Úvodník 2 Tomáš Roubal Roz & Díl 2 Vojtěch Dvořák Ogre - po dvaceti letech 4 Thomas Huber. Česenův pilíř na K2 8 Radek Jaroš - PDF\nÚvodník 2 Tomáš Roubal Roz & Díl 2 Vojtěch Dvořák Ogre - po dvaceti letech 4 Thomas Huber. Česenův pilíř na K2 8 Radek Jaroš\nDownload "Úvodník 2 Tomáš Roubal Roz & Díl 2 Vojtěch Dvořák Ogre - po dvaceti letech 4 Thomas Huber. Česenův pilíř na K2 8 Radek Jaroš"\n1 contents Editorial Diff & Rence Ogre - po dvaceti letech Entire climbing scene awaited the one to repete Bonington s first ascent. T. Huber describes success of their small team. Česenův pilíř na K2 Himalaya 8000 team at one of the world s most dangerous mountains. Chan Tengri Short report about expedition to the top of a famous Russian mountain. Tuolumne Medows About 90 percent of visitors to the Yosemite National Park come to the Valley only. Pity, isn t it? Rakiton? Our report on this famous Swiss climbing area did inspire V. Pavelka to share his experiences. Sardegna Sardinia -not only a birthplace of the Mafia. You encounter very fine rocks there. Letní Meteora To spiritual people Meteora is synonym for temples. Special character of the stone and fact that in hot summer you can always find enjoyable shade somewhere, are the assets most climbers are attracted to. Výlet do Alp One day I recognized I have never climbed in real mountains. I gave the sack, took my backpack and went for a hitchhike. Chamonix National representant in climbing R. Linerth describes some of his recent hard ascents in Chamonix. Výlet s reprezentantem Moták and Stoupa redpointed an old technical route at Tore Venezia. Štvanice Hunt. Impressions from modern climbing. Tak jsme zase zasedali Some news about climbing rules at Prachov. Děravá skála New sports climbing area in Slovakia. ČHS News from the Czech Mountaineers Association Knihy New books Kýbl From our readers Síťoviny Hot news from internet Galerie Information section. A jdi Go for it news from the Czech climbing scene. Fesťák The 18 th Inter ernational Mountaineering Film Fes estiv tival at Teplice nad Metu tují - reportage. Závody Competitions Hovory z Montany Epilogue obsah Úvodník 2 Tomáš Roubal Roz & Díl 2 Vojtěch Dvořák Ogre - po dvaceti letech 4 Thomas Huber Česenův pilíř na K2 8 Radek Jaroš Chan Tengri 11 V. Henrych, T. Vojta Tuolumne Medows 12 Martin Masat Rákiton? 16 Vilém Pavelka Sardegna 18 Jan Smolík Letní Meteora 22 Dalibor Motl Výlet do Alp 24 Libor Jenka Chamonix 27 Radek Lienerth Výlet s reprezentantem 28 Molan Drašar Štvanice 32 Stanislav Štěpánek Tak jsme zase zasedali 34 Houmles Děravá skála 36 Rosťa Tomanec ČHS 38 S. Šilhán, J. Ottová Mix 39 J. Vlasák, T. Roubal Jak a s čím? 39 R. Lienerth, V. Procházka, F. Křivka Knihy 42 Kýbl 43 Č. Slíva, R. Mikuláš, L. Opluštilová Síťoviny 45 Tomáš Roubal Galerie 46 Jiří Novák A jdi R. Tomanec, J. Růžička, T. Roubal, D. Janák, R. Pavlorek, J. Wolf, R. Lienerth, A. Huber, P. Piechowicz, Staník Fesťák 52 T. Roubal, D. Janák, V. Procházka Závody 55 T. Roubal, R. Tefelner, R. Tomanec Hovory z Montany 60 Jiří Růžička Titulní strana Ogre, kemp ve výšce m. Foto: Thomas Huber\n2 komiks úvodník Tomáš Roubal Odpoledne přibývání oblačnosti a místy přeháňky, které budou přecházet v trvalý déšť. V noci a zítra bude pršet. Asi každý z nás slyšel v poslední době až příliš často takovou nebo podobnou reklamu na Goreho. Léto se kolem prosmýklo nečekaně rychle a pravidelně nepravidelné průtrže mračen donutily každého, kdo chtěl někam ven, aby přehodnotil své plány. Jak tak o tom v teple domova uvažuji, současné vrcholné lezecké výkony nemusí být způsobeny jenom větší trénovaností a připraveností novodobých lezeckých hrdinů. Co když není požadavek na to být rychlý, silný a originální diktován jen sponzory, ale i tím, co se děje kolem nás? Ne že bych chtěl zpochybňovat snahu o posouvání hranic lidských možností, ale červík pochybnosti hlodá. O umělých stěnách ani nemluvím, ale možná se dnešní superdachy lezou i proto, že tam neprší. Když House a Garibotti vylezli tříkilometrové převýšení v žule a ledu na Mt. Foraker za pětadvacet hodin, možná spěchali i proto, že nevěděli, jak bude zítra. Normálka na Cho Oyu má dnes kromě předsunutého BC dva postupové tábory. Rychlost je nade vše, inu ani monzun nefunguje jak dřív. Staří mistři tahali konopná lana, vlněné svetry a kila železa. Z dnešního pohledu byli pomalí a těžkopádní mohli si to dovolit. Asi vedli romantický a dobrodružný život, určitě o tom ale nevěděli. Každá doba má své, my žijeme dnes, a doba průkopníků je dávno zahalena mnohdy milosrdnou mlhou zapomnění. Tak nějak si ale myslím, že úplně v každém, kdo se přivazuje na lano, je stopa po vůli a odhodlání těch prvních, kteří tak učinili. Ale jenom odhodlání nestačí. Už i sebevětší skeptik musí dát za pravdu těm, kteří říkají, že se něco děje. Přece nám nemůže v budoucnu stačit trávit čas na umělých stěnách, a až bude dobrá předpověď počasí, dojet autem pod nějakou dardu a mlasknout ji. Anebo že by, ať chceme nebo ne, nás tohle jednou čeká? Staří mistři měli plátěné větrovky a babí léto. A když se koukám z okna, říkám si, že bych s nimi měnil. Hezké zážitky z lezení přeje watt design 2\n4 Po dvaceti čtyřech letech Iwan jumaruje s těžkým nákladem na vrchol jižního pilíře V roce 1999 by stačily jen čtyři dny dobrého počasí. Hora nás však připravila o sebevědomí a dala nám najevo, že nenastal čas, abychom vystoupili na její vrchol. V roce 2000 rozbila moji sebedůvěru znovu. Byl jsem však připraven zajít až na hranici možností a se štěstím jsem se svým partnerem Iwanem Wolfem, kterého mně poslala náhoda, vylezl magickou Shiva s Line na metrů vysoký garhwálský Shivling. Protože však horolezectví žije vždy novými plány a expedice samotná je uskutečněním snu, v němž je cíl současně koncem i začátkem snění nového, byl ještě před návratem domů hotový plán na příští rok. Riskneme s Iwanem druhý pokus na Ogre. Na Ogre (7.285 m) vystoupil poprvé v roce 1977 výjimečný horolezec Sir Chris Bonington s Dougem Scottem. Od té doby se o vrchol pokusilo přes dvacet expedic špičkových alpinistů. Je otázkou, proč se to nikomu za dvacet čtyři let nepodařilo. Těžko to mohlo být jenom počasím. Lezení na Ogre je po všech stránkách náročné, od ledových polí odčerpávajících sílu přes těžké mixy po kolmé žulové stěny a nebezpečné ledové žlaby. Tady taktika nestačí a jediné co platí, je vůle vydat ze sebe vše. Partnera s touto schopností 4\n5 jsem našel v Iwanovi a náš tým posílil Urs Stöcker. Půjdeme tedy ve třech, dvojitá závěsná postel bude sice úzká, ale co je na expedičním lezení vlastně pohodlné. Zafixujeme 250 metrů do výšky metrů, odkud jsme se v roce 1999 vraceli a v alpském stylu vylezeme rychle za čtyři dny na vrchol. Rok 2001 měl být rokem Ogre. Mé informace o zablokování byť jen jednoho permitu na jižní a západní stěnu Biafo, severní stranu Snowlake a východní stěnu Choktoi se dva měsíce před začátkem expedice ukázaly býti vzdušnými zámky. Povolení pro jižní stěnu Ogre dostaly kromě nás ještě dva týmy a v úvahu ještě přicházeli basejumpeři z Austrálie. Společným cílem byl jižní pilíř. Skokani chtěli na celý pilíř natáhnout fixní lana, aby dvě dámy bez lezeckých zkušeností, které absolvovaly měsíc před expedicí rychlokurs stoupání v mačkách, vyšly na vrchol a mohly zažít životní skok jihozápadní stěnou. Nakonec se zdálo, že se náš plán zrodil pod nešťastnou hvězdou. Hans Kammerlander zvolil raději vlastní cestu a upřednostnil sousední Britský pilíř. Silvo Karo rezignoval na závody na pilíři a se svými slovinskými kamarády zvolil cestu od východu přes ledovec Choktoi. Australští skokani rozpoznali náročnost vybrané trasy, nepříliš vhodné pro lezecké nováčky, a za můstek zvolili věže Trango. Původním plánům na Ogre zůstali věrní jen Američané Hans Johnstone a Marc Newcomb, kteří zprvu patřili do slovinského týmu. Dva dny po příchodu do základního tábora jsme už na cestě k předsunuté základně. Hans Kammerlander s Luisem opatrně oťukávají technicky lehký, o to však nebezpečnější nástup na Britský pilíř. Američané nás hecují. Velmi rychle poznáváme, že spolupráce s nimi nebude možná. Ve vzduchu je nesmiřitelný souboj. Po delší věcné diskusi jsme se rozhodli zvolit náhradní cíl, panenský vrchol Ogre III. Američané chtěli zafixovat pilíř až do výšky metrů a pokusit se o vrchol. Pak by byla řada na nás. Rozhodnutí však nebylo zrovna lehké. Příliš dlouho jsem chtěl podruhé vystoupit na vrchol tohoto žrouta lidí, BC bude na druhé straně tohoto ledovce... Thomas vyvádí první obtížnou délku na jižní pilíř (8 ) 5\n6 Fixujeme 250 metrů lan do m Thomas v klíčové délce jižního pilíře (8+) abych se teď tak lehce vzdal. Ale nic jiného nezbylo, bylo to na... Vrchol Ogre III s výškou téměř metrů ční kolmo do karakoramského nebe a ve skupině Latok si jistě nezasloužil být označen za náhradu. Nástup byl překvapivě náročný. Extrémně rozpraskaný ledovec se stal bludištěm ze zlého snu, v němž se člověk pohnul o padesát výškových metrů za hodinu. K ústí nástupového kuloáru jsme se dostali za šest hodin. Za dva dny jsme měli pěkné místo pro tábor ve výšce asi metrů. Za námi bylo výškových metrů kuloáru o sklonu asi šedesáti stupňů a před námi kolmý skalní pilíř. V noci začalo sněžit a rozhodujeme se k ústupu do základního tábora. Všechny expedice čekají dole na svou šanci celý týden. Američané skončili s přípravami ještě před zhoršením počasí a Hans i Luis jsou také připraveni vystartovat k vrcholu. Bojují však s časem a proto se pouštějí do zoufalého pokusu dolézt na západní sedlo v průběhu krátké tlakové výše. Skončí v novém sněhu. V den, kdy opouštějí základní tábor, je na ocelově modré obloze zase slunce a ze všech stran duní laviny. Luis letí domů a Hans se stěhuje na Concordii, protože se chce pokusit sjet K2 na lyžích. Nastupujeme znovu do stěny. Za tři dny přelezeme přes hranici metrů a dostáváme se na malý ústupek ve výšce metrů asi 500 výškových metrů pod vrcholem. Na jihovýchodním pilíři natahujeme 250 metrů fixních lan a sestupujeme do tábora v šesti tisících. Z vysílačky se dozvídáme, že Američané jsou na vrcholu pilíře a zítra v jednu ráno vyrážejí do finále. Po této zprávě jsem už nemohl usnout, tušil jsem, že by jim to mohlo vyjít. A to bolelo jako ztracená láska V jednu hodinu už pocit, že jsem na špatném místě, úplně zmizel. Měl jsem před očima už je- 6\n7 nom náš cíl, prvovýstup na sedmitisícovku. V pět hodin ráno jsme na konci fixů a kolem druhé po dvanácti délkách jdeme poslední metry k vrcholu společně no comment. Za dva dny sedíme v základním táboře společně s Američany, kteří vrchol vzdali ve sněhu hlubokém po pás. Loučíme se s nimi a vracíme se ke svému původnímu cíli. Štěstí nám přeje a za dva krásné dny dotahujeme fixy k táboru v metrech. Následující ráno začíná sněžit a počasí se nezlepší celý týden. Po osmi dnech přichází tlaková výše. Nemůžeme už čekat a musíme vyrazit. Rozum říká ano, ale nemám dobrý pocit. Dohadujeme se ve tři hodiny ráno pod hvězdnou oblohou, zda máme vyrazit nebo dále spát. Nakonec nejdeme. Večer přichází bouře a následují dva dny sviňského počasí. Na další tři, čtyři dny nám dává Karl Gabl z innsbrucké stanice zelenou. Má být zataženo s občasnými srážkami. Ráno odcházíme, i když začíná sněžit. Planoucí hvězdy nám pozdě večer vracejí naději. Takže budík na dvě a ve dvě je opět zataženo a padají kroupy. Má to vůbec cenu? Rozum říká ne, intuice ano. Takže jdeme, jediné, co riskujeme, je promoknutí. Docházíme do předsunuté základny a máme dojem, že se to lepší. Ve stejné chvíli se odevšad začne sypat sníh. Schováváme se v trhlině v jeskyni, abychom nebyli hned úplně mokří. Pokud to tak půjde dál, tak to vidíme na horkou kávu a barnas s nutelou v základním táboře. Zdá se, že to půjde. Po kolena ve sněhu se brodíme ke kuloáru. Iwan vyčerpává celý svůj repertoár sprostých slov. Zapadá do zasněženého ledovcového jezírka. Je to znamení osudu, abychom se vrátili. Iwan vylévá vodu ze skeletů a vysušuje v rámci možností vnitřní botičky. Najdeme náhradní ponožky a jdeme dál. Stejně by se nechtěl vrátit ani za nic. Kuloár je zasněžený. Iwan jde první a zapadá do sněhu. Před okrajovkou přešlapuje na místě. Nemáme šanci a navíc je to příliš nebezpečné. To snad není ani pravda. Mezitím už vysvitlo slunce a my se topíme ve sněhu. V kuloáru leží na blankytném ledu asi třicet centimetrů větrem udusaného sněhu. Navíc se pomalu otepluje a kolem se kutálejí první sněhové koule. Takže rychle nahoru. Dáváme si poslední šanci. Pokud do deseti minut najdeme fixy, tak půjdeme dál. Jinak tuhle akci skončíme s okamžitou platností. Iwan se prohrabává šikmo kuloárem a skutečně nacházíme červené lano. Je rozhodnuto, jdeme dál. Počasí se zlepšuje a za dvě hodiny jsme v táboře ve výšce metrů. Na posteli se tísníme do čtvrté ráno. Balíme tábor do tažného batohu a lezeme za dobrého a teplého počasí až