E-kniha: Putování za vodníky - Petr Vyhlídka | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Putování za vodníky - Petr Vyhlídka\nKnihkupectví > Elektronické knihy > Ostatní > Nezařazeno > Putování za vodníky\nElektronická kniha: Putování za vodníky\nPokud by se volila nejpopulárnější nadpřirozená bytost českého folklóru a pohádek, dostal by na některé z medailových míst, ne-li přímo na vrchol, dozajista vodník. Nebýval to jen ... (celý popis)\nNebezpečně po modré\n© Petr Vyhlídka 2015 ilustrace na obálce Nøkken [Public domain] via Wikimedia\nCommons je dílem Theodora Kittelsena (1857–1914) , originál senachází ve sbírkách Nationalgalleriet v Oslu, Norsko\nSvětadíl první – Evropa, tady to známe\nRusko velké, Malé i Bílé\nBulharsko a Makedonie\nBenelux, reprezentovaný Belgií\nLitva, Lotyšsko, Estonsko, země pobaltské\nSvětadíl číslo 2 – Asie, krajina rozlehlá, takže zrychlíme\nÍrán. Vlastně Persie\nMezopotámie: Sumerové a Babylon\nArábie před islámem\nSvětadíl třetí – Severní Amerika\nOblast arktická, Eskymáci\nEastern Woodlands, čili (Kdysi) lesy východu\nSeverozápadní náhorní plošina\nStřední Amerika na jeden nádech\nSvětadíl číslo 4. – Amerika jižní\nKolumbie a Venezuela\nSvětadíl pátý, bílé ticho, čili: tudy cesta nevede\nSvětadíl šestý – Austrálie a Oceánie, samá voda\nSvětadíl sedmý, závěrečný – Afrika\nUganda, dále pak Demokratická republika Kongo\nZambie (a Zimbabwe)\nNiger, řeka i souš\nRejstřík Na úvod\nPokud by se – po vzoru Největších Čechů či anket o nejoblíbenějšího zpěváka – volila nejpopulárnější nadpřirozená bytost českého folklóru a pohádek, dostal by na některé z medailových míst, ne-li přímo na vrchol, vodník.\nMalý zelený mužíček s vypoulenýma očima, s pomačkaným cylindrem na hlavě a ve fraku, z jehož šosu kape voda. Sběratel dušiček, skladující své úlovky pod pokličkami buclatých hrníčků. Strašidlo dodnes populární, jemuž pánové Drda a Lada vlili, jako kdysi Shakespeare elfům, novou krev do žil, takže s námi vydržel i přes konkurenci bubáků modernějších a módních.\nVodník ale nebýval jen popletený pajda, mlaskající své brekeke, tvor, zírající štěněcíma očima z kaluže vody.(Ačkoliv i tak ho některé pověsti představují). Nebyl ale ani bez zbytku a odvolání zlý, aspoň ne obvykle. Potměšilý, prchlivý a nevyzpytatelný, to ano. Silný a nelítostný také.\nChoval se zkrátka jako element, který představoval.\nVoda byla nebezpečná vždycky, obyvatelé ostatních živlů mohli být divocí, nepřátelští nebo hodní, vodní bytosti bývaly prostě nesmlouvavě jiné. Ne že by se snad ve většině folklórních představitelů tohoto druhu odrážely staré zvyky a mýty, v nichž voda a nebožtíci splývali v jeden kult, spíš tu působila ona empiricky ověřená krutá nevyhnutelnost osudu. Kontrakt s ďáblem býval uzavírán na delší dobu, větrnébytosti mohly ztratit zájem, bylo možné je usmířit, a s démony hor s jejich poklady bývala spolupráce přímo žádoucí. Mnohé šlo prostě přechytračit, vodu ne. Voda je definitivní. Ať už osobně, pro člověka, jehož stáhla pod hladinu křeč, který uklouzl na břehu nebo spadl z loďky, nebo globálně při povodních. Bezmoc, která je provází si ostatně někteří sami dobře pamatujeme.\nVe známém úsloví Co peklo schvátí, víckrát nenavrátí dal by se s úspěchem zaměnit podmět za slovo Vodník, a platilo by beze zbytku, nejen jako toužebná představa.\nJak šel čas, měnil se ale vodní démon z původní pohanské personifikace živlu ve folklórní postavu. Přineslo mu to nové možnosti realizace, později i nové úlohy a nové postavení; z obávaného reprezentanta obávaného živlu, s nímž nebylozáhodno nejen diskutovat, ale už vůbec se setkat, stal sepostavou spíš znevažovanou než váženou, nástrojem msty bezmocných a pomocníkem při výchově dětí. Stalo se tak nejen jemu, mnoho nižších mytologických bytostí prošlou touž kariérou. Některé změnila k nepoznání, jiné si udrželi kontinuitu.\nMusíme pak někdy složitě pátrat, kdože se to vlastně opravdu skrývá za maskou Bílé paní (kdysi rozhodně nebývala bubákem lidského původu), u některých ale máme odpověď hbitě po ruce.\nNebo na dosah, co by do knihovny ruku natáhl, či šest písmen do vyhledávacího pole v počítači vyklepal.\nKontrolní dotaz: Kdo je tedy vodník?\nPřece individualista, obývající řeky, potoky či jezera, samotář a tak trochu misogyn. Tvor nadaný schopností měnit podobu ve zvíře vodní, ale i suchozemské, příkladně v koně (často bez spodní čelisti), v černého psa, berana, či vevodního ptáka. Ne v holuba, nedokáže se prý proměnit ve zvíře, které nemá žluč. Umí dokonale pracovat s vodou, několik kapek dokáže proměnit v povodeň, dovede umně lámat ledy.\nVe vodě je silný, ale souše mu příliš nesvědčí.\nPokud jde o vzhled, drží se vodníci krajových zvyklostí – český hastrman preferuje žlutou a zelenou kombinaci obleku (s vlhkým šosem), je k poznání podle žabích očí a bambulovitých prstů, tatranští vodníci našich sousedů jsou kupříkladu porostlí mechem.\nChcete-li se nějak zajistit, pak nejlepší ochrana protivodníkovi je převážně botanického původu: černobýl, tolita (pozor, je jedovatá) a kapradí. Výbornou ochranou je klokočí, posvěcené na Květnou neděli. Pro odchyt je pak třeba použít houžev, spletenou z devatera lýčí a barevných tkanic. Poulární lýko samo o sobě dříve platívalo jen v případěpolských topielců, ale k těm jsme ještě nedošli.\nVlastně jsme vůbec nevyrazili.\nVodní démony – ne nutně vždy v antropomorfní podobě – nalezneme po celé planetě. Ať už z důvodů, které už jsme zmínili, nebo jako ochránce, či přímo ztělesnění důležitých vodních zdrojů. Vymyslely si je, nebo aspoň vypůjčily od sousedů všechny národy. Obsadily je do mnoha příběhů,obdařily je mocí a živily rituály. Narodila se tak stvoření mocná i potměšilá, zlá i přívětivá. A zajímavá. Někdy náadně, až podezřele podobná, jindy originální.\nTak proč se za nimi nevydat?\nNevyrovnaně (leč logicky) bude první zastávka – tadomácí – delší, než ostatní, vodník, jak ho známe si to zaslouží. Stejně jako víly, vodní žínky a rusalky, i když u posledně zmíněných se dobereme pro někoho překvapivého zjištění, že vlastně nejde o slečny tuzemské.\nV druhé části obejdeme celý svět, zastavíme se tu i onde, navštívíme velké země, jakož i místa na mapě nepatrná. Ba i do minulosti si odskočíme. Jak se budeme vzdalovat od rodné hroudy, stane se naše cesta rychlejší a zastávky kratší, neboť náš průvodce – jak tímto přiznává, je osobou zbrklou a neustále spěchající.\nA také mu o cizích končinách chybí příslušné vědomosti.\nSmíříte-li se s tím, netřeba se už ničeho jiného obávat.Nečeká nás nijak náročná cesta, a to ani v přenesenémvýznamu. Složité teorie mineme s přivřenýma očima, abychom se v nich nezačali topit, k tomu nám stačí všechna ta vodakolem.\nVyhneme se, pokud to půjde, moři a jeho obyvatelům – slané a sladké vody jsou dva naprosto odlišné biotopy i z hlediska bubákologie a věd příbuzných. Jen tehdy, bude-li to nutné (například z titulu dohledu nad oběma typy vodstva, anebo proto, protože se průvodci zalíbí cákat se chvíli napobřeží oceánu) mořské potvory a netvory vzpomeneme.\nKaždý výlet někde začíná a většinou začíná doma.Nebudeme tedy potřebovat žádný cestovní prostředek vyjmavlastních nohou či linkové dopravy. Ani tropické helmy, anoraky, opalovací krém s vysokým faktorem, kanystr s ověřenou vodou, železnou zásobu konzerv, kompas, knížečku konverzace příslušného jazyka, očkování, pojištění, pas,harpunu, nabitou pušku nebo nabitou úvěrovou kartu, rukavice, šály, patery plavky, zkrátka si vystačíme s týmž, co sebou vezeme třeba na Karlštejn.\nJak jsme si připomenuli v úvodu, tuzemské vodní plochy i toky obvykle obývají vodníci. Ať už jsou to velké apověstmi opředené řeky Vltava, Labe, či Dyje, nebo úzké a mělké potoky (a všechno průtokem mezi zmíněnými póly), horská jezera i studánky.\nNebo rybníky. Známé jihočeské jezerní oblasti Třeboňsko a Českobudějovicko kdysi nebyly jedinými – na Pardubicku mělo budování umělých vodních nádrží tradici starší a svého času byla tamní rybniční soustava větší. Na severní Moravě to byl především Jiří Tunkl z Brníčka a na Zábřeze, kdo na svém velkém a rozsáhlém panství zakládal množstvírybníků, až se mu kapr dostal do rodového znaku. A sám Tunkl do pověstí, v nichž po smrti zapřažen do pluhu a veden čertem rozorává hráze. Podobně jako Jakub Krčín na Třeboňsku.\nNás však duchové – aspoň v tuto chvíli – nezajímají.Chceme vodníky.\nTo základní o českém hastrmanovi už víme. À propos, to jméno, hastrman... Nezakrývá svůj původ v německém Wassermann, vodní muž, jež je výslovností českýchmluvčích nepatrně zkomoleno. Hastrman, Besrman, Vosrmon... Nejde ovšem o obyčejnou výpůjčku z nedostatku vlastních termínů, ani o jméno, které by si sebou přinesl jakopřistěhovalec. Jde o zcela záměrnou náhradu za tabuizované slovo. Nejen ďábel přiběhne, sotva zaslechne své jméno, ani vodníka nebylo radno dráždit. Proto ho staří Čechové při řeči titulovali německy, jazykem, kterému oni víceméněrozuměli, zatímco vodník ne.\nNadpřirozené bytosti vůbec nemají svá jména rády, třeba takový krkonošský Rýbrcoul, jemuž se z bezpečnostníchdůvodu říkávalo Pan Johanes. Platilo to dříve i pro lidi, vědělo se totiž, že pokud znáte něčí skutečné jméno, můžete ho (nebo to) ovládat.\nZmínili jsme čerty.\nS nimi má, podle některých pověstí, vodník společnýpůvod. Jak praví obvyklá – a oficiální – teorie, počítají se čerti od známé roztržky Stvořitele se svým prvním zástupcemLuciferem. Neúspěšný pokus o převrat skončil defenestrací – při pádu z nebeské výše nelze oblafnout fyzikální zákony, a tak se padlí andělé zaryli hluboko pod zemský povrch. Tam si založili trucpodnik zvaný peklo – odtud pak vyráželi na svět pokoušet lidstvo. Dopad některých andělů ale zmírnila voda, zůstali v ní a stali se vodníky (ti, kterým překážely v cestě pod zem skály, pak vzali za svou živnost lesních a skalních duchů). Občas se objevují i teorie jiné, na Bydžovsku se prý vodníkem stal krutý loupežník, jehož proklela jeho poslední oběť. Stejně tak se zlý baštýř od rybníka Rožmberka proměnil po smrti v černého vodníka.\nObvykle býval hastrman postavy menší než obvyklé.Přímo trpaslík, což nás přivádí k dalším z běžných jmen:Mužíček. Sdílí tuto charakteristiku s mnoha jinými nadpřirozenými tvory, kteří zůstávali s člověkem, vlastněnedaleko něho, v onom tušeném prostoru, hned za hranicí kam dohlédneme, od pohanských dob. Není to jen záležitostkonfrontace s křesťanstvím, je to problém střetu dvou kultur, bez ohledu na konkrétní náboženství.\nKromě nejznámějšího zeleného fráčku nosíval někdy šedou, jindy červenou. Zelený klobouček, zrzavé vlasy. Červená a zelená v jeho šatníku převládaly, což ovšem neznamenalo, že se nemohl obléci do něčeho méněstylového. Ale styl je styl, proto nosíval on občas a vodníčata běžně punčochy ze síťoviny. Podobně jako čert byl i on několikrát spatřen v převleku za myslivce. Byla to jistě nedůvěřivá úcta k úřadu, která mu tento vzhled v očích venkovanůpropůjčila.\nJsou i hlášení o tom, že využíval i identitu pašeráka,nabízejícího levnou kořalku, opilec se totiž snáze topí. Takto postižení (kteří přežili, ne ti, jež dostal) tvrdili, že podaný alkohol musel být začarovaný, jinak by mu tak snadnoneodlehli. Ale to už jsme nahlédli na praktiky útoku, jimž se budeme věnovat až za chvíli.\nTeď ještě pár slov ke vzhledu.\nNěkdy s koňskými kopyty, jindy s bambulovitými žaboidními prsty a vypoulenýma očima, podoba se mohla měnit. Na Bydžovsku kupříkladu popisovali vodníka s rybímišupinami místo vlasů a s drápy místo nehtů.\nJako trpaslík (nebo chlapec) s purpurovou čepicí chytával ryby a na břehu je vařil. Nebo jen tak seděl a koukal nahladinu; když ho někdo vyplašil, pak zařehtal a vrhl se do vody.\nMíval někdy v ruce proutek, jímž biblickým způsobem otevíral vodu; těžko říci, zda jde opravdu o vliv příběhužidovského exodu, či pozůstatek z doby pohanské.\nVoda, která ho prozrazovala, nemusela crčet ze šosu,některému vodníkovi odkapávala z malíčku pravé ruky, který postrádal nehet. Stejně jako u víl, jiných vodních slečen i hastrmanů cizozemských, jak ještě uvidíme, se mohla jeho moc také skrývat ve vlasech. Pochopitelně vlhkých, suché nefungovaly.