Amerika | Kadrman Jindřich\nCategory Archive for ‘Amerika’\nKukátko na Big Island\n15.4.2020 by J.Kada\nNakoukněte se mnou na největší ostrov souostroví Hawaii. Místo, kde není nouze o sopky, krátery, lávové tunely, erozí rozervaný povrch zarůstající bujnou vegetací, třpytící se vodopády s hukotem padající do temně modrých jezírek vymletých jejich neskutečnou silou, nebo krásné členité pobřeží, o které se tříští vlny oceánu. Místo, o kterém jsem si nemyslel, že ho někdy navštívím.\nBig Island byl stejně jako ostatní ostrovy zrozen sopečnou aktivitou, takže se jeho tvář neustále a rychle mění, ať už novými erupcemi nebo erozí. Proto zde najdete i stará turistická letoviska téměř pohlcená džunglí, nebo silnice ztrácející se pod vrstvou lávy. Místa, která nám připomínají sílu přírody.\nI když jsme celý pobyt na Hawaii pojali hodně odpočinkově, stejně jsme si neodpustili výstup na sopku Mauna Loa (4160 m n.m.). Představte si snídani na pobřeží, následně přesun autem na začátek treku do výšky 3350 m n.m. a pak ještě deset kilometrů vzhůru s batohem na zádech. Naplánovali jsme si pár nocí v malé chatce na okraji kráteru. Po pravdě… Dlouho jsem neměl takového motáka 🙂 Krajina okolo je však úžasná a za ten trošek řidšího vzduchu to opravdu stálo. A noční obloha… To se prostě nedá popsat.\nO pár dní později si vyběhneme i na vrchol Mauna Kea (4207 m n.m.). Výstup na vrchol od informačního centra měří něco málo přes 10 km a nastoupáte při něm 1400 výškových metrů. Rozhodně to není málo v této nadmořské výšce. I tento výstup však za tu námahu stojí – jasně, že se téměř na vrchol můžete dovézt autem, ale kdo by o to stál, že? 🙂\nVypíchnu ještě pár zajímavých míst, která jsme navštívili. Za návštěvu určitě stojí sopka Kilauea a její okolí. Pokud budete mít dostatek času, můžete prozkoumat Kaumana Cave ležící kousek za městem Hilo. Což je vlastně starý lávový tunel. Těžko říci, kam až vede. Mohou to však být i kilometry pod zemí. Zastávku si udělejte i u Akaka Falls, zde najdete nenáročnou procházku ke krásnému vodopádu. Případně můžete zavítat do Pu’uhonua O Hōnaunau National Historical Park a blíže poznat něco málo z místní kultury.\nKdyž už se na Hawaii dostanete, nespěchejte a dosyta si vychutnejte tu krásu.\nKategorie Amerika, Cestopisy, USATags: 7 - 14 dní\n24.8.2019 by J.Kada\nDalší zastávka v rámci velkého cestovatelského okruhu po národních parcích USA. Místo, kde mě přepadl velmi silný pocit „Konečně! Konečně, jsem na těch vysněných místech z knížek a televize.“ Abychom si zdejší krajinu co nejvíce užili, naplánuji zhruba pětidenní trek po parku.\nUž samotný vjezd do parku, kdy silnice vjede do hlubokých údolí a sevřou ji vysoké skalní stěny, je parádní. První zastávka je ve Willderness office, abychom pro zamýšlený trek získali permit. Pozor, nejedná se o informační centrum. Tam permit nedostanete.\nPostojíme si pár hodin ve frontě, dostane se nám instruktáže jak se v parku chovat a konečně dostáváme permit. Není to však tak jednoduché a více se o tom rozepíšu na jiném místě.\nJako výchozí bod jsme si zvolili Porcupine Creek. Zabalíme batohy, jídlo z auta nacpeme do velikých bear boxů u parkoviště, protože v autě nesmí zůstat a vyrážíme. Po pár kilometrech volíme na křižovatce cest odbočku na North Dome. Cestou doporučuji navštívit skálu Indian Rock. Je zde kamenná brána a krásný výhled na Half Dome. Pokračujeme dál, a jakmile vylezeme z lesa na Basket Dome, naskytnou se nám krásné výhledy. Netrvá dlouho a dojdeme na North Dome. Skalní stěnu Half Dome máme přímo proti sobě naproti přes Yosemite Valley. Paráda. Je to prostě plnění dávného snu. Musíme se kousek vrátit a pak už jen setupujeme k Lehamite Creek, kde je možnost kempovat.