do odpoledne na místo druhého tábora ve výšce metrů. Navíc ještě fixujeme dvě délky. Další den jsme kolem poledne na vrcholu pilíře. Vrchol se zdá být na dosah, ale perspektiva klame. Pořád je to ještě 800 výškových metrů a to je hodně na to, abychom si byli jistí úspěchem. Zapípal budík. Je jedna hodina. Fouká mrazivý vítr a na Nanga Parbat je obvyklá bouřková fronta. To nejsou zrovna nejlepší vyhlídky. Dolézáme na konec fixů. Na ledovém poli o sklonu padesáti stupňů lezeme sólo. Iwan a Urs vedou. Vrcholová věž se blíží jen zvolna. Před sedmou jsme na konci ledové stěny. Na skále jsem na řadě já. První délky jsou oproti očekávání těžší a postupujeme pomalu. Vítr zesiluje a je chladno. Asi sto metrů pod vrcholem přestávám vidět na pravé oko, ale návrat tady nepřichází v úvahu. Ve čtyři odpoledne stojím na nejvyšším bodě. Podáváme si ruce no comment. Slaňujeme okolo místa, kde si Scott před dvaceti čtyřmi roky zlomil nohu a kde začalo velké drama sestupu, které přežil jen s velkou dávkou štěstí. V devět večer jsme zpátky v táboře ve výšce metrů. Díky Bohu jsme celí. Text a foto: Thomas Huber Tábor v šesti kilometrech Náš tým: Urs Stoecker, Thomas Huber a Iwan Wolf 7\n8 Po zhruba třítýdenním oddechu v nížinách Českomoravské vrchoviny jsme znova v Ruzyni a sen se stává skutečností současně s tím, jak se letadlo odlepuje z runwaye. Druhý den přistáváme v Islámábádu. Je to uměle vybudovaná aglomerace plná dálnic, betonových staveb a vládních úředníků. Pod horami tvoří dominantu raketová základna, ze které se nakonec vyklube údajně největší mešita na světě. Oproti Káthmándú, kde máme své jisté v hospodě U Tibeťana a baru U Toma a Jerryho, tady není co řešit. Islám zakazuje spoustu věcí a při podcenění našich zásob nás čeká téměř dvouměsíční odmašťovna. A pohled na ženský obličej jediným řešením je okukovat Soňu, protože pokud už nějakou bábovku spatříme, jukají na nás převážně tmavý kukadla průzorem hodným řidiče tanku. Naštěstí vše klape nečekaně dobře, brzy opouštíme tohle město chlapů a vyrážíme po bájné Karakoram highway. Jak se zmenšujou naše dopravní prostředky autobus, land cruiser, trekovky, roste naše touha po kopcích. Cestou se dozvídáme, že expedice bude mít možná i doktora. Naše volání vyslyšely firmy, které k lezení neodmyslitelně patří Lanex a Johny Walker. Zatím musí zaskočit Zdeněk. Starý Sokol obdivuhodně zklidní třes rukou a odstraní třísky z oka, aniž by zvýšil rozsah škod. Jedinej klacek na km čtverečních a rovnou do černýho. Expedice pro mě málem skončila dřív, než začala. Jsem pako. Kráčíme po ledovci Baltoro. Třetí největší na světě. Míjíme jeden nádherný kopec za 21. května vystupujem s Martinem Koukalem z letadla po aklimatizačním výletu na Huascaran v Peruánských Kordilierách. Pro Martina to byl začátek přípravy na olympiádu a pro mě ladění formy na výstup na druhou nejvyšší horu světa, K2. Vynikající reklamu před odletem nám vytvořil film o K2 Vertical limit. druhým. Kolmé stěny Trang střídá ledový labyrint Mascherbrumu, v dálce se tyčí Gasherbrum IV se svojí impozantní stěnou. Pastva pro oči, co vrchol, to výzva. Pro horolezce snad nejkrásnější pohoří světa, neuvěřitelná koncentrace možností. Docházíme na Konkordii, kde se v m stéká snad sedm ledovců v jednom místě. Nepředstavitelná masa ledu, kamení a sněhu protkaná několika ledovými řekami. Před námi se nalevo tyčí jeden z původních cílů Broad Peak. Plánovaný výstup na oba vrcholy se rozplynul společně s představou, že se nám podaří sehnat dostatek financí. Ale všechno zlé je zapomenuto. Za bezvýznamnou skorosedmou se objevuje něco OBROVSKÉHO Jihovýchodní ostruha, takzvané Abruzziho žebro sedíme v BC! Výška m. Konec celodenním pochodům, těšíme se na celodenní lezení. Je potřeba vyřešit malej pro- blém. Na expedičním pohledu se objevilo jako lezená cesta již zmíněné Abruzziho žebro, což je pro většinu překvapení míříme na Česenův pilíř! Po vyjasnění pojmů a dojmů nastupuju v pět hodin ráno společně s Miskou a Zdeňkem do stěny. Šestý smysl musí fungovat, protože najednou mě něco nutí podívat se vzhůru. 1,5 km nad náma se právě odtrhává padesátimetrový sérak a valí na nás. Řvu na kluky a mažu na stranu. Naštěstí kuloár nad námi odvádí lavinu správným směrem. V poledne začínáme budovat C1. Ze všech možností se nakonec ukazuje jako nejjednodušší vystavět metrové zídky z placáků! Jenom 5 hodin práce! To vše v metrech. Kdo zažil, pochopí, kdo nezažil, nevysvětlím. Časem se nám podaří částečně vysekat v ledu jakousi rovinu a opět z kamenů vystavět druhou plošinu. Tu dobuduje Míra, Pepa a Soňa. Výsledkem je plošina tak malá, že nepojme náš expediční 8\n9 Hannah a stojí na ní stan, kde už dva lidi jsou hodně. Po špatným počasí vyrážíme opět do stěny 7.8. V C1 se překvapivě potkáváme s druhým týmem. Soňa a Šimon se pro vítr rozhodují sestoupit. Mirek zůstává a s Miskou nám druhý den dělá vynášku na místo C2. Tam točí. Máme za sebou krásné lezení. Komínky, plotny, skála, led, sníh žádné hůlky, žádná louka! Už od m se leze se zbraněmi. Budujeme C2. Večer stan stojí a částečně visí v m. Ráno vyrážíme stěnou k pokusu o C3. Dostáváme se do mraku. Je v něm zima a fučí. Začínáme mít problémy s nohama. Míjíme trosky několika stanů, ale žádné útočiště pro trosky lidské. V m začínám kopat. Zdeněk skučí ve stanu Kamerrlandra a snaží se rozmasírovat prsty u nohou. Potom společně trpíme při budování stanu. Určitě nejbezpečnější camp na celý cestě, ostatní jsou buď v dráze kamenů nebo lavin. Ovšem i tenhle stan musíme časem vyměnit, zničí ho vítr. Je postaveno! Mizíme ve stanu, boty letí do kouta a střídavě masírujem obě nohy. Sedm prstů mě brní ještě dnes, ale amputovat se nebude! Navíc nás hřeje pocit dobře vykonané práce. Deset dnů po nástupu máme C3 a chybí jenom C4! Druhej den mažeme dolů. Krize je pod CI. V jednom místě je to jako u Verdunu. (Pozor, ne jako ve Verdonu!) Není noc, jsme tu v poledne a slunce uvolňuje spoustu šutrů. Jeden je na hlídce a hlásí, druhý sestupuje. Jak jen to jde, sedáme na zadek a valíme. Helma na palici, batoh na zádech a zvýšená rychlost zvyšuje i naše šance. Děkuju Schwarzkopfákům, že mě vybavili dvojitou zadnicí, jako jedna z mála vydržela všechny sjezdy. V sobotu máme svátek, Soňa se naložila do kuchyně. Knedlo, vepřo, zelo! Světlý okamžik našeho stravování. Periodu lejna s háčkama přežíváme u Člověče nezlob se. Prohrávám 13 piv (kus za 5 USD!) a měním se v úlisnýho vraha. Je ten svět nespravedlivej! Míra, který pivo nepije, vyhrává 15 kousků! 18.července. Má být 4 5 dnů hezky. Frantíci nás žádají o podporu. I na Abruzzim to vře. Korejci a Španělé. Všichni jsou tady o 14 dnů déle a cítí šanci, někteří poslední. Druhý den jdeme já, Miska, Zdeněk a Míra do C1. Frantíci nikde. Nechali nás šlápnout stopu a jdou až večer. V relaci žádám o předání vzkazu: Kdybyste byli tak vychcaný na Maginotově linii, nikdy by vás Němci nedostali! Času málo, další den valíme přes C2 až do C3. Záhul, nastoupat v téhle stěně m za den! Mirek zůstává v C2, my tři se vecpeme do jednoho stanu pro dva a i to se na nás, bohužel, podepíše. Ráno fouká a trvá nám dlouho, než se vysoukáme ven. Neseme těžký svině, máme celý C4 a navíc ještě věci k pokusu o vrchol! Trápíme se a Miska oznamuje, že dnes spíš chcípne než se dostane na rameno, kde se buduje C4. Pro nás to znamená vzít část je- 9\n10 ho nákladu nebo se vrátit také. Volíme druhou variantu, bohužel, z dnešního pohledu tu špatnou. Sestupujeme! Zdeněk do BC, Miska do C2, já zůstávám v C3, kam přišel Míra. Soňa a Šimon vystupují do C1. Po druhé noci, kdy téměř nespím, se cítím kupodivu dobře. Rozhodujeme se vzít C4 i s vařením a pohnout s ní k ramenu. Je to jiný kafe než včera! Ale vyrazili jsme pozdě. Chceme se ještě dnes dostat až do BC, a tak ve 12 hodin zřizujeme depo a asi v m otáčíme. Na pozdní večeři jsme v BC. Ve dvojce potkáváme Soňu se Šimonem, který ulovil zprávu, že devět lidí vystoupilo na vrchol. Mezi nimi i Kamerlander na třetí pokus. Skvělej člověk! V BC se dovídáme, že jeden Korejec se zřítil a leží u naší trojky. Osiřeli jsme, morénu už obýváme jenom my a hejno krkavců. Mají hlad. Uspěšné expedice odešly. Ne daleko, sedlo Gondogoro je zavalené sněhem a cesta pro jeepy z Askole stržená přívaly deště. V nižších oblastech jsou povodně a spousty mrtvých. Nás to zavřelo v BC a čas běží. Objevuje se díra ve špatném počasí. Ale jenom na jeden a půl dne. Už nám nestačí knihy a Člověče. Nuda v BC je taková, že se s Miskou a Mirkem rozhodujem vyrazit na procházku do BC pod Gascherbrumy. Cestou se zastavujeme u Bulharů pod Broad Peakem. Máme tam kamoše. Dokonce se narodil v Brně! Den před tím se mu podařilo vylézt na vrchol. Tam zjišťujeme, že z jejich campu je to do našeho cíle 12 hodin. Výrazně zrychlujem. Míra na to kašle a otáčí. Jsem starej zkušenej horskej vůdce, a tak vymýšlím zkratku. Petr trochu brblá, ale je mladej. Hrabeme v suti, skáčeme přes trhliny a brodíme po pás ledovcové řeky. Jo, některé zkušenosti se získají až léty! Se tmou tušíme v mlze náš cíl. Fotit budem ráno. Bivakujem na ledovci a ranní déšť a sníh nás vyhání. Se tmou jsme doma. Kopec jsme téměř neviděli, ale zato jsme dojebaný jako cikánský hračky. Také zkušenost. Podle předpovědi se má na čtyři a půl dne zlepšit počasí. Poslední šance na vrchol. Podle některých představ máme jít v druhé vlně. Vzhledem k tomu, co máme odpracované ve stěně, to pokládám za dobrý vtip! 1.8. vyrážíme ještě za tmy: já, Zdeněk, Míra a Miska. Měníme taktiku a lezeme až do C2. Opět metrů stěny a 12 hodin lezení. Chceme být čerství a oddechnout si cestou do C3, kdy půjdeme jenom 400 výškových metrů. Ve dvojce má stan rozeplý zip a vítr si s ním pohrál. Je obyvatelný pouze pro dva. Kluci vyhazují sníh ze stanu internacionálů a přespávají v něm. Mezinárodní expedici se naštěstí nepodařilo zlikvidovat horní tábory. Druhý den nikam nespěcháme, užíváme si ranní pohody. Po pěti hodinách lezení jsme ve trojce, která je po menších úpravách schopná provozu. Svůj spacák nechávám Miskovi a spím v útočném, který jsem vykopal v japonském stanu. Do čtyřky jsem rozhodnut jít bez spacáku, stejně jako na Everestu, i tak budem naložení jako soumaři. 3. srpna vyrážíme přes zrádné sfoukané plotny a mixy k rameni K2. S poledním větrem stojíme s Miskou u poničeného Northface na místě C4. Objímáme se téměř tři kilometry Česenova pilíře jsou zdolány. Dále už to pokračuje po normálce Abruzziho žebra. Miska dává do pořádku stan a já se jdu podívat po rameni, jestli nenajdu zbytky korejského tábora. Při návratu sleduji sérak visící nad Bottelnackem je to opravdu ruská ruleta, pokud by spadl, je čtyřka na ráně. A to nás čeká zítra při cestě k vrcholu a zpět minimálně sedm hodin přímo pod ním. Ale, jak říká Zdeněk, koho mají oběsit, ten se neutopí Kopeme plošinu a stavíme stan. Zdeněk po příchodu zalézá do stanu a masíruje si prsty u nohou. Vaříme a v osm jdeme spát, čeká nás budíček za tři hodiny. Čtyři chlapíčci jsou připraveni vyrazit hluboko v noci k vrcholu. Nohy v batohu se moc neohřejí, a tak začínám vařit daleko dřív. Náš Var funguje skvěle, ale pákistánský plyn nic moc. Těch pár litrů znamená tři hodiny vaření. Před druhou hodinou stojíme před stany nachystaní vyrazit. Pět minut před tím se mění počasí, je mlha a začíná sílit vítr. Zalézáme zpátky do stanu a vyčkáváme. Po dvou hodinách začínáme omrzat, sundáváme mačky a boty, a kdo ho má, zalézá do spacáku. Okolo šesté už je jasné, že šance na vrchol dnes padá a okolo osmé začíná jít o holej S těžkým srdcem se rozhodujeme pro sestup. Ten se protahuje ze šesti hodin na dva dny opravdového boje v bílé tmě a lavinách čerstvého sněhu. V BC říkám doktorovi, že se mně špatně dýchá a bolí na plících. Diagnóza zápal plic. Špatné počasí mi zachránilo život. Sen o třech nejvyšších vrcholech světa se opět odkládá Text a foto: Radek Jaroš Účastníci expedice: Zdeněk Hrubý vedoucí expedice Josef Šimůnek (Šimon) Soňa Vomáčková Radek Jaroš Luděk Ondřej (Bouda) Miroslav Caban Petr Mašek (Miska) Jan Rýdl reportér, MF Dnes Lukáš Svoboda lékař Termín expedice: Sponzoři: Mip Polička, Sport Schwartzkopf, Chesterton CZ, Hi Tec Sports, HCS Nové Město na Moravě 10\n11 V pohoří Tien Shan se k nebi vypíná nádherná hora, král duchů Chan Tengri m. O vrcholu Chan Tengri jsem přemýšlel už od svého sólo výstupu na Pik Lenina před dvěma lety. Pro výstup se mi podařilo nadchnout kamaráda a kyrgyzská cestovka Tien Shan Travel zajistila ostatní. Dobrodružství Chan Tengri začalo zpožděným odletem z Ruzyně, hledáním zavazadel, prohlášením mne za narušitele a mnoha dalšími zážitky. Všechno dopadlo a odlétám do BC. Aklimatizaci jsem si udělal už během zadržení vystoupal jsem na bezejmenný vrchol m. A začínáme. Přechod do prvního tábora m je nenáročný, proto si ho zpestřuji koupelí po stehna v trhlině. Na výstupu Semenovského ledopádem, do druhého tábora, je další zážitek. Za