Co jsou otevřená data | Otevřená data\nFórum pro otevřená data Open Knowledge Otevřená data Co jsou otevřená data\nZdroje dat Publikace Chci otevřít data\nKonference: Chytřejší stát a lepší služby 2014\nNabídka konzultací Soutěž\nOtevřená data jsou informace a čísla bezplatně a volně dostupná na internetu ve strukturované a strojově čitelné podobě a jsou zpřístupněna způsobem, který jejich využití neklade zbytečné technické či jiné překážky. Formát a struktura otevřených dat tedy umožňuje jejich hromadné počítačové zpracování, k němuž jejich vydavatel poskytl právní svolení. Díky tomu mohou být dál volně zpracovávány, a to i v rámci softwarových aplikací. Jedná se například o jízdní řády, příjmy států, seznam poskytovatelů sociálních služeb, kalendář ministra nebo měření čistoty ovzduší. Pocházejí z univerzit, nevládních organizací, soukromých firem nebo veřejné správy.\nV České republice můžeme díky zákonu o svobodném přístupu k informacím zatím získávat jen část z údajů, které úřady shromažďují. Pokud si o to zažádají a úřad jim vyhoví. Otevřená data by měl naopak zveřejnit sám vydavatel na internetu tak, aby je všichni mohli snadno najít a stáhnout. Otevřená data lze chápat i v širším smyslu - kromě informací veřejné správy lze využít i data komerčních subjektů. Otevřená data jsou součástí strategických dokumentů České republiky: Strategický rámec rozvoje eGovernmentu 2014+ - zde\nDigitální Česko v. 2.0 - Cesta k digitální ekonomice - zde Implementace PSI směrnice - zde Strategie vlády v boji s korupcí na období let 2013 a 2014 - zde Akční plán Partnerství Otevřeného vládnutí - zde Přínosy otevřených dat Zvýšení efektivity: uvolnění dat znamená možnost je sdílet a analyzovat. Podpora ekonomiky: data jsou zdrojem inovací, podnikatelských příležitostí a pracovních nabídek – lze je využít třeba v dopravě, logistice, zdravotnictví či bankovnictví. Firmy pracují s daty jako se surovinou, vytváří nad nimi aplikace, které generují přidanou hodnotu a zisk. Transparentnost, zefektivnění a kontrola veřejné správy: zveřejněná data umožňují kontrolu, jak se hospodaří s daněmi nebo jaké jsou náklady organizací, které podporujeme. Zapojení občanů do rozhodování: občané se mohou díky datům a analýzám kvalifikovaněji podílet na fungování státu. Datová žurnalistika: otevřená data jsou nezastupitelným zdrojem informací pro novináře. Otevřená data v číslech\nPodle studie McKinsey&Company mohou otevřená data otevřít ekonomický potenciál v rozmezí 3-5 bilionů dolarů v sedmi oblastech - vzdělání, doprava, spotřebitelské produkty, elektřina, plyn a ropa, zdravotnictví a spotřebitelské financování.\n100 miliard eur ročně na straně institucí a 450 miliard eur na straně klientů mohou západním ekonomikám ušetřit otevřená data (Studie McKinsey & comp)\n16 miliard liber přineslo využití dat veřejného sektoru ve Velké Británii v roce 2011, kdy vláda otevřela přes 8000 datasetů (Deloitte 2012)\n2 miliardy liber ročně přináší otevřená data britské ekonomice (Rufus Pollock 2010) až 15 % HDP přinese Keni byznys založený na otevřených datech (Bitange Ndemo, tajemník ministerstva informací a komunikace v Keni) až 40 miliard eur ročně mohou přinést ekonomice v Evropské unii otevřená data (Studie EU z roku 2011) 20 milionů dolarů dosáhly úspory Kalifornie poté, co návštěvníci portálu zaměřeného na zvyšování transparentnosti poukázali na nepotřebné náklady (Studie Capgemini Consulting)\nMetodika otevřených dat veřejné správy ČR - zde Koncepce katalogizace otevřených dat VS ČR - zde Příručka Jak otevírat data - zde Otevřená data: příležitost pro Českou republiku - zde Data hackathon - krok za krokem - zde\nV červnu 2014 uspořádal Fond Otakara Motejla spolu s Institutem plánování rozvoje hl. m. Prahy a GISMentors 1. pražský geodata hackathon. Úspěch akce, která byla prvním českým hackathonem ve spolupráci s veřejnou správou, předčil naše očekávání. Rozhodli jsme se proto sdílet naše zkušenosti se všemi, kdo zvažují uspořádání podobné akce.\n1. pražský geodata hackathon - případová studie - zde\nCílem víkendového programovacího maratonu bylo otevřít pražská geodata komunitě IT nadšenců a podpořit vznik nových digitálních služeb. Hackathon ukázal, že otevřenost se vyplatí – nastartuje vznik nových služeb, ukáže netušený potenciál dat i invenční propojení různých zdrojů a v neposlední řadě poskytne odbornou zpětnou vazbu ke kvalitě a dostupnosti dat. Případová studie stručně shrnuje proč jsme se programovací maraton rozhodli uspořádat, co přinesl a co obnáší podobnou akci uspořádat.\nOtevřená data jsou podle NERV, MPO a OECD předpokladem zvýšení konkurenceschopnosti České republiky. Zajímají vás konkrétní výsledky a aplikace. Nechejte se inspirovat! Nahoru\n@kubanster Minule tam, tuším, nebyl nikdo... #OGP16 #opendatacz\tJak publikovat velký objem GB relačních #opendatacz? RDF+SPARQL nebo CSV? Jsme ochotni se učit nové technologie, nebo chceme používat Excel?\tRT @jakubmracek: #opendatacz twitter.com/CZSecStateEU/s…\tPartneři projektu\tmapa stránek |


Zaschlá whisky jako umění: Arizonský fotograf vytvořil iluzi mezihvězdných krajin | Reflex.cz\nLucie Drugdová 9. dubna 2013 • 06:00\nfoto: Ernie Button\nAlkohol nemusí vždy sloužit pouze ke zpříjemnění večerů. Fotograf Ernie Buttnon vytváří pomocí zbytků Single Malt Scotch whisky zaschlých na dně skleničky snímky, které připomínají povrch různých planet a rozbouřenou mořskou hladinu.\nAbyste si mohli pořídit fotky, jež vypadají jako z vesmíru, postačí vám láhev Single Malt Scotch a spousta barevných světel. Alespoň tak svou sbírku fotografií prezentuje umělec Ernie Button, který zvěčňuje zbyty zaschlé whisky na dně skleniček.\nNápad se tomuto umělci, který také nafotil sérii obrázků, kde byly veškeré objekty z cereálií, zrodil v hlavě, když uklízel nádobí do myčky. Na špinavých sklenicích od whisky totiž přes spodní sklo viděl, jak se ze zbylých usazenin vytvořily různé ornamenty.\nPak už pomocí barevného nasvícení začal vytvářet fotografie, ve kterých se zrcadlí iluze pozemské i nadpozemské krajiny. „Je to trochu jako sněhové vločky, jelikož vyschlá whisky vždy zanechá jiné vzory,“ napsal Button na svých internetových stránkách. Jeho sbírka se tak rychle začala rozrůstat o desítky kusů.


TBTraining – Home2018\nKdo si počká, ten se dočká: Rock Point Mezinárodní mistrovství ČR v boulderingu\nNa to kdy, kde a jestli vůbec bude letošní mistrovství republiky v boulderingu, jsme čekali opravdu dlouho. Ale kdo si počká, ten se dočká a tak se nakonec závod konal v mezinárodním formátu jako Rock Point Mezinárodní mistrovství České republiky v Lanškrouně. A byl to skutečně vrchol sezóny, protože takhle vyladěný bouldrový závod tu ještě nebyl.\nZávod v Lanškrouně měl totiž jak skvělý servis pro závodníky včetně velké rozlezovky s campusem, odpočívárny a fyzioterapeutické péče, tak vše, co z běžného závodu dělá skutečně vrcholnou akci: atraktivní bouldery, scénické svícení, výborný zvuk, profesionálního moderátora, bohatý doprovodný program, harmonogram dodržovaný na minutu přesně, precizní rozhodčí, skvělou atmosféru, projekci průběžných výsledků, live stream i televizi a spoustu dalších věcí.\nLanškroun je vůbec zvláštní místo – horolezecký oddíl tam není velký, ale každý rok vychová nějakého reprezentanta a řadu špičkových závodníků od nejmladších dětí až po dospělé. Prostě tam nevedou zbytečné řeči, se závodníky umějí pracovat a tak není divu, že tentokrát ve finále žen, mužů i mládežníků byl Lanškrouňák. Jedním z nich byla i Verča Scheuerová, která se připravuje v naší tréninkové skupině.\nVerča chtěla domácímu publiku udělat radost, což znamenalo probojovat se do finále. To ale v dané konkurenci a mezinárodním formátu, kdy si finále zajistí pouze nejlepších šest lezců ze semifinále včetně cizinců, byl dost těžký úkol. Verča z páteční kvalifikace postupovala jako 7. a to znamenalo, že bude muset v sobotu semifinále zabojovat a posunout se aspoň o místo výš. Verča si v sobotu počkala a dočkala se – v semifinále skončila na 4. pozici a zasloužila si tak finálový postup. Ve finále ji pak ve skvělé atmosféře přece jen trochu přemohla nervozita a tak ač se na třech boulderech dostala až k poslednímu chytu, topu se nakonec nedočkala a se třemi zónami skončila 5., což vzhledem k účasti Slovenky Vandy Michalkové znamenalo výborné 4. místo z českých závodnic. Díky tomuto výsledku si připsala také skvělé celkové 4. místo mezi ženami v českém boudrovém poháru a dočkala se dokonce i zaslouženého konce sezóny.\nDoufejme, že se všichni dočkáme dalších vynikajících závodů a výkonů. Určitě si ale budeme muset počkat do příštího roku, protože pro skupinu TBT v Lanškrouně letošní sezóna skončila.\nDo třetice všeho dobrého i zlého: MČR v lezení na obtížnost – Praha Zličín 2018\nPo třetí se letos Mistrovství České republiky v lezení na obtížnost konalo v OC Metropole na pražském Zličíně. Po nadějném prvním a rozpačitém druhém ročníku jsme napjatě očekávali, jak to dopadne do třetice. A je nutno říci, že závody to byly tentokrát parádní: moderně profilovaná stěna, kvalitní chyty, perfektní cesty, výborná organizace, přesní rozhodčí, zkušení jističi, skvělá atmosféra, profesionální moderátor, osvětlené finále, live stream, televize… Zkrátka všechno, co by měl vrcholný závod sezóny mít – a to na nejvyšší úrovni. Jak pravil slovenský hlavní rozhodčí Pavol Tomka, který letos působil i na Akademickém mistrovství světa v Bratislavě: „Vaše majstrovstvá mali rovnakú úroveň ako Akademické majstrovstvá sveta.“ Klobouk dolů před pořadateli.\nZávod byl stejně jako v minulých letech zároveň MČR pro starší mládežnické kategorie a vůbec poprvé se stalo jeho součástí i Akademické mistrovství ČR. Kromě Petra Kligera, který se zotavuje z vážného zranění a tak ho zastoupili oba rodiče v roli diváků, se zde skupina TBT objevila v plném počtu, ale ne všichni její členové jako závodníci. Martin Jech na Zličíně působil jako hlavní šílenec – totiž hlavní stavěč – protože ve čtvrtek přiletěl z Číny, po nocích stavěl a v neděli po deváté hodině večerní už zase seděl v letadle zpět do Číny. Patrně ještě teď neví, jestli je v Číně nebo na ZliČíně, ale spolu s Vildou Chejnem postavili cesty opravdu dobře. Kuba Dvořák, který pořád ještě nemůže naplno trénovat, pomáhal s organizací a tak závodění zbylo na Tomáše Bintera ml., Lenku Slezákovou a Verču Scheuerovou.\nTomáš si v týdnu před závodem vzpomněl, že letos ještě nejel na závody nemocný, což v minulých letech dělal s oblibou, a tak ve čtvrtek onemocněl. Myšlenku trenéra, že by měl start zrušit, odmítl citátem z Dalajlámovy kočky „uvidíme…“ a v sobotu v klidu přikráčel na kvalifikaci. Byl sice tak bílý, že na dálku nebylo jisté, zda je živý či nemrtvý, ale zblízka se na něm daly klidně opékat topinky, takže bylo jasné, že žije a topí. Nejprve pravil, že ve srovnání s nocí se cítí výborně a se slovy, že se mu rozlézalo dobře, nastoupil do své první cesty, jíž byla těžší kvalifikace č. 2. Pocit, že se mu leze dobře, ho v ní rychle přešel – po snadném začátku kapal a kapal až skapal. Druhou lehčí kvalifikaci sice vytrápil až do topu, ale i po spuštění na zem vypadal, že zemře. Na radu, aby start v sobotním semifinále, do kterého postupoval z 8. místa, zrušil, odpověděl opět budhistickým „uvidíme“ a druhý den ráno byl v izolaci. Barevně už ale vypadal podstatně líp a jako opékač už také tak nežhnul. Ve spodní části semifinálové cesty sice ještě udělal pár chyb, ale bylo vidět, že fyzicky se mu leze už opravdu dobře a spadl až v kroku do kráteru za výlezovou hranou, k němuž se do té doby nikdo ani nepřiblížil. Sám to zhodnotil takto: „Byl jsem tam úplně čerstvej – spadl jsem zbytečně, protože jsem si nepřestavěl nohy.“ I tak to nakonec znamenalo postup do finále z 5. pozice těsně za Kubou Konečným. Semifinále mužů bylo zároveň finále Akademického mistrovství ČR, v němž Tomáš reprezentující Západočeskou univerzitu dolezl jednoznačně nejdál a stal se tak Akademickým mistrem ČR před v Praze studujícím Kazachem Rishatem Khaibullinem a Denisem Pailem. Na mužské finále se Tomáš těšil, koneckonců třetí kolo by mohlo být do třetice všeho dobrého, rozdíly v semifinále byly minimální, a když se mu lezlo dobře ráno, proč by se mu mělo lézt špatně odpoledne? Ale celkem logicky se nemoc spojená s předchozím výdejem energie projevila, a tak ve finálové cestě Tomáš od začátku trpěl. Proto v rozhodujícím místě zvolil skok jako fyzicky snazší řešení, jenže jak se ukázalo, bylo nutné krok udělat staticky, protože kdo zde skočil, ten spadl. A tak Tomáš ve finále sko(n)čil na celkové 7. příčce jako 6. z českých závodníků. Zhodnotil to lakonicky: “Neměl jsem tam skákat…“ Mezi muži zvítězil nepřekvapivě Adam Ondra před Jakubem Konečným a Martinem Stráníkem.