\nJe hrozné sucho a volbu místa na kempování musíme přizpůsobovat tomu, kde lze nyní nalézt vodu. Následující den míříme k Yosemite Creek. Až na pár louží je téměř vyschnutý. O kilometr výš proti proudu už však voda je. Je brzy. Máme v plánu zde nocovat, ale kvůli medvědům si zde nemůžeme jen tak schovat batohy a ještě někam vyrazit, a proto jdeme s nimi. Jdeme až na El Capitan, ale výhled odtud mě zas až tak neuchvátil. Mnohem hezčí výhled je z Eagle Peak, kde se zastavujeme cestou zpět. Skalnatý vrchol s výhledy do údolí a na protější kolmé skalní stěny. Nalézáme malou studánku a tak se vyřeší i problém s vodou. Vracíme se zpět a zakempujeme na předem vyhlédnutém místě kus stranou od všech, co se mačkají u Yosemite Creek.\nBrzy ráno pokračujeme dál a míříme dolů do údolí. Po klikatém chodníčku sestupujeme strmě dolů. Musíme sestoupit téměř o tisíc výškových metrů. Někdo se pokusil stezku „vydláždit“ kameny, ale myslím, že je to horší než kdyby to nechali být. Hrozně špatně se po oklouzaných kamenech jde. Alespoň jsou odtud hezké výhledy do údolí. Škoda, že není žádná voda a Yosemite falls jsou vyschnuté. Můžeme tak pouze obdivovat vysokou skalní stěnu, ze které normálně padá vodopád. Sestup nám trvá skoro dvě hodiny. Je to úmorné a bolí z toho nohy. Skalní stěny jsou však odtud zdola opravdu impozantní. Údolí je hodně rušné. Yosemite jsou velmi známý a navštěvovaný park. Navštívíme Wilderness Center a získáváme permit na druhou polovinu výletu a dokonce s výstupem na Half Dome. Osvěžíme se koupelí v Merced River a pak už nás čeká výstup ven z údolí. Volíme krásnou, ale celkem náročnou trasu po Mist Trail okolo Vernal Falls. Jde o velmi populární trasu a hemží se to tu jak v mraveništi. Stezka je zpevněná, ale kus pod vodopádem se změní kamenitý chodník se spoustou příkrých schodů. Vernal Falls jsou i teď, kdy je málo vody moc pěkné. Po dalších strmých schodech lezeme nad vodopád. Strašné stoupání. Nad vodopádem je krásná řeka a spousta vypasených nebojácných veverek. Dalším stoupáním dojdeme pod Nevada Falls a po odporně dlážděném chodníku se vyplazíme skalní stěnou až nad vodopád. Jsme vyřízení. Odpočneme si rozvalení u řeky. Kupodivu připlul temný mrak a dokonce z něho začalo pršet. Kousek za vodopádem se před námi otevře Little Yosemite Valley a cesta konečně vede chvíli po rovině. Jsme utahaní, a tak trochu pozměníme plány a zůstaneme na noc v kempu Little Yosemite Valley.\nBrzy ráno si zabalíme nejnutnější věci a nalehko vyrážíme zdolat Half Dome. Vytrvale stoupáme do kopce. Po pár kilometrech odbočíme z dálkové trasy John Muir Trail vlevona chodník vedoucí k Half Dome. Na tomto chodníku už je třeba mít permit. Stromy řídnou a objevuje se mezi nimi obrovská skalní masa Half Dome, čnící vzhůru do nebe. Po asi dalším kilometru a půl vylezeme z lesa a po prudkých schodech stoupáme dálna jakýsi předvrchol. Takovou velikou bouli. Za ní je sedlo a pak… Viděli jsme již z dálky přímou výstupovku po skále na vrchol. Teď když stojíme pod ní, vypadá opravdu zajímavě. Dvě ocelová lana metr od sebe a mezi nimi „cesta“. Celou dobu jsme si říkali, že to zkresluje a že to nebude tak prudké. Omyl. Nezkreslovalo to ani trochu. Sklon skály je opravdu velký. Podrážky přestávají fungovat, lidé visící na lanech… Bez lan by šlo o skalní lezení. Takto je to ferrata obtížnosti C/D. Přitom pouze dva nebo tři lidi z toho velké množství, které jsme potkali, měli s sebou ferratový set. Divím se, že zde není mnohem více úrazů. Toto jsme vážně nečekali, protože pracovnice Wildernes Office nám řekla, že se jedná o jednoduchý výstup. Nám to po pravdě navadilo, ale byla zde