námi jdoucí Estonci si vůbec nedělají starosti s trhlinami. Vedoucí nakročí Lano ho zachytává po čtyřech metrech. Má zlomenou ruku. Posíláme mu lano s karabinou a držíme ho, než Estonci připravili výtah a vytáhli svého šéfa nahoru. Dva dny se aklimatizujeme ve dvojce (5.300 m). Cesta do třetího tábora m není dlouhá ani nebezpečná. Za tři hodiny se už zase válíme ve stanu. Kazí se počasí, padá spousta sněhu. Máme za sebou šest nocí ve dvojce a trojce, tak mažeme dolů. Po dvou dnech další noční start. Ve dvojce chvíli odpočíváme a vzhůru do trojky. Ve tři hodiny ráno vykukujeme ze stanu. Počasí se mi nezdá, počkáme ještě den. Těsně po čtvrté vyrážíme. Je poměrně teplo, jasno a měsíc svítí tak, že nepotřebujeme čelovky. Překonáváme nejstrmější úseky ledového žlabu, krátkým hřebínkem ke skalnímu prahu a jsme na vrcholovém plató. V levé noze cítím náznak křeče. Stoupám tak, abych nohu šetřil. Pak najednou nějaká konstrukce a prapor, to je vrchol. Je , pár minut před jedenáctou. Podáváme si s Kazachem ruce. Stopy vedou ještě o něco výš. Jdu po nich, až kam to jde. Kousek dál už bych s převějí spadl do Číny. Čekám na kamaráda, fičí vítr a mrznou mi nohy. Raději mu jdu naproti. Beru mu pár věcí, sestoupím ještě asi 200 m a počkám. Tady to jde, slunce svítí a nefouká. Pak už jen opatrný, ale rychlý sestup do base campu a dlouhá cesta přes Karakol, Bishkek a Moskvu domů. Bylo to krásné a bylo toho dost. Vraťa Henych Účastníci: Vraťa Henych a Karel Vojta, pomohly firmy SIR JOSEPH a LEBOA 11\n12 Šťastnou shodou náhod se mi podařilo letos udělat si delší pauzu v zaměstnání, podívat se do Kalifornie a přitom skoro dva měsíce strávit v Yosemitech. Bohužel mi volno vyšlo na červen a červenec, navíc s mírně porouchaným ramenem a tudíž bez ambicí na cesty těžší než kolem stupně 5 až 6 UIAA. Ten, kdo někdy v Yosemitském údolí byl, asi ví, že tohle je dost zoufalá kombinace. Za prvé tou dobou jarní část sezóny už skončila a je tam odporné vedro, za druhé je tam v létě plno turistů a za třetí takhle lehké cesty tam skoro nejsou, leda někde na zarostlých okrajích bezvýznamných skalisek, kvůli kterým jezdit takovou dálku nemá vůbec cenu. Řešení se ovšem našlo, a to ne ledajaké, ale přímo famózní. Protože našinců, kteří se chtějí a mohou do tohoto království žuly podívat, každým rokem přibývá a ne každý o možnostech lezení i pro víkendové horolezce ví, chtěl bych se o svoje zkušenosti podělit. To řešení se jmenuje: Tuolumne Medows je rozsáhlá část Yosemitského národního parku rozkládající se na sever od Yosemitského údolí. Je to krajina žulových dómů, modrých jezer a nádherných zelených luk v nadmořské výšce kolem m n.m., takže jsou tu i uprostřed léta poměrně příjemné teploty. V noci klesá rtuť až na svetr, případně fleece, objevit se může i jinovatka. Přes krátkou vzdálenost vzdušnou čarou sem cesta z údolí oklikou po silnici č. 120 trvá hodinu a půl. To v kombinaci s poměrně chudou nabídkou občerstvení a obchodů se suvenýry způsobuje daleko menší koncentraci turistů, než v přecpané Yosemite Village. Zdálky hladké stěny oblých žulových dómů poskytují doživotní zásoby rajbasových dobrodružství i klasických spárových žábovaček. Nad nimi se tyčící štíty Sierra Nevady nabízejí dlouhé lezecké dny strávené v nádherné scenerii. Nejvýraznějším štítem, nespornou dominantou viditelnou z většiny míst na Tuolumne Medows, je Cathedral Peak. Jméno je přiléhavé, odkudkoli se na něj podíváte, vždy připomíná pyšnou gotickou katedrálu. Zcela logicky se tak stal také prvním mým cílem. Vyhlášenou klasickou cestou na Cathedral Peak je šestidélkový Jihovýchodní pilíř klasifikace 5.6 YDS (5 UIAA). Poprvé jsem se na hodinu a půl trvající nástup vydal se spolulezkyní Bárou. Vyrazili jsme s mírným časovým skluzem a pod stěnu dorazili v půl třetí, avšak přes takhle pokročilý čas jsme nebyli na nástupu zdaleka sami. Na první délce už operovaly dvě dvojky, hned v patách za námi se blížila další. Výjimečnost lezení v této stěně ale podtrhuje skutečnost, že jsme si s ostatními skoro vůbec nepřekáželi! Pilířem totiž prostupuje několik zářezů, které se postupně vzájemně proplétají a všechny mají zhruba stejnou obtížnost 5.6 (5 UIAA). Je tak možné většinu cesty volit si vlastní směr, aniž by hrozilo nebezpečí, že člověk naleze do něčeho zbytečně divokého, nebo naopak uhne do choďáku. Žula je na Tuolumne o poznání hrubozrnnější než dole v údolí a tak pokud zrovna na chvíli ubude terénních nerovností v podobě spár, puklin či zářezů, vždycky se najde alespoň nějaký křemenný krystal velikosti pohodlného stupu nebo i chytu. Po třech délkách se zářezy spojují ve výrazném komíně v polovině stěny, ani ten však není povinný. V komíně byla tlačenice, zkusil jsem tedy lézt spárou asi patnáct metrů vlevo a mohl si tak vychutnat možná nejnádhernější část cesty, odjištěnou kromě několika friendů jedněmi poctivými hodinami. I druhá polovina cesty pokračuje víceméně kudy se oku zamane, směry se spojují až na poslední šesté délce ve vrcholové spáře. Tam na nás v závodě čtyř dvojek zbylo předposlední místo a čekání až předchozí dvě dvojky odlezou. Kochání se pohledem dolů na jezero Budd Lake či na protější ostré špice 12\n13 Unicorn Peaku nám však kazí studený vítr. Slunce zalezlo za kopec už na první délce a výška m n.m. je přeci jen znát. Navíc, kdo by si bral mikinu nebo snad teplou bundu v Kalifornii, že? Nakonec jsme se ale dočkali a mohli si na chvíli vychutnat vrchol velikosti menší zahradní lavičky. Šest vyrovnaných délek v naprosto pevné skále a navíc s pohodlným nástupem mě nadchlo natolik, že jsem si později cestu zopakoval s přítelkyní Monikou. Zvolili jsme ovšem nástup jiným zářezem, takže jsme většinu délek lezli úplně jinou cestu! Zážitek z Cathedral Peaku byl stoprocentní, a tak začínám stále více důvěřovat doporučením jednoho článku okopírovaného ze staršího čísla časopisu Climbing. Jako další cíl jeho autoři jednoznačně vychvalují unikátní hřebenovku s dvěma vrcholy a názvem Matthes Crest, připomínající hřbet obrovského veleještěra. Slibují jedinečnou expozici v srdci přírody, tři hodiny chůze od auta. První pokus však ztroskotal na ne zcela jasném popisu přístupu a na nečekaných rozměrech ještěrky. Po několika pokusech sice nacházíme to správné nástupové sedlo, z něj je však nutné sestoupit prudkým svahem zpět o několik stovek metrů níže do další doliny a obejít celý hřeben po jeho západní straně. Přitom zjišťujeme, že hřeben měří skoro dva kilometry, což prostě nestíháme. Po více než čtyřech hodinách strávených na nástupu si vychutnáváme alespoň první dvě délky nástupového pilíře, slaňujeme a za svitu měsíce dorážíme k autu. Přicházím o spolulezkyni, protože Báru celodenní pochod od dalších horských zážitků odradil. Na odpytlení se mi podařilo sehnat parťáka až skoro po měsíci. Jmenuje se Scott a je z Montany. Vyrážíme v šest ráno, a jelikož tentokrát znám nástup, můžeme začít lézt už před desátou. Na cestě jsou lezecké (opět asi 5.6) jen tři délky, zbytek zkoušíme urychlit simultánním lezením. Příliš se to nedaří, hřeben se zdá nekonečný. V šest večer dobýváme vrchol druhé (hlavní) věže. Odtud pokračuje hřebem pozvolným klesáním, až se ztrácí v jižních svazích Cockscombu. V rámci urychlení slaňujeme stěnou, s jedním lanem trochu dobrodružněji, než by bylo nutné. Při pokusu jednou rukou se držet a druhou rukou (a pusou) nacpat lano do osmy, přičemž slaňovací smyčku mám pod patami, přicházím o půlku zubu. K autu dorážíme opět potmě. JV hrana Cathedral Peak, 2. délka Jako návnada na další kopec slouží následující citát opět z časopisu Climbing: Na východní straně Sierra Nevady, jen kousek od dálnice č. 395, je cesta, kterou co do estetického zážitku může podle Petera Crofta překonat snad jen stop vysoká jak nůž ostrá hrana v Pákistánu. Tato kalifornská cesta Západní hrana Mt. Conness má vše, co se od klasiky očekává: umístění v nádherné krajině, pevnou žulu a exponované lezení. Kromě toho má ještě jednu výhodu. Může ji vylézt prakticky každý horolezec s dostatkem vůle a nadšení pro lezení v odlehlé přírodě je totiž jen za 5.6. Po přečtení tohoto chvalozpěvu je jediným problémem sehnat stejně nadšeného spolulezce. Nakonec se uvolila Monika. A litovala. Původně plánovanou nástupovou cestu jsme ztratili hned za první zatáčkou a po chvíli tápání nezbylo, než zvolit druhou, rovněž prý používanou variantu, to jest nastoupit táhlým východním hřebenem. Ten se ztratit nedá, má ale tu nevýhodu, že člověk vystoupá poměrně rychle do vyšší nadmořské výšky, ve které pak pokračuje dalších snad pět mil. Mt. Conness měří skoro m n.m. a tak se Monče přeci jen projevila malá aklimatizace nástup do stěny totiž vede nejprve na tzv. vrcholové plató a sestupuje do správné doliny až těsně pod vrcholem. Dobýváme top alespoň turistickou cestou a po dvanácti hodinách jsme zpátky u auta, aniž jsme rozbalili lano. Přišel jsem o další spolulezkyni do hor, ale aspoň jsem si prohlédl nástup a sestup. Čekání na vhodného spolulezce si krátím popolézáním na kratších cestách, výlety do Oaklandu a San Franciska a sháněním nových dveří k mé Toyotě po vrakovištích. Když se občas zatáhne a na Tuolumne Medows prší, dole v Yosemitském údolí naopak vychladnou rozpálené plotny a dají se lézt nejrůznější dámské vychutnávačky za 5.7 až 5.9 (5 až 6 UIAA), například šestidélkové Braille Book na Higher Cathedral Rock, nebo Nutckracker na Manure Pile Buttress. Pro lezení na dómech na Tuolumne Medows se pro změnu seznamuji s rtuťovitou učitelkou středního věku ze Sacramenta. Přesvědčuje mě mimo jiné do cesty Great White Book na Stately Pleasure Dome. Je tam sice psaný runout, ale je to jen za 5.6, tak mě přece nerozhodí nějaký ten delší úsek bez jištění. Až na třetí délce zjišťuji, že delším úsekem se myslí přesně čtyřicet metrů od štandu ke štandu. Po tomto zážitku ve mně dozrálo konečné rozhodnutí. Následující den vyrážím v šest patnáct od jezera Saddlebag Lake jen s malým batůžkem s lezečkami a osmimilimetrovým lanem. Pro sólo na Mt. Conness jsem si vybral Severní hranu, která by měla být obtížnostně na stejné úrovni jako západní, ale má tu výhodu, že lezení na ní začíná dvojím slaněním, takže má člověk pocit, že se nemůže vrátit. Nástup vede nádherným údolím plným azurových jezer, ohraničeným vlevo již zmíněným východním hřebenem Mt. Conness, vpravo svahy North Peaku. Cesta ubíhá s lehkou zátěží mnohem rychleji, po dvou hodinách jsem na vlastní hraně, která začíná mírným hřebenem spojujícím oba štíty, později se stáčí více k jihu a začíná se zdvihat a zubatit. Expozice je i tady úžasná, přímo pod nohama mám pár set metrů vzduchu a pak velké sněhovisko vznosně zvané ledovec Mt. Conness. Žula je nádherně pevná a lezení přece jen o malinko lehčí než na Cathedral Peak, takže na vrcholu jsem už v půl dvanácté. Dost vážně uvažuji o double, jdu se dokonce podívat pod Západní hranu, ale kde se vzaly tu se vzaly, na nebi najednou začínají jezdit těžké černé vagóny co asi vezou? Vzpomenu si na příhodu z předminulého týdne, kdy blesk uhodil do čerpací stanice na Tuolumne Medows, až se zakouřilo z pokladen. Odpolední bouřky tu jsou častým jevem a zpravidla začínají ve dvě odpoledne, takže otáčím. Nakonec měl vlak 13\n14 M. Maděrová, bouldering u Tenata Lake tentokrát zpoždění, první kapky dopadají na mou hlavu až sto metrů od auta. Konec svého působení jsem dostal chuť zakončit něčím odjištěným. Volba padla na Normálku na Fairview Dome. Je to cesta uváděná ve výběru padesáti klasických výstupů v Sierra Nevadě, vedoucí na nejvyšší dóm v oblasti Tuolumne Medows. Obtížnost 5.9, čili asi 6 UIAA, devět délek klasické žuly, patnáctiminutový nástup, pohodový sestup. Délky jsou navíc poctivé, šedesátimetrové lano na většině z nich sotva stačí. Na první délce sice spolulezkyně hudruje, že neumí žáby, pak se je ale učí a dál už v tutových spárách chrochtáme oba. Lepší tečku za celým zážitkem asi nešlo udělat. INFORMACE Umístění Yosemitský národní park je na každé mapě Kalifornie. Ze San Franciska jezdí přímo do Yosemite Valley autobus a je i vlakové spojení. Obě varianty vyjdou zhruba na 40 dolarů za jednu jízdu. Z údolí jezdí na Tuolumne Medows jednou denně autobus za 15 USD. Pokud je k dispozici auto, nejkratší cesta z oblasti San Franciska vede po dálnici č Poslední levný benzin mají v Oakdale, cestou doporučuji naladit 104,1 FM. Počasí Sezóna na Tuolumne Medows trvá zpravidla od června do října, ale v závislosti na sněhových podmínkách může být kratší. Nejstabilnější počasí bývá na podzim a také v červnu, kdy jsou výhodou i nejdelší dny, ale náladu může trošku kazit množství komárů. V letních měsících bývá nejtepleji, ale nejsou neobvyklé odpolední bouřky. Kempování Pro lezení na Tuolumne Medows není výhodné spát ve slavném Camp 4 v Yosemitském údolí, protože cesta tam a zpátky zabere dohromady tři hodiny. V oblasti je několik kempů v cenovém rozmezí