\nLenka každoročně v závěru sezóny bojuje s únavou a letos to bylo horší než jindy. Ostatně bylo také proč – série Evropských pohárů mládeže, juniorské mistrovství světa a Evropy, mistrovství světa dospělých, české závody a k tomu trénink, cestování a škola… Před MČR se s tím snažili s trenérem udělat co se dalo, ale ono se toho moc nedalo a tak se Lence na Zličíně lezlo prostě špatně. A když se lezec cítí špatně fyzicky, projeví se to i na psychice a závodník pak dělá chyby. Lenka tak chybovala v první kvalifikaci, v níž skončila 5., ve druhé cestě pak totálně podcenila lehký krok, což jí vyneslo neuvěřitelné 10. místo v cestě a postup do semifinále z 6. příčky. To se jí letos ještě nestalo, stejně jako to, že by mezi juniorkami postupovala do finále z děleného 2.–3. místa. Sobota zkrátka nevyšla, a tak nezbývalo, než doufat, že v neděli bude líp. Ale nebylo, z Lenky vyzařovalo, že ani před semifinále není v pohodě a tak ani nepřekvapila nepřesnost, která sice už byla dost vysoko na to, aby Lence zabránila v postupu do finále, ale na zlepšení průběžné 6. pozice to nestačilo, naopak ještě se o místo propadla. Protože semifinále bylo zároveň juniorským finále, Lenčin výkon zde znamenal bronz, což určitě nebyl výsledek, který by si jako vítězka prvních dvou juniorských závodů v sezóně představovala. Na zlepšení fyzického stavu už nebyla šance a tak Lenka udělala všechno proto, aby se na finále alespoň rozveselila. Ani to ale nepomohlo – ve finálové cestě spadla v místě, které zastavilo další dvě závodnice, přitom dlouhý technický krok přes patu by normálně měl být její doménou. To znamenalo pro Lenku konečné 6. místo mezi ženami a zároveň tak nejhorší životní výsledek v její třetí sezóně, kdy může mezi dospělými závodit – zkrátka do třetice všeho zlého.\nAč matfyzačka, Verča by už asi ani nespočítala počet svých startů na MČR v různých kategoriích a disciplínách, ale právě jako matfyzačka letos poprvé startovala na Akademickém mistrovství ČR. Stejně jako u mužů zde byla silná konkurence – mimo jiné třeba Iva Vejmolová nebo Tereza Svobodová, která si i přes to, že se v současnosti věnuje převážně skalnímu lezení a na MČR dorazila až z Yosemit, udržuje velmi slušnou závodní výkonnost. Verča jako obvykle začala v kvalifikacích zbytečně opatrně a tak postupovala do ženského semifinále z 8.–9. místa, o které se rozdělila právě s Terezou Svobodovou. To znamenalo i dělenou 2.–3. pozici mezi akademičkami. Semifinále a zároveň akademické finále Verča zvládla solidně, čímž si vybojovala akademické stříbro za Ivou Vejmolovou a před Terezou Svobodovou i postup do ženského finále z 8. příčky. Ve finále si pak polepšila na 7. místo, když spadla ve stejném místě jako Lenka. Mezi ženami zvítězila Iva Vejmolová před Eliškami Adamovskou a Novotnou.\nI když členům skupiny TBT letošní MČR vůbec nevyšlo, tři finalisté mezi dospělými (navíc se zastoupením v obou kategoriích) jsou bilancí, které zde nedosáhl žádný jiný tréninkový tým – a to jsme vzhledem k okolnostem tentokrát mohli nasadit právě jen tři závodníky. Poprvé v historii skupiny máme medaile v obou kategoriích z Akademického MČR – zlato a stříbro.\nKlání na Zličíně bylo posledním závodem Českého poháru dospělých i mládeže. Tomášovi patří v letošním celkovém hodnocení mezi muži 3. pozice za Martinem Stráníkem a Jakubem Konečným. Lence patří mezi juniorkami v celkovém hodnocení Českého poháru 2. příčka za Sabinou Večeřovou, když šanci na vítězství ztratila právě na Zličíně. Zároveň pro ni znamenal poslední závod pád z průběžného 2. místa mezi ženami až na konečnou 4. pozici za Ivou Vejmolovou a Eliškami Adamovskou a Novotnou, Verča skončila celkově 6. Na udržení stříbrné pozice přitom stačilo Lence skončit na MČR do 5. místa, což by měla být za normálních okolností jistota. Ve třetí sezóně mezi ženami ji nakonec dělily od třetího místa tři body. Pro Lenku to zkrátka bylo na Zličíně do třetice všeho zlého… Ale Lenka je bojovnice, co ji nezabije, to ji posílí a tak bude příští rok určitě zase formě a ještě silnější než dřív – stejně jako všichni naši závodníci.\nZemě zaslíbená a živá voda: Pás a stezka Wanxianshan (万仙山), ČPM Choceň,\nUrban Boulder Race Praha\nKaždý má svou zemi zaslíbenou jinde. Že pro Martina Jecha je zemí zaslíbenou Čína, neuniklo asi nikomu, kdo se o závodní lezení zajímá. A tak když se Martin letos v létě vydal na rok do své země zaslíbené, nešlo o žádné velké překvapení. Nebylo však jasné, jak se tam Martinovi podaří skloubit své studijní povinnosti s lezením. Ovšem Martin jako vždy zvládá vše „v pohodě“, a tak dokázal nejen aspoň trochu trénovat, ale dokonce vyrazil na poslední závod série, kterou Čína pořádá pod názvem Pás a stezka - mezinárodní lezecký turnaj, jenž se konal ve Wanxianshanu (万仙山).\nZ kvalifikace zde postoupil Martin ze 6. místa, ve finále se pak dokázal posunout na konečnou 5. pozici. Ke svému výkonu Martin řekl:“ Ve finále jsem životní výkon úplně nepodal (zčásti i proto, že jsem nevymyslel jeden zásadní odpočinek a nateklo mi). I tak jsem ale mohl být max. čtvrtý.“ Vzhledem k tomu, že před Martinem skončili pouze dva silní Japonci a dva čínští reprezentanti, špatně lézt Martin určitě nemohl.\nPřesto se zdá, že se Martinův vztah k zemi zaslíbené zvolna mění, alespoň z toho, jak ji nyní nazývá třeba v mailech. A také z toho, že se mu zřejmě po Čechách stýská, protože se rozhodl aspoň na chvilku vrátit, aby postavil mistrovství republiky v Praze. I když – ono je to vlastně na ZliČíně…\nPro Lenku je země zaslíbená v Chocni, přesněji řečeno země zaslíbená nezdaru. Loni tam v závodě Českého poháru mládeže skončila na 5. příčce, což znamenalo její nejhorší umístění v sezóně v tuzemských závodech kategorie A. Letos tam sice jela z plného tréninku, ale s převahou vyhrála kvalifikaci, přestože první cestu lezla jako úplně první závodnice, a tak to vypadalo dobře. Ve finále si však země zaslíbená vybrala svou daň, Lenka zde nedokázala vyřešit sekvenci, která shodila všechny Áčkové holky i juniorky s výjimkou Sabiny Večeřové, která to zvládla skvěle a zaslouženě vyhrála. Protože se Lenka snažila o řešení dlouho a na jistotu, nakonec jí uklouznutí stálo i rozdílové plusko, a tak Lenka skončila na 3. pozici, což je stejně jako loni její nejhorší umístění v tuzemských závodech – tentokrát mezi juniorkami.\nVerča Scheuerová se rozhodla studovat Matfyz v Praze a její země zaslíbená je tedy právě tam. Proto nemohla chybět na závodě Urban Boulder Race, který mapuje lezecké krásy matičky stověžaté. Do tohoto závodu se zaregistrovalo neuvěřitelných 306 lezců, z toho 99 žen. Verča s přehledem postoupila do finále, které se jí ale vůbec nepovedlo. Nejenže zde skončila 6., ale v závodním boulderu, jehož součástí byl skok na loď, spadla do Vltavy. To ji ovšem pokropilo živou vodou a tak ji, stejně jako celou naši skupinu, uvidíte už za pár dnů v zemi již třetí rok zaslíbené mistrovství republiky – totiž na ZliČíně.\nKonstanta a experiment: Světový pohár Kranj\nSvětový pohár ve slovinské Kranji patří ke konstantám, které se nemění: letitá stěna v hale (což se dnes už na SP jen tak nevidí), krátké a bouldrové cesty, poslední evropský závod v sezóně, perfektní organizace a skvělí diváci. K jistotám patří také účast závodníků ze skupiny TBT, jimiž letos byli Lenka Slezáková a Tomáš Binter ml.\nK letošním konstantám patří i to, že reprezentanti skupiny TBT jsou na mezinárodních závodech nalosováni v kvalifikacích hned na začátek, aby to neměli tak jednoduché, protože z videopředlezu se toho dá odkoukat méně, než by se zdálo. Mohou tak sice trénovat schopnost číst a řešit problémy v cestách, ale výhoda proti soupeřům to určitě není.\nTohle pravidlo dokonale potvrdila Lenka, která startovala v cestě č. 2 jako úplně první závodnice. Lenka se s pomocí trenéra a Tomáše pokusila z videopředlezu vyčíst, co se dalo, ale pak už to bylo jen na ní. Cestu lezla perfektně až do první velké obliny pod stropem, kde jí vypadly nohy, Lenka se pak pokusila dát patu na strukturu podle videopředlezu, ta jí však opět uklouzla a následoval pád. Až další závodnice objevily, že na rozdíl od stavěče, který jim na videu cestu předlézal, je pro ně lepším řešením z první obliny nejprve přesáhnout do druhé a až pak dávat patu na strukturu. Lenka tak po své první cestě figurovala na děleném 39.–40. místě. Ve své druhé kvalifikaci (tedy cestě č. 1), do níž nastupovala poměrně krátce po dolezení té první, musela Lenka několikrát měnit program, protože jí vycházely nohy jinak, než čekala, ale nenechala se tím nijak rozhodit. S klidem dolezla až do sekvence pod stropem, kde při popohození těsně netrefila chyt za hranou, který pak vytvářel možnost odpočinku. Dělená 36.–37. pozice v této cestě znamenala pro Lenku 39. příčku celkově.\nZ českých reprezentantek se nejlépe dařilo Ivě Vejmolové, která po výborném výkonu v obou kvalifikacích postoupila do semifinále, kde obsadila 22. místo. Elišce Adamovské patří dělená 31.–32., Elišce Novotné 40. a Sabině Večeřové 45. pozice.\nAby nebylo všechno konstantní, zkusil Tomáš po dohodě s trenérem experiment s přípravou v předzávodním týdnu. Důvod byl jednoduchý – letos se mu několikrát nepodařilo přenést formu z tréninku do závodu, lépe řečeno přijet na závody v použitelném stavu. Před první cestou se zdálo, že experiment vyšel, Tomáš se při téměř nočním rozlezu (start byl v 8 hodin ráno) hýbal dobře. Konstanta se startovním pořadím platila – Tomáš stejně jako všichni čeští reprezentanti zahajoval v cestě č. 2, samozřejmě jako první z našich a 11. celkově. To znamenalo, že před nástupem viděl maximálně čtyři soupeře a nikdo z našich mu nemohl nic poradit. Na Tomášův výkon to zpočátku nemělo žádný vliv, technický boulder ve třetině cesty, který děsil všechny závodníky a řadu jich také shodil, přelezl bez větších problémů. Pak ale podcenil poměrně lehký skok, když si před odrazem nechal zašpičkovanou hranu a nohy ho pak setrvačností po doskoku vytáhly z chytů. Dělené 47.–51. místo v cestě znamenalo jediné – Tomáš musí dobře zalézt druhou kvalifikaci. Cesta působila příznivě, ale Tomáš hned od nástupu zjevně špatně držel i dobré chyty. Bojoval s tím, jak se dalo, ale spíš se to nedalo a tak si v této cestě dolezl pro dělenou 56.–57. pozici, což mu vyneslo 55. příčku celkově. Vzhledem k tomu, že poměrně dost závodníků, kteří na posledním SP v Brianconu, kde Tomáš startoval, skončili za ním, se zde umístilo daleko před ním (např. Posch, Esparta Frade, Berthe a další – třeba David Firnenburg, který byl v Brianconu 13 míst za Tomášem tady postoupil do semifinále a obsadil 17. pozici, bylo jasné, že je něco hodně špatně. Tomášova neschopnost fungovat ve druhé cestě při čistě fyzickém lezení, které mu obvykle maximálně vyhovuje, byla tak překvapivá, že se pak vrátil zpátky na rozlezovku, aby zjistil, jak na tom reálně je. Ukázalo se, že už není schopen ani zkrokovat boulder, který při rozlezu před první cestou vylezl na poprvé a prakticky v ničem se ani nehne. Experiment prostě nevyšel…\nKvalifikace naopak skvěle vyšly Jakubovi Konečnému, který do semifinále postoupil z 2. místa, kde ho pak atypický krok posunul na celkovou 18. pozici. Vojta Trojan skončil 45., Šimon Potůček 58. a Štěpán Potůček 60.\nMezinárodní sezóna pro závodníky skupiny TBT skončila, ověřovat konstanty i zkoušet experimenty letos mohou ještě v tuzemských závodech – tím nejbližším je 13. 10. Český pohár mládeže v Chocni.\nMurphyho závody: Mistrovství světa Innsbruck\nVrcholem letošní závodní sezóny je bezesporu Mistrovství světa v soutěžním lezení, které hostí město tomuto sportu zaslíbené, tedy rakouský Innsbruck. Přes osm set nejlepších světových lezců sem přijelo změřit své síly v lezení na obtížnost, boulderingu, lezení na rychlost i té nešťastné kombinaci, v níž se budou v příštím roce odehrávat nominační boje na olympijské hry v Tokiu.