\nHuhňal. Někomu jeho hlas připomínal štěkot psa nebo křik páva. U vodních démonů to není nic neobvyklého, lidé si totiž jejich projev odvodili ze zvuků samotného prostředí. A šumění prudce tekoucí nebo padající vody může vjemvzdálených lidských hlasů vyvolat.\nVodník z Dřevnice, levostranného přítoku Moravy, byl prý měkký jako vosk nebo bahno, takže se nedal přeprat. Aspoň tak tvrdili opilci, s nimiž se často pustil do křížku.\nZajímavou charakteristiku druhu zaznamenali pozorovatelé silničního provozu. Hastrmani jsou extrémně těžcí pro koně táhnoucí povoz, jehož kočí nabídl u cesty se ploužícímupocestnému svezení. Jakmile malý človíček nastoupil, mělo celé spřežení co dělat, aby vůz utáhlo.\nHovoříme-li o nadpřirozené bytosti, není bezohlednépřezírání přírodních zákonů nic divného.\nOpatrně ale s volnou fantazií. Jak upozorňuje kupříkladu Gilbert Keith Chesterton, zákony stanovené uvnitř pohádek a pověstí musí být dodržovány s až bezohlednou důkladností. Pokud slon létá, tak ať si poletuje, pak ale nemůže mítzničehonic problém překonat několik metrů širokou propast. Tato pravidla jsou stálá a neměnná, a pokud v příběhu dojde k rozporu, pak je evidentní, že se ho cestou časem kousekztratil. Nebo se k němu zatoulala část nějakého jinéhovyprávění. Tohle se dělo a děje stále.\nVraťme se k vodníkovi a jeho schopnostem.\nJak už víme, uměl měnit tvar. Pes, beran, ryba, obojživelník... Umění metamorfózy v celou řadu zvířat, ale i předmětů, jako je košík nebo kovadlina (v ní kupodivu i přes to, že železo je pro nadpřirozené bytosti škodlivé) nalezneme v celé řadě příběhů. Schopnost proměňovat se také nevztahovala pouze na něho samého, dokázal transformovat i jiné objekty živé či neživé. A dělával to. Jako ten vodník, který po vzoru středověkých šprýmařů Žita či Fausta potrestal neuctivého sedláka tím, že prohodil tvary zvířat jeho hospodářství, kachny s voly, kočku s kvočnou, králíky sholuby, přičemž všem nechal jejich původní hlasy a potřeby.\nNejčastější podoba byla ovšem podoba bílého nebočerného koně (často bez spodní čelisti). Tvrdilo se i, že vodník, jakmile se dotkne suché země, se v takového oře měníautomaticky. Proč?\nNěkdy jen proto, aby mohl škodit. Rozhazoval seno naloukách, nebo se jen pásl, proháněl se po kraji, či navštěvoval stáda řehtajících čtyřnožců na pastvinách.\nNebylo dobré neznámého koně sedlat. Jak později uvidíme, platí toto varování především na Britských ostrovech, ale i v českých pověstech se tu a tam můžeme setkat s koněm, který poté, co mu někdo vyskočí na hřbet, vyrazí rovnou do vody a jezdce utopí.\nTakovým situacím je třeba se vyhnout, a proto se lidévyhýbali i jejich náznakům v podobě neznámých koní. Byť šlo o zvířata už od pohledu silná a zdravá. Našli se ale i tací,kteří – jako sedlák z Libčan – chytali vodníky do lýkového lasa právě za účelem zisku výborného tahouna. Zmíněný pánvěděl, že v rybníce u jeho louky hastrman bydlí, proto sebou nosíval v kapse lýkový provaz. Ne pro strýčka Příhodu,dobře věděl, jak a kdy ho použít. Čekal a dočkal se, jednou na vodníka na břehu narazil, vytáhl lýko, přehodil mu ho přes krk, vytáhl ho na souš a vodní muž se okamžitě změnil ve statného, leč krotkého oře.\nInu, lidé. Daleko došli, od až nábožného strachu až ke sprostému zneužívání.\nJindy bylo chycení vodního koně pouhá sebeobrana, či dokonce prostá náhoda. Takové zvíře pracovalo mnoho let v plné síle, jen se nesmělo dostat k vodě. Většinou ovšemneoučený čeledín, nebo soucitná děvečka zvířeti napít dali, načež následovala proměna zpět v humanoidního tvora, někdy slib o bezpečí při koupání zachránci a vždy vyhrožování nedobrovolnému zaměstnavateli utopením.\nNečekaným způsobem reagoval mimochodem takový oř na hvízdnutí: padl k zemi a proměnil se zpátky ve vodníka. Aspoň v některých krajích.\nCo lidové skazky zaznamenávají a zdůrazňují, je hastrmanova značná fyzická síla. Opět souvisí se živlem; voda, ať už ve své záplavové energii, či soukromě koncentrovaná ve víru, je mocná. A voda jako médium také vodníkovi síluproůjčovala, mimo ni – pokud si nezajistil průběžné udržování humidity vlhkými vlasy, či šosem – byl téměř bezbranný. Devět much by ho přepralo, praví lidová moudrost. A potvrzuje to kupříkladu příběhem od Mělníka, kde se vodník z rybníka Konšel rád prával s tamními kluky, a to s různými výsledky. To hastrman z Chlumeckého rybníka se pustil do křížku s pasáky jen jednou – a dostal naloženo tak, až musel utéct do vody, která se zbarvila jeho krví.\nNeporazitelný ale nebýval hastrman ani pod hladinou.Musel však na něho vyrukovat zkušený bojovník, zaříkávač, nebo někdo s letitou praxí v zápase s nadpřirozenými tvory.\n„Půjdou-li na hladinu bílé bubliny, bude to dobré. Červené – to jsem to prohrál,“ říkávali v pověstech takoví hrdinové, když vstupovali na nepřátelské území, ať vodníka vyhnat, vytáhnout ven, nebo jen přinést něco, co odnesl. A protože pověsti v takovém případě obvykle oslavují vítěze, bublá to bíle a bubák bývá po tuhém boji přemožen.\nČtenáři díla Jiráskova a návštěvníci divadel znají některé vodníky i po jménech. Michala a Ivana, zelené mužíky ze hry Lucerna. Jsou to ovšem – protože Jirásek poctivěvytěžoval folklor, nevymýšlel si – jména opravdová. Taktozačasté v pověstech lidé hastrmany oslovovali: v Čechách Michale, na Moravě Ivane; manželka se pak obvykle jmenovala Sára.\nPojmenováním často Zlo, nebo Nebezpečí oslabujeme, a člověčí jména obávaných bytostí naznačují, že vodník nebýval jen nebezpečným protivníkem. Byl také užitečným, ne-li nezbytným partnerem v profesích, které s jeho živlem souvisely. Pro rybáře, voraře a vůbec lidi od vody – pokud prokazovali patřičnou úctu mokrému prostředí – byl užitečným pomocníkem či patronem. Takovým lidem, kteří vlastně patřili do jeho sociálního okruhu, půjčoval peníze (ne na lichvářský úrok, ale poctivě), chodil na svatby a dával dary, býval kmotrem jejich dětí. Vodníčata pak naopak někdy mívala v téhle funkci třeba husopasky, které si z nudy povídaly se žábou a slíbily jí, netušíc s kým že to vlastněvedou monolog, že určitě půjdou za kmotry jejím pulcům. O to pak bylo větší překvapení, když se za nějaký čas objevil vodník a žádal splnění slibu. Provedl pak návštěvníkarozestoupenými vodami do svého podvodního paláce a za službu jej i odměnil. Pověsti se totiž obvykle shodují i v tom, žeačkoliv je to tvor lstivý, zároveň poctivě drží slovo.\nDostal se i na další úroveň.\nVětšina nadpřirozených bytostí prochází třemi etapami existence: pohanskou, adaptovanou a moderní (tedy původním stavem, převzetím do pozdějšího převládajícíhonáboženského systému a přeměnou v báchorku. Tyto fáze přirozeně nemají ostré hranice, někdy některá chybí a občas se bytost rozdělí na několik nových nezávislých entit, příadně se několik starých spojí v jednu novou. Bylo by z toho dlouhé a zamotané vyprávění, a takovým se chceme vyhnout.\nVe zkratce byl tedy vodník božstvem, později démonem a nakonec skončil jako pedagogické strašidlo – tuto funkci plnil ale vždy – a pohádková figurka. Podobně jako dalšípoulární potvůrka, čert.\nRohatého (v jeho lidové, ne démonologické verzi)připomínám proto, protože podobně jako vodník se někde na pomezí druhé a třetí existence stal i představitelem trestajícíspravedlnosti.\nOčividně se inspiroval dobře známou pohádkou o rybáři a rybce, ale ve skutečnosti jde o obvyklé moralistickévyprávění o tom, že lidé nevědí, kdy mají dost.\nŽili byli kdysi v Budyni rybář a jeho žena. Chaloupku měli na spadnutí, nijak zvlášť dobře se jim nevedlo. Pracovali do úmoru, nic platné. Chudoba se jich nepouštěla.\nAž jednou zaslechl jejich stížnosti kolemjdoucí mladý muž.\n„Pomůžu vám. Nic za to nechci, jen nesmíte zapomenout na to, že jste taky bývali chudí,“ prohlásil a věnoval jimváček zlatých mincí, z něhož nikdy neubývalo.\nRázem bylo veselo. Chaloupka odkráčela ke všem čertům, manželé se z ní přestěhovali do honosného zámku. Chudoba šla ze stolu, na ten by se k plným mísám a talířům a džbánům nevešla. A neměli bychom příběh, kdyby jako zbytnou neodsunuli zbohatlíci i podmínku charity.\nAž jednou na jejich dveře zaklepal žebrající dědoušek.\nJestli by nemohl u nich v domě přespat, jen na jednu noc, podívejte se, co se žene za činu.\nNemohl, tohle je nóbl dům.\nNa to žebrák zaburácel ještě silněji, než bouře, která se proháněla po obloze, a zmizel. Přihnala se povodeň, kterázámek spláchla, a na jejích vlnách se vezl zelený mužík,hvízdající tak silně, až někdejší rybáři ohluchli a utopili se.\nJak pověsti vypráví, ač býval brán jako samotář, vedl často vodník čilý (víceméně, vzhledem povaze) sociální život. Většinou ovšem s nepříjemným dodatkem.\nV pražském Podskalí chodil místní hastrman na pivo do tamní hospody. Býval to vážený štamgast, za jeho návštěvy býval výčep plný a tržby utěšené, jen se vždy lokál popůlnoci popral a někdo přitom přišel o život.\nNikdy se nevyplácelo vodníkovi se vysmívat, jakkolivvyadal a choval se směšně. Ani si tropit posměšky z těch,kteří se ho báli. V takovém případě nemuselo hrozit jen utopení příslušného provinilce – v příběhu z Blatné si jistá těhotná žena dělala cestou kolem zámeckého rybníka legraci ze svých vystrašených společnic, až na ni samotnou vodník z rákosí vyskočil. Utekla mu, což o to, ale když po časeporodila, měl její syn na hrudi červenou skvrnu – vodníkovoznamení – a v dospělosti se v zámeckém rybníce utopil.\nPodobně představitel vlhkého živlu promočil (je tam -r-, vy nezdvořáci) hospodského od Náchoda, který jednou, když kráčel se svými dvěma přáteli po hrázi, zavolal: „Hej, vodníku, co vzkážeš kosteleckému.“\n„Pozdravení,“ ozvalo se nečekaně.\nHostinského humor nepřešel, ačkoliv reakci pochopitelně nečekal. Ale také se neobtěžoval, když už mu bylonapovězeno, v Kostelci u vody kváknout. Cestou zpět se zNáchodského rybníka vylila vlna, načež bylo skrz naskrz mokrému živnostníkovi sděleno: „Příště vzkaž.“\nPověstmi z různých krajů je potvrzena ševcovská zručnost vodníkova. Nebyla to jen představa Josefa Lady, který na svých obrázcích posazoval vodníka na vrbu, an flikuje boty; dávno před ním lidé dobře věděli, že hastrman si své parádní a nezničitelné červené střevíce vyrábí z kůží utopenýchzvířat. Taková obuv byla nezničitelná, jak potvrzují rodinnéhistorie, vyprávějící, jak dědeček kdysi vodníkovi jednu botu – právě tuhle, co mám na noze – ukradl, a jak si k ní nechal člověčím ševcem udělat druhou do páru. Ta se po nějakém čase prošla a rozedrala, což se u vodnické nepodařilo. Pořád ji v rodině máme (jen je trochu z módy).\nJiné vypravěči tvrdí, že takové vlastnosti mají pouze boty lýkové, jaké smí za život vyrobit vodník pouze jedny. A ty s nohou šťastného majitele i rostou. Ovšem pozor, dámy, ta z vás, která by nosila vodnické botky, ta se nevdá.\nNěkdy vodník prodával (nebo nakupoval, obojí v přestrojení, které stejně všichni brzy prohlédli) zboží na trzích. Mívali ho rádi, protože tam, kde obchodoval hastrman, prodávalo se hodně zboží. Občas ale, to už se přiobchodech s nadpřirozenými bytostmi stává, to nedopadlo nejlépe – parádní zelené pentle se doma ukázaly jako pouhá tráva. U Třebechovic zase kramář s vlhkým šosem každého, kdo se u jeho obchodu zdržel až přes soumrak, utopil.\nVypráví se – a to na různých místech – jak vodníkovi usekl řezník prst, když mu tento ukazoval jaké že by chtěl maso. Pro obchodníka to většinou končí utopením, a to nejen v rybníce, ale i v kaluži, ba dokonce je zaznamenána smrtnásledkem lžíce polévky. K tomuto sporu ovšem je nutno podotknout, že viníci bývali na obou stranách, jak nanepřející a xenofobní řeznické, tak i u vodníků, kteří někdy platívali dvacetníky, jež se později ukázaly jako rybí šupiny, nebo papírová kolečka).\nČímž se konečně dostáváme k tomu nejdůležitějšímu (a nejznámějšímu), co o vodníkovi víme: k lovu lidí.\nNemusel je vždy topit, někdy svou oběť uškrtil, na věci to ale nic nemění.\nVýběr kořisti není jednoznačný.\nMíval spadeno na ty, kteří mu ublížili, to už víme. Častými obětmi bývaly samozřejmě děti. Zaměřoval se na osobyosudem předurčené, jakož i sám si oběti vybíral.