Chraňte své duševní zdraví: Jak poznat stres a jak s ním bojovat | Moje zdraví\nChraňte své duševní zdraví: Jak poznat stres a jak s ním bojovat\n8. dubna 2021 • 14:00\nKdyž se řekne duševní zdraví, myslí se tím úroveň psychické pohody, při které můžeme naplno rozvíjet svůj potenciál, produktivně pracovat a vypořádávat se s běžným životním stresem.\nV dubnu vám přineseme články o ochraně duševního zdraví a prevenci psychických onemocnění.\nStres je běžnou psychologickou i fyzickou reakcí na zátěž. Když mozek takovou zátěž zaznamená, aktivuje obranný systém. Jedná se o vývojově starý mechanismus, který původně umožňoval přežití jedince ve stavu ohrožení. Proto se někdy můžeme setkat s reakcí – útěk, nebo útok. Když zátěž nebo nebezpečí pomine, organismus by se měl vrátit do klidového stavu. Dnešní doba bohužel způsobuje to, že někteří lidé se málokdy dostanou do klidového stavu, a to může způsobovat dlouhodobé zdravotní komplikace.\nMezi základní druhy stresu patří eustres a distres. Eustres lze vnímat jako ten dobrý stres, protože představuje takovou míru stresu, která zvyšuje aktivitu organismu, pomáhá nám se soustředit a vede nás tak k lepšímu výkonu. Naproti tomu distres označujeme za ten špatný stres. Je to nadměrná, intenzivní zátěž, která má na člověka škodlivý dopad.\nProblémy se spánkem, vysoký krevní tlak\nDlouhodobý stres zhoršuje náš zdravotní stav a zvyšuje riziko vzniku dalších onemocnění, jako jsou vysoký krevní tlak, onemocnění srdce, obezita nebo cukrovka. Přetrvávající stres také může způsobovat deprese nebo vést k syndromu vyhoření. Stres poškozuje naše psychické, ale i fyzické zdraví. Z fyzických příznaků se může objevit bolest hlavy, svalů nebo bolest na hrudi. Dále nás trápí únava, problémy se spánkem a možná i snížené libido. Často se dostavují také úzkosti, pocit smutku nebo pocit zahlcení. To všechno ovlivňuje i naše chování. Mohou se objevit výbuchy vzteku, přejídání nebo naopak nedostatečné přijímání potravy. To může vést také k užívání alkoholu, cigaret nebo návykových látek, které často vyústí až v závislost.\nMůžeme stresu nějak zabránit?\nZačněte myslet pozitivně. Nejde o lehký úkol, ale pozitivní myšlení nám může pomoci se uklidnit a kontrolovat stres. Zkuste si občas říct „udělám to nejlépe, jak dovedu“ namísto „to nedokážu“.\nUdělejte si v průběhu dne pauzu, stačí klidně jen pár minut. Vyčistěte si hlavu, vypravte se na krátkou procházku na čerstvém vzduchu nebo zkuste i dechová cvičení. Někdy stačí jen vyvětrat a uvařit si svůj oblíbený čaj.\nTipy na čaje pro zklidnění a relax najdete zde.\nHledejte potěšení. Pokud se cítíte špatně, udělejte něco, co vám zvedne náladu. Pusťte si třeba svůj oblíbený film, přečtěte si před spaním knížku, povečeřte s přáteli nebo se vraťte k dlouho zanedbávanému koníčku.\n„Nevynechávejte čas, který jste si vyhradili pro svůj koníček, a to ani ve chvíli, kdy máte pocit, že nestíháte.“\nRelaxujte nejen koukáním na oblíbený seriál, ale vyzkoušejte i jógu, dechová cvičení, meditaci nebo jakýkoli jiný sport. Pomůže procházka na čerstvém vzduchu. Choďte pěšky, kdykoli je to možné, i kdybyste kvůli tomu vystoupili o pár stanic dříve při návratu domů.\nVše o józe proti stresu čtěte zde.\nVytvořte si seznam denních úkolů a plňte je. Dávejte si však realistické cíle. Stanovte si přesnou dobu, kterou denně budete trávit prací a kterou věnujete koníčkům. Pomůže vám to zjistit, co dokážete reálně za celý den stihnout, a nedostanete se tak do stresu.\nUdržujte zdravý životní styl a vyhněte se alkoholu, cigaretám i jiným návykovým látkám, které mohou situaci ještě zhoršit. Naopak vyvážená strava obsahující dostatek ovoce a zeleniny pomáhá imunitnímu systému vyrovnat se se stresem.\nJaké jsou nejčastější příčiny stresu?\nNejčastěji jde o velký tlak v zaměstnání, nemožnost kontroly nad vzniklou situací, pocit velké odpovědnosti. Příčinou mohou být také životní změny nebo pocit nejistoty.\nOdborníka vyhledejte, kdykoli budete cítit, že si o dané situaci chcete s někým promluvit. Vypravit se za ním můžete i v případě, že chcete nad danou situací získat nadhled nebo přijít na nové řešení.\nKdyž zlobí psychika: Kdy stačí jít k praktikovi a kdy je třeba psychiatr?\nPrvní otázka, kterou si musíte položit, je, zda jste ochotni terapii uhradit. Pokud ne, vaše první kroky by měly vést do ordinace praktického lékaře, který vám vystaví žádanku a doporučí, jakého odborníka vyhledat. V tomto případě sezení hradí pojišťovna. Odborníka však můžete vyhledat i sami. Obrátit se dá na psychologa, tedy absolventa psychologie, nebo psychoterapeuta, absolventa psychoterapeutickeho výcviku. Leckdy to bývá tatáž osoba. Důležité je si také uvědomit, že váš vztah k terapeutovi hraje klíčovou roli, a pokud vám daný terapeut nesedí, najděte si jiného.\nCo si zapamatovat\nMíra duševního zdraví odpovídá tomu, jak je člověk schopen se vypořádávat s běžným životním stresem. Stres může působit pozitivně a motivovat nás k lepšímu výkonu, ale dlouhodobě vede ke zdravotním komplikacím, jako je vysoký krevní tlak, cukrovka nebo obezita. Důležité je naučit se s ním pracovat – pravidelně relaxovat, rozvrhnout si čas na práci a odpočinek. Vliv má také zdravá strava, a především cvičení, které pomáhá nejen odbourávat stres samotný, ale také podporuje funkci imunity, srdce a trávicího systému. Pokud máte pocit, že si chcete o vaší situaci s někým promluvit nebo jen získat nadhled, svěřte se psychologovi nebo psychoterapeutovi. Vyhledat ho můžete sami nebo přes vašeho praktického lékaře.\nPravidelné cvičení odbourává stres, zvyšuje sebevědomí a uvolňuje endorfiny, mozkové hormony, které zlepšují náladu. Cvičení zlepšuje i spánek. Kromě toho také pozitivně působí na imunitní, kardiovaskulární i trávicí systém a posiluje jejich odolnost vůči stresu. Klíčem k úspěchu je najít cvičení, které vás baví, a dělat ho pravidelně.\nCo dělat pro prevenci, vám pravidelně připomíná i nezisková organizace Loono. O týmu mladých lékařů, studentů lékařských fakult a dalších profesionálů, kteří se aktivně zapojují do osvěty o prevenci, se více dozvíte na www.loono.cz nebo na sociálních sítích @loono.cz. Jejich činnost můžete podpořit prostřednictvím portálu Darujme.cz.\nDubnové vydání časopisu Moje zdraví • Autor: CNC\nAutor: MUDr. Martina Čermáková\nstres, psychika, psychické onemocnění, duševní zdraví, chranse\nTohle dělejte každé ráno a vylepší vám to zdraví i celý den!\nTest osobnosti: Pouhé 4 obrázky odhalí, co jste zač


Toaleta CAT IT Design modrá | Zoo-manie.cz\nToaleta CAT IT Design modrá od tohoto skvělého výrobce Cat It je k dostání online za výhodnout cenu. Nakupte si na našem e-shopu za skvělé ceny. Toaleta CAT IT Design modrá aktuálně za super cenu 843 Kč\nToaleta CAT IT Design modrá. Plastová toaleta s krytem a dvířky. Prostorná toaleta s vysokým spodním dílem a systémem, který zabraňuje protékání moči mezi vrchním a spodním dílem. Má jednoduché otvírání a zavírání pomocí posuvných pacek a vyklápěcí dvířka s vyměnitelným uhlíkovým filtrem, který zachycuje a redukuje zápachy. Držák na sáček pro použitou podestýlku dovoluje její jednodušší odstranění. Velikost: 56 x 38 x výška 48 cm.


Na nákupním rádci Heureka.cz je více než 2000 praček! Které jsou ty nejlepší? - ESTAV.cz\nNa nákupním rádci Heureka.cz je více než 2000 praček! Které jsou ty nejlepší?\nPraní špinavého prádla považujeme za samozřejmost. Většinou tak činíme až do momentu, kdy dojde k nějakým problémům s pračkou. Ani tento domácí spotřebič není nesmrtelný. Vybrat správný přitom nemusí být vůbec jednoduché.\nNa trhu se totiž nachází doslova mraky praček. Jen na známém nákupním rádci Heureka.cz je jich konkrétně 2 213. Které modely jsou nejlepší? Skutečně se jejich nákup vyplatí? Přesně na tyto otázky si odpovíme v následujících řádcích. Soustředíme se na 3 nejúspěšnější pračky.\nWhirlpool AWO/C 6304 vám pohlídá spotřebu\nJedničkou v hodnocení zmiňovaného nákupního rádce je model od společnosti Whirlpool, a to Whirlpool AWO/C 6304. Vyznačuje se hned několika inovativními funkcemi. Samozřejmostí je 6. smysl, jenž se postará o optimální využití energii pro praní, ždímání a další činnosti. Ecomonitor vám jednoznačně ukazuje, kolik energie se spotřebuje na ten či onen program. Vybrat si můžete třeba i mód pro snadné žehlení. Prádlo se při praní zkrátka méně pomačká.\nSpolehlivá pračka Samsung WD90K6400OW\nVýbornou volbou je bezesporu i předem plněný model WD90K6400OWod společnosti Samsung. Vyznačuje se silným invertorovým motorem, na který se vztahuje standardně desetiletá záruční lhůta. Vynikající je diamantový buben. Vybírat si budete moci ze spousty programů praní.\nÚzká elegantní pračka Whirlpool AWE 50510\nNejeden test praček poukazuje i na model Whirlpool AWE 50510. Jde o pračku plněnou vrchem. Díky kompaktním rozměrům vejde prakticky do jakékoli místnosti. Disponuje také 6. smyslem a spoustou inovativních funkcí.