\nNemohli zde chybět ani oba zástupci skupiny TBT, kteří jsou členy reprezentace dospělých v lezení na obtížnost - Lenka Slezáková a Tomáš Binter ml. Protože jde o akci, kde by mělo být všechno perfektní, v přípravě nic nepodcenili a do Innsbrucku přijeli ve formě. Jenže, jak už bylo mnohokrát řečeno, Murphyho zákony nelze nijak obejít.\nZávod začínal ženskou kvalifikací, která se lezla ve dvou skupinách a i když bylo trochu zvláštní, že jedna skupina má v obou cestách skok, zatímco ta druhá ani v jedné a že cesty jednotlivých skupin jsou charakterem i obtížností dost odlišné, nedalo se s tím nic dělat. Nezvyklé bylo i to, že z pětice českých reprezentantek jsou čtyři ve skupině B a jen jedna ve skupině A, ale ani to nenaznačovalo, že by si pan Murphy měl z mistrovství světa udělat své závody.\nPrávě Lenka byla tou reprezentantkou, která byla ve skupině A jediná z české výpravy a právě cesty v téhle skupině obsahovaly zmíněné skoky. Lenka začínala v cestě č. 1, výborně zvládla koutovou technickou pasáž a obouruční dynamo poslala s absolutním přehledem. Pak se ale přece jen Murphy ozval, když Lenka těsně nedotáhla silový krok do kráteru, po němž následovalo několik lehčích kroků a odpočinek. Ale dělené 29. místo v cestě nebylo žádné neštěstí a tak se Lenka koncentrovala na druhou cestu a hlavně podstatně těžší skok, který v ní znamenal rozdíl mezi úspěchem a neúspěchem. Druhou kvalifikaci začala Lenka s jistotou, bez problémů přelezla nepříjemnou sekvenci přes kráter vytvořený ze struktur, ale když se na něj měla postavit, místo toho, aby si dala špičku na hranu vytvořenou mezerou mezi strukturami, stoupla si jako jediná dovnitř kráteru na sklopenou plochu, která jí po zatížení celkem logicky uklouzla. Do skoku, na který se připravovala tak vůbec nedolezla. Pád znamenal 39. pozici v cestě, 33. příčku ve skupině a po sečtení obou skupin dělené 65.–66. místo celkově. Lenka k tomu řekla: „Byly tam dobré chyty, tak jsem tu nohu asi nějak podcenila“. Murphyho zákony se prostě začaly projevovat – mimo jiné i tím, že všechny naše reprezentantky přes dobrou formu skončily daleko za svými možnostmi, protože každé z nich se hrubě nepovedla jedna cesta.\nŽe se přírodní zákony pojmenované po leteckém inženýrovi týkají opravdu všech, se potvrdilo ještě ten večer. Pořadatelé si připravili velkolepý zahajovací ceremoniál s povinnou účastí všech zaregistrovaných členů národních týmů, jenže pro změnu trochu podcenili počasí a již zmíněné zákony: bouřka s průtrží mračen při neexistující mokré variantě udělala ze slavnostního okamžiku spíš zmatený boj o záchranu trosek původního záměru.\nNaopak Jakub Konečný zvládl tuhle cestu skvěle, spadl až těsně pod topem a rozdělil se tak o první příčku v cestě s Jakobem Schubertem a Domenem Škoficem. Tím si i přes nepovedenou první cestu vybojoval postup do semifinále, kam po vynikající výkonu ozdobeném dvěma topy ve skupině B postoupil podle očekávání i Adam Ondra. Murphyho zákony totiž v tu chvíli začaly platit hlavně pro stavěče: nevhodně umístěný banner ve druhé kvalifikační skupině, který vedl k protestům a nakonec stál postup dva favority, příliš lehké semifinále žen se čtyřmi topy, titul mistryně světa o němž musel rozhodnout čas, podivné semifinále mužů a dva nejlepší lezci v mužském finále pak ve stejném výkonu, už skutečně naplňují základní zákon: „Pokud se může něco pokazit, tak se to určitě pokazí…“\nNaopak pro české barvy dopadla soutěž mužů v lezení na obtížnost skvěle – Adamova stříbrná medaile má sice trochu smolnou příchuť, ale dva Češi ve finále, to je prostě radost.\nA pro ty, kterým se tenhle závod nepovedl, máme další z Murphyho zákonů: „Usměj se, zítřek bude horší.“\nMistrovství světa ale pokračuje až do neděle soutěžemi v boulderingu, rychlosti a kombinaci. Doufejme, že už to nebudou Murphyho závody pro nikoho – ale to vlastně asi ani nejde…\nCesta do neznáma: MSJ Moskva\nMistrovství světa juniorů v Moskvě jsem si užila po všech stránkách. Moskva jako město je zážitek sama o sobě a když se k tomu přidají tak velké závody jako mládežnické mistrovství světa, kde má navíc česká reprezentace dost velké úspěchy, jsou to dva týdny strávené v Rusku, na které se jen tak nezapomene.\nZávod samotný začínal kvalifikacemi v boulderingu a rychlosti. A protože já jsem se letos rozhodla soustředit se pouze na obtížnost, znamenalo to pro mě ještě čas na vyladění formy na místních boulderovkách a čas na poznávání Moskvy.\nV pondělí 13. srpna konečně přišla na řadu obtížnost. Už od pohledu bylo jasné, že kvalifikační cesty jsou boulderového rázu a pokud člověk nemá extrémní převahu, musí upalovat nahoru bez nějakého zdržování. Do první červené cesty jsem nastupovala jako pátá, takže nebylo moc času na okoukání programu. I tak jsem ale tušila jedno z klíčových míst, a proto jsem se po nepříjemném začátku (samé pumpy a divné kroky) rozhodla necvakat expresku a raději lézt dál, což se nakonec vyplatilo a já jsem s děleným 20. místem v cestě byla spokojená.\nJenže jak je známo, našlápnuto může mít člověk dobře, ale nesmí se nechat unést – druhá cesta je hodně důležitá, geometrický průměr dělá divy. Mě tentokrát překvapil příjemně, i když jsem to zase udělala napínavé. Druhá kvalifikace byla o něco vytrvalostnější a hned po pádu z ní jsem myslela, že šance na semifinále jsem si zkazila. Nakonec to ale vyšlo těsně na postup z 26. místa.\nJeště se musím naučit prodat všechno i v semifinálových (na evropských pohárech finálových) kolech. Tentokrát mě shodil krok poměrně nízko a 26. místo mi zůstalo. Stejně si myslím, že je to úspěch a letošní sezona se konečně ubírá tím směrem, jakým si přeju.\nAle úspěšná jsem nebyla pouze já. V rámci české reprezentace padlo hodně kvalitních výkonů a mnoho postupů do semifinále s tím, že některým do nejlepší šestadvacítky chyběl opravdu kousíček. Navíc si jako výprava odvážíme 2 finálové účasti a dokonce stříbrnou medaili Kuby Konečného.\nNa závěr musím poděkovat všem koučům za perfektní organizaci celého výjezdu, že to s námi vydrželi a že jsme se vrátili všichni beze ztráty. Taky nesmím zapomenout velký dík Patrikovi z týmu FyzioGym Cooper, který se staral o naše namožené svaly, a fotografce Monice Brkalové.\nVracák: Světový pohár Briançon\nDalšího závodu Světového poháru v lezení na obtížnost, který se 20.–21. 7. konal tradičně ve francouzském Briançonu tentokrát na netradičním místě (po developerském záboru původního nádvoří se stěna přestěhovala na fotbalový stadion), se opět zúčastnil ze skupiny TBT pouze Tomáš Binter ml.\nPo posledních dvou světových pohárech použili specialisté ze skupiny TBT nakonec všechny dostupné břitvy (viz předchozí článek), aby změnili algoritmus a Tomáš byl pro závod vrácen a smontován v použitelném stavu. Že by se to mohlo podařit naznačily už tréninky – ten poslední před Brianconem byl doslova příšerný.\nStartovní listina s více než osmdesátkou lezců tentokrát neobsahovala téměř žádné jméno, které by nezdobily úctyhodné výsledky a tak bylo jasné, že pokud Tomáše nevrátili (ať už ho vyměnil kdokoli), nebo nebude správně smontován, dopadne to zase špatně. Navíc zahajoval v kvalifikační cestě č. 2 jako osmý v pořadí, takže nebyla šance nic moc odkoukat, ačkoli před ním lezly samé hvězdy. Tomáš nastoupil jistě, trochu zaváhal jen v jednom nepříjemném kroku v úvodní kolmici a pak to najednou vypadalo, že neleze, ale jde pěšky. Takhle dokráčel výš než někteří před ním startující borci, potom ale přelezl cvakání třetí expresky od konce, dokázal se však tři kroky vrátit, cvaknout, udělat opět tři kroky nahoru a pak už přece jen na dotažení dynama do chytu za výlezovou hranou, kde se dalo odpočinout, nebylo z čeho brát. Později se ukázalo, že kdo přelezl tohle cvakání, buď už se nedokázal vrátit, nebo po návratu cvaknout a pokud ještě ano, tak už ne odlézt. Pro Tomáše to znamenalo dělené 47.–57. místo v cestě a bylo téměř jasné, že oprava břitvami zabrala, protože tohle by ten android z Chamonix určitě nezvládl – ten by k té expresce totiž ani nedolezl.\nAle zbývala ještě druhá cesta – ta měla po čtrnácti už dost těžkých krocích velmi veselý boulder, který sundal kdekoho: přepadnout levou rukou do backhandu na struktuře, pravou nabrat špatný stisk, popohodit levou ruku do vyššího backhandu na struktuře, levou nohu narvat na ten nižší backhand, prokozit, do stisku přidat druhou na spoďák a přes přídrž se natáhnout do další struktury. Tomáš ale vypadal, že už kroky před boulderem má poměrně lehké, v boulderu vůbec nezaváhal, při odlezu z něj nepotřeboval použít přídrž a pak bylo znát, že jsou mu další chyty více než dobré. A tak se jich rozhodl využít – místo toho, aby tam poslal ještě dva kroky, po nichž následoval dobrý odpočinkový chyt, se v cestě vrátil a sklepával. Jenže nepřestavěl správně nohy, zkomplikoval si pak ještě pozici už cvaknutým lanem a další původně lehký krok z dobrého chytu najednou nedojel, kam měl. Tahle taktická chyba mu vynesla dělenou 57.–58. příčku v cestě a 57. místo celkově.\nI když je tento výsledek pořád dost daleko od Tomášových nejlepších umístění, v dané konkurenci a kontextu letošních výkonů bylo jasné, že oprava břitvami zabrala. Tomáš sice udělal dvě taktické chyby, z toho tu první mu vzhledem ke startovnímu pořadí nelze vyčítat, ale lezecky už byl zjevně v pořádku. Nebo že by ne docela? Že by to vracení v obou cestách mělo něco společného? Nezbývalo, než Tomáše rozebrat a znovu složit, ale nakonec se to vyplatilo: problém způsobil nedotažený vracecí šroubek, tzv. vracák (neplést s vracákem na divoké vodě – to není šroubek a používá se jinak), k jehož montáži použil omylem jeden z mechaniků skupiny TBT místo šroubováku či aspoň trochu vhodné holičovy břitvy tu Occamovu.\nUvidíme, zda se členy TBT podaří k dalším závodům dobře připravit do posledního šroubku – prvním pokusným králíkem bude v srpnu Lenka Slezáková na juniorském mistrovství světa v Moskvě. Tak jí držte šroubky!\nDalší radost na závěr: Evropský pohár mládeže Mnichov\nZatímco ve Villars se sešla světová špička na prvním závodě ze série Světových pohárů lezení na obtížnost, já vyrazila s juniorským týmem do Mnichova. Letos jsem se totiž rozhodla vynechat většinu SP dospělých a raději se soustředit na mládežnické závody. A poslední Evropský pohár této sezóny se o víkendu 7.–8. 7. konal právě v Mnichově.\nZávodní den byl rozdělený na dvě části: dopoledne si užily svoje tři ze šesti kategorií a odpoledne pak ty zbývající. Já patřila mezi ty, co se ráno mohli vyspat, lezení mě čekalo až kolem třetí hodiny. Protože cesty se v průběhu dne neměnily a v rámci týmu jsme si poradili, co to šlo, přesně jsem věděla, do čeho jdu: relativně lehčí, spíš nepříjemné kroky po strukturách a případný boulder nahoře.\nV první cestě mě až překvapilo, jak rychle jsem přelezla divnokroky na začátku, ale věděla jsem, že cesta se topuje a musím dolézt vysoko. Presku pod topem mi však najednou došlo a poslední kroky jsem trošku uspěchala. I tak to bylo 10. místo v cestě, tím pádem slušná naděje na finále.\nDruhou kvalifikaci jsem díky svěťákovému formátu lezla hned v zápětí. Cesta se lámala v boulderu nahoře a 15. a 2. místo dělilo vskutku jen pár chytů. Dobře jsem si ji nakoukala, podařilo se mi zabojovat tak, že jsem byla opravdu spokojená a vyšlo to na 7. místo v cestě. Potom už se čekalo na výsledky. Vyjde to? Po asi půlhodince už bylo vše černé na bílém a já na 10. místě! Takže druhé finále v řadě. Další den jsem si v umístění sice nepolepšila, ale užila jsem si to a mám ze závodu radost.\nŠkoda jen, že tentokrát se českému týmu nedařilo tolik jako na předešlých výjezdech a někteří si vybrali trochu smůly… Ale do finále jsme šly tři (Eliška Adamovská, Markéta Janošová a já), to je taky slušné, a nakonec byla i jedna medaile…\nNějak nevěřím, že Evropské poháry už letos skončily a že tahle část sezony utekla tak rychle. Takže zatímco si čistím hlavu na skalách v Dolomitech a zkouším i trochu jiné lezení, než jsem zvyklá, už jen držím palce všem našim na SP.\nJedna ruka tleská: Světový pohár Villars\nNa horách je krásně skoro vždycky. Když neprší. Villars je na horách a je tam krásně. Když neprší. Ale 6. 