\nObzvláště na pozoru se měly mít šestinedělky. Jako vjiných případech a před jinými škůdci ne samy pro sebe, ale v zájmu novorozence. Existují folklorní záznamy, vyprávějící o záhadném vetřelci, tu podivné ženě, tu chlapci, kterýukradl nehlídané dítě z kolébky a utekl s ním do tůně.Doporučovalo se proto – když nebylo zbytí – ovázat na chvíli, kdy zůstane bez matčina dohledu děťátku kolem ručky růženec, matka sama pak měla mít při cestě mimo dům na hlavěmužský klobouk. Ochrana čerstvě na svět vykukujících človíčků ovšem zahrnovala celou řadu praktik a množství varování, hastrman nebyl zdaleka jediný, kdo o existenci či život dítěte usiloval.\nČlověk, který měl utonout, měl prý na čele znamení – vodník proto koupajícím nejprve zkontroloval čelo aneoznačené jedince ignoroval, nebo po zjištění přehmatu propustil.\nLíčívával pasti. Různé – dobře známé zůstaly barevné pentle, které věšíval na vrbu ve snaze přilákat na zrádně kluzký břeh parády chtivé dívky či zvědavé děti. Býval to ovšem celý sortiment drobného zboží, nejen ozdůbky.\nV rybníce u Červených Janovic kdysi tamní vodník krášlil strom na ostrově uprostřed, aby zvědavec musel přesnepřátelské území. Když tuto praktiku rodiče odhalili a na ostrov už žádné dítě neplavalo, změnil taktiku a mísil se v podobě chlapce do her na břehu. Házel klukům čepice do vody, jenže se přepočítal, žádný si pro ni neskočil. A navíc hopoznal místní mlynář a hastrmana vyhnal.\nLidé od vody, rybáři i jiné profese, kteří si za dlouhé roky vypěstovali jistou formu šestého smyslu, mnohdy věděli, kdo a kdy bude obětí; někdy dotyčného upozornili (pochopitelně bez úspěchu) jindy mlčeli, protože prozrazením by se sami ocitli na seznamu příště utopeného. Nejen v Čechách, ale i v celé Evropě i mimo ni bývalo vůbec zvykem tonoucímnepomáhat; zabraňovala tomu víra v předurčení. Je-li něčí osud utopit se, pak by byla jeho záchrana vzpourou proti Bohu.\nPři samotném aktu se hastrman neomezoval pouze na práci silných rukou, jimiž tahal plavce i neplavce pod hladinu.Nechával za sebe pracovat pasti přírodní i vytvářené. Vodní víry, například. Využíval i techniky, jako pavučina jemných a neviditelných, ale pevných sítí, které nastražoval podhladinou. A v některých krajích sám vodník určoval místa, kde je bezpečné se koupat, topil až mimo tuto zónu; to už je ovšem ukázka pozdní dokonalé aliance nadpřirozeného tvora srodiči.\nPlatil také přísný zákaz koupat se tam, kde si bubák pěstoval Vodníkovo kvítí, lekníny. Kdo měl tolik nerozumu a pokoušel se území těchto zajímavých květin prozkoumat dá mi jistě za pravdu, že šlahouny oddenků jsou bezpečně nebezpečné i bez hastrmana v blízkosti.\nSvému povolání a činnosti se nevěnoval nepřetržitě, dořával si i volna.\nDnem, kdy přenechával topení prosté přírodě, býval pátek. To obvykle jen na břehu spravoval sítě a dával se do pucu. Byl to i Den otevřených dveří, kdy bylo možno bezvstupného, tedy bez trestu, navštívit jeho podvodní říši. A když už jsme u kalendáře, vzpomeňme ještě den Sedmi bratří, což je desátý červenec – toto datum patří k velmi hrozivým, neboť vodník dle pověr na Sedmi bratrů utopí sedm lidí. Nebezpečí hrozí i těm, kdo se koupají 29. června, tedy na svatého Petra. Také na svatého Prokopa, 4. července, slaví vodník svůjsvátek a nejraději ho oslaví ziskem nějaké pěkné dušičky. Vnedobré náladě je také hastrman na jaře na Smrtnou neděli. Zatrhnout v kalendáři je vhodné i 24. srpna, (svatéhoBartoloměje podle katolíků), kdy se podle moudrých lidových pozorovatelů „jelen vymočí do vody“ a v takové směsi už se koupat nedoporučuje.\nS jedním konkrétním dnem se pojí i z dnešního pohledu trochu adrenalinová praktika: Na den svatého Jana Křtitele házívaly dívky do vody věnečky, aby si ověřily svou budoucnost. Vodník v ten den číhával pod hladinou, a taslečna, jejíž věneček ulovil, do roka a do dne, případně do sedmi let, patřila jemu a vodník si ji utopil.\nŠpatné to bývalo v poledne. Existují příběhy o hastrmanovi, který se nechal podvést tvrzením o tom, že je teprve devět a člověka neutopil, stejně jako záznamy, kde nekompromisně zabíjel. Pravda, někde si diskriminačněnevšímal o dvanácté se koupajících hochů, zatímco dívky pod vodu stahoval, a někde se říkalo, že poledního plavce ochrání lískový proutek, uříznutý před východem slunce na Velký pátek, přesto opatrně.\nPoledne bylo ovšem nebezpečné vždy, netřeba připomínat (ale stejně to uděláme) Polednici. Nejen ona, i celá řadajejích příbuzných v různých končinách světa dohlížela naposvátný a magický bod dne, kdy Slunce stojí nejvýše. V praxi ovšem takový zákaz poledních prací znamenal praktické snížení případů úpalu a úžehu a tedy i nebezpečí života.Proto zmíněná polednice přežila coby pedagogický bubák velmi dlouho.\nJe pravdou, že se ke své práci vodník poctivě přiznával.\n„Před chvílí jsem utopil mlynářovu dceru,“ říká kolemjdoucím, kteří uvěří, až když přijdou ke mlýnu a spatří, jak nebohou dívku vytahují z vody. Nebývalo zvykem, aby se hastrman vymlouval – opět to souvisí se živlem, a nezvratností osudu.\nVšichni víme, že vodník duše utopených lidí pečlivěschraňuje pod pokličkami hrníčků. Ale proč?\nPřiznáváme, že zasvěcený výklad, zahrnující prastarou víru ve Dvojníky, okořeněný špatnou interpretací dobrých přírodozpytných pozorování a podložený antropologickýmrozborem je nad naše síly. Po důvodech a smyslu ostatněnepátrali ani lidé věků minulých. Existuje zlaté pravidlo existence, podle nějž se nemá šťourat do toho, co funguje; jakkoliv je opravdu užitečné, jeho bezhlavá aplikace může vést k tomu, že zapomeneme jak to funguje, pročež nemůžeme příslušnou věc/postup/systém opravit až pracovat přestane.\nBývalo třeba zvykem sledovat kukačku či sojku v letu,protože to mělo přinést štěstí – lidé v době, jíž říkáme obrozenecká, tedy za ptáky pobíhali nejen v naivní důvěře, ale hlavně i bez vědomí toho, že podle původního zadání mají sojku sledovat až k jejímu hnízdu, aby se pokusili získat kouzelný kamínek, vhodný k hledání neviditelných pokladů. Prostě jen běhali. (Sledování kukačky mělo, či mohlo člověka přivést k hnízdům lesních včel, ale i tenhle veskrze praktický a okamžitý přínos z lidských hlav vypadl.)\nVodník prostě sbírá duše. A hotovo.\nJak už víme, byl ostatně vývojovou formou padlýchandělů, kteří totéž metodami sofitikovanějšími, včetně složité byrokracie, činili také.\nShromažďoval je v hrníčcích s pokličkami, čímž celázáležitost končila. Bylo pak v podstatě jednoduché (pokud se ke sbírce porcelánu někdo nepovolaný vůbec dostal) duše utopených vysvobodit; dělo se tak ovšem obvykle náhodou, nedopatřením či nemotorností hostů z lidské říše.\nNěkteré oběti ale čekal jiný osud.\nPřetrvává v něm stará víra v jiné světy a (v tomto případě jednosměrnou) možností je navštívit. Někdy se utopenci stávali obyvateli vodníkovy říše a děsili – v případě našich severních sousedů i topili – své někdejší, zatím živé soukmenovce. Zajímavější je pak případ utopenců zpodVyšehradské skály, zvláště pak těch, kteří takto skončili na sv. Petra a Pavla, den patronů vyšehradského kostela. Ti totiž podvodní rozsedlinou doputují dovnitř tohoto geologického útvaru, kde doplní počty tam dislokované jednotky spících rytířů, čekajících podobně jako jejich bratři ve zbrani v Blaníku i v jiných nadpřirozených posádkách na okamžik, kdy bude zemi nejhůře; vyšehradský útvar podléhá velení samotné kněžny Libuše. V těch místech se topící nešťastníci se pro tuto pověru často nedočkali pomoci, což je ovšem tabu nejen tohoto místa a nejen Čechů, je známé i z jiných končin a z dob v podstatě nedávných.\nO ochraně a boji s vodníkem padlo několik slov už vúvodu.\nČasto bývá botanického původu: černobýl, tolita, kapradí. Výbornou ochranou je klokočí, posvěcené na Květnouneděli, další rostlinou (která zažene i člověka citlivějšího nosu) je bílá cibule. Nezkonzumovaná, zakopaná u prahu. Dívkám, které se staly objektem vodníkova mužného zájmu, sedoporučovalo umýt se v heřmánku, svařeném ve svěcené vodě. Pokud to vlhkého nápadníka neodehnalo, mělo se použít kapradí a devětsil, coby účinný repelent. Vodník, vyrušený při práci na vrbě (obvykle ševcovské) byl, jako mnohořemeslníků, jež někdo vytrhne z díla, vzteklý a chtěl škodit:nepodařilo se mu to, pokud měl narušitel v ruce kopřivu.\nPomáhaly svaté symboly, ale i věci, které nás dnes mohou překvapit.\nVodník například nemohl utopit toho, kdo u sebe měldvakrát pečený chléb, nebo ho aspoň jedl, existují i záznamy o nebojácném sousedovi z Nedvědic, který se vypravil na zlého vodníka, sídlícího ve Svratce; vybavil se dvakrátpečeným pecnem a touto nezvyklou zbraní hastrmana utloukl.\nByla tu též řada různých zvyků a drobných rituálů, stejně jako varování a zákazů. Platívalo, že kdo si myje nohy azároveň u toho pije, nebo kdo při koupání jí, tak má osud ve sbírce hastrmanových dušiček jistý.\nBezpečně před vodníkem ochránilo i snědení srdce z hada, chyceného před svatým Jiří (tedy plaza odvážného akalendář nevlastnícího, neboť, jak víme, na svatého Jiří vylézají hadi a štíři). Osoby s labilnějším žaludkem spěcháme ujistit, že mají na výběr, jídelní lístek ještě obsahuje topinku, konzumovanou na Štědrý den.\nSvatý obrázek dostávaly od starostlivých matek děti, když se šly poprvé koupat. Velmi bezpečná byla i červená stužka, přivázaná na zápěstí.\nTo je velmi stará a značně rozšířená praktika, červené vlákno. V celé Evropě sloužívalo k ochraně předčarodějnicemi a zlými duchy, podobné amulety nalezneme i v Indii. Patří tedy nejspíš ke společnému indoevropskému dědictví, ba k praktikám ještě starším, neboť i v mezopotámském Babylonu bývaly dveře do domů natřené na červeno, abyodháněly zlé duchy. Proužek látky téhle barvy se na Štědrý den házel do studny, měla zabránit tomu, aby se do ní hastrman nastěhoval.\n(Pozor na krajovou specialitu, respektive jiný pohled na věc: pokud člověk, jenž má předurčeno být utopen, přece jen unikne, označí si ho hastrman červenou stužkou, aby mohl příště práci dokončit, respektive, aby se nesolidní oběťutopila později sama).\nV nouzi (případně z nedostatku představivosti) přicházela ke slovu magická trojka. Třikrát se pokřižovat a třikrát senaít vody (druhou část bychom dnes nedoporučovali), nebo si třikrát polít vodou hlavu a přehodit se pískem, to by mělo pomoci.\nKdyž bylo nejhůř, pak ve chvíli nejvyšší dokázalohastrmana, stejně jako jiná strašidla, spolehlivě zahnat kohoutí zakokrhání.\nSlunce a svítání mají nad bubáky neuvěřitelnou moc.\nLze též využít hastrmanových slabostí. Bojí se prý koček, což je zvláštní, pokud vzpomeneme na pověsti, v nichž tato zvířata používá (namísto jindy obvyklých žab) jako tahouny svého spřežení. Na druhou stranu si jistě vybavímepovídačky o medvědovi za pecí a vodnímu nenechavci, jehož zvíře pohladilo; chytrý mlynář na dotaz po původu odpověděl: To byl jen náš kocourek, a měl nadlouho klid.\nSedí-li hastrman na břehu, mohou barevné pentle, jakých jinak sám používá, také pomoci vodního muže potrápit – je jen třeba je zmuchlané hodit do vody, a on, stejně jakoměstské kachny, skočí za nimi, protože je zvědavý cože topřistálo na hladině. Zamotá se do nich, pročež nemůže konat své dílo.\nNa Moravě se při setkání s vodníkem osvědčilo zaříkání:\nKdes ty, mamono noční, byl, když sv. Jan Krista pána křtil. Pryč od vody!\nMilovníci klasického divadla jistě poznali repliku Kláskové z Jiráskovy Lucerny, dramatik ji nicméně převzal, a to v podstatě doslovně, buď z vlastní zkušenosti nebo zetnografických zápisků.\nDojde-li na nejhorší, může pomoci jednoduchá praktika. Pokud znáte jméno topeného – alespoň kolem Netolic toplatilo – můžete zavolat: Levite, pusť Františka (Karla, Josefa, dle potřeby), a hastrman přestane. I jiná slova dokázala vodníka zahnat, až vyhnat. Byla to průpovídka Moře hoří, případně Hory doly hoří, na kterou reagoval: Moje děti tam shoří! a uháněl domů.\nNeexistovala ovšem pouze sebeobrana pasivní. Člověk, znalý vhodných technik, mohl přejít do protiútoku.\nDokonalou zbraní – kromě jiného – byl proutek kočiček, posvěcených na Květnou neděli, bylo jím možno vodníka utlouct. Rozvinuté pupeny na jívě jsou mimochodem křesťanskou tradicí a tuzemskou náhražkou za palmovératolesti, jimiž vítali Ježíše v Jeruzalémě.