spousta lidí, křečovitě visících na ocelových lanech nebo sunoucích se po zadku dolů po skále. Vrchol je obrovský a rozlehlý. Kocháme se nádhernými výhledy do údolí a na protější skalní stěny. Paráda. Je čas zahájit sestup. Výstupovka, sloužící zároveň i pro sestup se mezi tím nepříjemně naplnila. Lidé se sunou dolů, lezou po sobě jako krabi a drží se, čím mohou. Sestup by byl parádně rychlý, kdyby se u každé kotvící tyče nechoulila nějaká troska nebo se proti nám neplazila po dechu lapající postava s vytřeštěnýma očima. Konečně jsme na „bouli“. Sejdeme prudké schody k lesu a pak už je to pohoda. Na rozcestí nám zkontrolují permit a zanedlouho jsme v kempu. Zabalíme věci a vyrážíme hlouběji do Little Yosemite Valley. Údolí je opravdu krásné. Škoda jen, že tu před lety hořelo a z mnoha stromů zbyly jen takové mrtvé kostřičky. Na druhou stranu však zajímavě kontrastují se sytě barevnou trávou a vysokými skalními stěnami. Merced River protékající údolím je krásná řeka vytvářející tůně, vodopády a různé meandry. V horní částiúdolí začíná být krajina divočejší. Více skal, schody vzhůru po skále, serpentiny a v řece vodopády. Na jedné ze skalních teras se utáboříme.\nZe spacáků nás vytáhne slunko. Sejdeme do Echo Valley a postupně se stáčíme zpět. Tentokrát však jdeme vysoko po hraně údolí, do kterého máme pěkné výhledy. Po pár kilometrech mineme opět dálkovou trasu John Muir Trail a odpočíváme u Sunrise Creek, který poskytuje příjemné osvěžení v parném dni. Musíme se vydrápat tři sta výškových metrů na cestu vedoucí přes Cloud Rest. Vyhořelý les neposkytuje žádný stín. Jakmile dosáhneme cesty vedoucí po hřebeni je další postup již jednoduchý. Na noc zajdeme k prvnímu ze Sunrise Lake. Nejde o žádnou bahnitou louži v lese, ale o krásné jezírko s průzračnou vodou vybízející ke koupání. Sunrise Lakes jsou velmi oblíbeným místem pro nocování. Začínáme mít problém s jídlem. Zítra na Porcupine Creek k autu nedojdeme a dochází nám jídlo. Máme již jen snídani a oběd. No, uvidíme.\nRáno je pořádná zima. Není divu když táboříme tak vysoko ( okolo 2700 m n.m.). Vyrážíme serpentinami dolů k silnici. Netrvá dlouho a dojdeme k Tenaya Lake. Nechce se nám pochodovat po silnici s batohy a po cestách přes les je to celkem daleko. Shodíme tedy batohy a zkouším odstopovat k autu. Štěstí mi moc nepřeje a nakonec si celou cestu až k autu poctivě odšlapu. Kruh se uzavřel. Zabalíme všechny věci, posilníme se a vyrážíme vstříc dalším zážitkům.\nSlýchal jsem, že na návštěvu národního parku Yosemite stačí den až dva. Podle mne to není pravda. Ano, záleží na způsobu cestování, který preferujete, ale myslím, že tak týden je fajn. Osobně bych se zde dokázal toulat daleko déle. Celý čundr touto nádhernou krajinou plnou skal, obrovských skalních stěn, divokých řek a vodopádů jsem si náramně užil a odvezl si opravdu životní zážitek. Vyčleňte si na návštěvu parku více času. Určitě nebudete litovat.\nKategorie Amerika, Cestopisy, USATags: 1 - 7 dní, Obtížnost: střední\n22.8.2019 by J.Kada\nJeden z prvních výletů, který jsem naplánoval, když jsem začínal dávat dohromady zevrubný plán, kudy povede naše trasa po národních parcích USA. Stačil jeden pohled na mapu a bylo to jasné. Wonderland Trail je opravdu vyhlášený a rezervace kempů v divočině nezbytných pro absolvování treku, mizí mnoho měsíců před sezónou. To jsme však netušili. Ale vzdát to? To ani náhodou!\nDojedeme do Paradise do informačního centra a zjišťujeme naše možnosti. Kempy jsou opravdu rozebrané. Máme však štěstí na velmi ochotnou slečnu. Přes hodinu kombinujeme odkud vyrazit, kterým směrem okruh jít a do kterého kempu musíme každý den dojít. Se dvěma obchůzkami to nakonec klapne a máme trek rezervovaný. Deset dní okolo této sopky, která dominuje okolí a tyčí se to výšky 4392 m n.m.