7., tedy v den kvalifikace tamního závodu Světového poháru v lezení na obtížnost, pršelo. Skoro celý den. Venkovní stěna je sice dobře zastřešená, ovšem Honza Zbranek, který zde byl hlavním stavěčem, se k cestám vyjádřil lakonicky: „Záleží na vlhkosti. Když neprší, je to v pohodě. Když prší, je to horší. A nejhorší je, když sem přijde ten mrak – to pak Cheety nasajou vlhkost a klouže to.“\nPršelo snad kromě poslední hodiny závodu celý den. A mrak, co se tvářil jako mlha, tam nebyl pro tak prvních a posledních deset lezců z celkového počtu startujících převyšujícího devadesátku. Takže to chtělo spíš neopren, šnorchl a ploutve.\nJediný zástupce TBT v tomto plaveckém závodě Tomáš Binter ml. zahajoval v cestě č. 2. Neměl sice neopren, šnorchl ani ploutve, ale protože nastupoval až jako 34., tak měl spoustu informací o tom, jaké radosti ho v cestě čekají. Věděl proto, že po nenápadně se tvářícím nástupu, kde však hned z prvního kroku dokázal spadnout finalista posledního závodu SP v Kranji Francesco Vettorata, je čtyřkrokový boulder, který shazuje jednu hvězdu za druhou: Samoilova, Monchoise, Firnenburga, Shemlu a řadu dalších. Podstatou boulderu bylo nabrat křížem velký kráter, natáhnout se do stisku vpravo, popohodit do dalšího stisku výš, otočit ruku do lišty přidělané uvnitř kráteru na spoďák a znovu popohodit křížem do dírky. Už samo nabrání kráteru bylo v daných podmínkách nad síly několika dobrých lezců a pak každý krok stál za to, snazší bylo snad jen závěrečné popohození ze spoďákové lišty, po němž pak následovalo podstatně lehčí lezení.\nTomáš nastoupil s klidem, s převahou nabral kráter, opatrně pojistil krok do prvního stisku, snadno popohodil do druhého a zdálo se, že je hotovo. Jenže když otáčel spodní ruku do spoďákové lišty, zcela nečekaně mu vystřelila ta horní ze stisku – prý že jedna ruka netleská, tahle ale úplně sama tleskla. Těžko soudit, zda to způsobila nesoustředěnost ve chvíli, kdy si myslel, že je už z nejhoršího venku, nebo špatný plavecký styl, rozhodně to ale znamenalo nechtěný skok do vody a dělené 69.–73. místo v cestě.\nDo cesty č. 1 proto Tomáš nastoupil s úpornou snahou nic nezkazit a výsledek z první cesty vylepšit, což je vlastně oxymóron. V téhle snaze se nakonec utopil, když příliš zatažené a na jistotu pojaté plavání – totiž lezení – vyústilo ve zkažený skok do dobrého odpočinkového chytu a bylo po závodě – 82. pozice v cestě a 84. celkově.\nZávod se nepovedl nikomu z českých reprezentantů (59. Jakub Konečný, 67. Vojta Trojan) a nejen jim – loni ve Villars 6. Němec Hanke byl letos 60., loňský semifinalista Francouz Monchois si připsal tentokrát 85. příčku, Němec Firnenburg dokonce 87. a řada dalších špičkových lezců se utopila na místech, která by nikdo nečekal. Závod vyhráli Jakob Schubert a Janja Garnbret, v semifinále předvedl parádní představení a jediný top Max Rudiger a na topole podle skal zelený mužík zatleskal.\nDoufejme, že při dalším závodě SP v Chamonix, který začíná už tento čtvrtek, bude zase platit, že jedna ruka netleská a obě ruce nejen zelených mužíků budou mít proč zatleskat i našim reprezentantům.\nNa správné vlně: Evropský pohár mládeže Uster\nDalší závod ze série je za námi. Z loňského Evropského poháru v Usteru, který jsem vynechala, se ke mně donesly spíš negativní zážitky (možná proto přijel tentokrát český tým v početně menší skupince – chyběla třeba Eliška Adamovská nebo Ondra Slezák). Je pravda, že ani tentokrát se stavěčům cesty tolik nepovedly a padalo se na stejných místech, ale po letošku budu mít já i celý český tým na švýcarský Uster dobré vzpomínky.\nUž od pátku, dne registrace, jsem se na závod hodně těšila, cítila jsem se navíc dobře a říkala jsem si, že už by to mohlo vyjít. Ale první technickou kvalifikaci po boulích jsem zkazila, protože jsem spadla v prvním rozřazovacím kroku. Bylo z toho dělené 11. místo v cestě (zase těsně před finále – začínám být odborník) a už jsem z té „smůly“ začínala být celkem unavená.\nSamozřejmě to nebyla jen smůla, bylo to v mojí hlavě. V těžkém místě jsem nebyla připravená bojovat, podvědomě jsem asi počítala s další nepovedenou cestou, a hned jsem vypla. Lehce se řekne, hůř se udělá, ale díky Tomášovi se mi nějak podařilo přepnout a do druhé cesty jsem nastupovala jinak: trošku jsem potlačila svoji pozitivní povahu a byla na cestu (slušně řečeno) naštvaná, chtěla jsem ji prostě vylézt. Protože jsem startovala až jako předposlední, věděla jsem, kde se to láme. Při pokusu jsem byla najednou za kritickým místem a lezla jsem dál, až z toho bylo 3.–4. místo v cestě. Pořád jsem překvapená, jak to v té hlavě dokáže přeskočit a udělat tak veliký rozdíl.\nPostup do finále vyšel ze 7. místa a tam jsem si pozici udržela. Takže mé já je spokojené (i když jsem ve finále špatně přečetla cestu a šla místo chytu do stupu :)). Konečně jsem najela na dobrou vlnu a lezla tak, jak jsem chtěla a užila si to. Ideálně tak jen pokračovat.\nA pokračovat v takovém stylu budou doufám všichni, protože mít 6 finálových účastí (z toho 2 medaile: Kuba Konečný a Markétka Janošová) z 9 českých závodníků na jednom Evropském poháru je pecka!\nDeformát: Akademické mistrovství světa Bratislava\nAkademické mistrovství světa se k nám ve srovnání s tím, které se konalo před dvěma roky v Číně, podstatně přiblížilo – konalo se totiž u našich slovenských bratov v Bratislavě. O co blíž bylo zeměpisně, o to dál bylo pro soutěžící vysokoškoláky termínem a soutěžním formátem.\nUspořádat totiž Akademické mistrovství světa v Evropě v termínu 19.–23. 6., tedy v době, kdy na většině našich vysokých škol vrcholí zkouškové období, nebyla pro většinu našich lezců žádná výhra. A nevídaný soutěžní formát, kdy se v lezení na obtížnost i v boulderingu závodilo bez semifinále a tak do finále postupovalo rovnou z kvalifikace 8 resp. 6 závodníků, budil u většiny startujících úžas, nikoli však nadšení. Tohle v Číně opravdu nebylo a pořádající Slovenskej asociácii univerzitného športu se to skutečně nepovedlo, naštěstí výborná práce lezeckých odborníků i nadšenců ze SHS JAMES či stěny K2, kteří se na realizaci závodu podíleli, pomohla, přes zmíněné nepříliš pochopitelné jevy, udělat z letošního AMS kvalitní závody.\nZe skupiny TBT startovali Martin Jech a Verča Scheuerová v lezení na obtížnost. V této disciplíně se stavěčům vedeným Marcinem Wszolkem hodně nepovedly kvalifikační cesty – není třeba říkat proč, stačí se podívat do výsledků na to, jak se lezci v jednotlivých sekvencích (ne)rozřadili, což v případě formátu bez semifinále je dost zásadní problém. Ale závodníci nejsou od toho, aby hodnotili cesty, jejich úkolem je se s nimi vyrovnat, ať už jsou jakékoli.\nMartin v první kvalifikační cestě dolezl s přehledem do obouručního skoku, který se nejprve pokusil vyřešit staticky, to se mu ale nepodařilo. Vrátil se, skok pak rozjel po nesprávné dráze a dal do něj navíc příliš energie, takže následující strukturu sice chytil, ale setrvačnost mu nedovolila se udržet. V tomhle skoku spadlo 15 lezců, ovšem Martin tím, že při pokusu udělat krok staticky strukturu jednou rukou podržel, získal hodnocení tohoto dvojchytu jako drženého jednou rukou, což ho posunulo před všechny neúspěšné skokany a znamenalo pro něj 26. místo v cestě. Ve druhé kvalifikaci překonal větší část přepáleného boulderu, který v jednotlivých krocích zastavil spoustu lezců velmi rozdílné výkonnosti a spadl těsně před jeho závěrem, po němž následovalo zase pár lezitelných temp – k topu se v této cestě ale nikdo ani nepřiblížil. Martin tak obsadil dělenou 13.–15. pozici ve druhé kvalifikaci a celkově 20. příčku. Umístění solidní, které by v případě standardního formátu znamenalo pohodový postup do semifinále s možností tam své umístění výrazně vylepšit, ale tady už bylo po závodech…\nVerča, která přijela po probdělé noci před zkouškou na Matfyz, začínala v první kvalifikační cestě, kde po lehkém začátku čekal přibližně v polovině nepříjemný krok z obliny, v němž nakonec zůstalo 11 závodnic a pak až do posledních několika kroků zase poměrně lehké lezení v kolmém profilu. Verča do obliny dokráčela s totální převahou, pak ale neotočila ruku, pohyb rozjela na riziko, další chyt netrefila a bylo po nadějích. Dělené 29.–36. místo po první cestě v uvedeném formátu znamenalo prakticky konec. Ve druhé kvalifikaci Verča sice bojovala a po Ivě Vejmolové dolezla v téhle cestě z našich závodnic nejdál, ale na víc než konečnou 30. pozici, to nestačilo.\nPrávě Iva Vejmolová na formát závodu doplatila nejvíc. Po té, co jí ve druhé kvalifikační cestě, kde začínala a kterou až do té doby lezla s přehledem, uklouzla pata, sice cestu č. 1 topovala, ale to jí v součtu stačilo právě na 9. a tedy první nepostupové místo bez šance prodat svou reálnou výkonnost. Výsledek dobrý, ale smůla veliká.\nNaopak i za daných okolností zvládl kvalifikaci v boulderingu skvěle Honza Jeliga, který postoupil ze 6. pozice a ve finále si ještě polepšil na 5. příčku, když dokázal porazit řadu zvučných jmen z celého světa.\nFormát i cesty v lezení na rychlost byly naštěstí standardní a Honza Kříž nenechal nikoho ani chvíli na pochybách, proč přijel. Suverénně vyhrál kvalifikaci, bez zaváhání prošel vyřazovacími koly a ve finále vybojoval titul akademického mistra světa. Za nás velká gratulace – Honza si to zaslouží jako sportovec i jako člověk.\nKolotoč mezinárodních závodů pokračuje už o tomto víkendu Evropským pohárem mládeže ve švýcarském Usteru, jehož se kromě dalších českých reprezentantů zúčastní ze skupiny TBT také Lenka Slezáková. Vzhledem k letošním úspěchům české reprezentace je určitě proč držet palce.\nBez kolmice ani ránu: Evropský pohár mládeže v lezení na obtížnost Bruneck\nDalší Evropský pohár juniorů se konal v Brunecku, což je městečko na severu Itálie u hranic s Rakouskem – takže moje oblíbená oblast. A to, co mě dostane vždycky, mě dostalo i tentokrát. Výhledy, hory, sluníčko! Navíc jsme měli zařízené ubytování (díky Sašo!) zhruba ve 1300 metrech nad mořem, to už je slušná výška. Po cestě tam nás navigace mírně vyděsila, protože psala vzdálenost 12 kilometrů, ale cca 20 minut jízdy autem. Nekecala. Holt ty serpentiny do kopce nejde jet rychle, ale výhled na celé město stál za to.:)\nNa stěně v Brunecku byl, myslím, závod jako Evropský pohár poprvé a celý areál vypadal dost nově. Co mě celkem překvapilo, bylo množství kolmých profilů na závodní stěně. Pro mě ideál, technické lezení já ráda.\nPo první kvalifikaci jsem byla spokojená, jen by se hodilo trošku více know-how, které jsem jako třetí závodnice v cestě neměla. Ale i tak bylo 10. místo dobrý základ pro finále.\nDruhou kvalifikaci jsem lezla až odpoledne, takže mě čekal dlouhý odpočinek. Mezitím na moji cestu po oblinách začalo pálit slunko, jako by nebyla už tak dost nepříjemná. Často se totiž stálo jen na strukturkách ve stěně a já si ji docela protrpěla. Z čeho mám ale radost, je, že jsem nikdy neztratila hlavu a s klidem všechno vyřešila. V klíčovém místě jsem ale byla najednou dole a věděla jsem, že na finále to stačit nebude.\nHádám, že letos jsem jedna z těch, co mají prostě „štěstí.“ deset míst ve finále a na mě už podruhé v sezoně zbylo jedenácté. Ale to první nepostupové místo jsem rychle hodila za hlavu. Protože… (pravděpodobně už to všichni ví) brácha Ondra vyhrál svoji první medaili a rovnou zlatou! Obrovská radost a zážitek pro mě (z pozice člena českého – početného a dost hlasitého – fanklubu).:)\nLetos už byly závody ve Voironu, Imstu, Brunecku a za chvilku se pokračuje do Usteru a Mnichova. Tak zase držte celé české reprezentaci palce, zřejmě to funguje!\nSkvělý tým: Mistrovství Evropy juniorů v lezení na obtížnost Imst\nPár stránek v kalendáři je zase otočených a my máme za sebou juniorské mistrovství Evropy, které proběhlo 25.–27. května v rakouském Imstu. Početnou českou výpravu z lezců skupiny TBT doplnila Lenka Slezáková, aby srovnala své síly s evropskou konkurencí. A jak závod Lenka viděla?\n„Závody v Imstu – moje oblíbené místo a zase jednou skvělý zážitek. Přála jsem si o něco lepší výsledek, ale ani tak jsem nedopadla špatně a to, že měla česká výprava tolik semifinálových, 5 finálových účastí a mistra Evropy, vše naprosto vyvážilo. A navíc jsme momentálně fajn parta a skvělý tým, tak mám radost i za ostatní.