od sedmi do osmnácti dolarů za den a za skupinu. Většinou je na nich zavedený čtrnáctidenní limit. Existuje však i česká varianta ve Wilderness office lze požádat o wilderness permit, který opravňuje ke kempování ve volné přírodě (minimálně snad míli od silnice), nebo v tzv. backpacker's campgrounds, které na rozdíl od volné přírody nabízejí železné medvěduvzdorné boxy na potraviny. Jeden z těchto kempů se nachází u jezera May Lake pouhou 1,2 míle od auta. Tento kemp je sice zamýšlen jako průchozí stanice pro turisty na několikadenních výletech, zůstávat tam déle však není podle správců parku v rozporu s žádným předpisem. Na rozdíl od normálních kempů zde není žádný časový limit a zmíněný permit je ZADARMO. Odpočinkové dny Kromě Yosemitského údolí, kam se určitě chce podívat každý, jsem našel překvapivě hodně zajímavých míst na východ od Tuolumne Medows podél dálnice č Od severu k jihu to jsou namátkou: Ghosttown Bodie vylidněné bývalé hornické městečko, dnes město duchů. Mono Lake jezero s pozoruhodnými geologickými útvary tzv. tuffa. Mammoth Lakes v tomto městečku doporučuji zejména pekárnu Schat s Café, kde se mi podařilo sehnat jediný dobrý chléb. Navíc tu mají vždy výborné den staré koláče balené po čtyřech za pouhý dolar. Nedoporučuji návštěvu Devil's Postpiles, platí se tam vstupné a naše Panská skála je hezčí. Horké prameny pár minut na jih od Mammoth Lakes se nacházejí bazénky plněné horkou vodou z minerálních pramenů, vhodné k siestě po namáhavém dni. Owens River Gorge rozsáhlá skalkařská oblast severně od Bishopu. I v parném létě se na dně hlubokého kaňonu vždycky najde dost cest ve stínu. Happy Boulders světová boulderingová oblast u Bishopu Literatura Na místě je k sehnání jen průvodce s názvem Rock Climbs of Tuolumne Medows od Dona Reida a Chrise Falkensteina, Chockstone Press. Ten se však cestám horského charakteru věnuje jen okrajově. Proto dále uvádím popis nástupů, přičemž určitě není od věci koupit si i mapu oblasti. Další průvodce snad k sehnání na Internetu jsou: Sierra Classics: 100 best climbs in the High Sierra, John Moynier and Claude Fiddler, The High Sierra: Peaks, Passes and Trails, R. J. Secor. Cesty Cathedral Peak Jihovýchodní hrana je v průvodci zmíněna a je tam i popis přístupu (cca 1,5 hodiny). Východiskem je začátek turistické cesty k jezerům Cathedral Lakes, ze které se po asi deseti minutách chůze odděluje doleva neznačená cesta. Po této cestě sledujeme potok Budd Creek a asi po hodině se nám objeví Cathedral Peak po pravé ruce. Jihovýchodní hrana je z tohoto pohledu přímo na horizontu (na levé straně kopce). Pokud jde o cestu samotnou, směr je jednoznačný a je jedno, kterým zářezem se nastoupí. Sestup je nejprve slaněním na sever, poté kousek pěšky a další slanění od kosodřeviny. Teprve na schůdném terénu uhneme doprava, překročíme severovýchodní hřeben a sutí pokračujeme východním, později jihovýchod- 14\n15 ním, směrem zpět pod stáčející se stěnu. Jedno lano na slanění stačí. Další pěknou cestou na Cathedral Peak je Západní pilíř na výraznou věžičku Eichhorn Pinnacle za 5.10b. Matthes Crest Nástup trvá minimálně tři hodiny. První část nástupové cesty je stejná jako na Cathedral Peak. Po hodině chůze však neuhýbáme doprava, ale pokračujeme na jih podél Budd Creek, dále strání strmě vzhůru až do plochého sedla mezi útvary Echo Peaks a Cockscomb, odkud je Matthes Crest pěkně vidět. Nacházíme se výškově jen kousek pod úrovní vrcholu Cathedral Peak. Na jih spadá ze sedla dolů několik roklí, sestupujeme nejlevější z nich. Přitom je možné natraverzovat doleva na severní konec hřebene a nechat tam přebytečnou zátěž. Po sestupu do doliny obcházíme Mathess Crest zprava po jeho západní straně až na jižní cíp, kde cesta začíná dvoudélkovým výšvihem. Výšvihem vede na hřeben několik možných variant, já jsem lezl co nejvíce vpravo, ale všechny možnosti asi budou rovnocenné. Co se týče sestupu, severní část hřebene přechází plynule do chodeckého terénu, ze kterého nás čeká opět výstup do sedla mezi Cockscombem a Echo Peaks. Pokud se však rozhodnete pro slanění z vrcholu severní věže do doliny, je lepší mít s sebou dvě lana a slanit nejprve do sedla mezi oběma hlavními věžemi. Mt. Conness Severní hrana Od Saddlebag Lake sledujeme turistickou cestu, která obchází toto jezero zleva a později Greenstone Lake zprava. Za tímto jezerem uhneme z cesty doleva a pokračujeme dolinou podél Conness Lakes, přičemž se držíme vpravo. V závěru doliny nastoupáme do jižních svahů North Peaku, odkud natraverzujeme přímo na začátek hrany. Nástup trvá cca dvě hodiny. Sestup: Z vrcholové hlavy vede výraznější pěšina na jih na tzv. Conness plató. Z plató je potřeba dostat se na táhlý východní hřeben, který ohraničuje nástupovou dolinu, najít jej ovšem není nejjednodušší. Sledujeme levý okraj plató a začneme sestupovat, až když pod sebou přestaneme vidět ledovec. Místo bývá označeno dvěma mužíky. Dále sestup pokračuje podél východního hřebene po jeho pravé (jižní) straně. Postupně se od hrany hřebene vzdaluje, aby se na ni připojil zpět až v místě, kde hřeben přechází v zarostlou planinu. Odtud hřeben pokračuje zvedající se hlavou. Nejvýhodnější sestup z tohoto místa je uhnout prudce doleva a mírně ukloněným suťoviskem sestoupit přímo k Greenstone Lake. Pokud ovšem máme auto u kempu Sawmill Campground (viz následující cesta), je lepší uhnout travnatými stráněmi doprava. Mt. Conness Západní hrana Pro tuto cestu je nejlepším východiskem Sawmill Campground, i když nástup východním hřebenem od Saddlebag Lake je prý také používaný. V obou případech počítejte s dobou nástupu asi tři a půl hodiny. Z kempu vede široká výrazná cesta až ke dřevěné boudě patřící Carnegie institutu. Hned za kempem ale cesta přichází k potoku, kde se odděluje několik pěšin doprava podél potoka vzhůru. Tyto pěšiny jsou zavádějící správná cesta jde brodem přes potok a poté na chvíli uhýbá prudce doleva, podél potoka dolů. Za institutem je cesta podstatně méně znatelná a postupně se ztrácí. Vede dlouhou dolinou, která se na konci stáčí mírně doleva a je ohraničená vysokými stěnami. Směřujeme do samého závěru doliny, dále doleva (na jih) strmě vzhůru do nevýrazné štěrbiny, která umožňuje průstup na Conness plató. Ze štěrbiny směřujeme doprava šikmo vzhůru k západnímu okraji plató, ze kterého je již vidět mohutná jihozápadní stěna Mt. Conness. Z plató sestupujeme pod stěnu žlabem označeným mužíkem (pozor nesestupovat žlabem, na jehož dno není vidět) a po suti obcházíme jihozápadní stěnu, ve které se nachází slavná Harding Route, původně hákovačka přelezená nedlouho poté, co Harding vylezl Nos na El Capitan. Nyní jde čistě za pouhých 5.10c a je to prý jeden z nejhezčích čistě lezených big wallů. Samotná Západní hrana (5.6) ohraničuje jihozápadní stěnu zleva. Prvních několik délek začíná mírně vlevo od paty hrany kterýmkoli ze systému pravých koutů, poté se cesta spojuje s hranou a ukloněnějším, ale exponovaným terénem pokračuje na vrchol. Některé další doporučované (většinou dobře zajištěné) lehčí vícedélkové cesty Tuolumne Medows: 5.6 Lembert Dome Northwest Books 5.7 Stately Pleasure Dome West Country 5.9 Fairview Dome Regular Route, Daff Dome West Crack, Lembert Dome Cry in Time Again, 5.10a Eichhorn Pinnacle West Pillar (lze lézt i variantou za 5.9) 5.10b Third Pillar (někdy uváděn jako Third Pillar of Mt. Dana ) Regular Route Yosemite Valley: 5.6 Manure Pile Buttress After Six, Five Open Books Munginella 5.7 Royal Arches The Royal Arches Route 5.8 Manure Pile Buttress Nutcracker, Higher Cathedral Rock Braille Book (nechcete-li lézt variantu za 5.10c, je dobré vzít si friend velikosti 5) 5.9 El Capitan East Buttress, Higher Cathedral Spire Regular Route, Reed s Pinnacle Reg. Route, Higher Cathedral Rock Northeast Buttress (i tady se hodí pětipalcový kamarád). text: Martin Masat foto: M. Masat (str. 13) + P. Pechowicz 15\n16 Rákiton? Foto: P. Nesvadba Je začátek srpna a tudíž nejstálejší počasí. A opravdu, stabilně prší, i když se zdá, že se to vyvrbí. Z odpolední kofeinové siesty mě vytrhne návštěva kamaráda (alespoň si to myslí, chudák) Stoupy. A jé, nová Montoška, já se mrknu jo? Hele, píšou vo Rätikonu, nějaký děcka bez hlav či řezy. A vidíš, ňáký hlavy by sem potřeboval. To jo, děcek běhá po dvorku hodně, ale Stoupa naštěstí touží po hlavách měděných a hliníkových, po americku kuprhédy či aluhédy. Tak jo, nějaký uděláme, hlavně, když mě k tomu bude Stoupa kibicovat, to pak půjde samo. Zatím, co se snažím, si Stoupa (mimo jiné reprezentant) prohlíží fotky v Montaně a přitom dělá, že čte. To se pak není čemu divit, že tam nenajde nic o horách, pravda, kromě toho Rätikonu a rozpravy s Igorem, přesto, že do hor jezdí tolik lidí. Nebo snad ne? Také mi to připomnělo kýbl z nějakého minulého čísla, kde kdosi chtěl za svoje čtyři pětky číst či vidět to, támhle to a ještě něco navíc, třeba pár facek. Hlavy jsou hotovy a Stoupa konečně vypadl najednou spěchá, že prý jedou do jakéhosi Bergelu či co. Já se mohu dál věnovat vystydlému kafi a oplatkům, které mně tenhleten reprezentant nestačil sníst. Dívám se na obálku čtverky a přemýšlím, z jakého místa je to focený. Hledám führera, listuji a helemese: Höhenfeuer, vedoucí na věž Schijenzahn. To jsem chtěl, ale nedostal a ani neviděl. Za to jsme viděli, ba i vylezli jiné věci. Jedno hezké odpoledne se u nejmenovaného meganákupního centra (nechť nám všichni antiglobalisti a živly jim podobné prominou) snažíme někam zamachlovat vše, z čeho kulišácky vykukuje kus krávy, tu 16\n17 Dlóhys leze Malej Džou 7 Foto: Vilda zase kus vola. Je totiž začátek prázdnin a naši milí jižní sousedé se opět rozhodli dělat na hranicích dusno. Potvora salám loveckej se ve spacáku nějak šprajcl a ten teď nejde sbalit. Rychle přemotat a vše je v pořádku. Nakonec se ukázalo, že ten šaškec kolem byl zbytečný. Z Rakušáků v Mikulově máme strach, proto projíždíme naší krásnou krajinou až do Železné Rudy. Rätikon vyhmátneme za východu slunce. A hele, támhle je to a to, támhle zase tamto a divé, divé, hošánku, vidíš tamto? No jo, jako když jste někde poprvé, čumíte jak tele na nový vrata a nevíte, kam dřív skočit či alespoň poposkočit. Na to, že tu měla být ještě dvě auta krajanů z Brna, je tu celkem prázdno. No, až na dva borce z Plzně a prý, že s tém našém Tomancem máme něco udělat. Hm. Tento den bereme jako takovej poloodpočinkáč, proto musíme opatrně, abychom se náhodou nestrhali. S Tomíkem jdeme pokusit Kasamu, kluci jdou nevím na co. Z uctivé vzdálenosti na nás popiskují svišti, ovšem žádný se neodváží nám zkřížit cestu. Kasama je velice hezká, odpolední cesta, z kteréžto dobrý pocit je umocněn stěnovým plechovým lahváčkem. Seshora pozorujeme prohánějící se sviště, kteří svojí velikostí a obezitou připomínají dobře živená vietnamská prasátka. Pod skalou jsme co by jeden zadupal a za další chvíli na již obydleném (po týdnu vybydleném) parkovišti. Robert s Víťou si nevzali kovárnu, tudíž nemohli dodělat projekt, do kterého nalezli. Navíc jim prý kulatí a vykutálení svišti vyžahli dvě pivka, co měli zamachlovaný ve sněhu. Zkrátka takovej den blbec. Z výletu na Kamejk (či snad Rovniště?) máme doporučenou routu Galadriel. Cesta je to vskutku pěkná, i když v druhé délce nějaký uličník zmizel dvě plakety z nejtů. Nebo to snad byla kavka Kocanda? Sestup opět v pohodě slaněním. Teda kromě toho prvního, kdy rozmotávám úžasný chumel ze dvou půlek (jako lan). 40 minut nervydrásajícího rozmotávání a: Ták, hezky srovnat a šup to dólů...