\nDobrý útok počítá nejprve s eliminací protivníkovýchvýhod; jednou z těch vodníkových, jak už víme, je fyzická síla. Jistě máme také na paměti, že mimo své přirozené prostředí mu ji zprostředkovává vodní baterie v podobě šosu na zeleném fráčku. Stačilo tedy šos uříznout a jakmile přišel o tento zdroj potřebné vlhkosti, nedokázal se hastrman zmoci na podstatnější odpor.\nSpoutat lze vodníka pouze nespařeným lýkem, které, ač je jinak značně silný, nedokáže přetrhnout. Používalo se nejčastěji k ovládnutí hastrmana v koňské podobě; člověk tak získal neocenitelného tahouna, ale o tom už jsme hovořili.\nDruhým z běžných důvodů proč vodníka lapit, byla snaha přinutit ho k vystěhování. Jak už víme, vodní muž drží slovo, proto i přes násilím slib, se opravdu obvykle odstěhoval.\nJak se tedy vodníka zbavit trvale?\nZnáme už nekompromisní mučení suchem. Méně drastickou, ale podobně radikální metodou bylo vypuštění rybníka, v němž zelenáč bydlel. Této metody použili naříklad v Nedělištích u Hradce Králové; nádavkem ke zmizení toho, kdo ze vsi utopil několik lidí, byla ještě značná suma v zlatých a stříbrných mincích, kterou na dně nalezli. Místní vodník si ani nestačil zabalit.\nJak už víme, vydávali se někdy zaklínači do hlubin, aby hastrmana vymetli ručně. Museli být ve své práci nejenzkušení, ale i příslušně vybaveni, obvykle však používané prostředky odbývali obecnými slovy.\nVýrobní tajemství je výrobní tajemství.\nJeden takový odborník například u Světlé nad Sázavou ručně vytáhl z tamního rybníka nejen černý pokroucenýkořen připomínajícího vodního mužíčka, ale na druhý ponor i jeho manželku a tři vodníčata. Z bubínku, který vodnice ukrývala pod fěrtochem – tohle slovo mimochodem znamená zástěru, která dnes sama nemá daleko k vysvětlivkám, schválně: kdy jste naposledy nějakou zástěru viděli? – tedy z onoho bubínku vysvobodil ještě čtyři dušičky, které se coby kanárci vznesly k nebi.\nHastrmanskou rodinku pak zaklel do Krkonoš. Bylo tovyhnanství milosrdně blízké (byť vypravěči připadala talokalita vzdálená a postiženým vodníkům příliš hornatá). Často se totiž strašidla vypovídala třeba až na Sibiř.\nNěkdy spolu bojovali i dva vodníci. Podle zachovalýchpověstí ale nešlo o boj o teritorium, jak ho v dřívějších dobách vedli například lesní démoni, lesovici, nebo třeba i takoví duchové domácí. Vodník posledních staletí je bytostcharakteristikou bližší druhu homo sapiens, s jeho zvyky i zlozvyky, a pověst od Jičína, kterou zmíníme, je docela běžnou historkou bez jakýchkoliv čárů.\nPředmětem sporu byla ženská.\nJeden hastrman prostě chodil druhému za manželkou, což podváděný vyřešil ručně a stručně. Vlétl do rybníka svého soka a seřezal ho do krve.\n„Ten už mi za ženou chodit nebude,“ sdělil paknáhodnému svědkovi, když vylezl z vody, plné červených bublin.\nNepřímo a neúmyslně pomohl vodník proti jinému vodníku v pověsti o vysloužilci, který se s ním podělil oposlední tabák. Z neškodného stařečka se samozřejměvyklubala bytost schopná všemožných darů, voják si přál nabýt umění muzikantského. Dostal od hastrmana housle, na jejichž zvuk všechno tančilo.\nPřišel poté do mlýna, v němž strašilo – byl to samozřejmě malý zelený mužíček, kterého bylo zapotřebí vyhnat akterého tanec po celou noc natolik unavil, až se zařekl, že do mlýna už nevkročí. A nevkročil, dokonce slíbil, že bude topit jen v hluboké vodě.\nVoják v mlýně už zůstal a vyhrával se svým kouzelným nástrojem po okolí, až jednou, když se vracel k ránu domů, uklouzl a spadl do tůně. Dostal se tím do vodníkovi vykázaného pole působnosti a zelenáč svého někdejšího přemožitele bez dalšího také utopil. Nevystavil si ale jeho duši jako trofej v hrníčku na poličku, vysloužilec od té doby musí hrát k tanci v podvodním světě utopencům. Tanečníci pak způsobují vodní víry.\nVodníci říční se od vodníků z rybníků mnohdy lišili. Ti z řeky obývali podvodní křišťálové paláce, nacházející se v krajině bez noci a bez chladu. Je to jistě reminiscence pohanských dob, v nichž existovaly jiné světy a kouzelné říše; byla to vlastně sama krajina, do níž kdysi lidé přišli a která jim připadala – třeba i navzdory propagandistickému proslovu o „zemi rádlem nedotčené, mlékem a strdím oplývající“ – nebezpečná a cizí. Žili v ní nesrozumitelným jazykem hovořící obyvatelé podivných zvyků, mnohdy po čase přežívající v kolektivní paměti jen jako národy skřítků a víl, které naučili lidi (tedy nás) potřebným věcem a potéodešli.\nRybníky, díla lidských rukou, brány do jiných světů nehostily. (V tomto pohledu je samozřejmě charakteristické, že pokud byla nějaká současná nemovitost magicky nebezečná, pak ji postavili cizinci.) Na pomezí pak stojí pověsti o zatopených či do země propadlých městech, jejichž zvony lze tu a tam zaslechnout. Dalším zrnkem na rozhodčích vahách pak je i fakt, že – jak už víme – bývali někdyhastrmani z umělých nádrží původu člověčího. A lidé většinou straší ve svém.\nPalác v podvodním světě lidé občas navštěvovali, obvykle na pozvání. Ať coby kmotři či kmotry, nebo příbuznívodníkovy původně lidské manželky, případně za odměnu či zjistého furiantství. Málokdy to ale neskončilo přinejmenším nedorozuměním. Nejčastěji se zvědavý návštěvník podíval pod víčka do hrnečků a nevědomky tak osvobodil lapenou duši.\nI když ve vodnickém podání býval jiný svět záležitostí většinou silně individuální, občas z pověstí vyskočí cosinekonzistentního, zatoulaného ze ztracených příběhů. Jednou takovou koruptelou může být i pověst, jíž J. Košťál vČeském lidu situuje do kryptického města/místa, označovaného pouze iniciálou L. Jmenuje ovšem u vody bydlící rodinu, která zprávu podala: byli to Čermákovi, jejichž děvečka cestou z lékárny potkala skupinu lidí menšího vzrůstu, očividně cizokrajného původu, neboť všichni měli koňská kopyta.\nVodníci, jak ale víme, se ale nehoufují.\nZapomenutý národ vodních skřítků?\nMožná. Leč nedávejme fantazii přílišnou volnost a držme se faktů, v našem případě folklórních záznamů.\nS uvedeným vodním národem – ačkoliv jistě někoho takového také měl – ale nesouvisí funkce krále nad vodníky. Ta vznikla víceméně samovolně, díky mechanismu lidského myšlení. Rádi poměřujeme – vlastně to jinak ani neumíme – cizí a neznámé s vlastním. Náš mozek je zařízený na srovnávání. Protože v lidské hierarchii býval až nahoře panovník, předpokládala se existence takové funkce i v jiných společenstvích. Svého vladaře měli hadi i jiná fauna, tak proč ne vodníci? Podle tradice býval ostatně hastrman i ochráncem vodní fauny a to je role k proměně statusu vevladařský navádějící.\nExistují tedy i historky o králi vodníků moravských čičeských, příběhy někdy jen zmiňující funkci, jindy košaté, v mnohém připomínající ruskou pohádku o mořském carovi; v této staré slovanské pověsti ostatně můžeme najít jeden zkořenů pozdějších zlomkovitých informací o vladaři nad vodníky. Pravděpodobně ale nepochází přímo z oněchpradávných dob a staré domoviny, k místnímu životu ji přivedli zpět introdukcí literáti a překladatelé z původních východních zdrojů.\nKrál tuzemských vodníků je ve své podstatě okrajovázáležitost, mnohem podstatnější personou podvodního světa je paní vodníková.\nZmínili jsme se, že se často jmenovala Sára, že stála svému muži věrně při boku, že vychovávala zelené potomstvo.\nMívala zelené vlasy, uměla se proměnit ve osobu staršího roku výroby nebo žábu, často používala těchto podob, aby požádala někoho ze souše za kmotru svým dětem.\nPůvodu byla různého.\nDostáváme se do zrádně podmáčeného terénu (ať jsme styloví i v opisech) a musíme v tuto chvíli začít striktněrozlišovat, respektive vyjasnit si pojmy.\nVíla, vodní panna – a někdo tam vzadu říká: rusalka.\nNebo aspoň nebývala, až do doby relativně nedávné.\nV pohanském dávnověku a v prvních křesťanských letech šlo o tři naprosto odlišné skupiny nadpřirozených dívek. Až devatenácté století shrnulo vodní panny s vílami do jedné přihrádky, a doba následující setřela v obecném vnímání téměř všechny rozdíly. K tomu běžně dochází, a nejen unadřirozených bytostí.\nTrojí existenci jsme tu už probírali, takže si můžetepamatovat, že třetí fáze života nadpřirozené bytosti, fáze moderní, se může od původní představy lišit natolik, že z ní zůstává v podstatě jen jméno. Zahodí původ i obvyklé chování,náhradou převezme jiné od méně šťastných druhů, kteří se z lidské paměti ztratili. Někdy přijde i k zbrusu novým vlastnostem.\nNejběžnějším případem je splývání několika bytostí v jednu, tenhle jev se stává i v jazyku, když detailní členění ztratí význam. Někdy dochází k opaku – všechny lesní plody bývaly v ústech prostého lidu venkovského ještě dvě tři generace zpátky prostě jahody.\nNa následujících stránkách tedy může dojít k jistémuzmatení a nezbývá než věřit ve čtenářovu bystrou mysl.\nNež se ale podíváme dál, dokončíme návštěvu u vodníků, respektive u jejich manželek lidského původu.\nNeboť takových nebylo málo.\nStejně jako mládenci suchozemští, i ti zelení se snažilizaůsobit na slečny, lákali je a sváděli, někdy se ovšem dívka stala objektem vodníkova milostného zájmu vlastnímneuváženým chováním. Stejně jako v případě jiných nadpřirozených bytostí nesmí být totiž hastrman zavolán.\nTančila bych i s vodníkem, toto povzdechnutí opomíjené slečny je jasnou pozvánkou, stejně jako neuvážené Vdávala bych, ať by to byl třeba hastrman. Stalo se, pravda, ženeromyšlenou kletbu: Když nebudeš poslouchat, ať si těvezme vodník, vyřkla i matka dcery, toužící jít k muzice, ale na výsledku to nic nemění. O příslušnou dívku začne jevitzájem neznámý fešák, slovo dá slovo, rozvine se dlouhodobější vztah, a když slečna zjistí s kým to chodí, už bývá pozdě a je z ní mladá paní vodníková. Takového nečekaného nápadníka lze samozřejmě zahnat, ale to už jsme tu probírali.\nDruhým, pro hastrmana víceméně jistým a méně nákladným a náročným způsobem získání nevěsty bylo prostě si ji utopit.\nAť tak či tak, vodnická svatba byla bouřlivá, provázenápovodněmi. Nedoporučovalo se její chod nijak rušit, provinilci bývali utopeni.\nAčkoliv je vodník dobrý milenec, jako manžel a (pozorný) otec se projevuje až chorobnou žárlivostí. Či spíšeopatrností: pokud manželku pustí na návštěvu na souš k rodičům,pojistí si její návrat obvykle dítětem v roli rukojmího. Xenofobní manželčina matka obvykle s tak divným zetěm absolutně nesouhlasí a zakáže dceři se vrátit; končívá to pak tragicky, jak jistě znáte z Erbenovy balady Vodník.\nKrutost hastrmanova chování ovšem vyplývá znekompromisnosti živlu, který představuje, to už víme.\nNadešel čas s vodníkem se rozloučit.\nZůstáváme ale stále ještě v rodné zemi, máme před sebou návštěvu u dalších obyvatel mokrého prostředí.\nPánové vyčistit nehty a boty, oprášit znalostispolečenského chování, dámy nechť se zdrží módních připomínek,přicházíme k vodním slečnám a paním.\nVodníci, jak už bylo řečeno, slídí po nevěstách nejprve mezi vodními pannami. A vodní panna je také další celkem známé a celkem rozšířené strašidlo. Jak jsme naznačili,splynula v pozdějším folklóru s vílou, což může zavádět. Vyrávělo se také někdy, že se vílou stává rybářova dcera, která ztratila věneček. Taková pak topila mládence – na mrtvých tělech se nacházely modré pruhy na boku a stopy po prstech na šíji.\nObecně však vodní panna není víla.\nI když ta pojmenování (plus rusalka) dnes považujeme za synonymum, jde o rozličné bytosti. Rusalky jsou, pravda, taktéž obyvatelky vlhkých biotopů. ale jde o bytosti lidského původu, víly jsou dámy poněkud vznešenější a většíhozáběru. Dalo by se, s trochou fantazie, poznamenat, že víly patří k dnes neznámé (pokud vůbec existující) slovanské mytologii a k náboženskému systému, zatímco zbývající slečny folklóru. A z téhle premisy budeme nadále vycházet.\nVodní panna či vodní ženka je ve zkratce ženskýmprotějškem vodníka. Někdy se jim říkávalo bílé paní a skutečně tu nalezneme společného jmenovatele a stejné kořeny, z nichž vznešené dámy hradů a zámků vzešly. Nicméněbledost tu souvisí především s barvou kůže, oblíbená barvaoblečení je u vodopanenek průsvitně zelená. Žijí pochopitelně pod hladinou, mnohdy v křišťálových palácích, z nichžinkognito vyrážejí na vesnické zábavy.\nŘíkal průvodce: Bílá paní?\nTak si to pamatujte, ještě se vrátíme.\nNejprve ale vyřídíme rusalky, které k nám vlastně nepatří a podrobněji se jim budeme věnovat až za nějaký čas, až naše kroky dorazí na východ Evropy.