\nJednalo se o mistrovství Evropy, takže byl závod rozdělený do dvou dnů a složen z kvalifikací, semifinále a finále – celkem náročný program. Ale vzhledem k menšímu počtu juniorek (o to silnější je každá z nich) nebyly pro mě kvalifikace tolik důležité, postup do semifinále už jsem měla jistý. Samozřejmě jsem chtěla zalézt co nejlíp a aspoň si ověřit, jak na tom jsem.\nPrvní cesta: lehčí začátek v kolmičce a chleba se lámal v převisu. Byla takového charakteru, že člověku najednou došlo na pár krocích a byl dole. Druhá cesta: obliny a spousta zvláštních kroků. Ale asi tomu začínám přicházet na chuť, protože se mi líbila mnohem víc než ta první. Od začátku jsem musela zabrat a ne jednou jsem měla pocit, že vyletím. O to větší radost byla po dolezení a dál jsem šla z 15. místa.\nDo semifinále nás z českého týmu postoupilo hodně, tak čas v izolaci aspoň rychleji utíkal. Nervozity jsem se ale nezbavila, a tak jsem tentokrát nedokázala prodat, co jsem měla. Od začátku se mi lezlo dobře, i proto jsem chodila všechno dost na jistotu. Nakonec jsem spadla v kroku, který shodil taky pár dalších závodnic a vyšlo to na 17. místo. Sama pořádně nevím, co se stalo, protože jsem ještě mohla – možná jsem krok trochu podcenila, nedotáhla…\nMrzelo mě to, ale nakonec zase převážila pozitivní nálada, úsměv (já to asi neumím jinak) a večer jsem si ještě užila. Udělali jsme největší kotel našim finalistům, pak si i zazpívali hymnu, když Kuba Konečný vyhrál titul mistra Evropy.\nZkrátka to bylo super. Opravdu si užívám přátelskou atmosféru, to, jak fungujeme jako tým a dokážeme se navzájem podpořit. A nesmím zapomenout, velký dík patří taky fyzioterapeutům z FyzioGym Cooper, že se postarali o naše namožené svaly. Tak příště znovu!“\nŽhavá Sahara: Český pohár v lezení na obtížnost v Písku\nDruhý květnový týden přinesl kromě slunečného a velmi teplého počasí i další kolo závodů v lezení na obtížnost. Na písecké stěně měl vyvrcholit souboj mládeže i dospělých o nominace do národní reprezentace, a tak členové týmu TBT z různých koutů republiky zamířili na jih. Nesměl chybět ani Martin Jech, který se v roli hlavního stavěče postaral o kvalitní cesty.\nPočasí se letos opravdu rozšouplo. Nač se zdržovat jarem, když můžeme skočit rovnou do plavek a bazén na zchlazení by onu sobotu jistě mnoho lezců ocenilo. Stoupající teploty se postaraly o dostatek potu a cesty se tak staly ještě obtížnějšími. A jak se se závody poprali závodící členové TBT? To si tentokrát můžete přečíst psané bílé na černém přímo jejich vlastními slovy.\nLenka Slezáková: Z tréninku rovnýma nohama do závodu\nMůj výsledek sice není nejlepší, ale ani jsem neměla velká očekávání, protože jsem šla závodit čistě z tréninku. V ranních kvalifikacích jsem se cítila dobře, ale nedokázala jsem zalézt úplně na maximum. Odpoledne se sečetlo čekání v izolaci, teplo a před finále to už nebylo ono. Cesta byla nádherná, ale mně po pár těžkých krocích začalo rychle docházet a nakonec to vyšlo na 2. místo v mládeži a 6. v ženách.\nZa mě má ČP v Písku palec nahoru, užila jsem si celkově pěkný závod. Navíc byla radost lézt po chytech a cestách svěťákového stylu, tak díky moc stavěčům a všem ostatním! Momentálně je pro mě však hlavním cílem Mistrovství Evropy za necelé dva týdny v Imstu a do reprezentace jsem se dostala, takže není důvod být zklamaná.\nTomáš Binter ml.: Horečka sobotního dne\nTenhle závod byl opravdu zážitek. Ačkoliv byl fakt prima snad ve všech ohledech, v mysli mi zůstane zaryté hlavně jedno – horko. Žhavou atmosféru měl totiž závod už od ranních kvalifikací. Já jsem zrovna nažhaven nepřijel, takže do první cesty jsem se nedokázal příliš vyhecovat. A protože mi po celou dobu připadala dost lehká, ke konci z lenosti nepřendám nohy a padám zbytečně. S rostoucí teplotou dne se rozehřívám i lezecky, takže v druhé, skoro kolmé kvalifikaci už nenechávám nic náhodě a s převahou ji přelézám, navzdory tomu, že kolmé lezení zrovna nemusím.\nPo pauze, proložené teplým obědem, přecházím do izolace, a tuším, že bude zle. Vyšší teplota a pohyb u mě nejdou dohromady, takže ve žhnoucí izolaci na malé bouldrovce nezvládám svou tělesnou schránku po rozlezení zchladit a leje ze mě, jako z vola. Navíc finále se leze po sklopených chytech, které většina z nás ještě nikdy neviděla, což v daném vedru trochu zvedá obtížnost, a tak se finále leze opravdu rychle – co dvě minuty nastupuje další borec. S poslední finálovou pětkou tak brzy přecházím do přechodné izolace u stěny, kde je podstatně chladněji a průvan. Jenže hned po příchodu se musím rychle navázat a jít do cesty, takže na mé obvyklé chladící rituály nemůže dojít. Proto už na finálový pokus přicházím opocený, jako bych právě dolezl. Nastupuju, kůže se mi potí neskutečně, takže bojuju už poměrně brzy, nemám nikde možnost si ulevit, pořád ždímu ty sklopené obludy a trpím. Nakonec naberu dva chyty zhruba v půlce, vlhkost rukou překročí kritickou hranici a já už v tu ránu nedokážu ani naznačit pohyb vzhůru, tak říkajíc, steču dolů. To mě trochu štve, je z toho nakonec 4. místo, a taky pocit, že pár minut navíc v přechodné izolaci by mi stačilo k ochlazení a úplně jinému výkonu – jsem na tohle extrémně hajsavej a tentokrát jsem se s tím prostě nedokázal poprat. Ale můžu si za to sám – stačilo nezkazit první kvalifikaci, do finále bych nastupoval jako poslední a času v chladu bych si užil podstatně víc. Závod byl ale celkově bezva a budu se těšit na další takový.\nVerča Scheuerová: Jen kousek štěstí...\nNa závody do Písku jsem se těšila, na trénincích se mi lezlo vysloveně dobře a cítila jsem, že mám celkem formu. S trochou štěstí by ta reprezentace mohla vyjít…\nPrvní cestu jsme lezly v kolmém. Na pohled se mi moc nelíbila, bylo v ní hodně kroků, ve kterých se muselo trochu zariskovat a to není zrovna moje parketa. Dolezla jsem docela vysoko, spoustu kroků na riziko jsem zvládla, ale nakonec mě jeden takový přece jen sundal, když mi v dlouhém přesahu sklouzla noha.\nDruhá cesta mi byla mnohem sympatičtější, do dvou třetin vypadala snadně, pak se ale chyty horšily. Bylo poznat, že u poslední presky se bude lámat chleba. Klíčový přesah se mi podařilo ještě udělat, ale bohužel jsem si chyt špatně nabrala a už jsem s tím nedokázala nic dělat. Skončila jsem tedy čtyři chyty před Topem.\nDo finále jsem postoupila ze sedmého místa a doufala jsem ve zlepšení. První část finálové cesty na mě opět působila velmi dobře – byly tam samé lišty – ale za polovinou už následovaly spíš oblejší chyty. Snažila jsem se lézt v klidu a s rozvahou. Zazmatkovala jsem ale při cvakání presky, které se mi zdálo až moc nepohodlné a nateklo mi při něm. Přesáhla jsem pak ještě do dalšího chytu, ale na následující dlouhý přesah už mi nezbyly síly. Ve finálové cestě jsem skončila pátá, k lepšímu umístění chybělo opravdu málo. Zlepšení tedy přišlo, ovšem ne takové, jaké bych si přála nebo jaké mohlo být.\nPetr Kliger: S klidem do toho\nTřetí nominák…hlásili špatné počasí, tak mě ani nemrzí, že budu celý den zavřený v lezecké hale. Ale opak je pravdou. Slunce pere už od samého rána a v 10 hodin je v hale docela na padnutí.\nDo cesty č. 1 nastupuji jako první. Nejsem z toho nervózní. Naopak to beru jako výhodu, alespoň nebudou opocené chyty. Dostávám se celkem vysoko, ale nevyvaroval jsem se několika chybám. Asi pět chytů pod Topem jsem ne úplně dobře nabral menší oblinu a končím. Sleduji výkony ostatních a zjišťuji, že to nebyl tak špatný výkon.\nNa druhou kvaldu se těším. Je v kolmáči, vyloženě technická a chce to každý krok ladit a hlídat. Nechci nic podcenit, dost se na cestu soustředím a to se mi vyplácí. Dávám Top a do finále postupuji z děleného 5.–6. místa. Odpoledne pak trávím kecáním s klukama a lehárem pod stromem. Je to dlouhé, ale s tím nic neudělám.\nPři obhlídce finálovky je jasné, že bude výživná. Nastupuji docela svižně, žádné dlouhé vyklepávání. Musím to prostě „bafnout“ a jít dál. Nejdříve se to daří, ale postupně si nakládám víc a víc. Kroky jsou dost bouldrové, teplo je vražedné, ale podmínky mají všichni stejné. Padám a jsem hodně naštvaný. Chtěl jsem podat lepší výkon, ale na víc to prostě nebylo. Končím na 8. místě. A přitom stačilo celkem málo a bylo by to veselejší.\nKuba Dvořák: Zápas s únavou\nPísek mám z Budějovic kousek, tak jsem nemusel jet týden dopředu do hotelu a stačilo když jsem vyrazil ráno v den závodu. Po příjezdu byl čas na kávu a kouknout na závodní cesty. Ty byly postavené z chytů, po kterých se lezou světové poháry, takže radost pohledět.\nKdyž jsem se začal rozlézat, tak jsem byl stále víc zombie než lezec a v cestách to pak taky tak vypadalo. V místech kde se dalo odpočinout, mi akorát čím dál tím víc docházelo. Tento stav nenaznačoval dobrý výsledek. Když ani dotazník od ředitele závodu nepomohl, tak jsem nemohl pomýšlet na to, že bych postoupil do finále.\nKdyž pominu svůj zombie stav, tak závody byly pěkně zorganizované, závodní cesty se povedly a skvělý byl doprovodný program, hlavně představení Bude cirkus.\nAčkoliv v Písku k Sahaře chyběl už jen ten písek, boj o reprezentaci dopadl úspěšně pro Tomáše a Lenku. Ta si navíc v juniorské kategorii odváží stříbrnou medaili a mezi ženami se umístila hned v závěsu za Verčou Scheuerovou, jež vybojovala 5. příčku. Na nominaci do repre jí bohužel chyběl jen kousek. Bramborovou medaili si upekl Tomáš Binter ml., na 8. místě následovaný Petrem Kligerem a 16. Kubou Dvořákem.\nTeď už se můžeme společně těšit na další závody a hlavně držme pěsti Lence Slezákové na juniorském mistrovství Evropy, které začíná v pátek 25. května.\nZlato, dvě stříbra a pět finalistů: Český pohár v lezení na obtížnost Ostrava\nČeský pohár v lezení na obtížnost se 21. dubna vrátil po více než roce do Ostravy, kde se v areálu bývalého dolu skrývá nečekaně vysoká lezecká stěna. Právě v lezeckém centru Tendon Hlubina se bojovalo ve druhém závodě Českého poháru nejen o body a medaile, ale i o nominaci do reprezentace.\nZávodu se zúčastnili všichni členové skupiny TBT, i když Martin Jech podporovaný Vildou Chejnem opět v roli stavěče. Nejprve to vypadalo, že to Martin zase schytá, protože v první mužské kvalifikaci stvořil krok typu čínská past, kde skončilo osm závodníků, ale nakonec se ukázalo, že místo se přelézt dalo a hlavně, že všechny ostatní cesty se vysloveně povedly – lezce, kteří se v nich dobře rozřadili, prověřily komplexně, protože u nich museli přemýšlet i zabrat, pro diváky byly atraktivní a navíc odpovídaly tomu, co se v současnosti leze na mezinárodních závodech. Ve finále přece jen trochu výkony ovlivnilo počasí patřící spíš do vysoké pece (s horkem prý stavěči počítali, ale ne s až takovým), ale i tak to vyšlo. Takže klobouk dolů před oběma autory závodních cest, pro Martina to je určitě stavěčsky nejpovedenější závod v životě i přesto (nebo možná právě proto), že nad rozestavěnými cestami tentokrát nevlála čínská vlajka.\nVšichni soutěžící členové skupiny TBT tentokrát postoupili do finále, odkud si odvezli jednu zlatou a dvě stříbrné medaile, k tomu přidali 5., 6. a 12. místo.\nNejlépe závod vyšel Lence Slezákové, i když trenér udělal všechno proto, aby jí to překazil. Protože si Lenka předchozí náročný závodní program zpestřila ještě nemocí, trenér pravil, že musí také někdy trénovat a před ostravským startem jí pořádně naložil s tím, že tenhle závod prostě obětuje. Na začátku to vypadalo, že to tak také dopadne, protože Lenka předchozí tréninky při rozlezu dost cítila, první kvalifikaci sice topovala společně s Eliškami Adamovskou a Novotnou, ale dle jejích slov bylo štěstí, že cesta dál nepokračovala. Ve druhé kvalifikaci pak skončila 4., když v převise už prostě neměla z čeho brát a do finále tak postupovala rovněž ze 4. pozice. Začátek finálové cesty pak Lenka pojala po svém, když vyrazila místo přímé linie zatáčkou ke strašidlu, zřejmě proto, aby si v rámci tréninku přidala pár kroků navíc, pak se ale začaly dít věci: Lence sice docházelo i natékalo a několikrát skoro spadla, ale vždy se ještě dokázala udržet, sklepat a lézt dál. Nakonec z toho bylo 2. místo mezi ženami za Ivou Vejmolovou a vítězství mezi juniorkami. Dát do cesty úplně všechno, bojovat na doraz a nenechat se rozhodit problémy a chybami, navíc v OS, se Lence léta nedařilo, ale tady právě tohle zvládla tak, že to už lépe nešlo. Snad tu schopnost už neztratí a uplatní ji hlavně v plné formě na mezinárodních závodech.