ča! Kdosi mně nedávno říkal, že se suk daleko od konce nemůže udělat, že jde vždy o šikovně či spíše nešikovně protáhlou smyčku. Pána múdreho bych chtěl v tu chvíli dostat do ruk. Suk to nebyl obyčejný, krásná osmička to byla a metr od půlky. Ták, hezky srovnat a šup to dólů. Tentokrát už bez zaváhání. Klekánice se už sice prohání pod stěnami, ale s podchlazeným radečkem se jí nemusíme bát. V klídku a už za tmy se vydáváme dolů, přičemž potkáváme kamarády s čelovkami. Prý o nás měli strach, srabi. Ráno raníčko svítí sluníčko. Bukalky, vedené moudrou kozou, pravidelně okolo deváté špacírujou na pastvu, lezčíci zase okolo jedenácté do stěn. S Dlóhysem si dáváme restovanej den a popoháníme každýho, kdo ještě nepeláší na nástup, že aby náhodou nezatměli. Stoupa poté, co včera vystrašil čtyři délky v Amarcordu, má dneska ulejvácký sklony, ale povinnosti ke sponzorům spolu s jeho budoucí manželkou Monikou, ho ženou do dalších skvělých výkonů. V kempu je krásně čisto a klídek. Na obloze si však daly dostaveníčko všechny odstíny šedé a černé. Hlavně nad Kirchšpicema se zdá být nějak dusno. Po dvou hodinách začínáme ze vznášedla pozorovat nadávající, či už skoro nemluvící postavičky. Z auta radši nevylézáme, to abychom nechytli pár facek od závistivých promočenců. Pokřikování o tom, že ten déšť byl dneska jasnej, si také necháme pro sebe. Zítra je, jak je. Odpočívají všichni. Den poté. Ráno se honí mraky a: to prej se rozfouká. Většina dvojek vyráží do stěn, ovšem brzo po obědě jsou skoro všichni zpět. Skoro. Nevím jak Míša, ale Pavlík si umínil dosáhnout vrcholu za každou cenu (rozumí se té Kirchšpice, nebo snad?) Prší, hřmí a kdo ví co ještě, ale ti dva lezú vpred, spatky ni krok. Ono by jim to ani s jedním lanem moc nešlo. Na rozdíl od nás ulejváků měli možnost vidět velice vzácný úkaz. Totiž jak dešťovka vymílá všechny ty dobře se držící hřbítky a žlábky. K nezaplacení! Kilometry kubický vypršivší se vody dávají naději, že alespoň půl dne nespadne ani kapka, tak jdeme na Malýho Džoua. Takový štěk vedoucí do sedla. Kluci jdou na Desjů, další štěk vedoucí rovněž do sedla. Hezké rozptýlení na dvě tři hoďky. Rozlezení a odpočatí jsme až až. Je třeba vzhlížet k vyšším cílům, navíc Intifáda se jeví lezitelně až vylezitelně v rozumném stylu. Po čtyřech délkách kulinářského lezení začíná vrtat červík sestupák. Neradi, ale přece, otáčíme a po hoďce opět v autě vychutnáváme příchod našich zmoklých kamarádů. Kamerlander totiž, jakmile zjistí přítomnost kohokoliv v okolí jeho zatím záefovaného díla WO GU, nechá od místních meteorologů pokazit počasí. Co ho to stojí, vím, ale vám to nepovím. Ráno raníčko nesvítí sluníčko a nás to už začíná zlobit. Jdeme se alespoň mrknout na již zmiňovanou Schijenzahn. A jak už jsem poznamenal, Hohenfeuer jsme nelezli a věž ani neviděli. Spíše jsme ji tušili až kdesi za dalším hřebenem ty vzdálenosti v horách asi fakt klamou. Další den se pomalu balíme, a že jako zajedeme na nějaký věhlasný výstup do Dolomit. Krámy napakovaný, lidi naskákaní na místech a a nic. Ani to pověstné škytnutí. Flašinet vysál batérečku dokonale, přesto, že jsme o tom občas mluvili, že jako musíme dávat bacha, abychom odjeli. Po pěti hodinách pobíhání a lomení rukama nakonec přece odjedeme. V noci konečně uléháme obklopeni tím správně rozbitým dolomitem. Ráno však špaténka počasí hatí mé plány na průstup věhlasnou cestou na ještě věhlasnější kopec. Nastálou prekérní situaci řešíme krabicovým tříchlapovým víniskem a arampikátořením na skalkách Cinque Torri. Po bohatýrském večírku se ráno počasí trochu vyvrbí a hned je znát, že je sobota a že jsme na oblíbeném místě všech popolízajících bengálců. Ne vždy je ovšem pohodička. Pod stěnou procházejí tři holčičky, šatičky, každá v baťůžku po panence. Nad nimi straší v celkem rozbité pasáži borec a nebojí se ani tak náhlého přemístění svého já o pár metrů níže, jako spíše události, která by následovala po jeho vysypání se. A rodiče? Nadšeni velehorskou scenérií pozorují s ještě větším nadšením lezce bojujícího přímo nad jejich ratolestmi. To je na facku. Ale pryč od katastrofických scénářů, přesto doufám, že se již minule zmiňovaný a dnes již pomale kultovní Krtkův skoropřeskok objeví na těchto stránkách, třebas jako fotoseriál. No nic. A jakže vlastně bylo v Rätikonu? Víc, než dobře. Krajinka super, lezení ještě lepší, jištění oč si kdo koleduje. Jinak je tu stále škaredě a stojí to za prd. Být vámi, tak sem v životě nejedu. Alespoň tu bude klídek. Čágo v Rätikonu i všude jinde: Vilém Pavelka 17\n18 Sektor Cala Luna, oblast Cala Gonone s a r d e g n a Když jsem minulý rok trávil 14 dní u Středozemního moře povalováním se na plážích ostrova Sardinia, koupil jsem si před odjezdem fotografickou publikaci s názvem Bella Plaga di Sardegna (Nejkrásnější pláže Sardinie). Listoval jsem kýčovitými fotkami, až jsem se zastavil na jedné stránce, kde byla vyfocená krásná písčitá pláž. Co mě však zaujalo ještě víc, byla ohromná nádherná věž, tyčící se přímo nad pláží. V popisu k obrázku stálo: věž Aguglia v zálivu Cala Goloritze. V dalším textu se pravilo, že pokud budou mít okolojdoucí turisté štěstí, mohou vidět na věži horolezce zdolávající tuto obtížnou skalní jehlu. To stačilo k tomu, abych věděl, kde budu trávit příští dovolenou. Poté co se několikrát změnila sestava lidí ochotných k takové akci, jsme se konečně začátkem července nasoukali do jedné felicie krátké a jedné dlouhé, na střechu přišroubovali vysokolitrážní autoboxy, místo airbagů se hermeticky obložili bagáží na tři týdny a vyjeli směrem na jih. Za otrávených pohledů rakouských celníků jsme vcelku lehce provezli 10 kg masových konzerv, něco štanglí salámu, dostatek piva, a tak již nic nebránilo noční jízdě směr přístav Livorno. A teď tedy něco zkušeností z lezení na Sardinii. Nejvhodnějším lezeckým obdobím na Sardinii, která má slunečných dní v roce, je jaro a podzim. Lézt se dá i během června a července, tehdy je však již nutné lezení plánovat podle toho, kdy se jednotlivé lezecké sektory nacházejí ve stínu. Asi nejméně vhodným obdobím je srpen. V tento měsíc vypuká v Itálii prázdninové šílenství a dálnice se neprodyšně ucpou lavinou automobilů směřujících k moři. Ceny trajektů, ubytování a dalších služeb stoupají do astronomických výšek, teploty jsou značně vysoké, takže veškerý pohyb se omezuje jen na plavání v moři. Nejpoužívanější spojení na Sardinii je trajektem z přístavu Livorno, kam lze dojet po trase Wien, Villach, Tarvizio, Venezia, Bologna, Firenze. Na cestu dlouhou cca 1000 km je dobré počítat s časem okolo 14 hodin. Zvláště problematický je úsek úzké frekventované dálnice z Bologne do Firenze, který bývá často ucpán kamiony, a tak dojezd na poslední chvíli do přístavu Livorno může být pěkný nervák. Z přístavu vyplouvá několik lodních společností, ale nejfrekventovanější jsou: Moby Lines a Sardinia&Corsica Ferries. V nejlevnějších mimovíkendových tarifech se při plně obsazeném autě pohybovala cena zpátečního lístku na osobu kolem Kč. Po desetihodinové plavbě, zpestřené někdy pořádnými vlnami (to když se vám podaří s trajektem trefit do období kdy na 2 3 dny přijde od západu vítr Mistrál), zahlédneme na obzoru 500 metrů vysoký vápencový ostrov Tavolara, který je vstupní branou na Sardinii do přístavu Olbia. Město založili Féničané, později bylo v moci Kartaginců a Římanů. V období římském zde byl postaven několikakilometrový akvadukt pro termální lázně. Jakmile se nám podaří se vymotat z přístavního chaosu můžeme konečně zamířit do některé lezecké oblasti, které se nacházejí po celé Sardinii. Asi nejhodnotnější a nejkrásnější je východ a jihovýchod ostrova. Cala Gonone Tato oblast leží 100 km jižně od přístavu Olbia v nádherném zálivu Orosei, kde se přímo od moře zvedají hory národního parku Genargentu až do výšky m. V Cala Gonone je pouze jeden drahý čtyřhvězdičkový camp ( ITL osoba/noc). Doporučuji nechat dojednávat ubytování osobu něžného pohlaví, dá se pak dosáhnout slevy až 15 %. Ale ani 4 hvězdičky a vysoké ceny nejsou ve zdejších podmínkách zárukou Pepíno Nežerka na vrcholu věže Aguglia 18\n19 Věž Aguglia s vyznačenou cestou Il Soffio di Baco, 160m, 7a luxusu. Turecké záchody a fronty na sprchu jsou krutou realitou. Poněvadž je kemp umístěn v samotném městečku Cala Gonone, je třeba se chodit koupat na nepříliš romantickou městskou pláž nebo několik minut dojíždět na podstatně pěknější pláže po pobřeží. Alternativou je ubytování ve vnitrozemí v 5 km vzdáleném městečku Dorgali, případně ve 20 km vzdálených levnějších kempech s cenami ITL za noc. Volné táboření se moc netoleruje, ale mimo hlavní sezónu by to neměl být problém. Hlavním lezeckým sektorem oblasti Cala Gonone je sektor Poltrona, který se tyčí přímo nad kempem. Výškou 200 m a šedými stěnami připomíná rozříznuté hrdlo trychtýře. Leze se pouze po kolmých nebo více či méně položených plotnách na tření a po mělkých miskách a lištách. V celém kotli je asi 60 cest obtížnosti 5b až 7b, ale převážná většina cest se pohybuje mezi stupni 6a až 6c. Na své si přijdou především milovníci pohodového lezení v působivém amfiteátru s výhledy na moře. Vyhlášenou cestou je 4délková Deutche wall 6c (s variantou 6b nebo 7a) vedoucí přes největší plotny až na samotný vrchol kotle. Vyznavači kolmých až převislých atletických cest musí do menších sektorů Cala Fuili nebo Biddiriscottai, kde jsou cesty obtížnosti 6a až 8a. Tyto sektory leží, spolu s dalšími méně významnými sektory, podél pobřeží na obě strany od Cala Gonone. Například v sektoru v zálivu Cala Luna pak lezete přímo na pláži pod dohledem zvědavých rekreantů. Po slanění stačí udělat pár kroků a koupete se ve zdejší neuvěřitelně křišťálové vodě. Na tvůrce nových cest zde čeká nekonečné množství ještě neprobádaných linií od 20m převisů typu Višňové až po dobrodružné vícedélkové lezení. Všechny stávající cesty jsou velmi dobře zajištěny, stačí pouze značné množství expresek. Baunei Oblast najdete na okraji již zmiňovaného zálivu Orosei, asi 50 km jižně od Cala Gonone. Dostanete se sem po vyhlídkové panoramatické silnici SS 125, která z Cala Gonone šplhá od moře přes národní park Genargentu do sedla v 1000 m, aby následně klesala v serpentinách k moři do Baunei. Výhodnější ubytování než ve vyprahlém horském městečku Baunei, je v 5 km vzdáleném přímořském St. Maria Navaresse, kde se přímo u moře na pláži nalézají dva levnější stinné kempy bezhvězdičkový MareBlu (8.000 ITL/osoba, 8.000/ITL stan a 2.000/ITL auto) a dvouhvězdičkový Solo Mare. Rozdíl mezi nimi jsme nenašli. Všude záchody typu turek, neregulovatelná horká sprcha, avšak čisto. Pro toho, kdo hledá jen jednodélkové cesty, je v oblasti Baunei pouze málo významný sektor Campo dei Miracoli s asi deseti lezitelnými cestami obtížnosti 5b až 7c výhradně plotnového charakteru. Tento handicap je vyvážen lezeckou atmosférou se šplouchajícím mořem, volně se pasoucími kozami a polodivokými prasaty. Místní prasata jsou asi po celý rok odkázána pouze na konzumaci kamení, proto nedoporučuji nechávat jídlo v autě. Jsou značně vynalézavá a při dobývání se do aut jsou schopna z vašeho čerstvě metalizovaného naleštěného miláčka udělat slušně špinavou a poškrábanou ojetinu. Do sektoru Campo dei Miracoli se dostanete odbočkou pod vesnicí Baunei ve směru na vyhlídku Pedra Longa. Právě na vyhlídkovou věž Pedra Longa vzniklo poslední dobou několik nových cest všech obtížností. Podíváte-li se pak od Pedra Longa směrem na sever, udeří vás do očí obrovská 400 m vysoká stěna Punta Giraldini zvedající se přímo z moře. Touto stěnou vede několik cest obtížnosti 7a. Jedná se většinou o 6 12 délek lezení srovnatelného s cestami v Dolomitech. Hlavním tahákem oblasti Baunei je však na všech pohlednicích zobrazená a obdivovaná věž Punta Goloritze (Aguglia). Tato 160 metrů vysoká dominanta stojí na začátku zálivu Orosei v zátoce Cala Goloritzé. Dostat se sem je možné za značnou sumu lodí nebo pěšky od pevniny. Při přístupu od pevniny je třeba dojet do Baunei, zde odbočit směr restaurant Golgo a po 10 km úzké asfaltky zaparkovat na náhorní planině Golgo mezi volně se pasoucími osly, ovcemi a kozami. Odtud dojdete za hodinku po dobře značené 19\n20 cestě kolem obrovských korkových dubů dolů k moři. Na věž vede v současné době 5 cest obtížnosti 6b+ až 7b. Nejvíce lezená je klasická normálka Sinfonia dei mulini a vento 6b+. Po prvních dvou poněkud rozlámaných délkách, kde přijde vhod sada vklíněnců a smyčky, následují ještě čtyři další délky v nádherné, dobře zajištěné kompaktní skále. Délky Sektor Il Castello, oblast Jerzu se spárami na sokola se střídají s plotnami na tření, vše je umocněno nepopsatelným pohledem na celý záliv Orosei pod sebou, se všemi barvami modré, které jen může moře vykouzlit. Poslední délky je možno kombinovat s jinými vzájemně se křižujícími cestami. Po slanění je odměnou koupel na malé romantické písčité pláži Cala Goloritzé přímo pod věží. Koho by již omrzelo lezení, může se vydat do okolí na některou z nádherných pláží a trekinkových tras. Tak jako na celé Sardinii, tak zvláště zde platí, že čím je horší přístupová cesta, tím je pláž pěknější. Zdejší kamenité cesty jsou náročnou zkouškou pro auta i řidiče a naše Škody Felicie se po nich pohybovaly jen s největšími obtížemi. Proto pokaždé, když se asfaltka změní v kamenitou šotolinu, zvažte možnosti svoje a svého auta. Některé cesty jsou vhodné spíše pro teréňáky, ale ani to nebrání domorodcům, aby ve svých mnohdy značně nabouraných ojetinách nezdolávali tyto cesty systémem on sight nebo smrt. Alespoň jsem se utvrdil v názoru, že ojetinu z Itálie bych si nikdy nekoupil. Jerzu Oblast leží asi 30 km ve vnitrozemí JV od Baunei. Skály se tyčí nad stejnojmenným městečkem Jerzu a zde už na člověka dýchne atmosféra pravé, turistickým ruchem ještě tolik nepoznamenané, Sardinie. Po příjezdu do Jerzu je třeba odbočit směr sedlo Perdasdefogu a po výjezdu nad městečko na náhorní planinu, asi po 3 km odbočit doleva ke kostelu St. Antonio. Zde mezi zbytky neobydlených baráků a borovicových hájů se dá kempovat. Voda teče ze dvou pump u kostela, které místní používají jako myčku na auta. Občas prostřílené dopravní značky a nepřístupně se tvářící domorodci jsou znakem sardinské hrdosti a