\nRusalky i víly se od vodních panen odlišují původem ipovahou. A zatímco víly patří mezi bytosti nadpřirozené odnarození, rodí-li se vůbec, jsou rusalky démony lidskými, většinou dušemi nešťastných dívek, které řešily problémy v hluboké vodě. Nu, v zájmu pravdy musíme též poznamenat, že mezi utopencem a rusalkou stojí ještě mavky, ale i tyto zajímavé nadpřirozené bytosti navštívíme raději až tam, kde se o nich ví více, ve východní Evropě. V Čechách to totiž, díky časnému příchodu křesťanství a likvidaci i toho mála původních pramenů, není jednoduché. Možná naši předkové na mavky věřili, možná jim říkali jinak, a třeba je znali jenom od sousedů. Doma tedy zůstaneme u rusalek, byť se přistěhovaly právě z východu až v časech pozdních,romantických.\nVíly, to je jiná.\nZápadní Slované měli, co se týče těchto zajímavých vodních bytostí jasno. Nepoznamenané tíhou někdejšíholidského bytí, nebývaly víly většinou zlé. Neškodily, aspoň ne vědomě a programně, rotvajler od sousedů vám takyukousne ruku jenom proto, že jste ji strčili přes plot. Na rozdíl od rusalek, které, jak už bylo řečeno, o lidech věděli své a v souladu se svým původem se i chovaly.\nVíly byly nejen krásné a v rámci možností hodné, byly i pracovité a některé dokonce buď nesmírně altruistické nebo nekonečně zvědavé. Případně podléhající tělesným pudům. Žádné jiné vysvětlení pro jejich občasnou reakci napřítomnost člověka totiž neexistuje.\nŘíkávalo se, že víly i vodní panny žijí v hlubinách, vkřišťálových palácích, k nimž vedou stříbrem a zlatem vysypané cesty, přesto se kupodivu řada z nich ráda provdala za vesnického utřinosa s polorozpadlým stavením a vydojenou krávou. S hospodářstvím to potom, za jejich značnéhopřispění, šlo pěkně do kopce. Znalostí praktické meteorologie, agronomie a nadpřirozenými silami dokázaly provdané vodní paní ekonomické divy. Kouzelné workholičkynesnesly pouze dvě věci.\nPřipomenutí svého původu a neslušné zacházení.\nA protože v dobách, kdy o feminismu neměl nikdo anipotuchy, velel mrav zacházet s manželkou zostra, abynezvlčila, není se co divit, když si naštvaná a uražená vodní dáma sbalila svých pět perel a odešla nikoliv k mamince, ale zpět do svého křišťálového paláce. Potajmu se ale často vracela pečovat o děti, zanechané v otcovské výchově. Potomkové takové mesaliance nebývali mimochodem považováni zapodivné vyvržence, ba právě naopak, vyznačovali se chytrostí a výbornou pamětí. Nemuselo přitom jít jen o děti vzešlé ze svazku manželského, i víly svobodné rády potajmu odkládaly nečekané následky devět měsíců staré noci k lidem.\nNa obranu mužského pokolení a dobráků, kteří své takvýkonné manželky opravdu milovali, jenom poznamenáme, že ani každodenní snídaně do postele a nekonečné plněníšatníku posledními výkřiky módy by zřejmě nikomunepomohlo. Nadpřirozené bytosti ženského pohlaví, nejen vodní panny, ale třeba i bytosti vzdálené, příkladem budiž japonská sněžná žena yuki onna, si totiž nějakou záminku k odchodu vždy dokázaly najít.\nV jejich nekonečné a neměnné existenci jim musímepřiznat, že určitě bylo nesmírně těžké žít vedle někoho, kdo kvapem stárne a kdo milující vodní pannu dozajista za mizerných čtyřicet, padesát let opustí. A kdo jí k stáru začne věčné mládí dozajista vyčítat.\nJak uvidíme dále, je takové chování, ať ze strany mužů, toužících po exotických družkách, i nadpřirozených slečen, ohlížejících se po manželech, celkem běžné a to nejen vEvropě. A v téhle knize na ně mnohokrát narazíme.\nZpět k definici původních víl.\nRozhlédneme se při ní daleko za hranice republiky, protože jde o záležitost celoslovanskou. Přesněji především jihoslovanskou a západní; na východě byly víly kdysi taképřítomny, ale nahradily je právě rusalky. Ty sice s vílami sdílejí celou řadu atributů, v základě jde ovšem o bytosti rozdílné. Jak už víme, hlavně původem, myšleno kulturním.\nSamotné slovo víla je obestřené tajemstvím původu aobčas diskutované. Zatímco Jan Máchal někdy na přelomu devatenáctého a dvacátého století odvozoval jeho původ od kořene vel s významem hynout a poukazoval na podobná (odvozená) slova okolních národů, najmě na německé wal a od něho beroucí jméno valkýry, Zdeněk Váňa v časech mnohem pokročilejších zmínil indoevropský původ, označení dive, společné mnoha národům. Staročeské slovo se od našeho výrazu lišilo pouze krátkým i, také ovšem i aplikací: vila neidentifikovalo pouze zmíněnou nadpřirozenou bytost, ale také blázna. Původně postiženého vílí kletbou.\nNyní, pro úplnost, krátká odbočka k národům přespolním i vzdáleným. Respektive k cizím jazykům, jež je někdyzapotřebí přetlumočit do detailu.\nTermínu víla se používá především tam, kde jde o vodní bytost dívčího vzhledu (undiny, najády, maorské tapairu), případně tam, kde jde o monolitické skupiny nadpřirozených slečen (indické apsaras). Zvláštní postavení má při překladech z angličtiny, kdy se slovo fairy často převádí jako víla (druhý častý překlad je skřítek); má to souvislost s původem samotného slova; pochází z francouzštiny, do ní


Historie - ČTYŘICÁTÁ LÉTA\nDalší rozmach volejbalu v Československu tlumí druhá světová válka. V listopadu 1939 jsou uzavřeny české vysoké školy a zanikají střediska Vysokoškolského sportu. V říjnu 1941 je zrušen Sokol, slavné sokolské týmy nalézají azyl v tradičních sportovních klubech a dál sbírají protektorátní mistrovské tituly. Po skončení války dochází v březnu 1946 k rozdělení dosud společného volejbalového a basketbalového svazu na dva samostatné svazy a funkcionáři Československého volejbalového svazu (ČSVS) se podílejí na ustavení FIVB v Paříži v roce 1947. V tomto roce získávají naši volejbalisté v tomto městě titul Akademických mistrů světa a v roce 1948 v Římě první titul Mistrů Evropy. V roce 1949 hostí pražská Štvanice společné I. Mistrovství Evropy žen a I. Mistrovství světa mužů a na šampionátech získávají oba naše výběry stříbrné medaile po jediných prohrách s vítěznými celky SSSR.\nNaposledy se konají Přebory ČOS a v obou kategoriích vítězí plzeňské týmy - v mužích Sokol Plzeň V. a v ženách Sokol Plzeň I. Tento ženský tým vítězí i na svazovém Mistrovství protektorátu Čechy - Morava, v mužích získává titul Sokol Vysočany.\nS odůvodněním zapojení členů Sokola do odbojové činnosti dochází v říjnu k likvidacím této organizace, ČOS a sokolské jednoty jsou rozpuštěny a jejich majetek nacisty zkonfiskován. Slavné volejbalové týmy Sokola přecházejí do „ilegality“ pod okupanty tolerované sportovní kluby a dál sbírají vavříny na protektorátních mistrovstvích ČVBS. V mužích získává prvenství pražský SK Philips (dosud Sokol Vysočany), v ženách SK Viktoria Plzeň (kde se sešly týmy žen Sokola Plzeň I. a mužů Plzně V.).\nMistry protektorátu Čechy - Morava se v obou kategoriích stávají celky SK Viktoria Plzeň.\nV rámci finále mistrovství Čech a Moravy mužů ve Zlíně testuje tým lékařů Baťovy nemocnice tělesnou zdatnost účastníků turnaje. Zadavatelem úkolu je ČVBS s cílem vyvrátit na veřejnosti stále přetrvávající názor o malé fyzické zátěži volejbalistů a jeho víceméně jen rekreačním charakteru. Před zahájením turnaje hráči absolvují klinické vyšetření a v průběhu hry zátěžové kardiologické testy. Výsledky jsou zveřejněny až po válce s resumé, že volejbal je ve vrcholovém provedení fyziologicky stejně náročnou hrou, jako jiné kolektivní olympijské sporty. Mistrovský titul získávají muži SK Philips, v ženách obhajuje SK Viktoria Plzeň.\nReprese po atentátu na říšského protektora R. Heydricha v předchozím roce s sebou přinášejí omezení volného pohybu osob a pouze v Čechách je rozehráno mistrovství mužů formou dlouhodobé soutěže za účasti 12 nejlepších týmů. Po 7 odehraných kolech je i tato soutěž zrušena a mistrem protektorátu jsou dodatečně vyhlášeni volejbalisté SK Pardubice (Sokola Pardubice I. v ilegalitě), kteří v odehraných sedmi zápasech ani jednou neprohráli.\nJak uvedeno v deníku Mladá fronta z 29. května, první velkou volejbalovou akcí v osvobozené vlasti se stává turnaj, uspořádaný Národním tělovýchovným výborem Prahy XIV ve spolupráci s SK JAWA. V kategorii mužů vítězí AC Sparta, v kategorii žen SK Slavia. Finále obnoveného svazového Mistrovství ČSR mužů se koná v říjnu ve Zlíně (vítězem SK Philips) a žen v Prostějově (vítězem tým SK Zaměstnanci m. Prahy).\nRozhodnutím březnové valné hromady ČVBS dochází k rozdělení svazu na dva samostatné celky a ustavení Českého volleyballového svazu (dále ČVS). Dalším úspěšným krokem se stává dohoda se slovenským svazem a vznik prozatímního Československého volejbalového ústředí. V srpnu je na kurtech Sokola Královské Vinohrady sehráno první poválečné mezistátní utkání mužů ČSR - Francie, ve kterém náš výběr vítězí hladce 3:0. V předvečer utkání 26. srpna dochází k památné schůzce zástupců volejbalových svazů ČSR, Francie a Polska v zasedací síni smíchovského Staropramenu se závěrečným podpisem dohody o ustavení mezinárodní volejbalové federace FIVB.\nV dubnu se v Paříži koná ustavující kongres FIVB, mezi 14 zakládajícími národními svazy je ČVS a jeho předseda Jiří Havel se stává jedním ze dvou zástupců (viceprezidentů) P. Libauda z Francie, kongresem postaveného do čela FIVB. V rámci I. Světového festivalu mládeže a studentstva v Praze na přelomu července a srpna se koná na Štvanici mezinárodní turnaj mužů, v jehož finále se volejbalisté ČSR poprvé setkávají s týmem SSSR a prohrávají po boji 1:2 na sety. V srpnu se v Paříži konají první poválečné, v pořadí IX. Světové akademické letní hry (dále SALH), na kterých náš vysokoškolský výběr získává ve slabé konkurenci družstev Egypta, Francie a Libanonu beze ztráty setu titul Akademických mistrů světa. V říjnu absolvuje výběr mužů ČSR čtrnáctidenní zájezd do Francie a Alžíru, při kterém absolvuje 5 vítězných zápasů.\nV tomto roce dochází ke sjednocení tělovýchovy a sportu v Československu, které je po únorovém politickém puči již pod komunistickým vedením. Dosavadní tělovýchovné organizace a spolky jsou zrušeny, jejich majetek a členská základna jsou převedeny na ČOS a z ČVS se stává Ústředí odbíjené ČOS. V červenci mají Pražané možnost shlédnout atraktivní mezistátní utkání mužů ČSR - USA. Hraje se na ještě nezastřešeném Zimním stadionu pražské Štvanice a s podporou 6 tisíc diváků naši reprezentanti vítězí po boji 3:1. Podle tiskových zpráv díky lepší technice a razantnějšímu útoku. V září startují obě naše reprezentace na Balkánsko-středoevropských hrách v Sofii. Obě mají stejné soupeře v celcích Bulharska, Jugoslávie, Maďarska, Polska a Rumunska, nad kterými vítězí se ztrátou jediného setu družstva žen s Polskem. V září probíhá v Římě I. Mistrovství Evropy mužů, na kterém startuje 6 zemí a z východní Evropy překvapivě jenom naši volejbalisté. Hladce 3:0 poráží postupně Nizozemce, Portugalce, Francouze, Belgičany a Italy a získávají první titul Mistrů Evropy. V říjnu zakládá Armádní sokolský výbor ČOS v Praze výběrový Armádní tělocvičný klub (dále ATK), ve kterém jsou soustředěni nejlepší sportovci z řad vojáků základní služby a ustaven je i výběrový celek volejbalistů.\nV srpnu hostí Budapešť druhý Světový festival mládeže a studentstva, jehož součástí se po dohodě organizátorů stávají jubilejní X. SALH s volejbalovým turnajem. Startuje na něm po 5 týmech mužů a žen, naše akademické výběry získávají stříbrné medaile po prohrách s reprezentanty SSSR. Společnou premiéru I. Mistrovství světa mužů a I. Mistrovství Evropy žen hostí v září Zimní sta-dion pražské Štvanice. Početnému publiku (finálové boje sleduje 14 tisíc diváků) se představuje 10 družstev v kategorii mužů a 7 v kategorii žen. Hraje se ještě bez kvalifikací, pouze na základě došlých přihlášek a ty i v případě světového šampionátu mužů zasílají pouze evropské státy. Oba tituly získávají celky SSSR po finálových výhrách nad našimi celky: v případě mužů v poměru 3:1, v případě žen 3:0. Stínem šampionátů se stává neudělení vstupních víz jugoslávské výpravě, důvody jsou ryze politické (předchozí vyloučení Jugoslávie z mezinárodní Komunistické internacionály za „neochotu“ podřídit se diktátu SSSR) a šampionát je rozehrán až po hlasování delegátů kongresu FIVB díky převaze hlasů zástupců států tzv. lidově-demokratického zřízení, tedy již v područí SSSR.