Dezinfekční robot poprvé v akci. U svaté Anny dezinfikuje během okamžiku celý pokoj - Aktuálně.cz\nAktualizováno 20. 11. 2020 17:51\nKoronavirová pandemie přinutila lidi důsledněji dbát na čistotu a úklid, což může předcházet šíření infekcí. Ve světě s tím dnes už pomáhají i takzvaní dezinfekční roboti, kteří se používají pro čištění zdravotnických zařízení, hotelů, potravinářských provozů nebo třeba letišť. V Česku tohoto robota jako první v republice vyzkoušela na operační sálech Fakultní nemocnice u svaté Anny v Brně.\nDezinfekční robot v akci | Video: Aktuálně.cz\nJedním z největších výrobců těchto robotů je dánská firma UVD Robots. Takzvaní UVD roboti dezinfikují prostory a povrchy s pomocí ultrafialového záření. Disponují UV zářičem s osmi zářivkovými trubicemi ze speciálního skla, které propouští UV-C záření.\nBrněnská nemocnice u svaté Anny v Brně zkoušela dezinfekčního robota po dobu týdne na šesti sálech. Podle vrchní sestry centrálních operačních sálů Renaty Škrabalové se o běžný úklid po operaci postarali pracovníci, dezinfekci měl zhruba za čtvrt hodiny hotovou robot. "Pokud by to dělali lidé, ta doba by byla větší a podílelo by se na tom daleko více osob," uvedla Škrabalová.\nPodle společnosti Reamedix, která zastupuje dánského výrobce na českém trhu, je úklid v podání robota rychlejší a také účinnější než chemická dezinfekce. Firma UVD Robots jako plus dezinfekčních robotů vyzdvihuje také to, že úklidový personál díky nim nemusí být vystaven působení bakterií a virů.\nStroj za 55 000 eur (asi 1,3 milionu) zatím není v žádné nemocnici v zemi, využívají ho ale například na Slovensku a asi 2000 těchto výrobků mají také v čínském Wu-chanu, kde se covid-19 před rokem objevil.\nRobot má podobu vozíčku se vztyčenými trubkami podobnými trubkám v soláriu. Dezinfikování místnosti mu většinou zabere mezi deseti až patnácti minutami. Stroj stráví přibližně minutu až dvě v pěti nebo šesti různých pozicích, čímž se docílí maximalizace počtu povrchů, které dezinfikuje (například klika od dveří nebo klávesnice). Podle společnosti tak dokáže zničit až 99,99 procent choroboplodných zárodků.\nFakultní nemocnice u svaté Anny vyzkoušela dezinfekčního robota, o němž výrobce tvrdí, že zlikviduje 99,99 choroboplodných zárodků bakterií a virů včetně koronaviru. | Foto: Fakultní nemocnice u svaté Anny\nZařízení je dálkově řízeno a okolí skenuje pomocí takzvaných vestavěných lidarů (metoda dálkového měření vzdálenosti) a ukládá si do paměti digitální mapu. V té jsou označeny body, ve kterých se má robot zastavit, včetně doby nutné pro samotnou dezinfekci místa. Během provozu robot pracuje samostatně a pohybuje se bez zásahu člověka, po dokončení úkolu se vrátí ke své dobíjecí stanici.\nVirolog: Bezpříznakové děti jsou pro epidemiology hrozná zpráva\nZájem o testování mají i další nemocnice v ČR, robota používají také domovy seniorů nebo hotely. Brněnská nemocnice zatím o jeho nákupu podle mluvčí Dany Lipovské neuvažuje. "Pokud by nám ho společnost darovala, byli bychom rádi," dodala Lipovská.\nUVD Robots spadá pod Blue Ocean Robotics, jednu z předních světových skupin zabývajících se vývojem profesionálních robotů. Společnost sídlí v dánském Odense, kde vyrábí roboty pro zdravotnictví, pohostinství, stavebnicí a zemědělství. Firma v září představila také prvního robota na světě, který současně umožňuje zvedání pacientů a navíc pomáhá s jejich rehabilitací\nVideo: V Jižní Koreji rozváží kávu robot. Umí 60 druhů nápojů a je imunní vůči covidu\nV Jižní Korei rozváží kafe robot. Umí 60 druhů nápojů a je imunní vůči covidu | Video: Reuters\nekonomika Aktuálně.cz dezinfekce robot UV záření pacient koronavirus Dánsko Fakultní nemocnice u sv. Anny video


Testujeme ojetý Volkswagen Passat Variant 2,0 TDI Motion (2008) | TestyOjetin.cz\n27.01.2020 Jiří Soukup\nVe své kategorii je Volkswagen Passat jedním z nejprodávanějších vozů na světě. Velký úspěch slaví i u nás a v autobazarech jde o velmi oblíbený model. Především pak ve verzi kombi s motorem 2,0 TDI. Evropské automobilky nabízejí u každého typu vždycky hodně vzájemně kombinovatelných variant. U passatu konkrétně to je deset motorů, sedm stupňů výbavy a k tomu ještě možnost volby mezi několika převodovkami v závislosti na užitém motoru. Dvě základní verze karoserie jsou sedan (tady poněkud nepatřičně pojmenovaný jako Limuzína) a kombi. Druhý případ jsme měli možnost vyzkoušet.\nÚčel a kvalita\nTo jsou dva hlavní důvody, proč je passat tak oblíbený. Typické německé vlastnosti se tu sešly ve vrchovaté míře. Stupeň výbavy s označením Business je sice jen třetí nejnižší z té sedmistupňové škály, ale moc toho neschází. Sedadlo řidiče se posouvá ručně, ale opěradlo sklápí elektromotor. Klimatizace funguje dvouzonově, všechna okna se samozřejmě pouštějí rovněž elektricky.\nPříplatkový víceúčelový volant nabízí řadu tlačítek, takže počáteční orientace zejména v menu palubního počítače je obtížnější. Po chvíli však přejde systém řidiči do krve. Polohu volantu můžeme ovlivnit v obou osách, v případě nastavení co nejníž ale horní okraj věnce zakrývá pohled na důležité části stupnic budíků. Místa je uvnitř na rozdávání, žádný z cestujících rozhodně netrpí. K dispozici jsme měli vůz přestavěný na kategorii N1, tedy lehký užitkový automobil. V praxi to znamená pevnou mřížku oddělující prostor pro cestující a náklad, převahu užitečného zatížení ve prospěch nákladu a zatmavení oken u nákladního prostoru. Odměnou je možnost firem uplatnit při nákupu odpočet DPH.\nMříž – byť posuvná - samozřejmě znamená podstatné omezení, se kterým lze využít jinak velký vnitřní prostor. Konstruktéři přepážky se snažili alespoň trochu zmírnit následky středním odklápěcím otvorem, který navazuje na stejný ve středu zadního opěradla. Lyže tak protáhnete, ale kola se dovnitř nevejdou. Kdo ale nebude odečítat DPH, může mříž z ojetého vozu odstranit.\nTěsně na hraně\nŘeč je o charakteristice pérování a tlumení. U německých aut jsme zvyklí spíš na tvrdší nastavení, vozy takové velikosti se ale běžně přiklánějí víc k měkčímu. Passat je takovým kompromisem, který neurazí. Je trochu tvrdší než například srovnatelný Ford Mondeo Kombi, ale daleko měkčí ve srovnání třeba s menší octavií. Výtluky ve vozovce, koleje, retardéry v ulicích a další překážky jsou uvnitř vozu citelné víc než v některých francouzských vozidlech, kompenzací jsou jistější jízdní vlastnosti, větší odolnost naklánění v zatáčkách a velmi jistý pocit za volantem.\nK jistotě hodně přispívá také pohon všech kol. Tradičně Haldex spojkou se v případě prokluzu připojují i kola zadní nápravy a vůz rázem získává nenahraditelné vlastnosti čtyřkolky. Ty se uplatňují hlavně na sněhu a ledu, vodě i třeba posypaných zatáčkách pískem. Ve všech takových situacích přispěchá zadní náprava pomoc, méně zkušený řidič takový spásný okamžik ani nepostřehne.\nNa motor se musí od lesa\nDvoulitrový TDI s filtrem pevných částic je osvědčený agregát, výkonný a spolehlivý V testovaném voze ho doplnila šestistupňová přímo řazená převodovka a právě toto spojení přináší jistá úskalí. Segment využití optima křivek výkonu i točivého momentu je poměrně úzký a řadicí páka tak přichází ke slovu velmi často. Po městě se prakticky na šestku jezdit nedá, ale občas je jí třeba ulevit i při jízdě po dálnici. Pokud jsme tu nuceni snížit rychlost a chceme opět akcelerovat, musíme na pětku nebo dokonce čtyřku.\nNa rozdíl od jiných dieselů nesmějí klesnout otáčky pod tisíc. Někdy se stačí spodní hranici jen přiblížit a motor tvrdě zhasne, vůz sebou škubne a stojí. S tím je třeba počítat při rozjíždění a raději sešlápnout pedál plynu víc, podobně bedlivě musíme střežit otáčky i při parkování a pomalém pojíždění ve městě. Vlastnost je to velmi nepříjemná a dokud se s ní nevyrovnáte, vysloužíte si občas posupné pohledy okolních řidičů, které jinak patří jen začátečníkům, jimž zhasíná motor v těch nejnevhodnějších okamžicích.\nVýhodou Volkswagenu Passat je, že nabízí hodně širokou paletu příplatkové výbavy a zájemce si tak může se stavit auto téměř po detailech. I to je možná jeden z důvodů, proč je automobil s názvem horkého větru od rovníku, tak oblíbený.


Počet podnikatelů v Česku letos zůstal na 1,011 milionu - Burzovnisvet.cz - Akcie, kurzy, burza, forex, komodity, IPO, dluhopisy - zpravodajství\nPočet podnikatelů v Česku letos zůstal na 1,011 milionu\nPočet podnikatelů v Česku, kteří si samostatnou výdělečnou činností skutečně vydělávají, v prvním čtvrtletí 2019 nepatrně klesl o několik stovek na 1,011 milionu. Vyplývá to z evidence České správy sociálního zabezpečení (ČSSZ). Loni počet podnikatelů, tedy například i soukromých lékařů, umělců či zemědělců, vzrostl o 20.000.\nNejvíce podnikatelů je evidováno v Praze (181.000) a v krajích Středočeském (141.000) a Jihomoravském (111.000). Ze všech osob samostatně výdělečně činných (OSVČ) klesl o 1000 na 589.000 počet těch, kteří mají samostatnou výdělečnou činnost jako hlavní. Počet těch, kteří ji mají jako vedlejší, stoupl o 1000 na 422.000.\nDalší zvýšení počtu OSVČ by podle serveru podnikatel.cz mohl podpořit jednotný paušální odvod, který připravuje ministerstvo financí. Zatím se pracuje s variantou, podle které by OSVČ, jejichž roční příjem nepřekročí jeden milion Kč, získaly možnost se prostřednictvím jedné paušální platby zbavit povinnosti přiznávat na třech různých formulářích daň z příjmu, sociální pojistné a zdravotní pojistné.\nPovinnost platit zálohy na důchodové pojištění mělo koncem roku 686.000 OSVČ, o 13.000 méně než v prosinci. Pojistné na nemocenské pojištění si platilo 91.000 osob. Účast na nemocenském pojištění je u OSVČ dobrovolná. Zbývající živnostníci se pojišťují u komerčních společností, nebo si vytvářejí rezervy pro případ nemoci.\nTagy: českočsszčtvrtletní reporthospodářstvípodnikatelé


HAPE Pizza - sada 31 dílů | pinkorblue.cz\nHAPE Příslušenství do dětského obchodu\nVšechny varianty HAPE Pizza - sada 31 dílů\nČíslo výrobku: A073570\nPizza - sada\nČíslo výrobku: E3129\nChcete víc sýra? Paprika také nesmí chybět! S touto sadou si mohou děti vytvořit svou pizzu, vždy když mají chuť a náladu si tuto pizzu připravit.\n• Dílů: 31\nNávrh na změnu popisku produktu A073570.\nHodnocení zákazníků - HAPE Pizza - sada 31 dílů


ABC-bazar | Chilli Trinidad Moruga scorpion chocolate - semen - Prostějov 7\nHlavní stránka » Dům a zahrada Inzerce » Rostliny× » Inzerát č. 31205× < Předchozí Další >\nChilli Trinidad Moruga scorpion chocolate - semen\nNabízíme k prodeji semena chilli paprik Trinidad Moruga Scorpion Chocolate :\nČerstvé, nebo sušené papričky jsou vhodnou přísadou do omáček, polévek, gulášů a jiných pikantních pokrmů.Sada obsahuje 10 semen za 45,- Kč.\nČíslo inzerátu: 31205. Shlédnutí detailu: 150x. Sdílejte:\nDobrý den, zaujal mne Váš inzerát (Chilli Trinidad Moruga scorpion chocolate - semen) na ABC-bazar.cz. Děkuji za odpověď.\nČíslo inzerátu: 31205. Shlédnutí detailu: 150x.\nKarel Neoral 369 x\nKarel Neoral 248 x\nKarel Neoral 256 x\nKarel Neoral 157 x\nKarel Neoral 318 x\nOkurka Palomar - semena\nNabízíme k prodeji semena okurky Palomar: Salátová okurka Palomar (Cucumis sativus) je italská raná odrůda, s ...\nKarel Neoral 80 x\nKarel Neoral 310 x\nČas stránky: 4.5299 vteřin.