nezávislosti. Jak jsme ale při jednom seznamovacím večírku s místňáky zjistili, opak je pravdou. Sardiňané jsou velmi přátelští a vstřícní lidé a jejich čerstvě vychlazené místní pivo zcela zvítězilo nad našimi již značně zteplalými gambrinusy. Poté, co zjistili, že jsme krajané jejich milovaného Pablo Nedveda, protáhla se diskuse, vedená spíše posunkovou řečí, dlouho do noci. Nicméně pravidlo nenechávat v zaparkovaném autě cenné věci je v těchto končinách samozřejmostí. Všechny lezecké sektory jsou před vámi jako na dlani. Nejoblíbenější je sektor Il Castello, kde je asi 70 cest obtížnosti 5c až 8a převážně po kolmých nebo mírně převislých plotnách, hranách a koutech v maximální délce 30 m. Pro zkušenější jsou sektory Palazzo d Inverno a Isola del tesoro, kde je asi 60 těžkých cest od obtížnosti 6c a výše. Opět se jedná o kolmé až mírně převislé plotny, hrany a kouty. V této oblasti, která je už vlastně necelých 400 km od břehů Afriky, je zvláště v létě ohromné horko a např. v červenci se zde dalo lézt pouze dopoledne, kdy byly sektory ve stínu. Capo Tes esta Pojedete-li na nejsevernější výběžek Sardinie Capo Testa z Jerzu, doporučuji navštívit ve vnitrozemí u města Nuoro vesnici banditů Orgosolo, která se ve světě proslavila svými malbami na zdi muráles. Značná část města je pomalována protiitalskými, antikapitalistickými a rádobyekologickými malbami, před nimiž by se naši čeští sprejeři propadli hanbou. Mezi malbami muráles posedávají před hospodami zarputile se tvářící domorodci a vytvářejí tak nepřátelskou atmosféru města. Otázkou je, zda tak nečiní již jen pro udržení určitého image města, coby lákadla na senzacechtivé turisty, kteří projíždějí městem za bezpečnými skly klimatizovaného autobusu a zuřivě se snaží vyfotit co největší počet muráles. Další raritou je pak návštěva přístavu Porto Cervo u Smaragdového pobřeží na SZ ostrova. Toto milionářské letovisko je naopak obrazem luxusu, povrchní módy a kýče. V tomto oblíbeném útulku hollywoodských hvězd a italských zbohatlíků není problém zaplatit za noc v hotelu i 1000 USD a místo krámků s keramikou jsou tu butiky všech světových módních salonů. Na samotný poloostrov Capo Testa se dostaneme přes městečko Santa Teresa di Galurra. Město založené Féničany leží v nadmořské výšce 40 m.n.m, má obyvatel a pomalu se propadá. Historický střed města má dvě náměstí, z nichž se šachovnicově rozbíhají ulice. Z náměstí vede cesta k mysu, kde je pozůstatek pevnosti a věž Longosardo ze 16. stol., jedna z největších věží postavených ve španělském věku. Ze zdejšího přístavu Cuntessa také odplouvají trajekty na Korsiku do Bonifacia. Šipky směr Capo Testa nás vyvedou přes střed města a po 5 km zaparkujeme na konci slepé silnice před historickým pobřežním majákem na nejsevernějším výběžku Sardinie. Celý poloostrov je tvořen obrovskými, větrem vymodelovanými balvany, které nabízejí nekonečně mnoho boulderingových možností. Klasické jištěné cesty jsou v několika lokalitách po celém poloostrově, ale nejpopulárnější je oblast hned u parkoviště vpravo. Je zde asi 30 vynýtovaných cest obtížnosti 5b až 7c, které vedou buď po hladkých plotnách na tření, spárami nebo přes hluboké větrem vymodelované díry, připomínající obrácené záchodové mísy. O dřívější přítomnosti Čechů svědčí název pěkné cesty Cecoslovacchia. Kdo má už dost lezení, může se zrekreovat na nedalekých malebných chráněných ostrovech La Maddalena a Caprera, na které se dostane trajektem z přístavu Palau. Na celém ostrově La Maddalena jsou jen dva nepříliš komfortní kempy, zato ceny za noc jsou na úrovni ITL. Ceny v apartmánech jsou pak ještě mnohonásobně vyšší. Po obvodu ostrovů La Maddalena a Caprera jsou rozmístěny kouzelné malé pláže s jemným bílým pískem a křišťálovou vodou, lákající ke koupání. Na ostrově Caprera je opět nutné zvážit možnosti svého auta, protože asfaltové silnice zde neexistují. Pobyt na Sardinii je možné zkombinovat s návštěvou nedalekého ostrova Korsika, kde například jen oblast sedla Bavella poskytuje možnosti lezení na celé prázdniny. Text a foto: Jan Smolík Literatura: Pietra di Luna autor: Maurizio Oviglia Gennargentu Ultimo Paradiso autor: Maurizio Oviglia 20


Nabídky práce pro OZP z Úřadu práce Kontaktní pracoviště Benešov — POZP.cz\nÚřad práce Kontaktní pracoviště Benešov\nNa tomto místě Vám přinášíme nabídku práce z katalogu Úřadu práce ČR pro Kontaktní pracoviště Benešov. Vybíráme pro Vás pouze pracovní pozice vhodné pro osoby se zdravotním postižením. Pokud Vás zaujme konkrétní nabídka práce, můžete na ni přímo odpovědět v detailu inzerátu.\nNabídka práce z Úřadu práce - Kontaktní pracoviště Benešov:\nZaměstnavatel Pečovatelská služba okresu Benešov nabízí práci na pozici "Sociální pracovník/ice" a hledá zaměstance z řad OZP. Nabízí pracovněprávní vztah plný úvazek a nabízená mzda je 26730 - 39000,-Kč / měsíc.\nLokalita výkonu práce: Benešov. Nabídka práce byla publikována dne 18. 1. 2022.\nZaměstnavatel LAMA CZ CORPORATION s.r.o. nabízí práci na pozici "Ostraha - strážní, pracovníci ostrahy" a hledá zaměstance z řad OZP. Nabízí pracovněprávní vztah dohoda o provedení práce a nabízená mzda je 110 - 120,-Kč / hodina.\nZaměstnavatel REAGA s.r.o. nabízí práci na pozici "Pomocní účetní" a hledá zaměstance z řad OZP. Nabízí pracovněprávní vztah zkrácený úvazek a nabízená mzda je 9850,-Kč / měsíc.\nLokalita výkonu práce: Benešov. Nabídka práce byla publikována dne 8. 1. 2022.\nDistributoři neadresných zásilek\nZaměstnavatel BENEVITA, s.r.o. nabízí práci na pozici "Distributoři neadresných zásilek" a hledá zaměstance z řad OZP. Nabízí pracovněprávní vztah zkrácený úvazek a nabízená mzda je 12800,-Kč / měsíc.\nLokalita výkonu práce: Benešov. Nabídka práce byla publikována dne 20. 12. 2021.\nZaměstnavatel Integrovaná střední škola technická, Benešov, Černoleská 1997 nabízí práci na pozici "Učitelé odborných předmětů elektro - odborník z praxe" a hledá zaměstance z řad OZP. Nabízí pracovněprávní vztah plný úvazek, zkrácený úvazek a nabízená mzda je 15000 - 21000,-Kč / měsíc.\nUčitel/ka oborných předmětů elektro\nZaměstnavatel Integrovaná střední škola technická, Benešov, Černoleská 1997 nabízí práci na pozici "Učitel/ka oborných předmětů elektro" a hledá zaměstance z řad OZP. Nabízí pracovněprávní vztah plný úvazek a nabízená mzda je 32170 - 41940,-Kč / měsíc.\nZaměstnavatel AGRO DRUŽSTVO Načeradec nabízí práci na pozici "Obsluha bioplynové stanice" a hledá zaměstance z řad OZP. Nabízí pracovněprávní vztah plný úvazek a nabízená mzda je 20000,-Kč / měsíc.\nLokalita výkonu práce: Načeradec. Nabídka práce byla publikována dne 20. 12. 2021.\nZaměstnavatel BAEST Machines & Structures, a.s. nabízí práci na pozici "Projektový manager/projektová managerka" a hledá zaměstance z řad OZP. Nabízí pracovněprávní vztah plný úvazek a nabízená mzda je 30000 - 45000,-Kč / měsíc.\nLokalita výkonu práce: Benešov. Nabídka práce byla publikována dne 17. 12. 2021.\nZaměstnavatel Česká distribuční k.s. nabízí práci na pozici "Distributor/distributorka reklamních letáků" a hledá zaměstance z řad OZP. Nabízí pracovněprávní vztah zkrácený úvazek a nabízená mzda je 4050 - 8100,-Kč / měsíc.\nZaměstnavatel Bohumil Tomek nabízí práci na pozici "Vrátný/á" a hledá zaměstance z řad OZP. Nabízí pracovněprávní vztah plný úvazek a nabízená mzda je 18200 - 19500,-Kč / měsíc.\nLokalita výkonu práce: Kolín. Nabídka práce byla publikována dne 17. 12. 2021.\nZaměstnavatel 2P SERVIS s.r.o. nabízí práci na pozici "Koordinátor/ka marketingu" a hledá zaměstance z řad OZP. Nabízí pracovněprávní vztah zkrácený úvazek a nabízená mzda je 18500,-Kč / měsíc.\nLokalita výkonu práce: Sušice. Nabídka práce byla publikována dne 6. 12. 2021.\nSkladník/skladnice ve skladu obilovin\nZaměstnavatel Neveklov a. s. nabízí práci na pozici "Skladník/skladnice ve skladu obilovin" a hledá zaměstance z řad OZP. Nabízí pracovněprávní vztah plný úvazek a nabízená mzda je 19000,-Kč / měsíc.\nLokalita výkonu práce: Křečovice. Nabídka práce byla publikována dne 2. 12. 2021.


Pravidla – Kunětická devítka\nPRAVIDLA KUNĚTICKÉ DEVÍTKY\n1) Závodí se na vyznačených, ale neuzavřených trasách.\n2) Pořadatel nezodpovídá za škody a úrazy, které způsobí závodník sám sobě, či jiným.\n3) Účastníci jsou povinni se před každým závodem včas prezentovat v kanceláři závodu.\n4) Závodí se za každého počasí, pokud jím není ohrožena bezpečnost účastníků.\n5) Je zakázáno v okolí tratí odhazovat odpadky, či jinak znečišťovat les.\n6) Prezentace končí 15 minut před startem příslušné kategorie.\n7) Závodník, který nedokončí závod, je povinen toto nahlásit pořadatelům.\n8) Účastníci závodů jsou povinni dodržovat pravidla sportovní cti, brát ohled na své soupeře a na ostatní uživatele lesních komunikací.\n9) Hlídanou úschovu osobních věcí pořadatel nezabezpečuje.\nPRAVIDLA BODOVÁNÍ A VYHLAŠOVÁNÍ POHÁRU\n1) Po jednotlivých závodech se výsledky na místě nevyhlašují.\n2) Výsledky jsou zveřejněny do 24 hodin po skončení závodu.\n3) V každé kategorii boduje deset nejlepších 11-9-8-7-6-5-4-3-2-1.\n4) Každému se počítá do koncového hodnocení 8 nejlepších výsledků.\n5) Podmínkou pro celkové hodnocení v poháru je účast na minimálně 5 závodech.\n6) Slavnostní vyhlášení celého poháru proběhne na posledním závodě K9.\n7) Finálový závod se do celkového hodnocení poháru nezapočítává.\n8) Pokud dojde v celkovém pořadí k rovnosti bodů závodníků v určité kategorii, dalším rozhodujícím faktorem o pořadí je počet startů v daném ročníku. Tj. závodník se stejným počtem bodů, ale více starty je v pořadí upřednostněn.\n9) Speciální trofej pro muže a ženu s nejvyšším počtem startů s nejvyšším bodovým ziskem se vyhlašuje pouze u velkého okruhu. Do této ceny se započítávají body ze všech absolvovaných závodů (nikoliv pouze z osmi, jak tomu je v jednotlivých věkových kategoriích).\nBODOVÁNÍ A VYHLAŠOVÁNÍ


104. Veškeré zdánlivé štěstí, které zakoušíte, se stává zdrojem utrpení – (Nirupany) - ADVAITA.cz\n104. Veškeré zdánlivé štěstí, které zakoušíte, se stává zdrojem utrpení – (Nirupany)\n5. 2. 2015 - Gabriela\nI když je Džňánin všeprostupující, má pořád jednu žádost. Poznání by se mělo vyvíjet. Vytrvale vyhlíží někoho, kdo by byl hoden obdržet poznání a předávat ho dál. Všichni jsou jako takoví oddanými Boha. Oddanost k Bohu je oddaností k Já. Vše je děláno proto, aby byl zachován pocit ´já jsem´. Pokud dle Guruových slov uctíváte bezforemné vědomí, budete nesmrtelní a nezničitelní. Pochopíte, že vaše pravá přirozenost je Parabrahman.\nNeděle, 1. dubna 1979\nBěžní lidé nedokáží nabýt Seberealizaci. Rozpoznávají se jakožto těla. Dokud není tělesné ztotožnění vykořeněno, nemůže vyvstat vědomí Já. Fakt je ten, že nečistota hrubého těla nemůže zasáhnout vědomí v těle. Přesto se toto stejné vědomí pohybuje ve formě těla. Veškeré zdánlivé štěstí, které zakoušíte, se stává zdrojem utrpení.\nJá se ztotožňuje s tělem a ztrácí svou dokonalost. Dokud je zde koncept zrození, je tu mizérie. Vědomí je bezforemné, ryzí a posvátné, je však zatíženo koncepty ega a zrození. Ten, kdo je znechucen světskými záležitostmi, se stává odpoután. Kvůli tělesnému ztotožnění se vědomí smíchalo s pěti elementy. Poznání v těle je posvátným zrakem Boha. Je to On, kdo vás přiměje pochopit, že představa zrození je falešná. Likviduje pocit individuality.\nVědomí je zaneprázdněno mnoha myšlenkami. Pod Guruovým vedením jej musíte otočit a vrátit dovnitř sebe sama. Ten, kdo pochopí, že mezi jeho vědomím a Guruem není rozdíl, dojde osvícení. Pokud uvěříte, že nejste tělo, obdržíte Milost Gurua. Vědomí je nekonečné a neomezené. Jak tedy může mít smrt? Díky Guruově milosti se zrození těla stane zrozením Brahman. Pak hledající zapomene, že je nějakou konkrétní individualitou.\nMá Já potřeby typu – jídlo, manžel (manželka), děti – anebo jsou tu pro hledajícího? Já je mylně pokládáno za formu těla. Ti, kdo mají poznání Já, prostoupili celý projev a transcendovali jej. Jsou Parabrahman – mimo formu a kvality. Pokud jste realizovali Já, rituály, náboženství, černá či bílá magie, kletby nebo duchové na vás nemají žádný dopad (jsou pro vás bezvýznamné). Namísto toho se obrátí a zasáhnou ty, jež je na vás směřují. Ten, kdo si zahrává s Džňáninem, přináší sám sobě neštěstí. Věříte-li věštcům (kartářům, vykladačům atd.), nenabyli jste poznání Já.\nVe snu byl spatřen svět. V tomto snu se objevilo také vaše tělo. Sen posléze skončil a svět se vytratil. Pak co se stalo Tomu, kdo viděl sen? Viděl tam ležet Své tělo? On nikdy nepřišel a nikdy neodešel. Átman není pránou. Pochopte tento fakt. Nebude stačit, pokud si to jen budete uchovávat v paměti. Co je v tomto těle tím, kvůli čemu víme, že ´my jsme´?\nMusíte praktikovat oddanost ke Guruovi (neduální uctívání). Buďte pozorní. Připravte sebe sama na to, abyste na konci svého života zažívali radost. Pro ostatní je to úzkostlivá a děsivá událost.