Grand Gold Hotel - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Istanbul\nKumburgaz Mah.istanbul Cad.712/A Buyukcekmece, Buyukcekmece, Istanbul, Turecko, 34530 - Zobrazit na mapě\nGrand Gold Hotel – podrobnější informace\nIstanbul nabízí mnoho možností k ubytování, Grand Gold Hotel ale představuje tu nejlepší volbu pro hosty na služební cestě i na dovolené. Toto je ideální místo na ubytování, protože jste přímo v centru dění a můžete si tuto destinaci vychutnávat plnými doušky. Aya Kiryaki Church, Atirus Mall a další místa se nacházejí v blízkosti tohoto dobře udržovaného zařízení a dodávají mu zvláštní kouzlo.\nGrand Gold Hotel si klade za cíl poskytovat svým hostům vynikající služby a široký výběr vybavení, aby jim během pobytu nic nechybělo. Zařízení disponuje širokým výběrem vybavení a služeb, aby se i ten nejnáročnější host cítil spokojeně.\nZařízení je tvořeno 73 pokoji a z každého z nich vyzařuje příjemná atmosféra a pohoda. Díky vybavení, jako je například soukromá pláž, venkovní bazén, zahrada a další, je zaručeno, že pobyt zde bude pro vás představovat příjemně strávený čas. Pro hosty, kteří se v destinaci Istanbul chtějí ubytovat v okouzlujícím a pohodlném prostředí, může být Grand Gold Hotel tou pravou volbou.\nVšichni cestovatelé (62) Páry (33) Jednotlivci (9) Rodiny s malými dětmi (10) Rodiny se staršími dětmi (3) Skupiny (7)


pro zkaženou radost - Euro.cz\npro zkaženou radost\n23. března 2015, 00:00 - Václav Drchal\nČeši jsou mnohem sebevědomější a podávají dříve nemyslitelné žaloby kvůli nepovedené dovolené či vyhození z letadla\nLékařka V. Ž. nasedla o Vánocích 2010 s ročním synem do letadla Českých aerolinií. Jenže k rodičům na východní Slovensko neodlétla. „Už jsem seděla. Objevil se chlap a řekl: Musíte si vystoupit. Zeptala jsem se: Prosím? On ale zvýšil hlas a znovu řekl: Musíte si vystoupit,“ líčila později u soudu. Vystoupila, i když vůbec netušila proč.\nNapadalo jí leccos – že se něco stalo manželovi nebo „že došlo k záměně s nějakou stíhanou kriminální osobou“.\nTeprve později se dozvěděla, že za vše „mohl“ její malý syn – zaměstnanci aerolinií udělali chybu, když na palubu pustili pět infantů (v leteckém newspeaku děti do dvou let) místo povolených čtyř. Cítila se ponížená a uražená, a když ji společnost přesně v duchu evropských směrnic nabídla kompenzaci ve výši 275 eur, přišlo jí to nedůstojné.\nJejí právnička proto podala žalobu, ve které tvrdila, že klientka utrpěla „psychickou újmu spočívající kromě akutních psychických potíží (…) také ve snížení sebevědomí, což žalobkyni doposud traumatizuje, stresuje, a poškozuje tak kvalitu jejího života“. Za to vše lékařka žádala 240 tisíc korun, tedy právě tolik, kolik standardně dostávají pozůstalí od toho, kdo zavinil smrt jejich příbuzného. Městský soud v Praze jí však v červenci 2013 přiznal dvanáctkrát méně, tedy 20 tisíc korun.\nZkažená dovolená Ještě před několika lety by taková „americká“ žaloba nejspíš vůbec nepadla. Dnešní zákazníci jsou ale mnohem sebevědomější, nebojí se podobné žaloby podat a často i uspějí. Z lékařčina příběhu plynou pro českou realitu dva poznatky – podobnou necitlivost (či nedostatek úcty) k zákazníkovi mohou soudy chápat jako závažný zásah do soukromí a přiznat finanční satisfakci, ovšem nepůjde zpravidla o nijak horentní sumu.\n„Nejčastěji řešíme případy nároků z letecké dopravy, z oblasti zkažených dovolených a pojištění,“ říká Petr Novák ze společnosti Vaše nároky.cz, která se na podobné žaloby specializuje. Jen během posledních dvou let se na firmu podle jeho slov obrátilo přes 500 lidí, kteří chtěli po cestovní kanceláři nějakou kompenzaci za zkaženou dovolenou. Některé stížnosti se vyřídily mimosoudně, přesto však prý padlo zhruba 150 žalob. Klienti většinou žádali slevu z ceny zájezdu, objevili se však i tací, kteří chtěli peníze za způsobenou nemajetkovou újmu neboli za ztrátu radosŽaloby ti z dovolené. Většina námitek se týkala zařízení pokoje, špíny, hmyzu, hluku, zápachu, ale také špatného jídla či nedodržení programu all inclusive.\nMaminko, ještě si poležíte Podobný potenciál růstu mají zatím nenápadné pacientské žaloby, ve kterých nejde o zdraví, ale o chování lékařů. Bude jich nepochybně přibývat, přesto se nikdy nerozšíří jako klasické pacientské žaloby, a to proto, že v nich advokáti a jejich klienti hrají o daleko méně peněz. Řada doktorských hříchů není navíc tak vážná, aby soud vůbec nějakou finanční satisfakci přiznal. Zůstane proto nejčastěji u stížnosti k vedení nemocnice.\nPodle Petra Šustka z katedry občanského práva pražské právnické fakulty na žalobu nevydaly ani dva následující reálné případy.\nV tom prvním nazval rozzlobený doktor pacientku se zauzlovanými střevy „krávou“ poté, co zjistil, že neodolala a snědla čokoládovou tyčinku. V tom druhém nechali lékaři při vizitě otevřené dveře a umožnili návštěvníkům nemocnice obdivovat nahou pacientku.\nExistují však poklesky, po kterých „měkké“ pacientské žaloby padají. Jde o neoprávněné poskytnutí údajů ze zdravotní dokumentace a hlavně o léčení či jiné konání proti pacientově vůli. Nejvíc takových žalob se zatím „urodilo“ okolo porodů. „Porodnictví je pro advokáty veliká oblast, koneckonců ročně tu máme nějakých sto tisíc porodů,“ říká Šustek.\nZakládající je v tomto ohledu žaloba mladé Brňanky na jihomoravskou záchranku. Žena zavolala po domácím porodu sanitku kvůli přestřižení pupeční šňůry, lékař sice zdraví novorozeného chlapce ohodnotil nejvyšším možným Apgar skórem, přesto kvůli vágně zdůvodněným obavám o jeho život nechal matku i dítě okamžitě a pod policejní asistencí odvézt do nemocnice. Případ dostal na stůl mladý brněnský soudce Michal Ryška, který záchrance nařídil, aby se omluvila, a navíc zaplatila sto tisíc korun.\nLékaři mluvili o skandálu a o generaci starší soudcové Vrchního soudu v Olomouci poté průlomový rozsudek zrušili. Ovšem Ryška rozhodl v listopadu 2012 úplně stejně, když v odůvodnění podotkl, že v poslední době sice došlo k jistému odklonu od tradičně paternalistického vztahu lékař–pacient, mezi „zdravotníky však stále přetrvávají právním řádem již překonaná paradigmata“. Jenže vrchní soud rozsudek opět zrušil a neposlušnému Ryškovi věc sebral. Precedenční žaloba zatím stále čeká na to, jak se k ní postaví Nejvyšší a Ústavní soud. Prosincový rozsudek Evropského soudu, který jiné Češce Evě Hanzelkové přiřkl osmdesátitisícové odškodnění za to, že ji a jejího novorozeného syna hořovická porodnice dva dny bezdůvodně nuceně hospitalizovala, naznačuje, že výsledek nemusí být pro „paternalisty“ v bílých pláštích příznivý.\nRozkvět zažívají a ještě zažívat budou žaloby kvůli nepovedeným plastickým operacím. I tady ale podle Šustka existují striktní limity.\nSubjektivní hodnocení výsledku nestačí, musí se prokázat, že se lékař dopustil profesní chyby, či alespoň pacienta nepoučil o rizicích. Velmi vysokou, třistatisícovou satisfakci přiznal (zatím nepravomocně) pražský městský soud v červenci 2013 ženě, kterou lékař hezkými sliby přemluvil k výměně prsních implantátů, při operaci však jeden implantát praskl a vyteklý silikon jí zohyzdil pravý prs, což ona sama zhodnotila slovy „jako by mi tam nacpali krabici od mlíka“.\nPolicisté i podvodníci Další vzkvétající oblastí práva jsou správní žaloby. Proti rozhodnutí různých úřadů si stěžují vyhození studenti, policisté, kontrarozvědčíci, a dokonce i vězni.\nZnámé jsou žaloby policistů proti propuštění ze služby. Začínalo to zlodějíčky v uniformě, kteří v sámošce kradli alkohol či sluneční brýle, a zatím to skončilo u bývalého policejního prezidenta Petra Lessyho, který se před rokem vrátil na základě rozsudků do čela sboru, a zahájil tak měsíční schisma, kdy Česko mělo dva policejní prezidenty. Policejní nákaza se rozšířila i mezi nejvyšší státní zástupce (na soud se obrátil třeba olomoucký vrchní státní zástupce Ivo Ištvan, jeho pražský protějšek Vlastimil Rampula či šéf ústeckých žalobců Jan Jakovec), a dokonce i do řad Bezpečnostní informační služby, která musela právě před měsícem přijmout jednoho z několika vyhozených příslušníků podezřelých z podvodů při čerpání pohonných hmot. Nadějné vyhlídky Podobně nepředstavitelné byly dříve žaloby kvůli nepřijetí na vysokou školu či naopak vyloučení ze studia. Časy se ale mění a podobných žalob české soudy řešily minimálně desítku. Fakt, že dnes lze žalovat vlastně úplně všechno, dokázal šedesátník Julius Gulyás zavřený za podvody s DPH. Nejvyšší správní soud před měsícem zrušil čtrnáctidenní trest samotky, který Gulyás dostal za výměnu sprosťáren se spoluvězni. Vedení vinařické věznice se ke Gulyásovi zachovalo nespravedlivě, pokud by si však podobně stěžovali všichni čeští vězni (aktuálně jich je 19 176), správní soudy by to mohly zabalit.\nBudoucnost lze jen odhadovat. Velký nárůst ale Novák z firmy Vašenároky.cz čeká u žalob podávaných na realitní kanceláře – třeba kvůli neoprávněným provizím či nevracení rezervačních poplatků – a\nzemědělská družstva – hlavně kvůli chronické neochotě vyplácet vystupujícím členům tzv. vypořádací podíl. Další velkou agendou se podle něj stanou hromadné žaloby – na výrobce zdraví škodlivých výrobků či léků, znečišťovatele životního prostředí nebo na zaměstnavatele kvůli diskriminaci, nevhodným pracovním podmínkám či nespravedlivým výplatám. l\nPodobně nepředstavitelné byly dříve žaloby kvůli nepřijetí na vysokou školu či naopak vyloučení ze studia. Známé jsou žaloby policistů proti propuštění ze služby. Začínalo to zlodějíčky v uniformě a zatím to skončilo u bývalého policejního prezidenta Petra Lessyho\n20 tisíc Kč za drzé vyvedení z letadla 300 tisíc Kč za zohavení prsu


Informace pro začátečníky - Automaty zdarma\nRozhodli jste se hrát v internetovém kasinu a stále jsou ještě věci, které vám nejsou úplně jasné? Chtěli byste ještě předtím, než do toho vlítnete rovnýma nohama, získat pár cenných informací, které vám vstup do on-line kasina usnadní? Potom stačí pozorně sledovat tyto řádky!\nJak vybrat to nejlepší on-line kasino?\nS on-line kasiny jako by se roztrhl pytel. V současné době se jich na trhu nachází takové množství, že pro začátečníka je velice těžké mezi nimi vybírat. Hodnotné informace se však nabízejí všude kolem – nejlepší cestou k vhodnému internetovému kasinu jsou rozhodně tematické weby, za nimiž stojí lidé, kteří hazardní scéně rozumí a dobře vědí, která kasina si zaslouží největší pozornost.\nVýhodou takových míst je dozajisté také fakt, že zde najdete mnoho informací, které po prostudování udělají odborníka i z vás. Vše je zde velice pečlivě popsáno a přehledně seřazeno, nabízené bonusy jsou porovnány, VIP programy dopodrobna představeny a tak vám zkrátka nemůže nic uniknout. Přečtěte si všechny zde uvedené informace a budete v obraze.\nJak si být jistý regulérností kasina?\nSe vstupem kasina na internet a s jeho obrovským zpopularizováním vstoupila na scénu rovněž komise pro regulaci on-line kasin, která dohlíží na udělování licencí. Pakliže si pro svou hru vyberete licencované on-line kasino, nemusíte si s jeho fair play hrou dělat žádné starosti. Každé licencované on-line kasino totiž musí používat tzv. RNG systém (Random Number Generator), který zaručuje náhodné vytáčení čísel a nedává prostor žádným podvodům. Pokud hledáte licencované kasino, opět stačí porozhlédnout se například po těchto stránkách, které vám představují pouze prověřená on-line kasina.\nJak si být jistý zabezpečením kasina?\nVšechna licencovaná on-line kasina musejí vedle RNG systému používat také nejmodernější prvky zabezpečení, které se hravě vyrovnají zabezpečovacím systémům bankovních institucí nebo prodejců letenek. Do udržování vysokého zabezpečení však není kasina třeba nijak nutit – peníze, které do něj hráči vloží, jsou pro kasino jediným jeho artiklem. Pokud by o ně přišly, přišly by také o možnost vydělat.\nCo se týče zabezpečování citlivých údajů, i zde můžeme hovořit o naprosté diskrétnosti. Únik dat je zcela vyloučen, neboť boj o zákazníka na poli on-line kasin je velice tuhý a jedno jediné zaváhání kasina by zcela určitě zajistilo konec jeho existence. V době informačních technologií a internetu se zkrátka všechno rychle nese.\nKomunikace mezi vámi a on-line kasinem je zajištěná tzv. SSL protokolem (Secure Socet Layer), jež znemožňuje únik informací, které probíhají mezi vámi a on-line kasinem, ke třetím stranám. Sečteno a podtrženo – pokud si vyberete licencované on-line kasino, v žádném případě se nemusíte strachovat ani o své peníze, ani o poctivou hru a ani o únik vašich citlivých informací.\nJak se do on-line kasina zaregistrovat?\nJakmile získáte všechny důležité informace a vyberete si mezi on-line kasiny svého favorita, stačí přejít k samotné registraci, která vám umožní začít hrát. Registrace je zpravidla otázkou několika málo minut a jedná se o velice jednoduchý krok, při němž do příslušných políček vyplníte své údaje (například datum narození, adresu atd.).\nPo potvrzení registrace budete ve většině případů vyzváni k validaci vašeho účtu prostřednictvím e-mailu, který vám bude zaslán na vaši e-mailovou adresu. Jakmile tímto krokem svůj účet zprovozníte, stačí se pod svými údaji přihlásit na stránkách on-line kasina, vybrat si možnost hry ve svém prohlížeči, nebo si stáhnout kasinový software a začít hrát.\nJak do on-line kasina vložit své peníze?\nKaždé on-line kasino nabízí hned několik možností vkladu. Nejobvyklejšími způsoby jsou:\nPlatební karta – pravděpodobně nejoblíbenější vkladová metoda, která je velice snadná, rychlá a bezproblémová. K vkladu peněz prostřednictvím platební karty vám postačí vlastnit embosovanou kartu (VISA, Maestro, MasterCard), vyplnit vkladový formulář (např. číslo karty, vaše jméno, bezpečností kód), zvolit množství peněz, které chcete převést a vše potvrdit tlačítkem „vklad“. Poplatky za vklad prostřednictvím platební karty bývají obvykle nulové, výjimečně jsou však stanovena na 1-3% z objemu vkládaných peněz. A některá on-line kasina na vklad peněz platební kartou naopak dávají zajímavé bonusy.\nInternetová peněženka – velice rychlá, snadná, ale především naprosto bezpečná vkladová metoda, díky níž kasinu nemusíte poskytovat žádné údaje o vašich platebních kartách, nebo bankovních účtech. Internetová peněženka v podstatě plní roli prostředníka mezi vámi a on-line kasinem. Peníze si pošlete na svůj účet do Skrill (dříve Moneybookers), Neteller či PayPal a poté je převedete do on-line kasina.\nBankovní převod – také jde o velice bezpečnou metodu, která je však dost nepohodlná. Na převod peněz se čeká v řádech několika dnů a v drtivé většině případů je převod peněz podstatně zpoplatněn, neboť se jedná o posílání peněz do zahraničí. Problém se může vyskytnout také v tom, že některá on-line kasina nemají účty pro příjem peněz v bance, která vlastní tzv. IBAN, pročež je pro našince převod znemožněn úplně.\nJaké bonusy nabízejí on-line kasina?\nJak už jsme se zmínili na začátku, v současné době je na trhu on-line hazardních her trochu těsno a on-line kasina se proto předhánění v poskytování bonusů. Nejběžnějším bonusem je tzv. „vstupní bonus“, který je hráčům nabídnut při vstupu do kasina k jeho prvnímu vkladu peněz. Hodnota bonusu se různí, avšak obvykle se jedná o 100% navýšení do několika set dolarů/eur. Získání těchto bonusů bývá podmíněno nahráním daného počtu věrnostních bodů (protočení určitého množství peněz).\nDalším typem bonusů jsou tvz. instantní bonusy (v anglickém jazyce „no deposit bonusy“), které jsou hráčům připsány ihned po registraci, bez nutnosti vkládání peněz a plnění jakýchkoliv podmínek.\nPro časté hráče bývá nejužitečnějším bonusem tzv. reload bonus, který funguje na principu vstupního bonusu, ovšem je hráčům poskytován průběžně bez nutnosti nové registrace u kasina.\nV nabídce kasin se stále více objevuje bonus na vklad peněz určitou vkladovou metodou, obvykle platební kartou, nebo tzv. „sticky bonus“, díky němuž si hráči mohou vyzkoušet hru o skutečné peníze, ty však nakonec nelze vybrat – při splnění určitých podmínek se dají vybrat pouze peníze, které jsou vyhrány nad tuto částku.