II. kapitola: Práce a člověk - Sociální nauka\nDomů Dokumenty Sociální encykliky Strukturovaně Laborem exercens II. kapitola: Práce a člověk\nII. kapitola: Práce a člověk\n4. Církev je přesvědčena, že práce je základní rozměr pozemské existence člověka. V tomto přesvědčení ji utvrzuje i pohled na všechny výdobytky různých věd o člověku: antropologie, paleontologie, historie, sociologie, psychologie a jiných; všechny tuto pravdu nevývratně dosvědčují. Ale církev čerpá tento úsudek především ze zjeveného slova Božího. Proto to, co je přesvědčením rozumu, stává se současně přesvědčením víry. Je to proto a to stojí za zmínku hned nyní –, že církev věří v člověka. Myslí na člověka a obrací se k němu nejen na základě dějinné zkušenosti, nejen opírajíc se o nejrůznější metody vědeckého poznání, ale myslí na něho především ve světle zjeveného slova živého Boha. Když se obrací k člověku, snaží se vyjadřovat věčné plány a transcendentní určení, které s člověkem spojil živý Bůh, Stvořitel a Vykupitel.\nPro své přesvědčení, že práce je základní rozměr pozemské existence člověka, nalézá církev pramen už na prvních stránkách knihy Geneze. Z rozboru těchto textů si uvědomujeme, že při všem tom starobylém způsobu vyjadřování myšlenek byly v nich zvěstovány zásadní pravdy o člověku, a to už v kontextu slov, jimiž se vypráví o tajemství stvoření. Jsou to pravdy, které rozhodují o člověku od počátku, a jakoby v hrubých rysech nastiňují běh jeho existence na zemi, jak ve stavu prvotní spravedlnosti, tak i poté, co byla hříchem porušena smlouva, kterou Stvořitel uzavřel s tvorstvem, jež reprezentoval člověk. Když člověk, stvořený "jako obraz Boží ... jako muž a žena", slyší slova: "Ploďte a množte se, naplňte zemi a podmaňte si ji", nemluví tato slova sice přímo a zjevně o práci, ale mimo veškerou pochybnost na ni nepřímo ukazují jako na činnost, kterou má člověk vykonávat na zemi: dokonce ukazují její skrytou podstatu. Člověk je obraz Boha mimo jiné proto, že dostal od Stvořitele příkaz, aby si podmanil zemi. Plněním tohoto pověření se v každém člověku, v každé lidské bytosti, zrcadlí činnost samého Tvůrce vesmíru.\nPráce, chápaná jako činnost "tranzitivní", to znamená taková, která má počátek v lidském subjektu a je zaměřena k vnějšímu objektu; vyžaduje, aby člověk, jak mu přísluší, vládl zemi, a aby zároveň tuto vládu utvrzoval a rozšiřoval. Slovu země, jak se vyskytuje v bibli, rozumějme samozřejmě především tak, že označuje ten úsek viditelného vesmíru, který člověk obývá; ale totéž slovo může v širším smyslu zahrnovat celý viditelný svět vymezený jako okruh, který má člověk ve své moci nebo ve kterém hledá uspokojení svých potřeb. Slova "podmaňte si zemi" mají však velmi široký dopad; ukazují totiž na všechny zdroje, které země (a nepřímo viditelný svět) v sobě skrývá a které může člověk uvědomělou činností objevit a účelně využít. Takže slova napsaná už na začátku bible nikdy nepřestanou být časová. Zahrnují, jak je zřejmé, právě tak všechna minulá období civilizace a hospodářství včetně současnosti, jako i budoucí fáze vývoje, jež se snad částečně už rýsují, ale v značné míře zůstávají před člověkem dosud nepoznané a skryté.\nMluví-li se někdy o obdobích "urychlení" v hospodářském životě a v civilizaci lidstva nebo jednotlivých národů – a spojují-li se tato urychlení s pokrokem vědy a techniky, zvláště pak s objevy, převratnými pro život sociální a hospodářský –, můžeme zároveň říci, že žádné z těchto urychlení nevybočuje z rámce toho, co ve své podstatě obsahují slova prastarého biblického textu. Když se totiž člověk svou prací stává čím dál tím víc pánem země a potvrzuje – rovněž prací – svou vládu nad viditelným světem, nalézá se v každém případě a v každé etapě tohoto procesu v linii prvotního Stvořitelova plánu; a tento plán je nutně a nerozlučně spjat s faktem, že člověk je stvořen jako muž a žena, "jako obraz Boží". Tento řád věcí je zároveň univerzální: zahrnuje všechny lidi, každou generaci, každý úsek hospodářského a kulturního rozvoje, a současně je to řád, který působí v každém člověku, v každé vědomé lidské bytosti. Jsou v něm současně zahrnuti všichni a každý. Všichni a každý v příslušné míře a nesčetným množstvím způsobů mají účast na tomto řádu, podle kterého si člověk svou prací "podmaňuje zemi".\nPráce z hlediska objektu\n5. Všeobecnost `a zároveň mnohostrannost procesu podmaňování země vrhá světlo na lidskou práci, neboť vláda člověka nad zemí se uskutečňuje konáním práce a prostřednictvím práce. Tak vysvítá význam práce ve smyslu objektivním: tento význam je náležitě zřejmý z různých období kultury a civilizace. Člověk vládne nad světem už tím, že si ochočuje a chová zvířata a takto získává nutnou výživu a oblečení, a také tím, že může vydobýt ze země a z moře různá přírodní bohatství. Ale mnohem víc si člověk podmaňuje zemi tehdy, když ji začíná obdělávat a potom přetváří její plody a přizpůsobuje je k svému užívání. Takto je zemědělství hlavní oblastí hospodářského života a ve spojení s lidskou prací je naprosto nezbytnou složkou výroby. Průmysl pak bude vždycky záležet ve sdružení bohatství země – ať už živých přírodních zdrojů nebo zemědělských produktů, nebo též bohatství nerostných nebo chemických – s prací člověka, jak fyzickou, tak intelektuální. Totéž se týká v jistém smyslu i oblasti takzvaných služeb, a neméně i teoretického a praktického vědeckého bádání.\nČinnost člověka v průmyslu a v zemědělství přestala být dnes v mnoha případech prací hlavně ruční, protože námaha lidských rukou a svalů je ulehčena užíváním stále dokonalejších strojů a mechanismů. Nejen v průmyslu, ale i v zemědělství jsme svědky změn, ke kterým mohlo dojít dík postupnému a stálému rozvoji vědy a techniky. To se stalo, obecně řečeno, dějinnou příčinou závažného civilizačního převratu, počínaje průmyslovou érou až k dalším fázím, kdy se vyrábí pomocí nových technik, jako je elektronika nebo v posledních letech mikroprocesory.\nI když se může zdát, že v průmyslové výrobě "pracuje" stroj a člověk ho jen obsluhuje a různým způsobem umožňuje a udržuje jeho fungování, přesto je pravda, že právě tím přinesl rozvoj průmyslu nové podněty k problému lidské práce. Jak první industrializace, která vyvolala takzvanou dělnickou otázku, tak i další průmyslové přeměny výmluvně ukazují, že i v období práce čím dál tím víc zmechanizované zůstává vlastním subjektem práce i nadále člověk.\nRozvoj průmyslu a s ním spojených rozmanitých oborů, až k nejmodernějším technikám elektroniky, zvláště na poli miniaturizace, informatiky, telematiky aj., ukazuje, jak nesmírnou úlohu má při souhře mezi subjektem a objektem práce (v nejširším smyslu slova) onen spojenec člověkovy práce, zrozený z lidské mysli: technika. Technika chápaná v tomto případě ne jako dovednost nebo pracovní způsobilost, ale jako souhrn nástrojů, které člověk používá při práci, je nepochybně spojencem člověka. Usnadňuje práci, zdokonaluje ji a urychluje. Přispívá k tomu, že práce přináší stále více výrobků a mnoho z nich zdokonalilo svou jakost. Avšak někdy se může technika změnit ze spojence v člověkova protivníka – například tenkrát, když zmechanizování práce člověku "podrazí nohy", připraví ho o všechno osobní uspokojení i o podněty k tvořivosti a k odpovědnosti, když připraví o místo mnoho dosud zaměstnaných pracovníků nebo když v důsledku přehnaného okouzlení strojem udělá člověka jeho otrokem.\nJestliže biblická slova "podmaňte si zemi", určená člověku na samém počátku, mají být chápána tak, že platí i pro celou naši moderní dobu, zvanou industriální a postindustriální, skrývají v sobě bezpochyby také vztah k technice, k onomu světu mechanismů a strojů, které jsou ovocem lidského rozumu a dějinným potvrzením vlády člověka nad přírodou.\nPoslední doba dějin lidstva, zvláště některých národů, přináší oprávněné potvrzení, že technika je jeden ze základních činitelů hospodářského pokroku. Ale současně s tímto potvrzením vyvstaly a stále vyvstávají podstatné otázky, jmenovitě ty, které se týkají lidské práce z hlediska jejího subjektu, to je samotného člověka. Tyto otázky mají zvláštní závažnost, která zasahuje do názorových střetů povahy mravní a mravně-společenské. Proto také jsou stálou výzvou pro rozmanité instituce, pro státy a vlády, pro mezinárodní organizace; jsou výzvou i pro církev.\nPráce z hlediska subjektu: člověk – subjekt práce\n6. Při dalším zkoumání práce podle výroku bible, že si člověk má podmanit zemi, musíme soustředit pozornost na práci v subjektivním smyslu, a to ještě mnohem víc, než když jsme si všímali objektivního smyslu práce. Sotva jsme se dotkli rozsáhlé problematiky, která je všeobecně známa odborníkům v různých oborech a také každému pracujícímu člověku podle jeho specializace. Slova knihy Geneze, na která navazujeme v tomto svém rozboru, mluví sice nepřímo o práci ve smyslu objektivním, ale stejně tak mluví i o subjektu práce. Avšak to, co říkají, je závažné a naplněné hlubokým smyslem.\nČlověk si má podmanit zemi a má nad ní vládnout, protože jako Boží obraz je osoba neboli subjektivní tvor, schopný plánovité a účelné činnosti, schopný rozhodovat o sobě a tíhnoucí k sebeuskutečnění. Jako osoba je tedy člověk subjektem práce. Jako osoba pracuje, vykonává různé činnosti náležející k pracovnímu procesu. Ty všechny, mimo svoji objektivní platnost, mají sloužit k uskutečnění jeho lidství, k splnění osobního povolání, které je mu vlastní právě proto, že je člověk. Zásadní pravdy o tom připomněl nedávno 2. vatikánský sněm v konstituci Gaudium et spes, zvláště v 1. části, věnované povolání člověka.\nTak tedy "vláda", o které mluví biblický text, o němž rozjímáme, se týká nejen objektivní stránky práce, ale uvádí nás současně do chápání její stránky subjektivní. Práce jako proces, kterým si člověk a lidstvo podmaňují zemi, odpovídá jen tehdy tomuto základnímu pojmu v bibli, když se zároveň v celém tom procesu člověk projevuje a potvrzuje jako ten, kdo "vládne". Tato vláda se v jistém smyslu vztahuje spíš na stránku subjektivní než objektivní: subjektivní stránka podmiňuje samotnou mravní podstatu práce. Není totiž pochyby, že lidská práce má svou hodnotu mravní, která je přímo a bezprostředně spjata se skutečností, že ten, kdo ji koná, je osoba, že je to uvědomělý a svobodný neboli o sobě rozhodující subjekt.\nTato pravda, která je jakoby základ a trvalé jádro křesťanské nauky o lidské práci, měla a má zásadní význam pro formulaci důležitých sociálních problémů, které jsou velmi závažné a platné pro celé epochy.\nStarověk zavedl mezi lidmi rozvrstvení, pro něj typické, podle rázu vykonávané práce. Práce, která vyžadovala ze strany pracujícího použití jeho tělesných sil, práce svalů a rukou, byla pokládána za nedůstojnou lidí svobodných. Proto k ní byli určováni otroci. Křesťanství, rozvíjející některé rysy vlastní už Starému zákonu, tu zásadně změnilo pojmy. Vycházelo při tom z celého obsahu evangelijního poselství, především ze skutečnosti, že ten, který je Bohem, stal se nám ve všem podobný a většinu svého života na zemi věnoval práci v tesařské dílně. Tato okolnost sama o sobě je nejvýmluvnějším "evangeliem práce", které dává na srozuměnou, že základem k hodnocení lidské práce není především druh vykonávané činnosti, ale fakt, že ten, kdo ji koná, je osoba. Kořeny důstojnosti práce je třeba hledat především v její subjektivní stránce, ne v objektivní.