Víkend ve znamení pohybu | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\n20:52 13. června 2002 Sdílet na Facebooku Sdílet na Twitteru Sdílet na Google+ Tisknout Kopírovat url adresu Zkrácená adresa\ncykloturistika | Foto: Petr Zavřel\nPokud byste si poté, co odvolíte, rádi oddychli, máme tu pro vás pár víkendových tipů.\nMuzeum Komenského v Přerově zve na výstavu s názvem pro tyto dny také víc než aktuálním - "Hurá na prázdniny aneb konec školního roku v zrcadle dvou století". Jak dodává pracovnice muzea Helena Jakešová, expozice v přerovském zámku začíná výletem, který signalizuje konec výuky a dříve byl chápán i jako vlastivědná vycházka.\nH. Jakešová: Hurá na prázdniny...\nV Andělce nedaleko Frýdlantu na Liberecku startuje v sobotu v 9 hodin "Eurovandr 2002". Jak dodává liberecká redaktorka Ivana Bernáthová, letos se na tomto známém turistickém pochodu sejdou Češi, Němci a Poláci, kteří oslaví 10. výročí vzájemných setkání v rámci Euroregionu Nisa.\nI. Bernáthová: Eurovandr 2002\nStaročeský jarmark pro vás nachystali na sobotu na náměstí Jiřího z Poděbrad v Hořicích v Podkrkonoší. Představí se na 100 řemeslníků, nebude chybět šerm, pohádky anebo třeba sokolník.\nTřistaletou bohatou historii střeleckého spolku mapuje výstava nazvaná "Karlovarský c.k. privilegovaný střelecký sbor" v Karlovarském muzeu. Najdete tam nejen nádherně malované střelecké terče z 18. století, střelecké poháry a prapory, ale také velké množství historických terčových pušek a pistolí.\nVelký průvod strašidel a pravá svatba bude patřit k lákadlům akce "Historický víkend, aneb strašidla a mumraje plzeňské". Organizátoři se chtějí letos spolu s obyvateli města Plzeň převlečenými za strašidla, čarodějnice a další tajemné bytosti pokusit o zápis do knihy rekordů v co největším počtu strašidel na jednom místě.\nMálo známá díla světově proslulého českého malíře Alfonse Muchy jsou vystavena v pražském Obecním domě. Jedná se o obrazy, které v roce 1900 namaloval Mucha pro rakousko-uherský pavilón na světové výstavě v Paříži a které zdobily interiér pavilónu Bosny a Hercegoviny.\nNetradičně můžete strávit nedělní den na jihozápadní Moravě. K poklidnému výletu vás tam totiž láká Baťův kanál. Plavba po této památce, kterou nechal postavit nikdo jiný než slavný Tomáš Baťa, může být základnou pro další výlet, třeba cyklistický. Řekl nám to Vojtěch Bártek z Agentury pro rozvoj turistiky na Baťově kanále.\nV. Bártek: Baťův kanál\nNa plavbu se z Veselí nad Moravou do Strážnice po Baťově kanále můžete vydat po celé léto každou neděli. Z Veselí se vyplouvá v 10 a ze Strážnice přesně v 15 hodin.\nMěstské muzeum a galerie v Poličce připravilo výstavu nazvanou "Pojďte si hrát do galerie". Najdete ji v expozici moderního umění a je připravena tak, aby se umění dostalo co nejblíže právě k nejmenším dětem. Jak říká Světlana Kleinerová z Galerie v Poličce, hlavní úlohu nehraje ani výtvarná teorie ani fakta, ale osobní prožitek z vystavených děl.\nS. Kleinerová: Pojďte si hrát do galerie\nSamozřejmě výstava, která potrvá do konce měsíce, není určena jen dětem. Objevovat nepoznané mohou i dospělí.\nKoláče a sváteční pečivo zavoní v sobotu ve všech objektech skanzenu na Veselém Kopci na Chrudimsku. Památkáři návštěvníkům "Vypečené soboty nabídnou ochutnávky tradičního pečiva. Návštěvníci budou moci také poprvé navštívit nový objekt, který je kopií zemědělské usedlosti z Mokré Lhoty u Nových Hradů na Chrudimsku.\nDvoutýdenní mládě zubra evropského je k vidění s jeho rodiči ve výběhu plzeňské zoologické zahrady. Šestiletému Cvukovi a stejně staré Cvarce se narodilo už druhé mládě. Zubři jsou nyní největšími obyvateli zoo v Plzni.\nJak vypadaly některé české hrady v minulosti a jaké jsou nyní, můžete porovnat v pražském Národním muzeu. Historické grafiky ze sklonku 16. až 20. století často doplňují jejich fotografie ze současnosti. Zjistíte například, jak kdysi vypadaly hrady Karlštejn, Bezděz, Loket, Kost či Zvíkov.\nVyznavači horských kol mají dostaveníčko na Černé hoře v Krkonoších. Podrobnosti o Víkendu horských kol v Janských lázních řekl Radiožurnálu Petr Hynek z pořádající Mega plus:\nP. Hynek: Víkend horský kol\nVydatné deště posledních dnů potěšily vodáky, zastavily letní poklesy hladin. Kam se vydat poradí Jaroslav Zvára.\nJ. Zvára: Vodácké zprávy\nPokud byste rádi, abychom o vaší akci v tomto pořadu informovali, není nic jednoduššího, než nám napsat - email: vikend@rozhlas.cz.\nPříjemný víkend přeje autor tipů Petr Doležel.


Filipínská uèitelka pøedvádí, jak zabíjela Japonce\nNavigace: Hlavní stránka » Novinky Filipínská uèitelka pøedvádí, jak zabíjela Japonce\n5. èerven 2016\nJejí skupina 110 bojovníkù zabila za dobu\nokupace na dvì stovky Japoncù. Na její hlavu byla vypsána odmìna 10 000\nfilipínských pesos. Její muži i ona sama k zabíjení používali dlouhé nože a\nbrokovnice vyrobené z trubek. Právì nùž byl neocenitelnou zbraní, protože s\nním dokázali usmrcovat Japonce takøka neslyšnì. Na snímku poøízeném v\nlistopadu 1944 americkým vojenským fotografem Stanelym Troutmanem pøedvádí\nFernandezová na jednom mariòákovi, jak se s nožem zvaným bolo zachází.\n(Ani Japonská armáda za války nebyla svatá, spíše\nLeyte je jeden z ostrovù Filipín. Nachází se uprostøed souostroví. Omývá ho z východu Filipínské moøe, ze západu Suluské moøe, ze severu Visayanské moøe a z jihu oddìluje od ostrova Mindanao tzv. Surigaoský prùliv. V roce 1944 probìhla u ostrova jedna z nejvìtších námoøních bitev 2. svìtové války - Bitva u Leyte.\nBolo se používalo hlavnì k prosekávání\nvegetace. Japonci domorodcùm žijícím v pralese tyto nože ponechali, a oni\ntoho pak obratnì využili. Pøepadávali s nimi osamìlé japonské hlídky na\npralesních stezkách. V boji zblízka pak nemìli Japonci šanci. Jejich\nuseknuté hlavy Filipínci nosili do vesnice a vystavovali je jako trofeje\nnebo s nimi provádìli èernou magii.\n(Filipínští vojáci s ukoøistìnou\nGuerillová válka na Filipínách byla krvavá\nz obou stran. Japonci se mstili Filipíncùm vypalováním celých jejich\nvesnic. Pøesto byly na ostrovech oblasti, kam se radìji nevypravovali,\nprotože se odtud málokdo vrátil živý.\nJaponec mu usekl ruku, on tím samým meèem zabíjel nepøítele\nBritský poruèík George Albert Cairns se dostal do zuøivé bitvy muže proti muži s Japonci. V bitevní vøavì mu japonský dùstojník svým meèem usekl ruku. Cairns však bojoval dál – s Japoncovým meèem v druhé ruce!\nAndìlská tváø a smrtící muška, v 19-ti zabila prvního Nìmce\nØíkali jí neviditelná smrt z východního Pruska. V krutých bojích zabila 54 nepøátel. Odmítla opustit zranìného a zemøela hrdinskou smrtí na samém konci války. To vše stihla Róza Šanina ve svých 19 letech.\nKanárkové holky - ženy, které z války zežloutly\nPøezdívka „kanárkové dívky“ možná zní romanticky. Evokuje žlutou barvu a kanárèí cvrlikání. Jenže za 1. svìtové války zežloutla kùže Anglièankám, které ve zbrojovkách ládovaly tøaskavinu do dìlostøeleckých granátù. A u práce si asi moc nezpívaly.


Zaorálek: Zneužít stát pro likvidaci konkurenta? Takové Palermo tu ještě nebylo - Echo24.cz\nBabišova nahrávka o firmě FAU\nDiskusi vyvolala nahrávka, kterou v neděli zveřejnil anonymní twitterový účet Skupina Šuman, kde už se v minulosti objevilo několik nahrávek s Babišem. Někdejší ministr financí na novém záznamu hovoří o firmě FAU, která se loni v říjnu dostala do insolvence a o dva měsíce později ji soud poslal do konkurzu. „Ty naši klekli na tu FAU Přerov, takže ta je v insolvenci, obstavené účty, vagony,“ říká Babiš na bezmála minutové nahrávce. Není jasné kdy a s kým mluví.\nAndrej Babiš Finanční správa Lubomír Zaorálek


Hübschman vidí u Jablonce zlepšení. Třetí místo nám nestačí, varoval - Deník.cz\nHübschman vidí u Jablonce zlepšení. Třetí místo nám nestačí, varoval\nJablonec n.N. - Kapitán jabloneckých fotbalistů Tomáš Hübschman věří, že jeho tým bude hrát v jarní části ligové sezony ještě lépe než na podzim. Za minimální cíl považuje udržení třetí příčky v tabulce, ale pokud to půjde, rád by se porval ještě o vyšší umístění. Jablonec ztrácí na druhou Spartu čtyři a na vedoucí Plzeň pět bodů.\n"Od vedení jsme tím, že jsme byli dvakrát na soustředění v teple, dostali signál, že od nás na jaře čeká ještě víc, než jsme předváděli na podzim. Uděláme maximum, abychom minimálně udrželi třetí místo, ale nechceme se spokojit jen s ním. Pokud bude možnost a budeme mít sílu, abychom se porvali ještě někde výš, budeme se o to snažit," řekl v úterý Hübschman novinářům.\nDuel se Spartou napoví\nNávrat do reprezentace by uvítal\nPřípadný start na evropském šampionátu, kam má reprezentace po skvělém vstupu kvalifikace namířeno, by ho samozřejmě lákal. "Kdybychom mohl být součástí týmu, byl bych moc rád. Ale záleží na trenérovi. Budu se snažit udělat maximum, abych trenéra výkony oslovil a on třeba nad tím začal přemýšlet," dodal Hübschman, který má na kontě 58 reprezentačních startů.


