou, stačilo by drknout do nejbližšího a všichni popadají. Z nepochopitelného důvodu jsem to ale nedokázal udělat, pravděpodobně kvůli Mučače. Vlastně za nic nemohla, a teď by zemřela... ne, to nešlo. Pak mě něco napadlo, když jsem zahlédl vůz se slámou tažený dvěma koni o ulici vedle. Rozeběhl jsem se a skočil do slámy. Kdybych se netrefil, zabil bych se, ale to se naštěstí nestalo. Dopadl jsem dosti měkce do slámy. Nicnetušícího řidiče jsem omráčil kopem do hlavy zezadu a obrátil koně s vozem. Přijel jsem vozem se slámou pod místo, kde všichni viseli a hvízdl jsem. Mučača už se úplně probrala. Tam zeshora do slámy spadli celkem tři lidi – Mučača, Mučadon a jeden zakuklenec, kterému pravděpodobně podjeli nohy. Mučadon mě při dopadu málem rozťal vedví mečem, ale vyhnul jsem se. Po dopadu jsem neváhal a bodl vší silou nemířeně do slámy. Zasáhl jsem Mučadona do paže. Vyjekl bolestí a pustil meč. Zakuklenec s Mučačou zatím vstávali. Vzal jsem Mučadonův meč, rozmáchl jsem se, meč zasvištěl směrem na jeho hlavu. Než jsem stihl zavřít oči a chránit si je tak před sprškou krve, která by následovala, ozval se jekot. Mučača mě zpozorovala a s hlasitým „Nééééé“ skočila před svého otce Mučadona. Zastavil jsem se. „Uhni“ zařval jsem na ní. „Jestli zemře otec, já taky!“ řekla nebojácně. Uvědomil jsem si, že mučaiové jsou taky lidi, že i oni jsou schopni lásky jak jsem viděl a že jsou s námi ve válce pravděpodobně ze stejných důvodů jako my s nimi. Nechal jsem je tam tak ležet, otočil jsem se a utekl co nejdál od nich. Když jsem se naposledy ohlédl, už zase vstávaly jako kdyby neměli dost. A co hůř ze vchodu necelých pět metrů za mnou vyběhli ti zakuklenci, kteří nespadli a slezli po schodech. Zrychlil jsem. Zabočil jsem za další roh a začal i docházet dech. Z čela mi po celé tváři stékal studený pot a jediné co mě teď řídilo byl adrenalin a pud sebezáchovy. Zkusil jsem se ztratit v davu, což se neukázalo jako moc chytré, akorát mě to zpomalilo. Už se objevil i další zakuklenec, Mučadon a Mučača. Už mě hrozně bolestivě bodalo v boku. Otočil jsem se, třikrát mávnul mečem a očekával boj s následnou smrtí. Byl jsem u stěny, utéct jsem nemohl kvůli vyčerpání, které bylo sice značné i u mých pronásledovatelů, ale ne tolik jako u mě. Do levé ruky jsem si vzal nůž. První ke mně přiběhl jeden zakuklenec. Sekl po mě svým jedenapůlručním mečem prudce ze shora. Uhnul jsem do strany a jeho meč za doprovodu rány a jisker spadl na dlaždici. Vykopl jsem mu ho lehkým pohybem nohy z rukou, ale než jsem ho stihl dorazit, už tu byli další a já ten boj vzdal. Otočil jsem se nalevo a začal zase zdrhat. Napadlo mě, že na střechách přece jen budu mít větší šanci přežít. Přede mnou se naštěstí tyčil vysoký žebřík až na střechu. Lezl jsem po něm ostošest a vylezl nahoru ještě než se k němu dostali pronásledovatelé. Předstíral jsem, že odchází, po pár vteřinách jsem ale nakoukl zpět dolů. Po žebříku sem lezli dva zakuklenci a zbytek šel po schodech. Odstrčil jsem žebřík. Ten dole se pustil a dopadl měkce, ale ten co byl už skoro nahoře to měl podstatně horší. Utíkal jsem dál po střeše těžko říct kam, hlavně pryč od nich. Dvoumetrovou průrvu mezi domy jsem přeskočil a ani nezbrzdil a běžel dál. Oni ale vytrvale za mnou. Pak se situace zhoršila. Dorazil jsem na přelom domů s asi čtyřmetrovou, možná větší mezerou. Chtěl jsem skočit, ale jen tak tak jsem se zastavil. Bylo to moc daleko. Už byli skoro u mě. Čtyři zakuklenci a otec se sympatickou dcerou. Rozeběhl jsem se proti nim. To nečekali, ale nezpomalili. Srazil jsem se s prvním ze zakuklenců a meče se s ohromnou ránou zarazili do sebe a vypadli nám z rukou. Zeširoka jsem sekl nožem a prosekl jeho hrdlo. Druhý na mě