\nPři takovém chápání mizí prakticky důvod starověkého rozvrstvení lidí podle druhu jejich práce. To neznamená, že lidská práce z hlediska objektivního nemůže a nesmí být nijak hodnocena a kvalifikována. Znamená to jen, že prvním základem hodnoty práce je sám člověk – její subjekt. S tím se ihned pojí důležitý závěr mravní: ačkoli je pravda, že člověk je určen a povolán k práci, přece má především "práce sloužit člověku, a ne člověk práci". Tento závěr nás správně vede k uznání prvenství subjektivního významu práce před objektivním. V tomto způsobu chápání, za předpokladu, že různé práce konané lidmi mohou mít větší nebo menší hodnotu objektivní, chceme otevřeně prohlásit, že každá z nich se měří hlavně mírou důstojnosti samotného subjektu práce neboli osoby: člověka, který ji koná. Na druhé straně, bez ohledu na práci, jakou každý člověk koná, a i když souhlasíme, že práce je cílem jeho činnosti – který někdy vyžaduje mnoho pečlivosti a úsilí –, nemá tento cíl konečný smysl sám v sobě. Neboť konečným cílem práce – jakékoli práce člověka, i kdyby byla sebevíc služebná, jednotvárná, podle běžného hodnocení přímo ponižující – zůstane vždycky sám člověk.\nOhrožení správného řádu hodnot\n7. Tato základní tvrzení o práci vždycky vycházela z pokladů křesťanské pravdy, zvláště ze samotného poselství "evangelia práce", a vytvořila základ nového myšlení, hodnocení a jednání lidí. V novověku, od samého počátku, co se utvářela průmyslová éra, musela křesťanská pravda o práci vystupovat proti různým směrům materialistického a ekonomistického myšlení. Někteří stoupenci takových idejí chápali práci a zacházeli s ní jako s jistým druhem "zboží", které pracovník – a zvláště průmyslový dělník – prodává zaměstnavateli, který je současně majitelem kapitálu neboli souhrnu nástrojů a prostředků umožňujících výrobu. Tento způsob chápání práce byl snad rozšířen zvláště v 1. polovině 19. století. V pozdější době výslovné formulace tohoto druhu skoro úplně zanikly a převládl humánnější způsob uvažování o práci a jejího hodnocení. Vzájemné působení mezi pracujícím člověkem a souhrnem nástrojů a výrobních prostředků umožnilo rozvoj neomezeného sdružování prostředků čili tzv. kapitalismu – zároveň také různých forem kolektivismu – a k tomu přistoupily ještě jiné prvky společensko-hospodářské jako důsledek nových konkrétních okolností: činnosti dělnických sdružení a veřejných orgánů i působení velkých mezinárodních podniků. Nebezpečí, že se s lidskou prací bude zacházet jako se "zbožím svého druhu" neboli jako s bezejmennou silou potřebnou pro výrobu (mluví se přímo o "pracovní síle"), stále trvá a bude tu vždy, vychází-li celý přístup k hospodářským problémům ze zásad materialistického ekonomismu.\nSoustavnou příležitost a v jistém smyslu i podnět k takovému způsobu myšlení a hodnocení poskytuje celý vývoj, urychlený pokrok civilizace jednostranně materiální, v které se přičítá důležitost objektivní stránce práce, kdežto stránka subjektivní – všechno, co je přímo nebo nepřímo spjato se subjektem práce – je až na druhém místě. V každém takovém případě, v každé takové společenské situaci dochází k záměně, ano přímo k převrácení řádu ustanoveného počátečními slovy knihy Geneze. S člověkem se zachází jako s výrobním nástrojem, zatímco se s ním má – a jen s ním –, bez ohledu na to, jakou práci koná, zacházet jako s příčinným subjektem, a tedy jako s jejím opravdovým strůjcem a tvůrcem. Takové převrácení řádu by zasloužilo – bez ohledu na to, ve jménu jakého programu a pod jakou "firmou" se děje – název kapitalismus, v tom smyslu, o jakém bude řeč níže. Je známo, že kapitalismus má svůj ustálený historický význam jako systém a zřízení společensko-hospodářské, které je opakem socialismu nebo komunismu. Ale zaměříme-li se na zkoumání základní pravdy, podle které posuzujeme celý ekonomický koloběh a především struktury výroby čili získávání statků – a takovou povahu má i sama práce –, je třeba uznat, že omyl prvotního kapitalismu se může opakovat všude tam, kde se zachází s člověkem jako se souborem hmotných výrobních prostředků, jako s nástrojem, a ne – jak to odpovídá vlastní důstojnosti jeho práce – jako se subjektem a strůjcem, a tím také jako s vlastním cílem celého výrobního procesu.\nZ toho je vidět, že rozbor lidské práce, provedený ve světle slov, která mluví o vládě člověka nad zemí, proniká přímo do středu společensko-mravní problematiky. Takové uvažování musí také pro sebe nalézt ústřední místo v celé sféře společensko-hospodářské politiky. To se týká jak jednotlivých zemí, tak i širších vztahů mezinárodních a mezikontinentálních, zvláště pokud jde o napětí, které se rýsuje ve světě nejen mezi Východem a Západem, ale i mezi Severem a Jihem. Na tyto rozměry současné problematiky důrazně upozornil jak Jan XXIII. v encyklice Mater et Magistra, tak Pavel VI. v encyklice Populorum progressio.\n8. Když je řeč o lidské práci z hlediska subjektu, které je pro ni základní, to je člověka jako osoby vykonávající tuto práci, je třeba z tohoto hlediska aspoň zběžně zhodnotit procesy, ke kterým došlo během devadesáti let dělících nás od Rerum novarum vzhledem k objektivní stránce práce. I když totiž je subjekt práce stále týž, to je člověk, jsou v ní významné rozdíly, pokud jde o objekt. Vzhledem k subjektu můžeme sice říci, že práce je jen jedna (jedna a pokaždé neopakovatelná), ale vzhledem k jejímu objektivnímu zaměření musíme říci, že existuje mnoho prací: mnoho různých prací. Rozvoj lidské civilizace přináší v tomto směru stálé obohacování. Ale současně si nelze nevšimnout, že v procesu tohoto rozvoje nejen přibývají nové druhy lidské práce, ale také zanikají jiné. I když připustíme, že je to v zásadě normální jev, přece je třeba sledovat, zda se do něho nevkrádají, a do jaké míry, i nešvary, které mohou být nebezpečné pro společenskou morálku.\nTaková závažná nevyrovnanost, anomálie, přivedla v minulém století na svět takzvanou "dělnickou otázku", označovanou někdy také jako "otázka proletářská". Tato otázka – spolu s problémy, které jsou s ní spojeny – vyvolala oprávněnou společenskou reakci a propuklo velké a odhodlané hnutí solidarity mezi dělníky, především průmyslovými. Výzva k solidaritě a společnému jednání, adresovaná lidem práce – hlavně pásové, jednotvárné práce v průmyslových závodech, která redukovala lidskou osobnost na věc ovládanou strojem–, měla důležitou cenu a přesvědčivost z hlediska sociální morálky. Společná vůle mířila proti ponížení důstojnosti člověka jako subjektu práce a zároveň proti neslýchanému vykořisťování, které s ním bylo spojeno a kterému byli dělníci vystaveni na mzdách a pracovních i bezpečnostních podmínkách. Tento odpor stmelil dělnický svět ve společenství, vyznačující se velkou solidaritou.\nJdeme-li ve stopách encykliky Rerum novarum a mnoha později vydaných dokumentů učitelského úřadu církve, musíme uznat, že to byla z hlediska sociální morálky oprávněná reakce na celý systém nespravedlnosti a křivdy, který volal do nebe o odplatu a který doléhal na pracující v době překotné industrializace. Tomuto stavu věcí napomáhalo "liberální zřízení sociálně-politické, které podle svých hospodářských zásad podporovalo a zajišťovalo hospodářskou iniciativu pouze majitelům kapitálu a podnikatelům, ale nestaralo se dostatečně o zabezpečení práv dělníků. Tvrdilo totiž, že lidská práce je pouze nástrojem výroby, jejímž základem, tvůrčím činitelem a cílem je sám kapitál.\nDělnická solidarita – spolu s tím, jak se vyostřilo uvědomování ostatních, že pracující mají svá práva a že je zapotřebí více se o ně zasazovat – přivodila od té doby v mnoha případech hluboké přeměny. Byly vynalezeny různé nové systémy. Rozvinuly se nové způsoby neomezeného hromadění majetku čili, jak se říká, neokapitalismu nebo kolektivismu. Nezřídka pracující mohou mít a fakticky mají účast na řízení a kontrole výroby v podnicích. Prostřednictvím přiměřených sdružení ovlivňují pracovní podmínky a mzdy i sociální zákonodárství.Ale současně různé ideologické nebo mocenské systémy i nové vztahy, které se vyskytly na různých úrovních lidského soužití, způsobily, že křiklavé nespravedlnosti přetrvávají a dochází k novým. Podíváme-li se na svět v celku, umožnil rozvoj civilizace a komunikace plnější znalost životních a pracovních podmínek lidí na celé zeměkouli; odkryl však i jiné formy nespravedlnosti, rozsáhlejší než ty, které byly už v minulém století pracujícím pohnutkou k zvláštní solidaritě dělnického světa, nejen v zemích, které už prodělaly jistý proces průmyslové revoluce, ale i v zemích, kde základním pracovištěm člověka je stále zemědělství nebo jiná příbuzná zaměstnání.\nHnutí solidarity na poli lidské práce – solidarity, která se už nikdy nesmí uzavírat dialogu a spolupráci s jinými – mohou být nutná i v takových podmínkách a v takových sociálních vrstvách, které dřív nebyly do těchto hnutí zahrnuty, ale v měnících se společenských soustavách nebo životních poměrech podstupují faktickou proletarizaci, nebo se už přímo nalézají ve stavu proletariátu. Snad ještě není tak nazýván, ale už takový název zaslouží. V takovém postavení najdeme jisté kategorie nebo skupiny pracující inteligence, zvláště když se stále větším přístupem ke vzdělání a se stále rostoucím počtem lidí, kteří studiem získávají diplomy a kvalifikaci, klesá poptávka po jejich práci. Tato nezaměstnanost inteligence vzrůstá, když dostupné vzdělání není zaměřeno na takové druhy zaměstnání nebo služeb, jaké vyžadují opravdové potřeby společnosti, nebo když práce, ke které se vyžaduje vzdělání (alespoň odborné), bývá méně vyhledávaná a hůř placená než kterákoli práce manuální. Samozřejmě že vzdělání je samo o sobě vždycky důležitým obohacením lidské osoby. Nicméně jisté procesy proletarizace jsou možné i nezávisle na této skutečnosti.\nProto je nadále třeba klást si otázku o subjektu práce a jeho životních podmínkách. Pro uskutečnění sociální spravedlnosti v různých částech světa, v různých zemích a ve vzájemných vztazích mezi nimi jsou nutná stále nová hnutí solidarity pracujících a také solidarity s pracujícími. Taková solidarita se musí vyskytovat vždy tam, kde to žádá společenské znehodnocení subjektu práce, zvrácené vykořisťování pracujících a rostoucí oblasti bídy, a dokonce přímo hladu. Církev se v této věcí živě angažuje, neboť pokládá za své poslání, za svou službu, za měřítko věrnosti ke Kristu, aby byla opravdovou "církví chudých". Chudí pak mají různé podoby. Objevují se na různých místech a v různých momentech, často je vídáme jako lidi, kteří trpí urážením důstojnosti lidské práce, ať proto, že možnost dostat práci je – pod bičem nezaměstnanosti – omezená, ať proto, že hodnota práce i práv, jaká z ní vyplývají, zvláště práva na spravedlivou mzdu, na zabezpečení osoby pracujícího a jeho rodiny, bývá zlehčována.