\nTomáš Binter ml. si nějakou únavu do Ostravy také přivezl, takže se cítil nejlépe na začátku rozlezu před kvalifikacemi a pak se to už jen horšilo. V první cestě byl sice prvním lezcem, který překonal čínskou past, ale pak si zkomplikoval už lehký závěr, ve druhé kvalifikaci pro změnu startoval jako první v mužské kategorii, v horní části netakticky jako jediný cvaknul expresku z chytu, z něhož se většinou padalo a pak už mu došlo. Do finále tak postupoval stejně jako Lenka až ze 4. příčky. Na finále se ale dobře zkoncentroval, lezl bez chyb, s docházením bojoval jak se dalo a spadl v horní části, když se dle vlastních slov „nějak opotil“. Znamenalo to 2. místo mezi muži za Kubou Konečným, kterému prostě nedochází…\nVerča Scheuerová už v řadě závodů vinou nervozity dokázala zalézt hluboko pod své možnosti a často si tak komplikuje cestu do finále. Tentokrát začala tím, že v první cestě řešila cvakání expresky, která se dala přelézt a cvaknout z vyššího chytu, tak dlouho, až zcela vysílená spadla. Přesto to stačilo po první cestě na 6. pozici, takže si vytvořila solidní náskok na hranici postupu a možnost si ve druhé cestě dovolit nějakou chybu. Tuhle možnost Verča využila beze zbytku, protože ve druhé kvalifikaci místo dynama na doraz, které vzhledem ke své výšce udělat prostě musela (a dobře to věděla), zkusila opatrný nátah a dopadlo to jediným možným způsobem. Verča skončila v cestě 9. a byla celá nešťastná, ale na postup do finále z 8. místa to i tak stačilo. Finálovku pak Verča lezla sice nervózně, ale bez fatálních chyb, a přestože i tady podala výkon pod svými možnostmi, celková 5. příčka je v silné ženské konkurenci určitě úspěchem. Ovšem Verča dobře ví, že by to šlo ještě líp a přijde čas, kdy to předvede.\nPetr Kliger vypadal dobře už v kvalifikacích. V té první jako jeden z mála překonal čínskou past, ale pak neudržel koncentraci, což stačilo na 6. místo v cestě. Ve druhé kvalifikaci pak s přehledem dolezl do horní části, kde si opět dovolil chybu. To znamenalo 7. pozici v cestě a postup do finále ze 6. příčky. Finálovku pak lezl Petr skvěle – bez chyb, s převahou, technicky precizně a asi nikdo v téhle cestě nevypadal lépe. Potom si ale Petr neodpustil obvyklou drobnou nedůslednost, při výměně nohou mu to uklouzlo a tak spadl dřív, než musel. Přesto z toho bylo výborné 6. místo mezi muži, když od medailového výkonu ho dělil pouze krok.\nKuba Dvořák dorazil do Ostravy ve fyzicky zoufalém stavu. Nejenže ještě nemůže naplno zatěžovat operované koleno, ale navíc se mu povedlo v důsledku několika mimotréninkových aktivit uhnat si těžkou únavu, které se už dost dlouho nemůže zbavit. A tak v situaci, kdy na rozlezovce tenhle obvykle bouldrově těžko překonatelný lezec konstatoval: “Když mě přebouldroval Dejv po dvou pivech bez rozcvičení a v normálních botách, tak to asi nebude moc dobrý…“, nedalo se, než s ním souhlasit. Kuba nechal v obou kvalifikacích všechno – v té první spadl v čínské pasti, ve druhé pak po překonání těžkých míst tam, kde se spadnout skutečně nedalo, jenže jemu tam už totálně došlo. Přes tenhle stav Kuba vybojoval postup do finále z 11. příčky – a to je nutno ocenit. Před finálovkou už se Kuba nemohl ani rozlézt, v cestě si pak ještě zkomplikoval cvakání, protože se bál zatížit operované koleno a tak z toho byla konečná 12. pozice. Na mrtvého muže vynikající výsledek.\nPo dvou závodech Českého poháru figurují členové skupiny TBT na následujících místech: Tomáš 1., Lenka 2. mezi ženami a 1. mezi juniorkami, Verča 6., Petr 9. a zombie Kuba 11.\nBoj o reprezentační nominaci se uzavře 12. května v Písku, tak nám opět držte palce.\nSmějící se cyklistka: Evropský pohár mládeže Voiron 7.–8. 4. 2018\nSezóna mezinárodních závodů v lezení na obtížnost začala letos neobvykle brzy – už první dubnový víkend se nejlepší mladí lezci sešli na prvním závodě Evropského poháru mládeže v lezení na obtížnost a rychlost ve francouzském Voironu.\nPro českou výpravu to byl závod parádní – čtyři finalisté a spousta dalších skvělých výkonů, společné ubytování pro celou výpravu, nové oblečení od Rock Pointu, oslava ocenění trenérky roku pro Sašu Gendovou, narozeniny Terky Širůčkové – zkrátka samé příjemné věci.\nJenže pro Lenku Slezákovou, která tu jako jediná zástupkyně skupiny TBT startovala v kategorii juniorek, to byl závod hned několikrát smolný. Může to znít jako výmluva, ale posuďte sami.\nDeset dnů před závodem ve Voironu vyrazila Lenka s Eliškou Adamovskou do Innsbrucku doladit formu. Tam hned na prvním tréninku zjistila, že jí nějak nečekaně dochází, v noci pak dostala teplotu a bylo jasno. V Innsbrucku je sice krásně, ale ležet mohla Lenka klidně i doma. Následovala změna tréninkového plánu, snaha o co nejrychlejší uzdravení, lehký trénink, důkladný odpočinek a po dvoudenní cestě do Voironu se na rozlezovce Lenka výborně nejen cítila, ale i hýbala. Nebyl tedy důvod pochybovat, že si přijela pro finále.\nPrvní kvalifikační cesta ji sice trochu přibrzdila v prvních trojúhelníkových strukturách, Lenka se ale nenechala rozhodit, problém vyřešila a s jistotou pokračovala vzhůru. S přehledem překonala boulder přes obří kulaté struktury, po němž následovala čistě technická pasáž v kolmici, což je obvykle Lenčina doména. Možná právě proto ji Lenka při prohlídce trochu podcenila, místo, které se muselo vyřešit nohama, začala řešit rukama a to prostě nešlo. Pád znamenal 9. místo v cestě, ale protože do finále postupuje deset závodníků, nebyl důvod se moc znepokojovat, stačilo zásadně nezkazit druhou kvalifikaci.\nTa začínala hodně nepříjemným koutkem a následujícími technickými kroky, které shodily několik kvalitních soupeřek. To vše ale Lenka zvládla s přehledem, a když měla nejhorší za sebou, rozkročila se zase do kouta, aby si namágovala a odpočinula. A jak tam tak stála a rozhlížela se, najednou jí noha v koutě uklouzla a Lenka se k všeobecnému překvapení houpala v laně.\nNásledovalo čekání a počítání, zda to na finále vyjde. Napřed to vypadalo, že ano, v první cestě byla Lenka 9., v té druhé nakonec na dělené 9.–10. pozici, tak by to snad do postupové desítky vyjít mělo, ne? Ne. Rozhoduje geometrický průměr pořadí, a protože některé soupeřky měly hodně rozdílná umístění v první a druhé cestě, Lence to ze dvou umístění do desítky vygenerovalo 11. a tedy první nepostupové místo. Jak se později ukázalo, stačilo, aby Lenka ve druhé cestě udělala z toho odpočinkového místa jen plus, tedy pokus o další krok, a ve finále by byla.\nVětšinu lidí by to asi naštvalo, někdo by rozbil mobil, někdo půl haly, někdo by rozšířil místní řečiště o potoky slz. Ale Lenka se smála, protože je duší cyklistka. A víte, proč se cyklista směje, když jede do kopce a brečí, když jede z kopce? Protože ví, že když jede do kopce, pak pojede zase z kopce, a když jede z kopce, ví, že pojede zase do kopce.\nPříští kopec bude pro naši cyklistickou skupinu 21. dubna na Českém poháru v lezení na obtížnost v Ostravě. Tak uvidíme, kdo pojede do kopce a kdo z kopce. Přijďte se podívat…\nJak viděla závody ve Voironu sama Lenka, si můžete přečíst v jejím DENÍKU.\nDvě a půl medaile: Český pohár v lezení na obtížnost SmíchOFF\nPo roční pauze se Český pohár v lezení na obtížnost vrátil tam, kde dobré závody prostě umějí – totiž na pražský SmíchOFF. A zase to dopadlo dobře, o což se zasloužil celý pořadatelský tým, takže závod měl vše, co vrcholný podnik má mít: vynikající jističe, přesné rozhodčí, kvalitní cesty, profesionálního moderátora, boďáky osvětlenou stěnu, velkou rozlezovku a spoustu dalších věcí, které zkušeně koordinovali ředitelka závodu Marie, šéfka rozhodčích Eva a provozní Libor. Nad regulérností náročného podniku pak bděli soutěžní činovníci ČHS, kteří se rozhodně nenudili – jejich práci zpestřili kromě nedochvilných závodníků i antidopingoví komisaři, kteří si závody na obtížnost zřejmě oblíbili.\nPoprvé v historii českých lezeckých soutěží byly ve finále promítány výsledky všech kategorií on‑line, dílo výsledkového guru Lumíra Návrata and his family. Cesty se lezly na chytech běžných na mezinárodních závodech, byl tu i fyzioterapeutický servis pro závodníky a nechyběla televize – zkrátka skoro jako na svěťáku. Soutěž pak ozdobily úctyhodné výkony veteránů, pro něž to bylo mistrovství republiky, a závod ve skvělé atmosféře si všichni určitě užili.\nTýmu stavěčů, tvořeným Jendou Šolcem, naším čínským členem Martinem Jechem a vedeným Honzou Zbrankem, se povedly i cesty, jen ty pro nejmladší kategorii B byly příliš lehké. Ale nemůže být všechno dokonalé.\nNaše skupina nastoupila v plné sestavě, když Martin hájil její barvy ve stavěčském týmu a závodili Lenka Slezáková, Verča Scheuerová, Kuba Dvořák, Petr Kliger a Tomáš Binter ml.\nSkvěle si vedla Lenka, která byla v obou kvalifikačních cestách i ve finále jednoznačně nejlepší juniorkou před rovněž výborně lezoucí Sabinou Večeřovou. Mezi ženami pak skončila na 2. místě, když v první kvalifikační cestě byla 2. za Eliškou Adamovskou, ve druhé se s ní rozdělila o 1. místo a ve finále pak vybojovala stříbrnou medaili za Ivou Vejmolovou, která finálovku po slabším výkonu v kvalifikacích nekompromisně topovala, a před Eliškou Adamovskou, které vypršel časový limit.\nVerča prodloužila svou smolnou sérii, když v první kvalifikaci udělala zbytečnou chybu, ve druhé si pak v závěru vykopla ruku z chytu a Delfín ji pak ještě trochu namasíroval o stěnu. Verča tak skončila mezi 28 závodnicemi 11., tedy dvě místa za finálovou osmičkou.\nKliku rozhodně neměl ani Kuba, který sice lezl skvěle, ale v lednu operovaný meniskus mu některé kroky rozhodně neusnadnil a některé prostě nedovolil. Kuba tak obsadil dělenou 14. pozici, tedy tu první nepostupovou, protože do finále vzhledem k účasti Kazacha Rishata Khaibullina prošlo 13 lezců.\nDo finále naopak postoupil Petr, který si v týdnu před závodem skřípnul nerv na zádech, ale fyzioterapeuti ho dali dohromady a tak ho to při závodech nijak zásadně neomezovalo. Petr sice v první kvalifikaci skončil až za Kubou, ale v té druhé vybojoval dělenou 8. příčku, což mu zajistilo vstupenku do finále. Tam už se mu tolik nevedlo, Cheety mu klouzaly a tak z toho nakonec bylo 13. místo.\nTomáš první kvalifikaci s klidem topoval, ve druhé udělal pár chyb těsně pod výlezovou hranou, které se mu nad ní sečetly a tak do finále postupoval ze 4. pozice. Finálovka se mu lezla snadno až do závěrečné kolmice, kam dle svých slov dolezl úplně čerstvý, ale jebky v kolmém jsou již dlouho jeho nepřítelem, a tak skončil tři chyty pod topem na 4. místě, když ho přelezli kromě vítězně topujícího Martina Stráníka dva závodníci, kteří skončili v kvalifikaci až za ním: o plusko Kuba Hlaváček a o krok Rishat Khaibullin. A protože Rishat je Kazach, znamenalo to pro Tomáše 3. místo mezi Čechy, prostě takovou půlmedaili.\nCelková bilance skupiny TBTraining z tohoto závodu je tak Lenčino zlato mezi juniorkami a stříbro mezi ženami, bronzová půlmedaile mezi muži pro Tomáše, finále pro Petra a dvě umístění těsně za postupem pro Kubu a Verču. V českém závodním rankingu se díky tomuto závodu vrátil Tomáš na první místo, Lenka je třetí stejně jako Petr a Kuba i Verča jsou devátí.\nMáme co zlepšovat a už všichni těšíme na Hlubinu. Lenka ale předtím bude reprezentovat ve sladké Francii, tak jí držte palce!\nOd desíti k pěti: Rock Point Český pohár v boulderingu Praha\nLenka Slezáková se vrátila ze svého skalního odpočinku ve Španělsku, kde si potvrdila, že tamní desítka je pro ni cesta na pár pokusů. Po návratu to s ní šlo ale od desíti k pěti – unavená na testech, unavená na tréninku a tak se rozhodla zrušit plánovanou účast na druhém letošním závodě Rock Point Českého poháru v boulderingu. A dobře udělala, protože s bouldrovým pohárem to jde také od desíti k pěti – první závod v Jablonci byl sice návratem do minulosti, ale alespoň trochu vrcholnou soutěž připomínal, druhý závod v Boulder Baru byl však cestou do lezeckého pravěku.