skočil s obrovskou energií a mečem nataženým před sebou. Srazil jsem ho nožem do strany a on mě kinetickou energií svého těla popostrčil a spadli jsme na záda, těsně před okraj jámy. Šel jsem do kotoulu vzad, jeho jsem kopem přes sebe svrhl za sebe do jámy a dokončil kotoul vzad. Předposlední z ozbrojenců využil toho, že jsem jen tak tak balancoval na pokraji zhroucení a sekl po mě, aby mě přinutil ustoupit do propasti. Podařilo se mu to. Balancoval jsem na jedné noze na pokraji zhroucení a následné smrti. On ale udělal chybu. Do svého závěrečného bodnutí dal hrozně moc síly, skoro se na to rozeběhl, jen aby měl jistotu, že mě zahubí. Udělal jsem hvězdu do strany a on minul a začal balancovat jako předtím já. Popostrčil jsem ho rukou a on spadl. Pokusil se mě ještě chytit za nohavici, ale ucukl jsem. Poslední z nich vytáhl dva dlouhé meče. Obezřetně ke mně přistupoval. Mučadon a Mučača celý souboj mlčky pozorovali. Usmál jsem se na něj a vší silou jsem po něm mrštil nožem. Zabodl se mu do břicha a on se krvácející svalil na zem. Už jsem se radoval z vítězství, když tu Mučadon vytasil kord a zahleděl se na mě. To byl ale divný ředitel továrny, raději riskoval svůj život, než aby nechal jednoho bezvýznamného otroka plavat. Řekl jsem si, že to s ním skoncuju stejně jako s jeho stráží, ale pak mi došlo, že nejsem ozbrojen! Instinktivně jsem se rozhlédl, ale nic co by se dalo použít tu nebylo. Ten poslední strážce ležel příliš daleko a jeho zbraně ještě dál. Odhodlal jsem se k poslednímu pokusu přežít. Využil jsem toho něco málo místa co mi tam zbylo pro rozeběh a pak jsem se levou nohou ze všech sil odrazil. Letěl jsem neuvěřitelně dlouho. Už to vypadalo, že tam doskočím, ale pak jsem začal ztrácet výšku a klesat. Konečky prstů jsem se zachytil protější střechy. Pokusil jsem se přitáhnout, ale byl jsem příliš zesláblý. Ze statku nalevo ode mě se ozývaly jakési výkřiky a dupot, ale to bylo to poslední na co jsem teď myslel. Podíval jsem se dolů, ale vypadalo to beznadějně. Pak ze strany za mnou, kde stáli Mučadon s Mučačou přilétl vržený nůž. Zabodl se do střechy přímo mezi mé prsty, kterými jsem svíral to poslední, co mě dělilo od smrti. Znovu jsem se zkusil vzepřít, teď už se mi to podařilo. Vyhoupl jsem se na střechu domu. Tryskem jsem se rozeběhl dál. Mučača ani Mučadon se mezeru mezi domy nepokusili přeskočit, tak museli zase slézt. Teď už jsem neměl nikoho bezprostředně v patách. Trochu jsem si oddychl a pak jsem po schodech sešel dolů a ztratil se v davu. Svůj zelený plášť jsem si vzal naruby, kde byl tmavě hnědý abych nebyl poznat. Unikl jsem!\nNezpomalil jsem. Už jsem sice nemohl, ale ten pocit, že mě zase doženou mě hnal stále dopředu. Několikrát jsem zakličkoval mezi ulicemi a pak se o zeď jedné zapadlé slepé uličky svezl na zem a vydechl si. Po pěti minutách odpočinku jsem zase vstal. Vykoukl jsem a ke svému nepotěšení zjistil, že je po mě pátráno. Ulicí běhali spousty zakuklenců a hledali mě. Nechápal jsem proč, nebyl jsem přece důležitý. Zkusil jsem zapadnout do davu, tentokrát jsem ale takové štěstí neměl. Jeden z těch podivných zakuklenců v černo-stříbrném mě zpozoroval a hned zavolal na ostatní. „Tady je!“ znělo mi v uších ještě chvilku na to. Rozeběhl jsem se dál a doufal, že moje cesta nebude zahrazena. Měl jsem štěstí a vběhl do menší nefrekventované uličky. Za mnou běžel hotový dav rozzuřenců. Uvědomil jsem si, že na střeše budu mít asi větší možnost uniknout a tak jsem po schodech vně jedné budovy vyběhl nahoru. Běžel jsem po střechách pořád pryč od nich, až jsem zase z jednoho statku napravo ode mě uslyšel podivný řev a když jsem přeskočil na další střechu, zjistil jsem, že mi někdo běží zprava do cesty. V ruce měl meč, byl v otrhaném plášti a za ním vylézal na střechu rozzuřený dav jako za mnou. Málem jsme do sebe vrazili. Až teď mi došlo, kdo je to vlastně zač.