\nPráce – důstojnost osoby\n9. Zůstávajíce nadále v perspektivě člověka jako subjektu práce, musíme se dotknout, aspoň krátce, několika otázek, které blíže určují důstojnost lidské práce. Dovolují totiž přesněji charakterizovat její vlastní morální hodnotu. Je třeba to udělat a mít přitom stále před očima výzvu bible, podle níž si má člověk "podmanit zemi" a v níž se projevila vůle Stvořitele, aby se člověk prací stal schopným "vlády", jaká mu přísluší ve viditelném světě.\nOnen základní a prvotní plán Boha v poměru k člověku, kterého "stvořil jako svůj obraz podle své podoby", nebyl odvolán ani tenkrát, když člověk porušil prvotní smlouvu s Bohem a uslyšel slova: "V potu tváře budeš jíst chléb." Tato slova mluví o námaze mnohdy přetěžké, jaká od té doby doprovází lidskou práci; ale nijak neumenšují pravdu, že je práce cestou, na které člověk uskutečňuje svou specifickou vládu ve viditelném světě tím, že si "podmaňuje zemi". Tato námaha je skutečnost všeobecně známá, neboť ji zakoušejí všichni. Znají ji lidé pracující tělesně, nejednou v podmínkách výjimečně těžkých. Znají ji nejen rolníci, věnující dlouhé dny obdělávání půdy, která někdy plodí "trní a hloží", ale i horníci v dolech nebo kamenolomech, hutníci u svých vysokých pecí, lidé pracující na stavbách a konstrukcích často v nebezpečí zmrzačení nebo ztráty života. Znají ji lidé, věnující se humanitním studiím, znají ji vědci, znají ji lidé, na které dopadá těžké břemeno závažných politických rozhodnutí. Znají ji lékaři a ošetřovatelky, bdící ve dne v noci u nemocných. Znají ji ženy, které – někdy bez náležitého uznání od společnosti a leckdy i od vlastní rodiny – nesou každodenní námahu a odpovědnost za dům a za výchovu dětí. Znají ji všichni, kdo pracují. A protože práce je všeobecné povolání, znají tuto skutečnost všichni lidé.\nA přece, při celé své namáhavosti – a snad jistým způsobem právě pro ni – je práce pro člověka dobrem. Vyznačuje-li se práce tím, že je, jak uvádí sv. Tomáš, "bonum arduum" (dobro obtížné), přesto, a právě jako taková, je pro člověka dobrem. Nejen dobrem "užitečným" či "užitkovým", ale dobrem "důstojným" neboli odpovídajícím důstojnosti člověka, řekněme dobrem, které tuto důstojnost vyjadřuje a rozmnožuje. Chceme-li blíže určit mravní význam práce, musíme mít na zřeteli především tuto pravdu. Práce je dobro člověka, dobro jeho lidství – neboť prací člověk nejen přetváří přírodu a přizpůsobuje ji svým potřebám, ale také uskutečňuje sebe jako člověk, a jistým způsobem se tak dokonce "stává víc člověkem".\nBez toho nelze pochopit význam ctnosti pracovitosti, zejména nelze pochopit, proč by měla být pracovitost ctností. Ctností (čili mravní způsobilostí) nazýváme to, čím se člověk stává dobrým jako člověk. Tento fakt nic nemění na oprávněné obavě, aby prací, kterou je zušlechťována hmota, sám člověk na důstojnosti netratil. Je přece známo, že práce se dá různým způsobem zneužívat i proti člověku, že je možné ho trestat nucenou prací v koncentračních táborech, že je možné udělat z práce prostředek utiskování člověka, že je konečně možné rozmanitě vykořisťovat lidskou práci neboli pracujícího člověka. To všechno mluví ve prospěch mravní povinnosti spojovat pracovitost jako ctnost se společenským rozměrem práce, který umožňuje člověku, aby se v práci "stával víc člověkem" a neznehodnocoval se prací, ať tím, že by ztrácel nejen síly tělesné (což je do jisté míry nevyhnutelné), ale hlavně sobě vlastní důstojnost a subjektivitu.\nPráce a společenství: rodina, národ\n10. Když jsme takto potvrdili osobní rozměr lidské práce, musíme sáhnout k druhé sféře hodnot, která se s ní nepochybně pojí. Práce je základ utváření rodinného života, který je přirozeným právem a povoláním člověka. Tyto dvě sféry hodnot – jedna spojená s prací a druhá vyplývající z rodinného rázu lidského života – musí být normálně spojeny a musí se navzájem prolínat. Práce je jistým způsobem podmínkou pro založení rodiny. Rodina totiž vyžaduje prostředky k svému udržování, a člověk je získává obvykle prací. Práce a pracovitost utvářejí také celý proces výchovy v rodině, právě z toho důvodu, že každý "se stává člověkem" mimo jiné prací, a toto "stávání se člověkem" je právě hlavním cílem celého výchovného procesu. Zjevně jsou tady zúčastněny dvě stránky práce: jedna, která podmiňuje život a udržování rodiny, a druhá, kterou se uskutečňují cíle rodiny, zvláště výchova. Avšak tyto dvě stránky práce jsou spolu spojeny a v různých bodech se doplňují.\nVůbec je třeba připomenout a prohlásit, že rodina je jeden z nejdůležitějších zřetelů, z nichž musí vycházet společensko-mravní řád lidské práce. Učení církve vždycky věnovalo této věci zvláštní pozornost a v tomto dokumentu se k ní také ještě vrátíme. Rodina je totiž současně společenství, jehož založení je umožněno prací, a zároveň je to první domácí škola práce pro každého člověka.\nTřetí sféra hodnot, kterou pozorujeme z tohoto hlediska – z hlediska subjektu práce –, se týká onoho velkého společenství, ke kterému člověk náleží na základě různých kulturních a dějinných pout. Taková společnost – i kdyby ještě nedosáhla zralé formy národa – je nejen velkou, byť i nepřímou, vychovatelkou každého člověka (vždyť každý si v rodině osvojuje prvky a hodnoty, z nichž pozůstává kultura dotyčného národa), ale také je velkým historickým a společenským vtělením práce celých generací. To všechno působí, že člověk spojuje svou hlubší lidskou totožnost s příslušností k národu, a svou práci pak chápe jako rozmnožování obecného blaha vytvořeného jeho krajany. Tak si uvědomuje, že v tomto směru slouží práce k rozmnožování výdobytků celé lidské rodiny, všech lidí žijících na světě.\nTyto tři sféry si stále zachovávají svou důležitost pro lidskou práci po její subjektivní stránce. Tato stránka, čili v ní spočívající pravda, že člověk je určen k práci, má přednost před stránkou objektivní. Především v subjektivní stránce se uskutečňuje ona "vláda" nad světem přírody, ke které je člověk od samého počátku povolán podle slov knihy Geneze. Jestliže se sám proces "podmaňování země" neboli práce ve smyslu techniky vyznačuje v průběhu dějin, a zvláště v posledních stoletích, obrovským rozvojem výrobních prostředků, je to jev příznivý a kladný, za podmínky, že objektivní stránka práce nepřeváží nad stránkou subjektivní a člověku nevezme nebo nezmenší jeho důstojnost a jeho nezadatelná práva.\n Srov. Gn 1,27\n Srov. Žid 2,17; Flp 2,5-8\n Srov. Pius XI., enc. Quadragesimo anno, 135: AAS 23 (1931), s. 221\n Srov. Dt 24,15; Jak 5,4; srov. též Gn 4,10\n Srov. Gn 1,28\n Srov. Gn 1,26n.\n Žid 6,8; srov. Gn 3,18\n Srov. Summa theol. I-II, q.40, a.l c; I-II, q.34, a.2 ad 1\n Srov. Summa theol. I.-II., q. 34, ad I\n Srov. Pius XI., enc. Quadragesimo anno, 135: AAS 23 (1931), s. 221-222


Nafta Optimal diesel - Stránky 2 - Mercedes-Benz Classic Cars . CZ\nNafta Optimal diesel\nRe: Nafta Optimal diesel\nPříspěvek od Merc124 » Po 02.12.2019, 19:11\nNe 01.12.2019, 20:25\nMerc: No, buď rád, že tankuješ za 20. To by mě taky bavilo!!! ;) Ale ty doby jsou bohužel už dávno ty-tam...\nje to nafta + trafo 50 / 50 ]:->\nPříspěvek od zadek524 » Stř 04.12.2019, 7:05\nNěkdy tento týden v rádiu co poslouchám celej den v garáži hlásili, že byla provedena velká kontrola vzorků paliv, a že na některejch pumpách prodávaj břečku. Tak jsem zbystřil, běžím zesílit rádio a prt, najděte si to na stránkách ČOI.\nTeď ráno jsem nelenil a jdu se na to podívat, našel jsem to, ale pouze informace kolik vzorků odebrali a kolik neprošlo.\nTo nejdůležitější - KDE TO BYLO - to tam nebylo. Tak to ať se jdou bodnout!!! :(\nPříspěvek od Volhovič » Stř 04.12.2019, 9:36\nSeznam udělených pokut (ke zjištění která čerpačka kde to byla je třeba rozkliknout) :\nhttps://www.coi.cz/pro-spotrebitele/pok ... ni-paliva/\nPříspěvek od Sádelník1234 » Stř 04.12.2019, 17:15\nStř 04.12.2019, 9:36\nKdyž si ty pokutované stanice filtruju za kalendářní rok, tak jich tam je asi 14 za uplynulý kalendářní. Myslel jsem, že jich bude víc. Nejsou náhodou ty normy nějaký mírný? :-/\nPříspěvek od Volhovič » Stř 04.12.2019, 20:23\nOni jich taky x můžou řešit domluvou... protože často za stav paliva (příměs benzinu v naftě například) může dopravce a ne provozovatel čerpačky, který nese zodpovědnost... Ale taky se divím, jak je jich sakra málo!\nPříspěvek od popelnice » Stř 04.12.2019, 20:54\nU dvou tankuju pravidelně a zadnej pruser sem nezaznamenal :smich:\nPříspěvek od Volhovič » Stř 04.12.2019, 21:56\nJo tak teplota vzplanutí člověka netrápí, dokud mu neprásne nádrž při dlouhé cestě s cihlou na plynu... ne že by se to běžně stávalo, ale prostě nafta co jde zpátečkou ohřátá do nádrže tam přináší teplo ... a teplota stoupááá a stoupááá - tedy hlavně v létě... ta norma není ze srandy.\nPříspěvek od zadek524 » Čt 05.12.2019, 6:24\nTAk to jsem rád, žádná z pump se mě netýká.\nTankuju benzín často na ONU nebo v Globusu, naftu Eurooil a ty jsou cajk. ;)\nPříspěvek od Michi » Út 17.12.2019, 10:57\nTak jsem vyjel problémovou naftu v nádrži Optimal diesel a načerpal Shell V-power. Negativní jevy už se neopakovaly, tak jsem potom do skoro prázdné nádrže zase nabral Optimal diesel bez biosraček u pumpy v Táboře a k tomu VIF zimní dvojnásobné dávkování. Motor jde velmi dobře, jak jsem byl celá léta zvyklý.... Jediné vysvětlení, že jsem natankoval nějakou kontaminovanou naftu u malého Eurooilu ve Veselí n/Lužnicí. Taky jsem vyměnil relé žhavení, co začalo blbnout, ale to na ten problém vliv nemá. :)\nPříspěvek od Hrnek » Stř 18.12.2019, 16:14\nPá 29.11.2019, 19:11\nDane, to bude tou změnou stylu jízdy *jokingly* já tankuju za 20,- kč/litr žere mi klokočka 6 - 7 L na 100 km a němám probléma ]:-> tak kde je ta super aditiv non plus ultra nafta ? *jokingly*\nJestli za 20, tak kupuji v jakémkoliv množství.....\nTvl. to byly doby .......\nPříspěvek od Michi » Pá 31.01.2020, 18:10\nTak jsem se potupně vrátil k naftě od Benziny, Efecta diesel. Na ten Optimal diesel to občas "tarokovalo", vibrovalo na volnoběh, nebo se houpalo. Tak jsem vyměnil palivový filtr / po 45000 km, předtím vždy po 30000 km/ a natankoval plnou Efecty +VIF . Nechci to zakřiknout, ale po ujetí asi 300 km motor běží stále parádně, klidný, ustálený volnoběh. Tak to mi řekněte.....\nPříspěvek od Čenda » Pá 31.01.2020, 22:26\nNo - spravil jsi to... ;-)\nPříspěvek od SEMRY » So 01.02.2020, 8:39\nJá můžu potvrdit, že Eurooil má hlučnejší naftu, aditivuju Bishopsem (má to vysokou koncentraci) a ten studenej start bývá hlučnější. Rozdíly ve spotřebě nepozoruju, biosložky obsažené v palivech fuelSave diesel a TankOno si do toho neleju. Nejlépe motor běží na V-Power diesel.(ticho) Ovšem cena je jinde. U Euroilu tankuješ taky pod 30kč když používáš třeba program od Axigonu.\nPříspěvek od Michi » Ne 02.02.2020, 8:31\nHlučnější určitě je, asi ji moc neaditivují, a cetanové číslo nebude o moc vyšší, než předepisuje norma, tedy 51. Tu slevu neznám, já mám akorát od ČSOB slevu 1,-/ltr.\nPříspěvek od SEMRY » Út 04.02.2020, 8:28\nAxigon má plošný ceny po celý ČR. Prostě tankuješ všude za stejný peníze Shell a Euroil. Jinak podle toho co čtu sis prostě natankoval špatnou naftu. Ono je nejhorší, na některých autech to nepoznáš, ale na velkejch jako má dan pak rozdíl ve spotřebě pocítíš. EO má prostě jen základní naftu bez bio za slušnej peníz.