\nKromě toho, že prostor místo již řadu let standardního pódia tentokrát připomínal spíš ponorku, v níž si závodníci v kvalifikacích padali na hlavu, čímž vytvářeli na dopadišti mexické vlnobití a že stavěči do poslední chvíle páskami zalepovali díry v lodi z letité překližky, připravili pořadatelé z ČSL celou řadu dalších perel: za komický převlek lze spolu s Cimrmany označit nařízení povinných pořadatelských dresů pro účastníky, které ovšem neměli pro všechny závodníky (o dodání použitého trika na finále pro Gabču Vrablíkovou, o němž ale tvrdili, že je čisté, nemluvě), izolace byla naopak spíše veřejným prostorem (asi jako náhrada prostoru pro diváky) a výsledky kvalifikace prezentované na stránkách pořadatelů dlouho po závodě znamenaly ve srovnání se správnými výsledky zveřejněnými ještě v sobotu na stránkách ČHS spíš hru „najdi 40 rozdílů“ (ale výsledky ve sportu přece nejsou důležité). A to zdaleka nebylo všechno, ještěže stavěči odvedli dobrou práci a tak závod aspoň trochu zachránili, u nejmladší mládežnické kategorie B ale mohly být bouldery přece jen těžší.\nStejně jako do Jablonce i do Prahy vyrazili v rámci tréninku dva naši specialisté na obtížnost – Verča Scheuerová a Petr Kliger. Verča vylezla pět boulderů, s čímž už se dalo postoupit do finále, k tomu jí ale chyběla jedna zóna a přebývalo pár pokusů, takže nakonec skončila 10., i když porazila dvě finalistky a dokonce jednu medailistku z předchozího závodu v Jablonci. Petr skončil tentokrát se čtyřmi topy 26., tedy o deset míst hůř, než v Jablonci. Zkrátka i tady to šlo od desíti k pěti, ale blíží se závody na obtížnost, kde to zkusíme zase otočit.\nMezi muži zvítězil nepřekvapivě Martin Stráník, mezi ženami Petra Růžičková, která se sice po návratu z Mexika cítila zcela bez formy, ale její zkušenost a bojovnost na vítězství v téhle mexické ponorce přesto stačily.\nNebouldrovka: Rock Point Český pohár v boulderingu Jablonec nad Nisou\nZačala sezóna bouldrových závodů, ale na poněkud atypickém místě – 17. února se totiž první závod Rock Point Českého poháru v boulderingu konal v Makak Aréně v Jablonci nad Nisou. Po několika letech, kdy byli závodníci zvyklí na pódium na výstavištích a náměstích, se bouldrový pohár vrátil na lezeckou stěnu, navíc zaměřenou hlavně na lezení s lanem. Borci z Makaku ale udělali co se dalo, do haly dokonce pouze pro tento podnik postavili speciální bouldrový profil a tak pro nominační závod zajistili alespoň základní podmínky.\nVe skupině TBT specialisty na bouldering nemáme, i když Lenka loni v rámci nominace na MSJ v kombinaci splnila také nominační kritéria do mládežnické i dospělé bouldrové reprezentace, ale dospělé bouldrové reprezentace se vzdala. Aby riziko letošní bouldrové reprezentační nominace zcela vyloučila, raději v termínu nominačního závodu odjela do Španělska, aby si ve skalách vyčistila hlavu po náročném tréninkovém období. Do Jablonce tak vyrazili dva naši specialisté na obtížnost, kteří si ale v rámci tréninku také rádi s bouldristy změří síly, takže se v prostředí velké lezecké stěny upravené pro bouldering cítili jako doma. Verča Scheuerová si do batůžku přibalila pár probdělých nocí ze zkouškového období a skončila mezi ženami jako první nepostupující do finále na 9. pozici, Petr Kliger po týdnu s léčením chřipky přijel rovnou na závody a tahle příprava mu mezi muži stačila na 16. místo.\nZávod podle očekávání vyhráli Eliška Adamovská a Martin Stráník, milým překvapením naopak bylo 2. místo šestnáctileté Elišky Novotné mezi ženami, která tak navíc vzala Verče titul nejmenší závodnice ve startovním poli. Eliška Novotná se připravuje pod vedením další Elišky – pro změnu Karešové – v oddíle HO Komorní výtah Liberec společně se stejně starou (vlastně mladou) Natálií Tužovou, která byla v Jablonci nakonec mezi dospělými 7. a ve své kategorii 3. A protože za HO Komorní výtah startuje i Kuba Jedlička, který byl mezi českými muži v Jablonci 3., a řada dalších výborných závodníků, nezbývá než říct: zřejmě slušnej oddíl…


Peníze | Cakb\nKaždý člověk musí aspoň někdy a aspoň někde za něco platit. Když si chceme pořídit nějaké zboží, potřebujeme tolik peněz, kolik jeho prodejce požaduje, když potřebujeme, aby nám někdo prokázal své služby,Číst dále…\nKaždý z nás má sice zákony zaručené právo na život, jenže nikde už se úředně nestanovuje, jaký má takový život být. A proto se musí lidé snažit, aby si vydělali peníze aČíst dále…\nRefinancování hypotéky je v poslední době velmi žádaná služba, která každým rokem do bank přiláká tisíce lidí. Přitom je to pochopitelné, proč zbytečně na svém hypotečním úvěru přeplatit více, než je nutné? OvšemČíst dále…\nAsi každý sní o tom, že bude bydlet ve vlastním domě či bytě. A není divu, výhody jsou na první pohled jasně patrné, přičemž tou hlavní samozřejmě je, že nemusíte platit nikomuČíst dále…\nProvozovat úspěšný byznys lze považovat za štěstí. Protože ten, kdo se věnuje zrovna něčemu takovému, se činí v oboru, který si sám zvolil a který mu tedy vyhovuje, a zároveň mu totoČíst dále…\nNechcete čekat dlouhé měsíce na vyřízení hypotéky? Chcete si sjednat výhodné podmínky úvěru? Nechcete se zdržovat zbytečným a složitým papírováním? V tom případě jsme připraveni vám poskytnout úvěr snadno a rychle. NašeČíst dále…\nPokud jste někdy dělali brigádu sami na sebe, ne však přes známé, jistě víte, jak náročné mohou být. A za měsíc si ani nemusíte vydělat tolik, kolik byste si přáli. Můžete všakČíst dále…\nZařídit si úvěr je celkem závažné rozhodnutí. A nezáleží na tom, jestli se jedná o podnikatelský nebo spotřebitelský. Čím větší bude cílová částka, tím pečlivěji je zapotřebí hledat vhodného poskytovatele. Téměř každý,Číst dále…\nMnohdy se člověk dostane do takové finanční situace, kdy se rozhodne pro to, že si půjčí peníze. Problém je ale takový, že nic není jen tak, a že je mnohdy docela složitéČíst dále…


Institut esthederm | Lékárny online a e-shop\nVýrobce lékárenského zboží Institut esthederm. Značka Institut esthederm se zaměřuje především na lékárenské zboží, doplňky stravy, vitamíny z kategorie Kosmetika. Věříme, že si u nás každý vybere z velkého množství zboží značky Institut esthederm.\n1 755,00 Kč 1\nUltra-intenzivní sérum pro rozjasnění pleti a vybělení pigmentových skvrn. Pumpička 30 ml\nEsthederm CITY CREAM GLOBAL DAY CARE - denní ochranný krém 30ml\nOchrana pleti před nepříznivými vlivy městského prostředí (nečistotami, UV zářením). Tuba 30 ml\nEsthederm SUN INTOLERANCE - krém na sluneční intoleranci 50 ml\nJemný krém na tvář, krk a dekolt s vysokou sluneční ochranou, který pomáhá pleť převychovat k tomu, aby dokázala při pobytu na slunci reagovat normálně. Pleť se postupně adaptuje na slunce a alergické...\nOkamžité a dlouhodobé zklidnění citlivé pleti okolo očí v jemném krému. Neobsahuje parfémy. Dávkovač 15 ml\nEsthederm EYE CONTOUR LIFT PATCHES - vypínací oční náplasti, 10 sáčků x 2 náplasti\nSOS pro unavené oči - náplasti pro okamžité vypnutí, minimalizaci tmavých kruhů a váčků a rozjasnění pokožky pod očima. Neobsahuje parfémy. Box 10 sáčků x 2 náplasti\n2 899,00 Kč 1\n1 198,00 Kč 1\nEsthederm BRONZ REPAIR extrême sun - opalovací krém na extrémní slunce 50ml\nNádherné opálení a pleť bez vrásek. Tento opalovací krém na tvář, krk a dekolt podporuje přirozený proces opálení, zabraňuje starnutí pokožky a koriguje existující známky stárnutí. Tuba 50 ml\n920,00 Kč 1\nEsthederm Adaptasun Sensitive Body Milk Moderate Sun tělové mléko pro citlivou pleť normální slunce 150 ml\nTělové mléko pro citlivou pokožku, které pomáhá podpořit vlastní procesy pokožky, aby se správně adaptovala na slunce a tak se rychleji, intenzivněji a přitom bezpečně a zdravě opálila. Láhev 150 ml\nEsthederm SUN SHEEN Light tan self-tanning body lotion - samoopalovací mléko na tělo 150 ml\nSamoopalovací mléko na tělo pro jemné, přirozeně vypadající, souměrné a rychlé opálení kdykoliv během roku. Zároveň redukuje vznik vrásek. Lahvička s pumpičkou 150 ml\nEsthederm ACTIVATION CREAM - krém stimulující opálení 150ml\nUltra-výživný krém pro opálenou pokožku, který posiluje a zintenzivňuje opálení. Díky své textuře a složení zároveň zabraňuje dehydrataci a posiluje pokožku. Láhev 150 ml\nEsthederm SUN SHEEN TINTED POWDER - sluneční pudr 13 g\nPudr se sametovou texturou pleť sjednocuje, rozjasňuje a dodává jí jemný bronzový tón. Jeho složení ochraňuje pleť proti volným radikálům. Box 13 g\nHloubková a dlouhodobá hydratace bez pocitu promaštění. Vhodný zejména pro pleť se sklonem nadměrného promašťování a pro ty, kteří mají rádi lehčí texturu. Dávkovač 50 ml\nEsthederm AFTER SUN REPAIR - krém na obličej po opalování 50 ml\nZklidňující jemný krém na tvár, krk a dekolt po opalování, který pleť hydratuje, zklidňuje, prodlužuje opálení a současně redukuje vznik vrásek. Tuba 50 ml\n1 210,00 Kč 1\nEsthederm CALMING CREAM - zklidňující krém 50ml\nOkamžité zklidnění citlivé pleti a její přeměna na normální. Neobsahuje parfémy. Dávkovač 50 ml\nEsthederm BRONZ REPAIR normal or strong sun - opalovací krém na normální nebo silné slunce 50 ml\nEsthederm LIGHTENING BUFFING MASK - projasňující bělící maska 75ml\nKrémová maska bez zrníček, která „vygumuje“ odumřelé buňky a povrchové nedostatky pleti. Tuba 75 ml\nEsthederm MILKY SPRAY normal or strong sun - mléčný sprej, normální nebo silné slunce 150 ml\nTělový sprej, který pomáhá podpořit vlastní procesy pokožky, aby se správně adaptovala na slunce a tak se rychleji, intenzivněji a přitom bezpečně a zdravě opálila. Láhev 150 ml


Demo instalace ENIKA - spotřeba elektrické energie, vody a plynu, sledování teplot a rychlosti větru - Navisys\nDemo instalace ENIKA - spotřeba elektrické energie, vody a plynu, sledování teplot a rychlosti větru\nPro bližší seznámení s funkcemi a ovládáním datové centrály VMU-C EM prostřednictvím webového prohlížeče jsme pro Vás připravili demo instalaci, kde si můžete vše reálně vyzkoušet a prohlédnout. Pro seznámení s co největším rozsahem funkcí bylo demo vybaveno jak měřením spotřeby elektrické energie na více místech, tak měřením spotřeby vody, plynu, čtyř teplot, rychlosti větru a doplněno o modul s reléovými výstupy.\nPřístup na demo monitor spotřeby je zde: http://demo-spotreba.enika.cz/\nZde zadejte přihlašovací jméno a heslo (Enika / Eni-2017) pro veřejný přístup. Aktuální veřejné jméno a heslo je také uvedeno v informačním řádku dole pod rámečkem (viz obrázek). Dejte pozor na správné zapsání velkých a malých písmen.\nPopis demo instalace\nHlavní přívod elektrické energie je přiveden do hlavního rozvaděče budovy a měřen hlavním elektroměrem. Další dva elektroměry měří spotřebu pomocných objektů mimo hlavní budovu a spotřebu světelných okruhů v budově. Hlavní elektroměr je vybaven pomocnými pulzními vstupy a na ně je připojen pulzní signál z plynoměru (1pulz = 0,01m3 plynu) a pulzní signál z vodoměru (1pulz = 0,1m3 vody). Zásuvkové okruhy v hlavním objektu jsou pak zvlášť měřeny čtyřmi jednofázovými elektroměry. Všech těchto sedm elektroměrů je datově propojeno sběrnicí RS485, která měřené údaje předává do centrály VMU-C EM, která je umístěna poblíž elektroměrů v hlavním rozvaděči společně se svým napájecím zdrojem 24Vdc a doplněna přídavným měřícím modulem VMU-P EM. Na tento modul jsou připojena dvě čidla Pt1000, která měří vnitřní a venkovní teplotu a anemometr pro měření rychlosti větru. Analogový vstup 0-20mA na tomto modulu nebyl zatím použit. Elektroměry a centrála jsou propojeny datovým kabelem (linkou RS485, port COM2) pro přenos dat z elektroměrů a zprostředkovaně také ze všech dalších měřidel poskytujících jen pulzní signály.\nV pomocném rozvaděči v kotelně je umístěn vzdálený komunikační modul VMU-M EM, současně s dalším modulem VMU-P EM pro měření dalších dvou teplot (teplota teplé vody v zásobníku a teplota okruhu solárního kolektoru). Dále je zde použit výstupní reléový modul VMU-O EM se dvěma reléovými výstupy. Jedno relé blokuje elektrický ohřev teplé vody v zásobníku, pokud je dosažena nastavená teplota a druhé relé je využito jako časové blokování elektrického ohřevu v určitých denních hodinách, aby byla zachována priorita ohřevu solárním kolektorem. Pomocný rozvaděč, s komunikačním vzdáleným modulem VMU-M EM a centrála VMU-C EM v hlavním rozvaděči jsou vzájemně propojeny datovým kabelem (linkou RS485, port COM1).\nK centrále VMU-C EM je připojen datový kabel UTP jako přípojka k místní síti LAN, která zabezpečuje připojení centrály na Internet a současně slouží pro přístup uživatelů k web-serveru.