\nMuhajfa! Na pozdrav jsem zvedl ruku, on mi pozdrav opětoval a běželi jsme vedle sebe. „Co tu děláš“ zeptal jsem se ho za běhu. „To samý co ty, utíkám“ odpověděl ve spěchu. Pak jakoby se situace opakovala z minulého útěku. Před námi se otevřela škvíra mezi domy, široká možná čtyři až pět metrů. Muhajfa se ani nezastavil a s rezervou ji přeskočil. Chtěl jsem udělat to samé, ale pak mi došlo, že je to příliš daleko. Neskočil bych to. „Dělej doháje, já tě chytnu!“ zařval Muhajfa a připravil se na okraj druhé střechy. Zrychlil jsem tedy znova s odhodláním to risknout. Už jsem našlapoval na pravou nohu, ze které se většinou odrážím. Pak mi ramenem projela bolest. Palčivá a rychlá. Chtěl jsem zastavit, ale setrvačnost hrála proti mně a tak jsem spadl dolů do propasti mezi domy. Tam na mě žádný vůz se senem jako minule nečekal. Spadl jsem na nohy, které ošklivě zabolely a křuply a hned následoval i pád na kolena a ruce. Až teď jsem měl čas věnovat pozornost svému rameni. Měl jsem v něm zaseknutý nůž. Naštěstí ne zabodnutý, jen čepel se vrazila do kůže a do svalu, do kostí už ne. Vytáhl jsem ho a otřel z něj i ze svých zad krev. Bolelo to, ale ne až tak. Pak jsem měl čas věnovat se svým nohám. Pravá noha mi nepříjemně otékala a bolela. Levá byla v pořádku. Zkusil jsem s raněnou nohou hnout. Šlo to, zlomená nebyla, ale bolela. Namáhavě jsem si stoupl. Ti, jež mě honili si pochopitelně netroufli skočit za mnou a tak museli oklikou slézat po schodech. Začal jsem kulhat směrem dopředu, abych se setkal s Muhajfou.\nPo několika minutách s pronásledovateli v patách se mi to povedlo. Na střeše domu jsem se potkal s Muhajfou. Všiml si mého zranění a navrhl, abychom se pronásledovatelům postavili čelem, přinejmenším je tím překvapíme. Pochopitelně jsem souhlasil a začal si protahovat ruce. Sevřel jsem jílec meče a několikrát s ním zatočil nad hlavou, abych si uvolnil zápěstí. Muhajfa se zhluboka nadechl a stejně zhluboka vydechl a začal vymýšlet plán. „Až sem vylezou, pár jich pobijeme a pak jako rukojmí vezmeme tu holku nebo toho vousáče, dobře?“ navrhl mi. Souhlasil jsem s jeho plánem. Za necelou půlminutu se po schodech nahoru vyřítila skupinka lidí. Čtyři zakuklenci, devět náhodných kolemjdoucích s touhou získat odměnu za uprchlé otroky vyzbrojené improvizovanými zbraněmi, Mučača a Mučadon. Překvapilo je, že zde stojíme a neutíkáme. Muhajfa se s řevem vyřítil dopředu a mečel čistě usekl hlavu jednomu civilistovi vyzbrojenému krátkým nožem. Jeho bezvládné tělo s žuchnutím spadlo ze střechy a ostatní se na sebe podívali. První se z jejich řad vyřítil jakýsi zakuklenec s obouručním mečem a hnal se přímo na Muhajfu, který se vyhnul jeho prvnímu úderu a začal s ním zápasit. Hned na to se zmobilizovali všichni ostatní a vrhnuli se na nás. Mučadon taky, Mučača stála v pozadí a pozorovala souboj. Natáhl jsem meč před sebe a odrazil široký úder vidlemi, který jsem oplatil seknutím do ruky. Pak po mě jeden zakuklenec udeřil ze strany pěstí, já se skrčil a převalil se dozadu. Tím jsem získal trochu času. Sekl jsem vší silou naslepo dopředu, ale moje rána byla zblokována. Muhajfa si zatím vedl dobře, přinejmenším stále žil. Nepřátelé se mě pokusili obklíčit a v tom jsem spatřil svojí příležitost. Nechal jsem je a pak jsem se rychle vyřítil směrem k Mučače. Muže, který mi stál v cestě jsem probodl, ale můj meč mi uvízl někde v jeho těle. Neměl jsem čas ho vytahovat, běžel jsem rychle dál a nůž si vzal do pravé ruky. Zprava se na mě vyřítil Mučadon a sekl po mě zeširoka. Uhnul jsem vlevo mimo jeho dosah, ale sekl mě do předloktí. Špička meče mi projela kůží spolu s bolestí a s výkřikem jsem upustil nůž. Ale nezastavil jsem se. Mučača jakoby poznala co se chystám udělat, vzala nůž a mrštila s ním po mě. Letěl mi přímo směrem na hlavu. Vztáhl jsem na něj rychle ruku a chytil ho za rukojeť. Byl jsem necelý metr od Mučačy. Byla mým chycením jejího nože tak ohromená, že se dál nestihla bránit a než se zmohla na jakýkoliv odpor, pevně jsem jí držel ruce za zády a nůž pod krkem. „Nechte ho bejt!