Kypr nejsou jen velká města, který jsem se věnovala minule (http://karinsubrtova.cz/vsechny-krasy-kypru-starobyla-mesta-na-pobrezi/). Při cestování po Kypru nadete na každém kroku něco zvláštního a zajímavého – historické památky nebo krásnou nedotčenou přírodu. Dá se říct, že ať se ocitnete kdekoliv, narazíte na místa spojená s mýty nebo prvními křesťanskými svatými. Vybrala jsem některá z nich, která jsme prošli a můžeme doporučit. Popis začínám na východě a postupuji po pobřeží směrem k západu.\nAgia Napa a Cape Greco\nAgia Napa je největší turistické letovisko na Kypru. Je vyhlášená rušným nočním životem a bujarými večírky, dokonce se podle nějakého výzkumu nočního života dostal na 2. místo po Ibize, takže nic pro nás. Projeli jsme vrchem k velkému kříži u kostela a večer za tmy jsme se prošli kousek do přístavu. Zbytek dne jsme strávili prozkoumáváním nedalekého mysu Cape Greco. Do 70. let do byla jako rybářská osada nezajímavá pro turisty. To se ale změnilo odtržením severní části ostrova, kdy se z městečka stalo jedno z hlavních kyperských letovisek. Název Agia Napa v překaldu znamená svatá rokle. V 16. století zde byla objevena při lovu objevena dlouho ztracená posvátná ikona Panny Marie. Začalo se jí říkat Panna Marie z lesů a na místě nálezu vznikl benátský klášter. Jako jediný má samostatně stojící zvonici. Druhou zajímavostí je umístění částečně v podzemní jeskyni. V okolí kostela vznikla v 18. století rybářská osada, která se v podslední době rozrostla do velkého letoviska plného velkých moderních hotelů. V současnosti sem zamíří víc než půl milionu zahraničních turistů, kteří tráví dny sluněním a koupáním na okolních krásných plážích, z nichž 14 má modrou vlajku mimo jiné za čistotu vodu. Tři kilometry od města směrem na západ najdeme tu nejoblíbenější – Nissi. Návštěvníky láká neuvěřitelnám bílým pískem a příiemným vstupem do tyrkysově průzračné vody. My jsme si pobřeží prohlédli z nadhledu, od kostelíka Ágios Epiphánios, vedle kterého se nachází stará kaple se skleněnou podlahou, která chrání archeologické nálezy. Je spojena s biskupem ze Salamíny, svatým Epifanem. Kousek od něj se rozkládá tzv. sochařský park, kde se můžete toulat mezi sbírkou zajímavých současných soch.\nSměrem na východ zapracovala síla moře a větru na vápencovém pobřeží a vytvořila zde rozeklané útesy, jeskyně a skalní mosty. Můžete si pronajmout loď nebo se připojit k organizovanému výletu, ale oblast se dá prozoumat i po pevnině. Vede tu hodně značených turistických cest, já můžu doporučit procházku podél pobřeží po evropské stezce E4. Auto jsme nechali u silnice na Paralimni a sestoupili na vyhlášenou pláž Konnos. Podél pobřeží můžete využít i místní autobusovou dopravu spojující Agia Napa a Protaras. My jsme pokračovali podél pobřeží ke kostelíku Agioi Anargyroi, u které se nachází i poustevnická jeskyně. Nedaleko se nachází jeden ze skalních mostů Kamara Tou Koraka neboli Vraní oblouk, z bezpečnostních důvodů se na něj nesmí vstupovat. Nejvýchodnějším koutem Kypru je poloostrov Cape Greco neboli Řecký poloostrov, kde se nachází stejnojmenný národní park. Na konci se uvidíte výrazný maják, ale tato část patří k britské vojenské základně, takže se sem nedostanete. Můžete se ovšem vykoupat severní zátoce, které se říká Blue Lagoon, je vyhlášená i pro možnosti rybaření, šnorchlování a potápění. Vstup do vody přes ostré kameny je složitější, ale křišťálově čistá voda za to určitě stojí. Podél mořského pobřeží se dostanete až k skalní bráně nazvanou Most lásky, kde se musí políbit všichni zamilovaní, a skalním jeskyním Sea Caves, kam se s trochou opatrnosti dá sestoupit. Nebo můžete vystoupat necelých 100 metrů na výraznou skálu a podívat se na Cape Greco z výšky. V rezervaci roste mnoho druhů rostlin a najdete tu řadu ptačích druhů – ohrožené dravce i stěhovavé pěvce, oblast patří k vyhlášeným ptačím teritoriím. Bližší informace určitě získáte u návštěvnického centra, které působí velmi nenápadně, protože je zapuštěné do terénu a využívá místní stavební materiály. My jsme dorazili pozdě, takže už bylo zavřeno, ale představení mořského prostředí ve třech akváriích stojí určitě za návštěvu.\nTyto pozůstatky vesnice ležící nedaleko dálnice spojující Limasol a Nikosii jsou bezesporu nejstarší, na které narazíte na celém Kypru. Patří totiž k nejstarším neolitickým osídlením na světě, spolu se známými místy jako Göbekli Tepe, Çatal Hüyük nebo Jericho. V době neolitu (mladší doby kamenné) se z kočovných lovců a sběrečů stávali zemědělci usazení na jednom místě. Tady na svahu mírného kopce založili vesnici kolem 6800 před naším letopočtem, podle vykopávek můžeme soudit, že v ní žilo až 2 tisíce lidí. Z kamenů spojovaných blátem stavěli jednoduché oválné domy, hustě nalepené jeden na druhý, jak ukazuje dnešní rekonstrukce. Zajímavé je, že pod podlahami domů se dochaly pohřbení lidé, zatížení kamenem a jednoduchou pohřební výbavou. Díky vykopávkám, které tu probíhají od 30. let víme, co pěstovali a třeba i to, že chovali prasata a stáda ovcí a koz. Archeologický průzkum stále probíhá, takže je zatím odkryta jen část areálu, ale jeho světový význam je nezpochybnitelný. Díky tomu se stal Památkou světového dědictví pod patronátem UNESCO.\nNěkteré stavby jsou od pohledu nádherné, jiné spíše jednoduše účelové, upřednostňující válečnou strategii. To ale jejich krásu nijak nesnižuje. Přesně tento pocit má člověk u nejlépe dochovaného středověkého hradu na Kypru – Kolossi. Nachází se 14 kiometrů jihozápadně od Limasolu, kde ho v roce 1210 vybudoval rod Lusignanů, původních králů Jeruzalémského království z doby křížových výprav. Později byl darován rytířům hospitálského řádu sv. Jana z Jeruzaléma, dnes známého jako řád maltézských rytířů, v hradu sídlil jeho velmistr. Krátce patřil i do majetku druhého křižáckého řádu – templářů. Do dnesné podoby byl přebudován v polovině 15. století. Hrad je vlastně masivní trojpatrová loď, tzv. donjon, který je ukončený cimbuřím. Na čtvercovém půdorysu ční mohutné zdi s tlouškou až 2,5 metru do výšky přes 20 metrů. Vedle jednoduché hradní věže si můžete prohlédnout klenuté pozůstatky středověkého mlýna na cukrovou třtinu. Ta byla hojně pěstována na okolních nížinách a představovala úspěšný vývozní artikl. Na cukrovou třtinu zde již nenarazíte, jedna plodina přežila od středověku dodnes. Už 800 let před naším letopočtem se tu lisovalo desertní víno, kterému se říká Commandaria. Vyrábí se dodnes, je tudíž historicky nejstarší doložené podle původní receptury. Vypráví se, že bylo podáváno i na svatbě Richarda Lví srdce, která se konala na hradě v Limasolu v roce 1191. Název Commandaria získalo později podle velitelství křižáckých řádů sídlících právě v Kolossi.\nNa svahu nad krásnou pláží zálivu Episcopi asi 20 kilometrů na západ od Limassolu se nachází Kourion, jedno z nejstarších měst na Kypru. První mykénské osídlení zde stálo již ve 12. st. př. n. l., využívalo strategické polohy a výhledu do daleka. Pozdější římské Curium bylo vystavěno někdy v 2. století př. n. l., z většiny domů zůstaly jen základy, ale i tak je patrné, že to muselo být úžasné místo. Můžeme si udělat představu z rekonstruovaného řecko-římského divadla do takové podoby, že zde si zde dva tisíce diváků dnes mohou užívat koncerty a divadelní přestavení. Jeho nádherné zasazení do terénu umožňují výhled nejen na hlediště, ale také na pláž a moře v pozadí. Najdeme ho kousek pod parkovištěm u návštěvnického centra. Víme, že město zažilo největší rozkvět za římského císaře Trajána, kdy v tomto malém městkém státě žilo asi 4 tisíce obyvatel. Ve 4. století ho postihlo místo zemětřesení, dokonce dvakrát. To druhé v červenci 365 n. l. ho srovnalo se zemí. Pokud sestoupíme dolů po svahu přes příjezdovou silnici, najdeme pod moderním zastřešením pozůstatky velké římské vily, která dostala jméno Eustoliův dům. Nachází se v ní základy 30 místností spolu se soukromými lázněmi všude s krásnými mozaikami, zobrazující např. ryby a ptáky, na podlahách. Dochovaný nápis dokazuje, že Eustolio přijal křesťanství. Dále západním směrem najdete centrum původního Curia – agoru s otevřenou tržnicí, nymphaeum (budovu s třemi fontánami) a 24 žulových sloupů ohraničujících základy raně křesťanské baziliky, která nahradila původní pohanský chrám. Stojí za námahu dojít až na konec areálu ke dvěma domům s mozaikami. Jednomu se říká Dům Achilleův podle vyobrazení antického hrdiny a druhý je Dům gladiátorů. Mimo současný areál se najdete i další zajímavá místa, která ke Kourionu kdysi patřila – Apollonova svatyně, kde později sídlil zdejší biskup, a také starověký stadion.\nMístní legendy vypráví, že řecká bohyně lásky a krásy Afrodita se zrodila z mořské pěny a v lastuře ji k pobřeží přitáhli delfíni. Na souš vystoupila u tří velkých vápencových skal, které se dnes jmenují Romiova skála. Byl to bájný hrdina, který měl bránit Kypr proti Arabům tak, že házel obrovské kameny na lodě dobyvatelů. Tři největší z nich dodnes ční z azurově modré vody zdejšího zálivu. Můžete se svlažit v této křišťálově čisté vodě, která bývá často neklidná, traduje se, že pokud dokážete sedmkrát obeplout Afroditinu skálu, získáte věčné mládí a krásu. Ovšem nepoporučuje se to, protože jsou zde velmi nebezpečné spodní proudy, takže se tu několik lidí utopilo. Dnes tedy stačí namočit si zde nohy, pak omládnete o rok, pokud se vykoupete celí, omládnete dokonce o 10 let. Oblázová pláž není příliš pohodlná na opalování, ale jako určená k hledání kaminků ve tvaru srdce. Pokud ho najdete a dáte si ho pod polštář, brzy najdete i svoji osudovou lásku. Na tomto magickém místě nemůže chybět posvátný strom, na který neplodné ženy toužící po dítěti váží kousky látky, aby nepřízeň osudu prolomily. Podél pobřeží bylo vybudována několik parkovišť, ze kterých je krásný výhled na záliv. Najdete tu dokonce místo, kde jsou připraveny „rámy“ na focení.\nAvakas je nejzajímavější z několika zdejších kaňonů, které vymlely zdejší říčky směřující do moře. Zde říčka Avgas vymlela zhruba 2 kilometrový kaňon ve vápencových skalách. Cesta vede přímo korytem říčky, která vytváří malé vodopády, tůňky a zátočiny. Soutěska je místy široká jen 2 metry, nad vámi se tyčí až 30 metrů skal se spoustou zajímavých převisů, místy se stěny kaňonu nahoře sbíhají, takže vlastně vytváří zvláštní tunel. Úzkým kaňonem může pronikat slunce jen do některých částí, takže v letních dnech tu bude příjemně chladno a stín. Dostanete se sem buď od pláže Lara nebo od vnitrozemí z vesnice Pano Arodes. Soutěska dostala své pojmenování od slova abga, což znamená vejce, protože se zde nacházely ve velkém množství. V létě se z říčky stává slabý pramínek, my jsem tudy šli v zimě po deštích, kdy tudy teklo vody opravdu hodně a většina turistů cestu brzy vzdala, protože přeskakování říčky ze strany na stranu a přelézání kluzkých kamenů mohlo snadno skončit úplným promočením. I když to skončilo dobře, bahno jsme měli všude. Pokud se chcete podívat přímo do soutěsky, nezapomeňte nazout pevné boty, ať se nezraníte o ostré skály, plážové žabky opravdu nejsou ideální. V rokli roste velké množství fíkovníků, olivovníků a oleandrů, na stěnách vyrůstají kapradiny, seshora dolů visí liány, ale také mnoho enemických rostlin, které nemůže spatřit nikde jinde. Pokud chcete vidět to nejzajímavější, můžete si najmout turistického průvodce, který vás bezpečně provede.