CYKLOTRASA: Z Mimoně až k Chrastenskému vodopádu - Českolipský deník\nCYKLOTRASA: Z Mimoně až k Chrastenskému vodopádu\nVětšina dnešní trasy vede po asfaltu a po rovině bez výraznějších stoupání, proto je vhodná i pro celé rodiny. Zvládnou ji i dětští cyklisté.\nChrastenský vodopád na Ploučnici. | Foto: Deník/Miloslava Kroužková\nJejí délka je 34 km a časová náročnost přibližně tři hodiny. Navíc celá oblast Podralska se vyznačuje krásnou krajinou plnou hlubokých lesů, pískovcových skal a mokřin.\nCykloputování zahájíme v Mimoni (50°3956 s. š., 14°4334 v. d.), o níž pochází první písemné zmínky z druhé poloviny 13. století. Mezi významné památky města patří Mariánský sloup na náměstí 1. máje či barokní kaple Božího hrobu. Budeme sledovat červenou turistickou značku, která nás zároveň provede po naučné stezce Ralsko. Přes řeku Ploučnice přejedeme po kamenném mostě, projedeme sídlištěm a lipovou alejí a bude nás čekat mírné stoupání k poutnímu místu a obci Vranov, kde za dětským hřištěm vjedeme na cyklotrasu 241.\nPo silnici s dorazíme do Novin pod Ralskem (50°4132 s. š., 14°4449 v. d.), kde u místní restaurace s dětským a sportovním hřištěm zahneme vpravo a po kilometru se dostaneme k technické památce v podobě Průrvy Ploučnice, přezdívané jako Pekelný jícen, Hromová rána či Čertova díra (50°4115 s. š., 14°4548 v. d.). Její délka je 150 metrů a výška tunelu šest metrů.\nVrátíme se zpět na trasu a zamíříme si to do Stráže pod Ralskem (50°4210 s. š., 14°484 v. d.), kde v ulici Mimoňská zahneme doprava a napojíme se na asfaltovou cyklostezku Ploučnice. Ta nás zavede do Hamru nad Jezerem. V případě příznivého počasí se můžeme vykoupat v Hamerském rybníku (50°42 s. š., 14°5045 v. d.), na jehož březích nalezneme koupaliště a dva kempy.\nPo cyklostezce pokračujeme k rozcestí Pod Děvínem a vydáme se doleva. Značení nás zavede k cíli naší trasy v podobě více než dva metry vysokého Chrastenského vodopádu (50˚ 4140.98 N 14˚5244.12 E) na řece Ploučnice, který vznikl v 16. století odkloněním části Ploučnice do Hamerského rybníka.\nPřímo k vodopádu se na kole dostat nelze, kousek je nutné dojít pěšky. Až se pokocháme krásou zdejší krajiny, vrátíme se zpět do Hamru na Jezeře. Před ním zahneme vlevo a cyklostezka nás zavede zpět do Mimoně. Po cestě narazíme na Černý rybník (50.689646, 14.841775) s rašeliništěm a zajímavými skalními útvary.\nChrástenský vodopád, Hamr na Jezeře, Česko\nCYKLOTRASA: Kolem rybníků až k čedičové Panské skále


Proti představení o Popelce zasáhla cenzura | Týden.cz\nProti představení o Popelce zasáhla cenzura\nPohádková Popelka čelí v současném Rusku politické cenzuře. Vicegubernátorka Kamčatky postřehla ve hře nepřípustnou narážku na nepopulární rozhodnutí úřadů zkrátit časový rozdíl, který oblast dělí od Moskvy.\nHra "Popelčina novoroční dobrodružství", sepsaná na motivy pohádky Charlese Perraulta ze 17. století a uváděná krajským divadlem pro dospělé publikum, se hrubě znelíbila první zástupkyni kamčatského gubernátora Irině Treťjakovové. Na scéně totiž král obrací běh času, aby Popelku zdržel na plesu, a v tom vicegubernátorka v hledišti postřehla drzou narážku na nepopulární rozhodnutí úřadů zkrátit časový rozdíl, který Kamčatku dělí od Moskvy.\nNa Kamčatce se loni v březnu o hodinu přiblížili metropoli. V prosinci se úřady pokusily ubrat další hodinu, ale záměr narazil na tak masové protesty, že raději couvly. Jakmile tedy na scéně král vztáhl ruku na hodiny, obecenstvo zareagovalo bouřlivým aplausem.\nPředstavení se v Petropavlovsku-Kamčatském odehrálo minulý pátek o pravoslavných Vánocích a už o den později šéfka krajské kultury nařídila řediteli divadla, aby hru neprodleně stáhl z repertoáru, samozřejmě z "technických důvodů". Podle anonymů z divadla se mluvilo o "rozněcování sociálního napětí" a "rozvracení zřízení", anebo se doporučovalo alespoň vyškrtnout pobuřující pasáž, budící "nezdravé emoce".\nHerci se však rozhodli vypochodovat před divadlo s přelepenými ústy a transparenty "Zakázáno cenzurou" a toho se prý úřady zalekly. Možná pomohlo i to, že aféru mezitím na svém blogu rozhlásil bývalý kamčatský gubernátor, který si na přešlapech svých nástupců rád smlsne. Kamčatské úřady tuto verzi událostí popírají jako "absurdní" a "nesmyslnou". Každopádně jsou ale lístky na další představení už beznadějně vyprodané.\nO redukci počtu časových pásem v nejrozlehlejší zemi světa se zhruba před rokem zmínil prezident Dmitrij Medveděv jako o kroku, který by usnadnil řízení země a povzbudil ekonomiku. Ačkoli žádné oficiální rozhodnutí "shora" nepadlo, regionální úřady se začaly předstihovat v snaze co nejvíce se přiblížit moskevskému času. To se však často nelíbí místním obyvatelům, kteří si stěžují, že přicházejí o denní svit, roste prý zločinnost i deprese.


Vážení přátelé literatury, knih a dobrého čtení vůbec. Rádi bychom Vás přivítali na stránkách našeho internetového knihkupectví. I když u nás nenajdete dřevěné police plné zaprášených knih, věříme, že naše intuitivní rozdělení knižních a dalších kategorií, tedy vlastně taková malá databáze knih, vám umožní stejně bezproblémově vyhledat knihu, dárek, hračku či hru, kterou hledáte. Místo reklamních stojanů si můžete prohlédnout naše internetové bannery, jež vás upozorní na největší novinky stejně jako na probíhající akce a soutěže. Pokud vás zajímají knižní novinky můžete se zaregistrovat a pravidelně dostávat informace o vyšlých novinkách. Pevně doufáme, že se naše virtuální knihkupectví stane Vaší oblíbenou adresou při surfování po internetu. I když vybraná a koupená na internetu, zůstává kniha stále tím čím vždy byla: zábavou, vzděláním, povzbuzením a poznáním v jednom. Vždyť kniha je kulturní artefakt, který podpírá každou rozvinutou kulturu jako mohutný a pevný pilíř.\nProtože sami milujeme knihy již od útlého mládí přetvořili jsme internetové knihkupectví Beletrie.eu v moderní, přehledné a přesto jednoduché knihkupectví. Na nevelké ploše monitoru Vašeho počítače jsme schopni Vám nabídnout obrovský sortiment s více než dvěma sty tisíci tituly, které často ani v kamenném knihkupectví nenajdete. Doufáme tedy, že pro vás nákup v našem knihkupectví bude nejenom příjemný, ale i přínosný.\nVámi objednané knihy, Vážení čtenáři, dostáváte do rukou do 48 hodin od objednání. Jelikož úzkostlivě dbáme na kvalitu dodávaných knih, klademe důraz na balení, jehož technologii neustále zdokonalujeme. Navíc, Vámi objednané knihy procházejí až sedminásobnou kontrolou před tím, že vám je odešleme.\nKaždý den přibývají nové tituly, které najdete v novinkách u každé kategorie.


Peklo v syrském Aleppu. Naděje ve městě ničení a umírání | Týden.cz\nPeklo v syrském Aleppu. Naděje ve městě ničení a umírání\n01.10.2016 20:01 Reportáž\n"Týden jsme se vůbec nezastavili," unaveně si mne oči Ibrahim, dobrovolník takzvaných Bílých přileb, které zachraňují lidi zasypané v troskách domů. Poslední dny byly pro něj i východní Aleppo tím vůbec nejstrašnějším, co kdy zažili. A bude možná ještě hůře.\nVšechno začalo ve čtvrtek 22. září, po týdenním klidu, příměří dohodnutém Američany a Rusy během muslimského svátku Íd al-adhá. Syrské vládní síly a jejich spojenci spustili zřejmě dosud nejintenzivnější bombardování za celou válku. "Bylo to peklo. Jen v prvních třech dnech jsme zaznamenali 800 útoků všemi typy munice. Ošetřili jsme 700 zraněných a zadokumentovali smrt 259 lidí," říká Ibrahim. Cifry se ale neustále mění a v poslední zářijový den se předpokládá, že obětí je zcela jistě přes 500. Dětský fond OSN (UNICEF) uvedl, že od minulého pátku přišlo v povstaleckých čtvrtích města o život 96 dětí a dalších 233 jich bylo zraněno.\n"Toto číslo roste každou hodinu, ale ne jenom kvůli bombardování. Lidé běžně umírají jen proto, že se nedočkají odpovídající péče," vysvětluje Ibrahim. Dostat se dnes do obklíčeného města je skoro vyloučené, stejně jako se dovnitř obtížně dopravují potraviny, léky i palivo pro generátory - věci nutné k přežití. V absurditě moderní války však funguje internet, a proto se do světa dostávají šokující fotografie zraněných dětí i pacientů ležících v krvi na holé zemi. Svědci přímo z místa všechny tyto hrůzy potvrzují. "Jako bychom byli pohřbíváni zaživa," říká Firas, jeden z obyvatel Aleppa. "Jsme snad z nějakého důvodu předurčeni k tomu, abychom trpěli," dodává a jen mlhavě vzpomíná na doby před válkou. Zdají se být neskutečně daleko, jako z jiného světa.\nVálka v Sýrii trvá od poloviny července 2012. Během tohoto horkého léta se město s 2,5 miliony obyvatel rozdělilo na dvě poloviny. Západní kontroluje syrská vláda, východní pak opoziční síly. Dnes populace klesla na necelé dva miliony. Na tomto úbytku se výrazně podílí východní část, kde zůstalo asi 275 tisíc lidí.\nOd dubna 2016 bojové akce zintenzivnily poté, co vládní jednotky zesílily tlak na východní část města, přičemž se opozice snaží území udržet. Syrská armáda útočí letadly a dělostřelectvem, opozice střílí z minometů a dalšími zbraněmi. Na vše pochopitelně doplácejí civilisté.\nOd 7. července vládní jednotky východní část města zcela obklíčily. Opozice se občas pokouší blokádu prolomit, nakrátko se jí to podařilo počátkem srpna. Jinak ale město zůstává sevřené se všemi důsledky, které k tomu patří.\nZdravotnictví je asi neotřesnější stránkou života v obklíčené části města. V osmi nemocnicích pracuje 35 lékařů. Je to méně, než počet zraněných, které každou hodinu přivezou do místních nemocnic. Záchranný systém díky dobrovolníkům a extrémnímu vypětí sice funguje, leckdy však lidé stráví zasypáni hodiny pod troskami. Když se dostanou do provizorní nemocnice, je nakonec přeplněná, nejsou potřebné léky nebo nemá kdo pomoci. Nemocnice jsou navíc cílem bombardování, během minulého týdne dopadly barelové bomby a dělostřelecké granáty na tři z nich. Těžší případy tak svážejí do jediného zařízení s označením M1, které má ještě stále funkční traumatologické oddělení.\nKromě zdravotnického materiálu je velkým problémem i nedostatek potravin. Na trhu jsou k dispozici prakticky jen rýže a čočka, k tomu některé druhy zeleniny jako cukety a baklažány. Kdo to stihl, udělal si zásoby, ale ty teď vydrží průměrně měsíc. Hlavním zdrojem příjmů jsou peníze posílané příbuznými, kteří už z města odešli. Soukromí směnárníci, schopní zajistit i peněžní transfery, stále ještě fungují. V poslední době se však stává, že lidé už nemají kde brát a tak prosí o jídlo své sousedy. Voda z veřejného vodovodu bývá k dispozici jednou za deset dnů, a když teče, lidé naplní všechny možné nádoby, které doma najdou. Studna a pumpa je sice dobré řešení, ale vyžaduje elektrický generátor a palivo, jež má cenu zlata...\nI ti nejoptimističtější obyvatelé tak ztrácejí víru, že mezinárodní společenství vůbec dokáže něco vyřešit. I když minulý týden už zazněla silná slova i od politiků. "V Aleppu je to horší než na jatkách," prohlásil šéf OSN Pan Ki-mun. Francouzský ministr zahraničí Jean-Marc Ayrault chce rezoluci Rady bezpečnosti OSN nařizující zastavení palby: "Syrský režim za podpory Ruska a Íránu je v totální válce proti svému lidu," cituje ho agentura AFP. Jenže jakákoli rezoluce vázne právě na vetu Ruska.\nAmeričané se poměrně opatrně snaží dotlačit jeho postoj ke změně. Jedním z posledních kroků byla hrozba ministra zahraničí USA Johna Kerryho jeho ruskému kolegovi Sergeji Lavrovovi přerušením kontaktů. Moskva však stále opakuje, že Američané podporují džihádisty, konkrétně že neoddělili Frontu dobytí Sýrie (bývalá an-Nusrá, která se zřekla kontaktů s al-Kajdou, na niž byla dříve navázána) od ostatních opozičních skupin: "Máme stále více důvodů věřit, že od samého počátku tu byl plán ušetřit an-Nusru a udržet tuto skupinu pro případ B nebo pro druhé stadium, kdy nadejde doba pro změnu režimu," řekl Lavrov. Američané pro to mají svoje vysvětlení, podle nich ruské a syrské nálety ženou umírněné opoziční síly pod stále větší tlak: "Jsou naháněny do náruče extremistů a musejí s nimi bojovat bok po boku, "říká mluvčí amerického ministerstva zahraničí Mark Toner.\nLidé v Aleppu však čekají na konkrétní akci, slova jim nepomůžou. "V této části města jsem se narodil, oženil jsem se tu, strávil jsem tady nejlepší léta svého života," vypočítává Munther, mladík žijící na předměstí Saif Al-Dawleh. V koutku duše věří, že bombardování a obklíčení jednoho dne skončí: "Žijeme takto už roky a pořád máme odvahu a vůli tu zůstávat. I když možná vytoužený mír nepřijde hned."\n* Jak se žije v obklíčeném městě?\n* Lékaři musejí operovat za svitu mobilního telefonu, záchranáři se sami stávají oběťmi bombardování. S čím se každý den potýkají?\n* Proč lidé v Aleppu vůbec zůstávají a v co věří?\nCELOU REPORTÁŽ SI PŘEČTĚTE V NOVÉM VYDÁNÍ ČASOPISU TÝDEN, KTERÉ VYCHÁZÍ V PONDĚLÍ 3. ŘÍJNA 2016.\nAutoři reportáže: Eleanor McClellandová, Turecko, Irák, Tomáš Vlach\n(autorka působí ve společnosti Člověk v tísni)