“ zařval jsem na hlouček lidí bojujících s Muhajfou. „Nebo jí podříznu!“. Všichni zanechali souboje a otočili se na mě. Muhajfa toho využil a sebral ze země další meč. „Nech jí bejt a dám vám náskok“ řekl Mučadon. „Dobře, ale dáš nám náskok a všechny zbraně“ odpověděl jsem. Mučadon kývl a všichni položili zbraně. Pak se stalo něco nečekaného. Mučača mě vši silou udeřila loktem do břicha a já jí pustil spolu s nožem a přepadl přes okraj střechy. Pokusil jsem se něčeho chytit a povedlo se to – chytil jsem se Mučačiny nohy, kterou jsem s sebou strhl dolů. Hned nahoře mě a Mučaču něco chytilo ve vzduchu a táhlo nahoru. Byl to Muhajfa, který stál na okraji střechy a snažil se nás „kouzlem“ vytáhnout nahoru. Byl jsem nahoře dřív než Mučača, rychle jsem vylezl, chopil se nože a poděkoval Muhajfovi, který akorát vytáhl Mučaču. Mučadon spěchal pomoci vylézt nahoru Mučače a naši pronásledovatelé mu buďto pomáhali nebo se nás chystali zavraždit. Muhajfa udělal další nečekanou věc. Rozmáchl se svými meči a zabil hned dva zcela nepřipravené Mučaie. Pak ty dva meče vrazil do dalších dvou Mučaiů a kouzlem srazil dolů jednoho zakuklence. Já jsem neváhal a mrštil nůž po druhém zakuklenci. Ten se vyhnul do strany a nůž neomylně zasáhl Mučadona do břicha. Ten spadl na zem a pokusil se vyndat si nůž. Nedařilo se mu to. Umíral. Mučača to zpozorovala a sebrala poblíž ležící obouruční meč. Celá vzteklá se na mě rozeběhla. Muhajfa zatím likvidoval přeživší nepřipravené Mučaie. Nebyl jsem ozbrojen, tak jsem začal couvat. Mučača mě brzy dohnala a pokusila se mi setnout hlavu. Letmo jsem se skrčil a pokusil se o protiúder. Zlehka jsem ji udeřil do ramene pěstí, ale snad to ani nezpozorovala. Pokusila se mě diagonálně přeseknout na dvě části. Tomu už se nešlo vyhnout tak jsem ustoupil a ona mečem udeřila do země. Ten jí vypadl z ruky a odletěl dolů ze střechy. Chytil jsem ji pod krkem. „Já ho nechtěl zabít, je mi to líto“ pošeptal jsem jí do ucha. Celou dobu jí tekly slzy. Už neměla dost síly se zmáhat na úder, tak se mi vytrhla a utíkala zpět k umírajícímu Mučadonovi. Křikl jsem na Muhajfu a začali jsme utíkat po schodech dolů. Muhajfa mezitím pokosil všechny nepřátele a chystal se dorazit Mučadona. „Mám zabít jeho a tu holku?“ houkl na mě. „ne, nech je bejt a pojď“. Odpověděl jsem mu. Za normálních okolností bych byl spíše pro vyhlazení všech pronásledovatelů, ale z nepochopitelných důvodů jsem nechtěl, aby Mučača zemřela. Zanechali jsme za sebou vzlykající Mučaču a kvanta mrtvých těl a běželi dolů po schodech. „Muharo, já tě zabiju! Přísahám!“ Řvala za mnou Mučača, když jsem utíkal.\nZakončení první ságy a jiné již vyšlé díly jsou v Menu-Muhara 2!!!\nHimbajs (c)2008-2009 Všechna práva vyhrazena! Kopírování zakázáno!


Kytarové multiefekty Vox\nKytarový multiefekt je zařízení, které v sobě ukrývá několik typů kytarových efektů. S jedním multiefektem tak máte spoustu možností jak pracovat se svým kytarovým zvukem. Můžete tak popustit uzdu své hudební kreativitě a dlouze experimentovat. V kategorii Kytarové multiefekty Vox naleznete hudební nástroje nebo hudební techniku od oblíbeného výrobce Vox. Pokud potřebujete s výběrem poradit, neváhejte nás kontaktovat.