Orlický.net: Zítra startuje výstava fotografií Orlický.net :: zpravodajství pro Orlické hory a Podorlicko\nautor fotografií Tereza Dobešová\nhash tag #vystavafotografii\nJedná se o výstavu fotografií amatérských autorů v Brandýse nad Orlicí, kteří jsou s Brandýsem nad Orlicí úzce spjati, ať již z tohoto města pocházejí, či v tomto městě žijí v současnosti. Původní iniciativa a hlavní manažerská činnost byla v rukou paní Terezy Dobešové.\n"Chtěla jsem uspořádat nějakou hezkou kulturní akci, proto mne později napadla výstava fotografií, kterou bych ráda pojala jako výstavu na pokračování. V osobní rovině mne k nápadu přivedli kamarádi, kteří fotí a fotí krásně. Jsem brandýskou patriotkou, proto pro mne sehrává nemalou roli jejich vztah k Brandýsu," okomentovala důvody vzniku výstavy Dobešová.\nJedním z důvodů vzniku výstavy je záměr skupiny nadšenců oživit prostor sokolovny, která je nyní jediným prostorem, kde se dají pořádat kulturní akce. "Tato nádherná dominantní budova vítá každého, kdo do Brandýsa přijede vlakem nebo městem projíždí. Vystavované fotografie nabídnou zajímavý náhled na různá témata současnosti. Nabídneme zachycení obyčejné každodenní reality, stejně jako příležitost k hlubokému zamyšlení. Nebudou chybět snímky z Brandýsa nad Orlicí, stejně jako snímky ze zahraničí, krajinky, přírodu i inscenovaný snímek. Neváhejte navštívit výstavu lidí, kteří mají ostatním co říct," pozvala na výstavu Tereza Dobešová.\n"Je nádherné sledovat práce Vladimíra Műllera, Vladimíra Nováka, Miroslava Biena či Věry Zábranské, které jdou od pozitivně naladěných krajinek, přes prosté zachycení reality, až po nostalgicky pochmurné snímky různého charakteru. Jedinec nebo společnost, zahraniční či tuzemský motiv, a co teprve schovaný žert ve fotografii, který odhalí jen pozorný návštěvník. To vše výstava brandýských amatérských fotografů nabízí," okomentoval vystavené fotografie a jejich autory spoluorganizátor výstavy Michal Slánička.\nZahájení výstavy začíná 2. července v 17:00 v přízemí místní Sokolovny. Návštěvníci ji mohou shlédnout ve všechny víkendové dny a svátky v měsíci červenci od 12 do 17 hodin.\nVěra Zabranská, nar. 1979\nZájem o fotografii a člen rodiny ji přivedl k fotografování. První snímky vznikaly na sovětském fotoaparátu půjčeném od rodičů, navštěvovala tehdy 8. třídu základní školy. Nyní používá FUJIFILM Finepix S5700. Fotí děti, historické objekty, krajinu, město. Své fotografie prezentuje na internetu a sociálních sítích. Považuje se za poučeného amatéra, pro kterého je focení zábava a odreagování. Občas navštíví výstavu fotografií, možná zajde i na výstavu svého oblíbeného fotografa Jana Šibíka. V Brandýse nad Orlicí žije několik let a už se tu cítí jako doma…\nVladimír Müller, nar. 1982\nJako malý svišť se vyskytl v Brandýse na Orlicí, kde vyrostl a stále se sem vrací. V roce 2005 se odebral do České Třebové a posléze do Ústí nad Orlicí. Fotit začal v dospělosti, v roce 2010. Snaží se zachytit, pokud možno netradičním způsobem, vše, co ho zaujme. Používá především širokoúhlý Tamron 17-50 mm, ale i tělo Canon 500D, objektivy setový Canon 18-55 mm, 3 ks starých skel z analogových aparátů, jeden Canon 55-250 mm, stativ, ND filtr. Charakterizoval se za fotografa amatéra. Své fotografie prezentuje na internetu. Fotografování je pro něj prostředkem k odreagování a zábavou. Vzor mezi fotografy nemá, oblíbence ano. Na výstavu fotografií občas zajde.\nMiroslav Bien, nar. 1975\nV současnosti žije v Brandýse nad Orlicí. Fotí přibližně dvacet let od roku 1996. Sám říká, že technika není pro focení to rozhodující, a označuje se spíše za poloprofesionála. K focení jej přivedla profese a soukromé zájmy. Soustředí se především na portréty a motivy krajin. V současnosti již prezentoval své fotografie na výstavě. Focení je pro něj prostředek k odreagování i seberealizace, je pro něj zábavou i prostředkem úniku z běžné reality.\nFoto: Tereza Dobešová


Koncepce činnosti Nadace útěk, vyhnání, smíření a zásadní úvahy k plánované stálé expozici - PDF\nKoncepce činnosti Nadace útěk, vyhnání, smíření a zásadní úvahy k plánované stálé expozici\nDownload "Koncepce činnosti Nadace útěk, vyhnání, smíření a zásadní úvahy k plánované stálé expozici"\n1 Úvod Koncepce činnosti Nadace útěk, vyhnání, smíření a zásadní úvahy k plánované stálé expozici 1. Úkol nadace - Vzpomínání na vyhnání Odsouzení vyhnání Prohloubení smíření a vzájemného porozumění - Multiperspektivní koncepční pojetí jako příspěvek k evropskému procesu porozumění a kultuře vzpomínání 2. Téma: Nucená migrace v německých a evropských dějinách - Přesídlování, evakuace, útěk a vyhnání Němců - Historický kontext nacistické expanzivní a vyhlazovací politiky a ideologie životního prostoru - Evropská dimenze - Etnopoliticky motivované vyhnání a genocida 3. Profil, místo, cílové skupiny a vzdělávací úkol 4. Dokumentační a informační centrum 5. Výhled\n2 Strana 2 Zásadní úvahy k stálé expozici Prolog; zeměpisný přehled 1) Princip etnicky homogenních národních států a rozpad mnohonárodnostních říší na konci první světové války 2) Národnostní většiny a menšiny v období mezi světovými válkami 3) Národní společenství (Volksgemeinschaft), antisemitismus a "životní prostor na východě" jako základní komponenty nacionálního socialismu 4) Druhá světová válka - Okupační teror, nucená migrace a genocida jako součást nacistické nadvlády - Etnický režim stalinského Sovětského svazu - Evakuace a útěk německého civilního obyvatelstva 5) Vyhnání Němců a nové uspořádání Evropy - Cesta k Postupimské konferenci - "Divoké vyhnání - Nucené vysídlování - Deportace, internační tábory a vyhnání v jihovýchodní Evropě 6) Utečenci a vyhnanci v Německu a v Evropě po roce 1945: Strategie, konflikty a úspěchy integračních procesů - Zkušenosti prvních okamžiků - Mezi integrací a asimilací: Utečenci a vyhnanci v obou německých státech - Snahy o smíření 7) Po roce 1989: Na cestě k evropské kultuře vzpomínání?\n3 Strana 3 Úvod Dějiny Evropanů 20. století probíhaly ve znamení dlouhých fází pokusů o národnostní homogenizaci, válek, autoritativních režimů a totalitních diktatur. To vedlo vedle ostatních podob organizovaného násilí také k masovému vyhánění a vyhlazování národů. Zejména nacismus a stalinismus přinesly utrpení milionům lidí a vyhloubily hluboké propasti mezi evropskými národy. Také následující generace jsou tak postaveny před úkol převzít odpovědnost za tuto část evropských dějin a svědomitě se s ní vyrovnat. V dialogu mezi evropskými sousedy, vedeném jak ve vědeckých kruzích, tak také v běžných mezilidských vztazích a naplněném snahou o vzájemné pochopení, jde o to, kriticky se podívat na národní pojetí dějin a analyzovat je, vzbudit zájem veřejnost pro myšlenku společného vzpomínání a připomínání a přispět tak k procesu smíření a partnerství v Evropě. Nadace útěk, vyhnání, smíření se bude zabývat osudy milionů uprchlíků a vyhnanců, kteří v Evropě ztratili v důsledku válek, národnostních konfliktů a diktatur ve 20. století svůj domov a byli vystaveni fyzickým a psychickým hrůzám a násilí. Během druhé světové války, na jejím konci a také v dalších poválečných letech muselo přibližně 14 milionů Němců opustit své domovy v dřívějších východních provinciích Pruska a v sídelních oblastech ve střední, jihovýchodní a východní Evropě. Byli odtud vyhnáni v důsledku nacistické politiky, jejích zločinů a jí započaté a krutým způsobem vedené války. V rozděleném poválečném Německu začínali z ničeho a museli si zde vybudovat úplně novou existenci, a to často bez projevů solidarity ze strany domácího přijímajícího obyvatelstva; v sovětské okupační zóně a v NDR existovala navíc snaha tabuizovat jejich osud. Nadace chce vyzdvihnout integraci utečenců a vyhnanců do společnosti obou německých států až do roku 1990, která byla přes všechny překážky úspěšná, a ocenit jejich podíl na znovuvybudování Německa a jejich vstřícnost vůči myšlence vzájemného porozumění. Činnost Nadace útěku, vyhnání, smíření je věnovaná této tragédii útěku a vyhnání, stejně jako vzpomínkám na ni a zamyšlením. Nadace chce přitom přispět k tomu, aby bylo vyhnání vždy a ve všech místech odsouzeno jako násilný politický nástroj a porušování lidských práv.\n4 Strana 4 Svému úkolu udržet živou vzpomínku na útěk a vyhnání ve 20. století v historickém kontextu druhé světové války a nacistické expanzivní a vyhlazovací politiky a jejich následků, který jí ukládá zákon, chce dostát na základě úzké spolupráce s vnitrostátními a mezinárodními vědeckými zařízeními, historickými muzei a památníky, s organizacemi vyhnanců a občansko-společenskými iniciativami a subjekty na ochranu lidských práv. Nadace útěk, vyhnání, smíření bude provádět svou činnost s pomocí přeshraniční výměny a dialogu a bude se přitom řídit výrokem polského intelektuála Jana Józefa Lipského: Musíme si navzájem všechno povědět, a to s tou podmínkou, že každý bude hovořit o své vlastní vině. Pokud to neuděláme, nedovolí nám zátěž z minulosti, abychom se vydali do společné budoucnosti. (1985) Právě z tohoto povědomí se rodí onen duch smíření, bez něhož není možné přiměřené, důstojné vzpomínání i na prožité utrpení útěku a vyhnání, a bez něhož by především nebyla možná společná budoucnost v Evropě žijící v míru, jak to vyjádřila spolková kancléřka Angela Merkelová v projevu proneseném dne 18. září Němci jsou si vědomi zodpovědnosti, kterou nesou za zločiny nacistického protiprávního režimu: zřízení systému koncentračních a vyhlazovacích táborů, vyvraždění šesti milionů Židů a přibližně půl milionu Sintů a Romů, až do milionů jdoucí počet oběti mezi civilním obyvatelstvem v Polsku, na Ukrajině, v Bělorusku a v Rusku, hrůzný teror v okupovaných oblastech, miliony sovětských válečných zajatců umírajících hladem a zřízení systému nucených prací. Vztahy obou německých států k jejich východním sousedům zůstaly následně těmito událostmi po desetiletí těžce zatížené; na Západě se navíc celá situaci ještě v důsledku studené války přiostřila, na Východě stálo těmto vztahům v cestě shora nařízené socialistické přátelství mezi národy. Vyrovnání se s těmito nejtemnějšími kapitolami německých dějin 20. století a vzpomínání na oběti nacismu jsou proto trvalým úkolem celostátního a celospolečenského významu. Koncepce financování památníků na spolkové úrovni, která se v roce 2008 dočkala svého pokračování, se proto ujímá osobitým způsobem tohoto úkolu a zdůrazňuje přitom, že základem jakéhokoli vzpomínání je znalost historických skutečností a jejich vědecký výzkum. Nadace útěk, vyhnání, smíření se cítí být zavázána tímto postojem, který se staví proti všem pokusům o interpretaci minulosti ve smyslu vzájemného zúčtování vin a jakémukoli zlehčování zločinů nacistického režimu. Ve vztahu k procesům vyhnání ve 20. století je nutné konstatovat: Bezpráví vedlo v dějinách často k novému bezpráví, ale přesto nevytváří dřívější bezpráví, ať již bylo jakkoli obrovské, právní a morální oprávnění pro nové bezpráví. To platí také a\n5 Strana 5 především pro vyhnání Němců z východní Evropy po roce Toto konstatování však nezlehčuje zodpovědnost německého národa za zločinnou politiku nacistického režimu. V rozměrech evropské perspektivy připomene Nadace miliony lidí, kteří se stali od 30. let minulého století v době Stalina oběťmi zlovolné totalitní nadvlády. Nucené práce, deportace, gulag, umírání hladem a masové vraždění byly konstitutivními prvky stalinistického teroru. K největším masovým zločinům patří Velká čistka, hladomor (holodomor) na Ukrajině a deportace etnických a sociálních skupin obyvatelstva v rámci Sovětského svazu. Vyrovnání se s minulostí v rámci evropského kontextu a s respektem vůči pohledu ostatních přispívají k procesu smíření a vzájemného porozumění. Svou činností se Nadace útěk, vyhnání, smíření účastní na utváření mírové společné budoucnosti v Evropě.