\nPokud se toužíte po klidu a poznávání nedotčené přírody, nabízí se nejzápadnější část Kypru – poloostrov Akamas. Až do roku 2000 byl uzavřen a využívala ho britská armáda. Je pojmenován podle Theseova syna Akamase, který se tu zastavil při návratu z trojské války. Nenajdete tu žádné osídlení, národním parkem vede pouze několik cest vhodných pro auta s pohonem všech kol. Lepší je ovšem hodit batůžek na záda a prozkoumat členité skalní pobřeží s mořskými tůňkami a krásnými písečnými zátočinami, zdejší husté lesy s mnoha roklemi a potůčky pěšky. Pokud budete mít štěstí, nepotkáte ani živáčka, tedy pouze jen volně se pasoucí stáda ovcí a koz. Pravděpodobně ale narazíte na některou z rostlin, které jsou kyperskými endemity, třetina z nich roste právě na Akamasu, např. překrásné orchideje.\nAfroditiny lázně jsou místem, kde se měla setkávat Afrodita se svým milencem Adonisem. Je to vlastně jezírko v jeskyni ve stínu obrovského fíkovníku. Koupel zde má navracet mládí, ale v současnosti je tu koupání zakázáno. Můžete ale zkusit využít vodu z Fontana Amorosa, pramene lásky, která zařídí, aby vaše láska byla opětována. Leží na konci nádherného zálivu Blue Lagoon, se asi 6 kilometrů od lázní po pobřežní cestě, která je součástí evropské dálkové trasy E6. Můžete vyrazit pěšky, si vypůjčit kolo nebo zkuset dojet terénním autem. Další možností je prohlédnout si poloostrov z nadhledu. My jsme vystoupali po Aphrodite Natural Trail přes ruiny Pyrgos tis Rigainas s nádherným rozložitým dubem k vrcholu Moutti tis Sotiras (370 m). Okruh celkově měří 7,5 kilometru s převýšením 350 metrů. Zhora uvidíte Blue Lagoon i celou zátoku Chrysochou Bay a město Polis Chrysochou (což v překladu znamená Město zlaté země). Město má původ v původním městském státě Marion, které tu bylo založeno v 7. stol. př.n. l. Dnes ho obklopují sady s pomerančovníky a stalo se oblíbeným místem pro německé baťůžkáře.\nA jedna zajímavost navíc:\nSkalnaté pobřeží Kypru bývá hřbitovem lodí už od starověku. Můžete se potápět k mnoha vraků, nejpopulárnější mezi potápěči je vrak Zenobie, která se potopila v roce 1979 do hloubky 16 metrů nedaleko Larnaky. Z pobřeží nedaleko Paphosu můžete vidět vrak lodi Demitrios II., která ztroskotala v roce 1998 na mělčině. Ovšem ještě zajímavější je vrak pár metrů od pobřeží nedaleko městečka Peyia, posledním osídlením na jihozápadě Kypru. Loď Edro III. plující pod vlajkou Sierra Leone ztroskotala při bouři nedávno – v říjnu 2011. Převážela náklad sádrokartonu z Limassolu na ostrov Rhodos s devítičlennou posádkou, když ji bouře uvrhla na skály u břehu. Vrak dnes leží v náklonu 11 stupňů opravdu pár metrů od pobřeží, po několika studiích byla opuštěna myšlenka na vyzvednutí, projekt se jeví jako nebezpečný. Na palubu se pochopitelně nemůže, ale i pohled ze souše působí giganticky. Na chvíli nám přestalo pršet, ale obloha si ponechala dramatické světlo, ovšem nedaleké vyhlášené pláže v Korálovém zálivu a pláž Lara, kde hnízdí mořské želvy, nám zůstaly skryty v provazcích deště.\n← Všechny krásy Kypru – Starobylá města na pobřeží\nMoje drsné japonskoalpské dobrodružství – Japonsko 2016 →


PR Články – Psaní a publikování » Čištění čalouněného nábytku za super ceny\nČištění čalouněného nábytku za super ceny\n06.05.2014 | Autor: webcomfort | Článek v Služby\nTa nejvyšší kvalita za nejlepší cenu. To je ponuka od naší úklidové firmy, které se jednoducho nedá odolat! Věnujeme se extrakčnímu čištění koberců a čalouněného nábytku. Kladete si otázku, co to vlastně to extrakční čistění jde? Tato metoda se nazývá také i metoda mokrého vysátí, a zaručuje, že Váš nábytek bude vyčištěný skutečně do hloubky. Funguje to úplně jednoduše. Profesionální stroj vhání pod tlakem mix a prostředku, který je určený na čistění. Následně během několika vteřin je ihned vysává spět. Velikou výhodou této metody, kterou oceňují i naši klienti, je vysoká šetrnost čištěného materiálů. Proto neváhejte a objednejte si profesionální čištění koberců u naší firmy ještě dnes.


David Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca cena od 178 Kč - Srovname.cz\nSrovnání cen » Knihy, filmy, hudba » Knihy » Srovnání cen Články o Recenze Napsat recenzi pro Informace o Poradna David Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca\nDavid Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca\nŠmíca - autorizovaná zpověď fotbalové legendy - Šmicer Vladimír, Hrbek David. Rozsáhlý rozhovor s Vladimírem Šmicerem se soustřeďuje na klíčové okamžiky jeho kariéry. V interview mluví Šmicer otevřeně o obdobích krizí, ale vzpomíná také na chvíle, kdy dosáhl největších triumfů. Profesionální fotbal se prolíná s ...a dál?\nProdukt David Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca neprodává žádný obchod s kamennou pobočkou. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nProdukt David Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca nemá žádný obchod skladem. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nProdukt David Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca neprodává žádný obchod s možností platby kartou. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nŠmíca - autorizovaná zpověď fotbalové legendy - Šmicr Vladimír, Hrbek David\nDo obchodu » David Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca Superknihy.cz\nDo obchodu » David Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca Megaknihy.cz\nMalý princ Šmíca - autorizovaná zpověď fotbalové legendy - Vladimír Šmicer\nDo obchodu » David Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca Dobre-knihy.cz\nVíce možností? David Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca koupíte i tady\nMalý princ Šmíca - autorizovaná zpověď fotbalové legendy - Šmicer Vladimír, Hrbek David\nDo obchodu » David Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca Bux.cz\nMalý princ Šmíca - autorizovaná zpověď fotbalové legendy - Šmicer Vladi...\nDo obchodu » David Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca Levneucebnice.cz\nMalý princ Šmíca - David Hrbek, Vladimír Šmicer\nDo obchodu » David Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca Martinus.cz\nMalý princ Šmíca - autorizovaná zpověď fotbalové legendy\nDo obchodu » David Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca Nejlevnějši knihy\nŠmíca - autorizovaná zpověď fotbalové legendy - Šmicer Vladimír, Hrbek David - 15,5x21,2\nDo obchodu » David Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca Sevt.cz\nSpecifikace David Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca\nRozsáhlý rozhovor s Vladimírem Šmicerem se soustřeďuje na klíčové okamžiky jeho kariéry. V interview mluví Šmicer otevřeně o obdobích krizí, ale vzpomíná také na chvíle, kdy dosáhl největších triumfů. ... a dál?\nPorovnat ceny David Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca\nDavid Hrbek, Vladimír Šmicer: Šmíca - parametry\nŠmíca - autorizovaná zpověď fotbalové legendy - Šmicer Vladimír, Hrbek David. Rozsáhlý rozhovor s Vladimírem Šmicerem se soustřeďuje na klíčové okamžiky jeho kariéry. V interview mluví Šmicer otevřeně o obdobích krizí, ale vzpomíná také na chvíle, kdy dosáhl největších triumfů. Profesionální fotbal se prolíná s osobním životem. Kniha Šmíca ale není vzpomínkovou knihou. Oba její aktéři, Vladimír Šmicer a David Hrbek, jdou po tématech, mluví spolu o vztazích mezi hráči v týmu, o mentální síle i slabostech, o umění postavit dobrý fotbalový tým, o fanoušcích, médiích a mnohém jiném. Výsledkem je plastický portrét Vladimíra Šmicera, který doplňují rozhovory s trenérem Karlem Brücknerem, hercem Ivanem Trojanem a sportovním psychologem Michalem Šafářem. Šmíca - autorizovaná zpověď fotbalové legendy - Šmicer Vladimír, Hrbek David od nakladatelství Fra v kategorii Osobnosti za skvělé ceny na e-shopu Knihydobrovsky.cz


Studio Warner Bros. chce natočit prequel Osvícení - filmserver.cz\nStudio Warner Bros. chce natočit prequel Osvícení\nVydáno: 31.07.2012 10:36 v sekci Novinky | Zprávy - Michala Benešovská | foto: Warner Bros. Entertainment Inc.\nCo se stalo dlouho před tím, než dorazila rodina Jacka Torrance do hotelu Overlook? Zajímalo to vůbec někdy někoho? Lidé z Warner Bros. došli k závěru, že nám to ukážou, ať už to bylo cokoliv.\nOficiálně se do nového filmu ještě studio Warner Bros. nepustilo, ale jeho mluvčí se pro LA Times vyjádřila, že dochází ze strany WB k "prozkoumávání možností případného prequelu".\nOsvícení patří mezi nejlépe hodnocené a nejoblíbenější horory všech dob, za jeho nejznámější filmovou verzí stojí velikán světové kinematografie Stanley Kubrick. Jeho působivé pojetí Kingova románu patří s nezapomenutelným výkonem Jacka Nicholsona v hlavní roli do zlatého fondu hororu.\nAni autor předlohy Stephen King na svůj majstrštyk nezapomněl a v současné době dokončuje sequel s názvem Doctor Sleep, ve kterém sleduje osudy dospělého Dannyho. Kniha má vyjít v příštím roce.\nJaký má filmový prequel potenciál? Příběh nového filmu bude předcházet Osvícení, tedy nabízí se varianta, že bychom sledovali Jackovu rodinu nějakou dobu před tím, než se přesunula do hotelu Overlook. Ale proč? Jack ještě nezešílel, Wendy zajímavá nebyla nikdy... takže zbývá jediné filmově atraktivní téma - Danny a jeho podivné schopnosti. Nebo je zde další možnost, příběh Gradyho rodiny, která hotel obývala před Torranceovými.\nNa novém snímku by mohli spolupracovat (v tom lepším případě) Laeta Kalogridis a James Vanderbilt, kteří patří k nejnápaditějším tvůrcům současnosti. Takže pokud přece jen existuje něco, co nebylo ohledně Osvícení ještě vyřčeno, byla by zde šance, že nám to právě tato dvojice zprostředkuje.\nPlánované znásilnění filmu Osvícení není bohužel ojedinělé, prequelu se dočká také Psycho a v podobě dvou seriálů Mlčení jehňátek. Nám nezbývá nic jiného než pobouřeně brblat a proklínat Hollywood, protože prequelové šílenství a snaha vysvětlovat události, které nikdy nikoho nezajímaly, brzy strhnou i další klasická díla.\nTrailer filmu Osvícení


Podvodníci cílí na seniory - Frýdecko-místecký a třinecký deník\nPodvodníci cílí na seniory\nZlatá éra podomních prodejů skončila, přesto se policie stále potýká s případy, kdy jsou na seniory tyto praktiky používány.\nPodomní prodeje a nabízení služeb jsou sice díky vyhlášce omezené, lidé by i přesto měli být opatrní. Podle policie je totiž neustále evidován zvýšený nápad majetkové trestní činnosti. A to převážně na lidech staršího věku. Senioři jsou lehkým cílem podomních podvodníků, kteří fungují nejen jednotlivě, ale i v organizovaných skupinách z Česka, Slovenska či Polska.\nMnohdy jde ale o nepoučitelnost samotných seniorů, kteří cizím lidem důvěřují a dokonce je pouští za vidinou příjemného popovídání a případného finančního či majetkové přilepšení k sobě domů. „Na takové lidi si dávám pozor a rozhodně je nevpouštím dovnitř a ani se s nimi nebavím, ode mě odejdou s nepořízenou," ví jeden z obyvatelů regionu, jak se proti těmto většinou nepolapitelným zlodějům chovat. Ve Frýdku-Místku, který je kryt vyhláškou o podomním prodeji, tato činnost víceméně vymizela. „Vyhláška funguje, nikdo takový k nám do vchodu už nechodí," odpověděl k tématu další z frýdecko-místeckých obyvatel.\nJak se v případě návštěvy podomního prodejce bránit? „Nedůvěřujte neznámým lidem, nikdy neotevírejte dveře, nevíte-li, kdo je za nimi. Zvoní-li opravář, pracovník úřadu či jiných služeb, nechte si předložit jeho průkaz a případně zavolejte na patřičný úřad nebo instituci. Nepodléhejte lákavé vidině snadného zbohatnutí a výhodných koupí, v naprosté většině jde o podvod," radí vedoucí policejního oddělení v Brušperku Kamil Václavík.