Autor Téma: Vysílače - fotky (Přečteno 616165 krát)\n« Odpověď #570 kdy: 08. 03. 2018, 22:05:06 »\nDRM určitě vytváří prostor k úvahám, spíše jsem mířil na asketické úsilí pár Wattového VKV vysílače. U místního DAB jsem zmínil "kdyby se stanice domluvily", čímž jsem měl na mysli skutečnou dohodu o provozování místního muxu, což by vytvořilo prostor pro velmi rozumné náklady/stanici.\n« Odpověď #571 kdy: 09. 03. 2018, 04:30:18 »\nCitace: omar3 08. 03. 2018, 20:04:23\nV te Břeclavi se chystá ještě několik vysílačů ale že prvním spuštěným bude ten blbej blaník....\n« Odpověď #572 kdy: 10. 03. 2018, 10:01:53 »\nBlbý jak pro koho. Horší je že nemají vyřešeno přepínání se Znojmem 104,2, které zde má ucházející signal i po celé D2.\n« Odpověď #573 kdy: 21. 03. 2018, 17:12:17 »\nPo dlouhé době jsem jel kolem vysilače, na který jsem byl kdysi nucen lézt a úplně jsem se zhrozil, jak ho zmršili. Z hrdého vysilače základní sítě zbyl tupý pahýl.\n« Odpověď #574 kdy: 21. 03. 2018, 17:36:02 »\nNa Klúčovské hoře ještě od ledna 2015 není nainstalován AS?\n« Poslední změna: 21. 03. 2018, 17:38:15 od VITEK2442 »\n« Odpověď #575 kdy: 21. 03. 2018, 20:35:17 »\nNevím od kdy, ale dnes tam nebyl.\n« Odpověď #576 kdy: 21. 03. 2018, 20:40:05 »\nna nás neznalce musíte lopatisticky, takhle vypadal vysílač předtím; zdroj foto cs.wikipedia\n« Odpověď #577 kdy: 22. 03. 2018, 08:09:54 »\nTakto ušvihli i Svitavy-Kamennou horku, Žďár-Harusův kopec, Domažlice-Vraní vrch... Tam pak dali z boku rakve jen na určitý směr.\n« Odpověď #578 kdy: 22. 03. 2018, 09:08:11 »\nCitace: AndrejH 21. 03. 2018, 20:40:05\nMohl jsem použít třeba tuhle fotku, ale bylo by to pohrdání znalostí zdejšího fóra. Stejně by mě zajímalo, jak se bez Klučovky dostane TV signál dolů do Třebíče k řece.\nNedalo mi to a vytáhl jsem před vysilačem přijímač DAB a co myslíte, byly tam.\nHády plný kotel, Vídeň oba, i Kamzík.\n« Odpověď #579 kdy: 22. 03. 2018, 20:42:00 »\nNa gsmweb.cz jsou fotky z ledna 2015.Asi na podzim (v zimě) 2014 sundali starý tubus a nechali jej tak,zřejmě ČRa s ním nepočítají pro T2 ani jako s dokrývačem i když pro T1 jsou zkoordinovány kanály 28,30,33,35 100 kW N (04/2009).Podobné to bude i s Litickým Chlumem a několika dalšími.\n« Odpověď #580 kdy: 23. 03. 2018, 11:52:35 »\nCitace: VITEK2442 22. 03. 2018, 20:42:00\nDokrývač by určitě nevysílal do starých všesměrových antén... A pro Třebíč je městský dokrývač.\n« Odpověď #581 kdy: 08. 05. 2018, 16:10:08 »\nVysílač Mikulov vypadal v noci efektně, ale ve focení jsem to nedal, foto jsem sice přiložil, ale mohlo by to být cokoliv; tak alespoň podvečerní foto\n« Odpověď #582 kdy: 08. 05. 2018, 18:44:33 »\nKdyž to fotíš telefonem, tak se nediv. Tím to může fotit snad jen tatar jako ty.\n« Odpověď #583 kdy: 08. 05. 2018, 20:56:35 »\nCitace: BeatJ 08. 05. 2018, 18:44:33\nasi ti napadl mozek nějaký červ, prohlédl jsem si tvou galerii nočních foto vysílačů a viděl tam jenom černou díru, kterou ti tam ty červy vyžraly, warhole\n« Odpověď #584 kdy: 08. 05. 2018, 21:39:25 »\nZkoušel jsem to zrcadlovkou a taky žádná sláva. Jak přeberu víkendové fotky, tak uvidím, jestli bude něco hodno publikování.


Belinda Carlisle - Heaven Is A Place On Earth - Hudební klenoty 20. století - Videacesky.cz\nBelinda Carlisle - Heaven Is A Place On EarthHudební klenoty 20. století\nBelinda Carlisle je úspěšnou americkou zpěvačkou z Kalifornie, která byla na vrcholu slávy především v 80. a 90. letech. Původně začínala v punkové kapele The Germs, ale poté se svou kamarádkou založila kapelu The Go-Go's. Když se i tato kapela v roce 1984 rozpadla, Belinda se vydala na sólovou kariéru. Její hit Heaven Is A Place On Earth pochází z jejího druhého alba Heaven on Earth, které nahrála v roce 1987.\nPřeložil/a: Mithril | Publikováno: 08.02.2017\nZlato, víš, co je opravdu cenné? Nebe je místem na Zemi. Říkají, že v nebi se nám dostane lásky, ale my z nebe uděláme místo na Zemi. Nebe je místem na Zemi. Když padne noc, budu čekat, až půjdeš kolem. Svět je plný života, venku na ulici slyším křik dětí.\nKdyž vejdeš do mého pokoje, přitáhneš mě k sobě a dáme se do pohybu. Začneme se točit pod hvězdným nebem a v záchvatu lásky mě zvedneš do vzduchu. Zlato, víš, co je opravdu cenné? Nebe je místem na Zemi. Říkají, že v nebi se nám dostane lásky, ale my z nebe uděláme místo na Zemi.\nNebe je místem na Zemi. Když se cítím osamělá, přijdu k tobě a ty mě odvedeš domů. Když se ztratím na moři, slyším tvůj hlas, který mě přivede zpět. V tomto světě teprve začínáme rozumět zázraku žití.\nZlato, předtím jsem se bála, ale teď jsem se toho strachu zbavila. Zlato, víš, co je opravdu cenné? Nebe je místem na Zemi. Říkají, že v nebi se nám dostane lásky, ale my z nebe uděláme místo na Zemi. Nebe je místem na Zemi. V tomto světě teprve začínáme rozumět zázraku žití.\nZlato, předtím jsem se bála, ale teď jsem se toho strachu zbavila. Zlato, víš, co je opravdu cenné? Nebe je místem na Zemi. Říkají, že v nebi se nám dostane lásky, ale my z nebe uděláme místo na Zemi. Nebe je místem na Zemi.\nNebe je místem na Zemi... Nebe je místem na Zemi... Nebe je místem na Zemi... Překlad: Mithril www.videacesky.cz\nKam se podělo metalové okénko? :(\nHmmm Belinda, ty dračica jedna. Až som začal žiarliť na toho škareďáka z klipu. :D\nTohle na osmdesátkových klipech miluju. Taková ta až roztomilá hravost\nA hned mám zase chuť pustit si San Junipero.... Chjo...(kdyby to někoho zajímalo, tak je to Black Mirror 3x04)\n0:28 Heaven is a place on Earth, když jí nakládáš zezadu u zdi. Ou yeaaah. Holka ví. :)\nco je to uuuuuu heaven? nebo co to tam teda zpiva?\nNebe na zemi je všude, kde se vyskytují lidé jako jsi ty. Žij dlouho a blaze.


Profesionálky zaútočí na Ligu mistryň | iDobryDen\nProfesionálky zaútočí na Ligu mistryň\nFoto: Facebook / Fotbalistky 1.FC Slovácko získaly profesionální smlouvy.\nUherské Hradiště Sport 19 / 07 / 2020\nPrvoligové fotbalistky 1.FC Slovácko překročily pomyslný Rubikon a zařadily se vedle pražských S mezi profesionální ženské týmy v Česku. Devět vyvolených hráček podepsalo smlouvu na dva roky. Klub tak mimo jiné zamezí „výprodeji“ kádru.\n„Jsme jeden z mála klubů u nás, který bral ženský fotbal vždy s plnou vážností. Vedle profesionálních smluv hráček, které se samozřejmě nedají porovnat s mužským fotbalem, o tom svědčí i plnohodnotné organizační zařazení mládežnických dívčích týmů v naší akademii pod šéftrenéra Michala Kordulu,“ zdůraznil Petr Pojezný, ředitel 1.FC Slovácko.\n„Mezi devítku hráček, které si za věrnost a odvedenou práci na hřišti vysloužily profesionální smlouvy, patří reprezentační brankářka Růžičková, kapitánka Janíková a zkušená Janků,“ vyjmenoval trojici novopečených profesionálek Miroslav Zbořil, šéftrenér ženské kopané ve Slovácku. Ostřílený trojlístek na hřišti doplní další hráčky z loňského kádru a tři smlouvy jsou připraveny také pro nové tváře, které zvýší kvalitu týmu. „Počítáme se dvěma hráčkami z Ameriky,“ prozradil Zbořil.\nKolem profesionální dvanáctky porostou mladé hráčky, které vycházejí z fotbalové akademie, která je i v ženské složce nesmírně kvalitní. „Jsem přesvědčený, že kdyby se dohrála liga juniorek, titul se po letech vrátil znovu na Slovácko,“ potvrdil šéftrenér žen, že investice do mládeže se na Slovácku vyplácí nejen u mužů.\nTýmy žen a juniorek se navíc dočkaly vlastního zázemí. „Ve Starém Městě na „zemědělce“ mají kabiny,“ těší další novinka Zbořila, který už spřádá plány pro příští rok. „Na Spartu či Slavii bude stále těžké dosáhnout, ale o třetí místo, které se stane vstupenkou do kvalifikace o Champions League, se porveme. Za stejně důležité považuji, že podpisem smluv skončilo „loupení za bílého dne“. Teď mají holky smlouvy na dva roky, což nám dává jistotu stability kádru,“ uzavírá Miroslav Zbořil.\n1.FC Slovácko, ženy, profesionální smlouvy, Petr Pojezný, Miroslav Zbořil,


Přišla o rodiče i sebevědomí: Libuše doufá, že díky O 10 let mladší znovu začne žít – eXtra.cz\nUž ve středu v pořadu O 10 let mladší projdou radikálním restartem manželé Libuše (42) a Aleš (39). Oba jsou se sebou velmi nespokojení a chtějí změnu. Od proměny očekávají nejen návrat ztraceného sebevědomí, ale i zlepšení jejich manželství.\n05. 11. 2019 23:24 | Autor Eliška Reiglová\nNa Libuši a Alešovi se podepsal těžký pracovní život, kvůli kterému bohužel utrpěl i život milostný. Libuše totiž pracuje na třísměnný provoz a Aleš vstává každý den ve dvě ráno. Nejvíce je trápí jejich vzhled.\nLibuše si připadá jako šedá myška a manžel v ní tento pocit utvrzuje. „Je taková mouchy snězte si mě. Určitě bych chtěl, aby se jí zvedlo sebevědomí. Aby o sebe začala víc pečovat,“ prozradil svá přání Aleš.\nModerátorka Martina Randová v průběhu proměny odhalila hlavní důvod toho, proč si Libuška tak nevěří. „Jako malé mi umřel táta a pak, když sem byla v prváku, tak i maminka. A mně šlo to sebevědomí postupně dolů,“ odkryla smutné rodinné tajemství Libuška.\n„Čekám, že do toho vztahu přijde nová energie a budeme si sebe zase víc vážit,“ slibuje si od měsíčního odloučení plného změn Aleš. Naplní se jeho slova? Objeví jejich manželství ztracenou jiskru? To uvidíte ve středu večer v pořadu O 10 let mladší.\nMartina Randová O 10 let mladší proměna změna změna image


Únor 2021 - ČESKÁ TISKOVÁ SPORTOVNÍ AGENTURA\n- 25.2.2021 27.2.2021\nNejvětší hold ve sparťanské historii. Bude to zápas, na který se dostane kterýkoli fanoušek. Sparta vzdá hold 25. února v utkání proti Litvínovu opravdu netradičně – virtuálně! V minulosti pomohl pražský klub nadacím složek Integrovaného záchranného systému. Pro letošní ročník se zúčastněné složky, které už rok každý den pomáhají v boji\nPátek 26. 02. 2021: 18:00 FC Slovan Liberec - FK Pardubice ČTsport Sobota 27. 02. 2021: 14:00 Slezský FC Opava - FK Jablonec 02TV 16:00 Bohemians Praha 1905 - SK Dynamo České Budějovice 02TV 16:00 FC Baník Ostrava - FK Teplice 02TV 18:30 FC Zbrojovka Brno - FC Viktoria Plzeň 02TV Neděle 28. 02.\n- 24.2.2021 25.2.2021\nV 17 zápasech v Tipsport extralize hokejisté Sparty jako jediní vždy bodovali, proto nebylo divu, že si udržovali vedoucí postavení. V pátek však v O2 aréně, tedy v jejím domácím prostředí, překvapivé prohrála s Olomoucí 0:3, po níž se museli s prvním místem rozloučit. Sparťané nedali gól v extralize naposled v říjnu 2019.\nVedení soutěže odložilo domácí zápas pražské Sparty proti Příbrami stejně jako její utkání v Jablonci v nejbližších dvou kolech FORTUNA:LIGY z důvodů nařízení Hygienické stanice Hlavního města Prahy, která dnes rozhodla o karanténních opatřeních ve vztahu k celému týmu Sparty. Důvodem nařízených opatření místně příslušné hygienické stanice je významně zvýšený počet\nFC Viktoria Plzeň reaguje na informace, které se v posledních dnech objevily v médiích ohledně vlastnické struktury společnosti Viktoria Plzeň 1911, a.s., která je jediným akcionářem klubu FC Viktoria Plzeň, a.s. V tuto chvíli nejsou dokončeny veškeré administrativní náležitosti a s tím související interní procesy. Nebudeme tedy prozatím celou věc blíže komentovat. Ve chvíli, kdy dojde\n- 19.2.2021 20.2.2021\nBoleslavští v Jablonci vedli, ale soupeř do přestávky vyrovnal. Na těžkém terénu se hrál velmi bojovný fotbal, v němž měli Boleslavští více sil a byli lepší než jablonečtí protivníci, ale na vítězství nedosáhli. V prvním poločase stačila čtvrthodinka, aby se hrací plocha změnila v oraniště. První roh v utkání kopali Boleslavští už ve 2. minutě,\npátek 19. února od 16 hodin FK Jablonec - FK Mladá Boleslav ČTsport sobota 20. února od 14 hodin 1. FK Příbram - 1. FC Slovácko sobota 20. února od 14 hodin SK Sigma Olomouc - Zbrojovka Brno sobota 20. února od 14 hodin (ve vršovickém Ďolíčku) FK Pardubice - FC Baník Ostrava sobota\nPřed utkáním 20. kola české FORTUNA:LIGY FK Jablonec - FK Mladá Boleslav, které se hraje v pátek 19. února 2021 od 16 hodin na hřišti Jablonecké Střelnice. Kompletní program 20. kola FORTUNA:LIGY ročníku 2020-21 pátek 19. února od 16 hodin FK Jablonec - FK Mladá Boleslav ČTsportsobota 20. února od 14\n- 18.2.2021 2.3.2021\nO nadcházejícím víkendu proběhne v ostravské atletické hale mistrovství České republiky mužů a žen. Kromě medailí budou atleti usilovat i o nominaci na halové mistrovství Evropy v polské Toruni. V předběžných startovních listinách figuruje pět halových českých rekordmanů a osm držitelů historického maxima šampionátu. Těšit se můžeme například na Tomáš Staňka, Pavla Masláka,\nCtvrté vítezství Zlína , pátá prohra Brna, derby pro Plzen, Sparta slaví po šesté!\nPosted on 26.1.2016 0\nZměna v nominaci proti Slovensku\nPosted on 20.8.2017 21.8.2017 0


Text práce (105.4Mb)\nStudy Information System: 22495\nDiplomová práce se zaměřuje na charakterizování počítačových her, popř. her počítačem podporovaných, s poukázáním na možnost a vhodnost užití pro edukaci za předpokladu vhodného výběru a cíleného použití učitelem. Práce vychází z použité literatury, z vlastní zkušenosti a z rozhovorů a dotazníků tvořených s hráči. Těžištěm práce je hra SDF jako příklad didakticky využitelné hry. Pro tuto hru autor vytvořil několik programů a www rozhraní, které jsou rovněž v práci popsané. Samotné programy jsou práci přiložené na disku CD a dostupné na webové adrese http://kraken.pedf.cuni.cz/~balai2ap/. Cílem je na příkladu hry SDF poukázat na možnosti užití rozsáhlejší hry zaměřené na podporu výuky a na rozvoj žáků v různých předmětech a tématech.