\n6 Strana 6 1. Úkol nadace Vzpomínání na vyhnání Odsouzení vyhnání Prohloubení smíření a vzájemného porozumění V souvislosti s etnickými čistkami na Balkáně, ke kterým docházelo od roku 1991, se dostali v posledních letech v Evropě opět silněji do povědomí veřejnosti lidé, kteří ztratili v důsledku druhé světové války svůj domov a z nichž mnozí přišli také o život. Útěk a vyhnání přibližně 14 milionů Němců 1 a ztráta velké části státního území patří k závažným historickým zkušenostem německých dějin, které však byly na dlouhou dobu vytlačeny z ohniska vzpomínání. Tato katastrofa je, pokud chceme hovořit slovy autora jako je Karl Schlögel, důležitou kapitolou dějin německého národa a musí zaujmout centrální místo v národní paměti (2003). V roce 1945 došlo také k zániku duševních krajin (Horst Bienek), bez nichž by byl obraz Německa po dlouhá staletí stejně neúplný jako bez přítomnosti území jako jsou Franky a Meklenbursko. V důsledku nacistické politiky jsou německé historické východní provincie ztraceny. Ale nikde není napsáno, jak říká Günter Grass, že tím musí upadnout do zapomenutí také kulturní podstata těchto provincií a měst. Historie útěku a vyhnání, stejně jako kulturní dědictví dotčených oblastí jsou součástí národní identity a společné kultury vzpomínání Německa. Spolková vláda se 19. března 2008 usnesla na Základní koncepci muzeálního, dokumentačního a informačního centra v Berlíně, které se bude zabývat problematikou útěku, vyhnání a nucené migrace ve 20. století. Podle této koncepce má nová instituce přispět v duchu myšlenky smíření a v návaznosti na politiku vzájemného porozumění realizovanou Spolkovou republikou Německo k tomu, aby se vzpomínalo na bezpráví vyhnání a aby se vyhnání jednou pro vždy odsoudilo. Za tímto účelem bude vědecky dokumentovat případy etnických čistek. Klíčovým tématem činnosti Nadace bude přitom útěk a vyhnání Němců. Na základě vládního rozhodnutí byla dne 30. prosince 2008 nabytím účinnosti zákona o zřízení nadace Německého historického muzea v Berlíně (Deutsches Historisches Museum) zřízena pod jeho záštitou nesamostatná nadace s názvem Nadace útěk, vyhnání, smíření. Zároveň s ustanovením orgánů Nadace v roce 2009 a jejich rozšířením novým zákonem ze dne 19. června 2010 byl ustanoven 1 Všechna čísla, která zde uvádíme, jsou pouze odhadnuté hodnoty, při kterých se sice přihlíží k nejnovějším publikacím, které ale vědecké kruhy hodnotí přesto různým způsobem. Číselné údaje byly ve většině případů převzaty z Lexikon der Vertreibungen. Deportation, Zwangsaussiedlung und ethnische Säuberung im Europa des 20. Jahrhunderts (Lexikon vyhnání, deportací, nuceného vysídlení a etnických čistek 20. století), vydaného Detlefem Brandesem, Holmem Sundhaussenem, Stefanem Troebstem ve spolupráci s Kristinou Kaiserovou a Krzysztofem Ruchniewiczem, Vídeň, Kolín, Výmar 2010.\n7 Strana 7 tým, který zodpovídá za její vybudování. Muzeální, dokumentační a informační centrum má vzniknout v Berlíně v prostorách budovy Deutschlandhaus nedaleko dřívějšího nádraží Anhalter Bahnhof po ukončení sanace objektu. Multiperspektivní koncepční pojetí jako příspěvek k evropskému procesu porozumění a kultuře vzpomínání Vyrovnání se s dějinami v rámci vzájemné spolupráce zůstane výzvou s mnoha podobami," to jsou slova ze zprávy Spolkové vlády o finanční podpoře kultury ve smyslu ustanovení 96 spolkového zákona o záležitostech vyhnanců a utečenců z prosince roku 2009: My Němci se stejně jako naši evropští sousedé vyrovnáváme s nacismem a totalitarismem, se dvěma světovými válkami, útěkem, vyhnáním a nuceným vysídlováním. Tento proces probíhá také stále častěji na nadnárodní úrovni a získává tak zcela nově společensky, politicky a vědecky na závažnosti v rámci evropského sjednocovacího procesu. Předpokladem učení se zaměřeného na smíření mezi národy je ochota pokusit se pochopit jednání lidí v jejich mnohovrstevnosti a dynamice. Snahy o smíření se nemohou spokojit s tím, že se pouze odsoudí to, co se stalo. Naopak, hledají příčiny a pohnutky, jsou ochotny přijmout zpochybnění vlastního pohledu a vědí, jak jsou nepostradatelné vztahy postavené na vzájemném dialogu. Po dlouhou dobu byl pohled na minulost Evropy formován navzájem si odporujícími národními narativními principy vzpomínání. Odlišné vnímání, ale především odlišné historické zkušenosti vedly a stále ještě vedou k tomu, že se interpretace dějin často stává předmětem sporů a je zneužívána k politické instrumentalizaci. Proto je v případě nucené migrace obzvláště důležité zvolit multiperspektivní přístup, aby bylo možné představit odlišná chápání dějin, kriticky se podívat na jejich konstrukci a dokumentovat jejich procesy. Prezentace různých zkušenostních horizontů a interpretačních vzorců, které existují nejen mezi jednotlivými evropskými státy, ale také uvnitř jejich vlastních společností umožní nahlížet na dřívější události z různých úhlů pohledu a vytvořit si na tomto základu vlastní názor. S tím spojená reflexe národních, bilaterální a evropských nadnárodních diskurzů o etnických čistkách a vyhnání může pak přispět ke vzájemnému porozumění.\n8 Strana 8 2. Téma: Nucená migrace v německých a evropských dějinách Přesídlování, evakuace, útěk a vyhnání Němců V Německu dnes běžně používané spojení dvou pojmů útěk a vyhnání (Flucht und Vertreibung) se vztahuje na velmi rozdílné historické události: Baltští Němci a jiné německy hovořící menšiny byly v duchu politiky přesídlování diktované nacistickým státem z větší části usídleni v důsledku paktu Stalina s Hitlerem, uzavřeného v roce 1939, na anektovaném a obsazeném území Polska a teprve na konci války se z nich stali utečenci; Stalin nechal naopak deportovat velkou část ruských Němců neprodleně po napadení Sovětského svazu Německem v roce 1941 na Sibiř a do Střední Asie. To znamená, že část německých menšin žijících mimo území tehdejší Říše musela opustit svůj domov již během druhé světové války. Od října 1944 bylo evakuováno na statisíce Němců z východních oblastí Německa, ze Slovenska, Chorvatska a severního Sedmihradska. Z Východního Pruska, Pomořanska, Východního Braniborska a Slezska prchaly v roce 1944/45 miliony civilistů před postupujícími vojsky Rudé armády, kteří se kvůli příliš pozdním povelům k evakuaci ze strany nacistických úřadů zapletli na mnoha místech do bojů. Mnozí z těch, kteří zůstali, byli deportováni na nucené práce do Sovětského svazu nebo ztratili svůj domov v době mezi koncem války a Postupimskou konferencí během takzvaného divokého vyhánění. V Československu a na území, které bylo připojeno k Polsku, se to týkalo přibližně jednoho milionu osob. Divoké vyhánění nebylo postaveno na smluvním základu a působilo spontánně, ačkoliv bylo v mnoha případech řízeno a prováděli ho bezohledným způsobem příslušníci armádních složek, nově zřízených policejních jednotek nebo revolučních gard. Později následovalo na základě Postupimské dohody organizované nucené vysídlování Němců, kteří zůstali ve své vlasti. Pro německé menšiny, které přišly z Československa, Polska, Jugoslávie, Maďarska nebo Rumunska, měl jejich vztah ke státům, které byly do roku 1945 jejich vlastí, značný vliv na situaci, ve které se po roce 1945 nacházely. Proto je nezbytné přihlédnout při snaze o vysvětlení požadavku na vytvoření národního státu bez Němců nejen ke krátkodobým a rozhodujícím způsobem relevantním příčinám, kterými byla nacistická válečná a okupační nadvláda, ale také ke střednědobým a dlouhodobým důvodům. Tyto důvody je nutné hledat ve vizi etnicky homogenního národního státu, která se rozšířila v době před první světovou válkou, a v často velmi konfliktním vztahu nových národních států k jejich menšinám po roce 1918.\n9 Strana 9 Nově nastolené a ve většině případů komunistické vlády ve středovýchodní a jihovýchodní Evropě podporovaly vyhnání a vysídlení Němců a používaly přitom dřívější plány exilových vlád svých zemí. Zatímco Němci z Československa nebo z Jugoslávie a z větší části nového Polska byli téměř úplně vyhnáni, postupovalo Maďarsko a Rumunsko téměř až do konce války spojenci Německa jiným způsobem. Velký počet banátských Švábů a sedmihradských Sasů v Rumunsku byl po skončení války zavlečen na nucené práce do Sovětského svazu. Stejně jako většina rumunských Němců směli ti, kteří přežili, zůstat po svém návratu ve své vlasti, ačkoli byli také v době komunistického režimu vystaveni těžkým represím, které přiměly později mnohé z nich k vystěhování do Německa. Naopak z Maďarska byla po druhé světové válce vyhnána asi polovina zde žijících Němců, a to bez ohledu na skutečnost, že Maďarsko s nacistickou diktaturou dlouho kolaborovalo. Obzvlášť tragickou kapitolu představují internační tábory, které se nepodařilo především v případě dunajských Švábů v Jugoslávii velké části postižených přežít. V oblastech táhnoucích se od Východního Pruska až po Banát se staly miliony lidí obětí přesídlování, evakuace, útěku, divokého vyhnání a nuceného vysídlování jsou to hořké osudy, kterých zůstali Němci na Západě a ve střední části země ušetřeni. Historický kontext nacistické expanzivní a vyhlazovací politiky a ideologie životního prostoru Útěk a vyhnání Němců je nutné vidět v kontextu s nacistickou expanzivní a vyhlazovací politikou, a s ideologií životního prostoru a jejími následky. Poté, co Adolf Hitler a NSDAP převzali v roce 1933 moc ve státě, byla povýšena totalitní ideologie národního společenství (Volksgemeinschaft) založená na rasistických kritériích na státní doktrínu, která vedla ve svém důsledku nejprve k sociálnímu vyloučení rasově definovaných menšin jako byli Židé, Sintové a Romové, ale také politicky jinak smýšlející osoby, ke zbavení občanských práv a vyhnání. Z celkového počtu více než Židů, kteří v Německu na začátku roku 1933 žili, bylo do roku 1938 pronásledováním a postupnou ztrátou základních existenčních podmínek přinuceno přibližně lidí opustit svou vlast. Dalším asi Židům se podařilo uprchnout z Německa ještě do začátku války v roce Po podepsání Mnichovské dohody v roce 1938, rozbití československého státu v roce 1939 a napadení Polska 1. září 1939 následovala rozsáhlá opatření na vyhnání a přesídlení dalších skupin obyvatelstva. Vyvraždění příslušníků elity Druhé polské republiky a polských Židů již na samém začátku války a pozdější vyhlazovací válka\n10 Strana 10 proti Sovětskému svazu dokládají, že se populačně-politická opatření nacistického režimu zásadně lišila od předcházejících etnických čistek a že je nutné je hodnotit jako část dlouhodobé strategie genocidy. Kromě toho se stalo částečně okupované a částečně anektované Polsko centrálním dějištěm nacistického vyhlazování židovského obyvatelstva, stejně jako Sintů a Romů. Hlavními znaky této politiky bylo vyvlastnění, deportace, ghettoizace a konečně systematické vraždění. Napadení Sovětského svazu, zločiny proti civilnímu obyvatelstvu a váleční zajatci vedly k radikalizaci nacistického způsobu vedení války a okupační politiky po roce Její konečný cíl germanizace a zotročení východní části Evropy až po Ural byl zformulován v Generálním plánu Východ, který v gigantických rozměrech počítal s vyhnáním obyvatelstva a vynesl na světlo vůli nacistického režimu k masovému vraždění. Evropská dimenze V základní koncepci spolkové vlády pro Nadaci útěk, vyhnání, smíření z roku 2008 je zformulováno její poslání v tom smyslu, že má vylíčit útěk a vyhnání Němců z dřívějších sídelních území... zasazené do kontextu celoevropského vyhánění ve 20. století. Vyhnání ve 20. století lze vysvětlit pouze s přihlédnutím k myšlence vytvoření etnicky homogenního národního státu. V této době vystřídala původní přednárodní" princip loajality myšlenka etnické příslušnosti. I když vytvoření etnických skupin v sobě vždy skrývá prvky určitého konstruktu, byla přesto například příslušnost k německému, polskému nebo českému národu často ochotně akceptovanou možností chápání vlastní identity a vymezení se. Již během dlouhého 19. století docházelo na Balkáně k etnickým čistkám, z nichž většina byla namířena proti muslimům. Následkem srbského povstání proti osmanské nadvládě v roce 1804, řeckých snah o nezávislost od roku 1821 nebo balkánských válek v letech 1912/13 byly vyhnány miliony muslimů. První světovou válku označil historik Michael Schwartz za prapůvodní katastrofu radikalizace a rozšíření etnických čistek ve velké části Evropy. Patří k tomu také katastrofa Arménů v letech 1915/16, kterou mezinárodní vědecké kruhy hodnotí jako genocidu a kterou rozpoutaly formou vyhnání osmansko-turecké úřady. Nejpozději však od přijetí Lausannské konvence v roce 1923 se stalo velkoplošné přesídlování obyvatelstva možným politickým řešením také pro demokratické státy. Se souhlasem mezinárodního společenství států zpečetila tato smlouva násilím\n11 Strana 11 provázenou výměnu obyvatelstva mezi Řeckem a novým Tureckem, která se týkala téměř dvou milionů osob. Brzy nato následovaly v Sovětském svazu masové deportace, které se staly po nastolení stalinistické krutovlády ve 30. letech etnopolitickým nástrojem upevnění státní moci. Tyto deportace postihly skupiny, kterým byly připisovány určité sociální znaky, jako například kulaky (velkostatkáře), duchovní nebo etnické menšiny jako byli Korejci, Poláci a Němci. Tyto historické souvislosti, k nimž patří také mocenské praktiky evropských států v jejich koloniích, jsou pro pochopení podstaty nucené migrace nezbytné. Stálá expozice se proto bude vedle hlavního zaměření nadace na příčiny, průběh a následky útěku a vyhnání Němců zabývat také celoevropskou dimenzí tohoto tématu. Nucená migrace se v Evropě 20. století týkala desítek milionů lidí, a to především ve střední části, na východě a jihovýchodě našeho kontinentu. Lidé ztratili svou vlast a přišli často o život, protože patřili k určité etnické skupině, protože k této skupině byli přiřazeni nebo protože byli vzhledem ke své etnické příslušnosti považováni za politického nepřítele. Výstava proto přinese také všeobecný přehled více než třiceti různých etnických skupin, kterých se v Evropě vyhnání týká, a některé z těchto nucených migrací hlouběji zdokumentuje. Představí přitom nejen společné rysy jednotlivých případů vyhnání, ale upozorní také na jejich částečně zásadní rozdíly. Vědecký komparativní přístup má přitom za úkol prohloubit poznatky tak, aby se zabránilo chybnému ztotožňování. Dalším pojednávaným tématem vedle řecko-turecké výměny obyvatelstva v raných 20. letech a vyhnání a (nuceného) přesídlení více než 1,6 milionů Poláků z území a v rámci území západního a centrálního Polska, které bylo anektované a obsazené nacistickým Německem, budou etnické čistky v rozpadající se Jugoslávii v 90. letech minulého století včetně genocidy ve Srebrenici. Naposledy zmíněné události jsou nejen názorným příkladem přetrvávající aktuálnosti této problematiky, ale vedly také v Německu, Rakousku a v jiných zemích k jejímu novému citlivějšímu vnímání.\n12 Strana 12 Etnopoliticky motivované vyhnání a genocida Činnost nadace bude zaměřená na útěk a vyhnání Němců a etnopoliticky motivovanou nucenou migraci v Evropě ve 20. století. Na rozdíl od politicky a nábožensky motivovaných čistek stojí v popředí etnických čistek příslušnost dotčených osob k odlišným etnickým skupinám. Ke klíčovým prvkům etnických čistek patří válka hrající roli katalyzátoru, cílená aplikace teroru a násilí, a v neposlední řadě masové znásilňování, s jejichž pomocí se rozpoutávají migrační vlny a provádějí procesy vyhánění, včetně zahlazování kulturních stop. Mezi vyhnáním a politikou genocidy existuje však jeden zásadní rozdíl. Základem etnických čistek je záměr odsunout určitou skupinu obyvatelstva z určitého území. Naopak v případě genocidy není cílem pachatelů odsunutí dotčených osob, nýbrž vyvraždění pokud možno všech příslušníků jedné skupiny. Přesto však měly v dějinách četné etnické čistky ve svém důsledku genocidní účinky, ačkoliv jejich výchozí motivací nebyly genocidní úmysly. To znamená, že pachatelé přinejmenším počítali s mrtvými jako hromadným průvodním jevem. Pro plánované muzeální, informační a dokumentační centrum hraje proto klíčovou roli jasné analytické odlišení fenoménu etnických čistek od genocidy a vyhnání od vyhlazovacích praktik.\n13 Strana Profil, místo, cílové skupiny a vzdělávací úkol Nadace útěk, vyhnání, smíření chápe sebe sama jako v rámci Německa jedinečné a mezinárodně viditelné místo seznamování se s dějinami nucené migrace ve 20. století a vzpomínání na ně, zakotvené v celoevropském kontextu a spočívající na dvou pilířích. Stálá expozice prezentuje široké veřejnosti příčiny, průběh a následky etnických čistek v Evropě, přičemž její těžiště spočívá na útěku a vyhnání německého obyvatelstva a jeho začlenění do nové společnosti. Dokumentační a informační centrum nabídne prohlubující vzdělávací programy a možnosti bádání a bude působit jako instituce specializovaná na zprostředkovávání výsledků vědeckého bádání na téma německé, evropské a globální nucené migrace. Plánované muzeální, dokumentační a informační centrum bude mít své sídlo v prostorách budovy Deutschlandhaus v Berlíně. Berlín je vzhledem ke své zeměpisné poloze, historickému významu a vztahům, své polické funkci a četným památníkům obzvlášť vhodným místem pro práci na tematických okruzích Nadace. V místě dnes již neexistujícího nádraží Anhalter Bahnhof, které se nachází na protilehlé straně Deutschlandhausu, začaly od roku 1942 četné deportace židovských Berlíňanů do Terezína; centrála gestapa, SS a sídlo Hlavního říšského bezpečnostního úřadu (dnes stálá expozice Topografie teroru ) se nacházely v bezprostředním sousedství. Samotná budova Deutschlandhaus se stala od roku 1960 na několik desetiletí fórem pro setkání vyhnanců organizovaných v krajanských sdruženích a Svazu vyhnanců působícím v Západním Berlíně. Historie tohoto objektu poslouží v rámci stálé výstavy také ke znázornění aspektů integrace vyhnanců. Vyśtavy nadace jsou určeny pro široké publikum. Jejich cílem je zprostředkování znalostí o útěku, vyhnání a začlenění Němců do přijímajících oblastí během druhé světové války a po jejím skončení, včetně informací o dalších nucených migračních tocích především v rámci Evropy 20. století. Jako cílové skupiny přicházejí v úvahu vedle příslušníků generace přímých účastníků a jejich potomků obyvatelé hlavního města a tuzemští a zahraniční návštěvníci Berlína. Mnozí návštěvníci přicházejí ze států, ve kterých je nucená migrace stále ještě stejně živým tématem jako v Německu. Stálá expozice bude proto doplněna nejen kompletním vícejazyčným výkladem, ale také dalšími nabídkami, jako je audioprůvodce, speciální prohlídky apod., určené pro zahraniční návštěvníky především ze severovýchodní, střední, jihovýchodní a východní Evropy. Stálá expozice Nadace útěk, vyhnání, smíření budou navíc doplňovat pravidelné dočasné výstavy. Tyto dočasné výstavy se mohou věnovat aktuálnímu vývoji, nebo\n14 Strana 14 podrobněji představit jednotlivé historické aspekty. Ve spolupráci s regionálními muzei, dotovanými na základě takzvaného paragrafu o kultuře, tedy na základě ustanovení 96 Zákona o záležitostech vyhnanců a utečenců (Gesetz über die Angelegenheiten der Vertriebenen und Flüchtlinge), stejně jako s dalšími domácími a evropskými muzei se představí dějiny regionů severovýchodní, střední, jihovýchodní a východní Evropy, ve kterých dříve na mnoha místech žili a někde stále ještě žijí Němci v úzkém kontaktu se svými sousedy. Vzhledem k historickému, stejně jako aktuálnímu významu tématu nucené migrace má Nadace důležitý vzdělávací úkol. Muzeální, dokumentační a informační centrum se má bezprostředně obracet na žáky, učitele a studující a připravit nabídku programů dalšího vzdělávání, seminářů a workshopů v rámci vzdělávání dospělých. Pozornost se přitom zaměří zejména na školní třídy, jejichž žáci často pocházejí z rodin, které mají zkušenosti s (nucenou) migrací a se začleněním do nového životního prostředí. Nadace kromě toho chápe sebe sama jako mezinárodně viditelné kompetenční centrum vybavené specializovanou knihovnou a sbírkou dokumentů, které nabízí možnosti k vědeckému bádání. Celkově vznikne místo vzdělávání a vzpomínání, které zohlední úroveň znalostí každého jednotlivého návštěvníka a bude podle zásad moderních muzeálněpedagogických koncepcí prezentovat a zprostředkovávat znalosti o příčinách, průběhu a důsledcích nucené migrace. Přitom bude ponechán také patřičný a důstojný prostor pro individuální vzpomínky. Cílem je vytvořit místo živé paměti respektující princip dialogu, které upomíná, vzdělává a přispívá ke vzájemnému porozumění.\n15 Strana Dokumentační a informační centrum Jedním z nosných pilířů činnosti Nadace je dokumentační a informační centrum. Toto zařízení nabízí možnost k prohlubujícímu a rozsáhlejšímu studiu dané tématiky z pohledu evropské a celosvětové perspektivy. Dokumentační a informační centrum bude vybaveno veřejnou prezenční knihovnou, která vypracuje svůj vlastní profil a bude shromažďovat domácí a zahraniční publikace na téma nucené migrace. Přitom bude spolupracovat s knihovnou Martina Opitze v Herne, specializovanou na dřívější německé východní regiony a oblasti osídlené Němci, stejně jako s jinými německými a evropskými knihovnami s podobným tematickým zaměřením. Do Dokumentačního a informačního centra Nadace bude také začleněna speciální knihovna Deutschlandhausu, která se od roku 1999 nacházela v depozitáři Německého historického muzea. Je také možné, že dojde k převzetí dalších odborných a soukromých sbírek, které odpovídají tematickému zaměření Centra. K úkolům Dokumentačního a informačního centra patří také sběr, vyhotovování a vědecké vyhodnocení příslušných materiálů, včetně písemných a audiovizuálních svědectví domácích a zahraničních pamětníků. Přitom se jedná jak o evidenci a prezentaci již existujících dokumentů, tak také o vlastní projekty pamětníků, které jsou koncipovány přesně ve smyslu tematických okruhů stálé expozice a úkolu Nadace. Cílem je vybudovat digitální archiv pamětníků, který bude shromažďovat svědectví o prožitých událostech a jiné ego-dokumenty z celé Evropy a umožní tak multiperspektivní přístup k této tematice. Dokumentační a informační centrum usiluje o navázání úzké spolupráce s evropskými a domácími archívy. Zejména archív pro dokumentaci vyhnanců Lastenausgleichsarchiv Spolkového archívu se sídlem v Bayreuthu má ve svých sbírkách jedinečné materiály, které odpovídají tematickému zaměření Nadace a mohou být návštěvníkům Deutschlandhausu částečně zpřístupněny v digitalizované podobě: svědectví pamětníků o událostech útěku a vyhnání, stejně jako takzvané soupisy duší (Gemeindeseelenlisten) z fondu Ost-Dokumentation, písemnosti z řízení ve věci finančního odškodnění obětí fašismu (spisy, podklady informačních kanceláří pro vyhnance - Heimatauskunftsstellen), kartotéční lístky a jiné materiály (např. korespondence) Církevní pátrací služby (Kirchlicher Suchdienst). To platí také pro sbírku asi historických fotografií měst, obcí a osob z bývalých východních a sídelních oblastí, které se nacházejí v bayreuthských spisech. Návštěvníci si tak mohou v rámci ustanovení zákona o archívech sami zjistit v materiálech archívu Lastenausgleichsarchiv, jaké informace jsou zde o určitém