\nNásledující den se tedy přesouváme k Mowich Lake, odkud vyrážíme. Odstavíme auto, zabalíme batohy na deset dní a po stezce okolo jezera zmizíme v lese. Po hezkém chodníčku přelezeme Ipsut Pass a serpentinami sestoupíme prudce dolů do krásného lesa rostoucího v údolí. Stále mírně klesáme až do kempu Ipsut Creek. Hezký a klidný kemp. Ráno pozvolna stoupáme lesem proti proudu Carbon River. Po pár kilometrech musíme odbočit na Northen Loop Trai, protože Wonderland je beznadějně plný. Překonáme řeku po mostě vytvořeném z kmene stromu a stoupáme k vysokým skalním stěnám Yellowstone Cliffs. Hodně nás zdržují vysoké borůvkové keříky obsypané plody. Projdeme okolo jezer přes Windy Gap a sestoupíme dolů do lesa a utáboříme se v kempu James. Následující den sestoupíme k řece White River, která si pro nás připravila výzvu. Není tu most. Řeka není moc široká. Jenže těch deset metru rychlé a studené vody, může být pěkně zrádných. Voda je zakalená a není možné odhadnout její hloubku. Jdu na to. Vody je po kolena a snaží se podrazit nohy. Příjemné to není. Na druhé straně shodím batoh a vracím se pomoci Evče. Vylejeme vodu z bot, vyždímáme ponožky a dalších patnáct minut hledáme stezku. Ta začne brzy stoupat a stoupáme nepřetržitě až k rozcestníku na Grand Park. Vylezeme z lesa a otevře se před námi veliká louka. Měl by tu být krásný výhled na horu Mt. Rainier, nyní jsou však tušit pouze obrysy a vše se utápí v hustém dýmu z velikých požárů, zuřících stovky kilometrů daleko. O několik kilometrů dál se opět napojíme na Wonderland. Výhledy odtud z hřebene musí být úžasné nebýt toho dýmu. Přenocujeme v nedalekém kempu Sunrise.\nStrasti i slasti\nCelkem brzy nás vytáhne slunko. Opět je vše zahaleno v dýmu. Začíná to být otrava. Sejdeme skrz les do kempu White River. Opět jsou tu všude upozornění, aby si lidé dávali pozor při brodění řek. Řeka za kempem je přemostěna kládou se zábradlím. Už nyní ráno však vlny omývají spodek klády. Dalších pár kilometru je příjemných skrz hezký les. Cesta ubíhá v pohodě až na vosí útok, kdy dostanu jedno žihadlo do lýtka. Bohužel dnes musíme opět využít alternativní cestu, protože kempy na Wonderland Trailu jsou beznadějně plné a nemáme šanci přejít tak dlouhý úsek na jeden zátah. Uhýbáme proto na Owyhigh Lake Trail. Vylezeme na kopec až ke stejnojmennému jezeru. Údolí svírají vysoké hřebeny a o kus dál se nám otevře pohled na Cowlitz Chimneys. Skalní útvary, které opravdu připomínají obludné komíny. Cestu lemují borůvkové keře obsypané plody. Klesáme několik kilometrů. Konečně se začne terén rovnat. Přejdeme několik krásných potoků a kousek za jejich soutokem se utáboříme v kempu. Vyrážíme se svítáním podél proudu Chinook Creek. Cesta rychle ubíhá, vlní se lesem a zdržují pouze vodopády, kterými se kocháme. Dojdeme k silnici, navštívíme Silver Falls a po Cowlitz Divide Trail stoupáme vzhůru na kopec, kudy vede Wonderland Trail. Stoupání je únavné. Noha mě pořádně pálí. Přelezeme přes kopec a klesáme opět až k silnici. Most tu překonává úzký a velmi hluboký Box Canyon, kudy protéká řeka Cowlitz. Noha mi otekla, bolí a přestává jít ohýbat. Pokračujeme k mostu přes Stevens Creek a poslední kilometr vzhůru do kempu Maple Creek. Sotva se tam doplazím. Zchladím nohu v potoce a odpočíváme.\nKdyž se slunko vyhoupne nad hřebeny hor, vyrážíme dál. Stoupáme vzhůru proti proudu Stevens Creek. Stoupání postupně nabírá na intenzitě. Dnes konečně není kouř a hora Mt. Rainier se ukazuje v celé své nádheře. Překonáme veliký sesuv půdy, před kterým cedule nabádaly k extrémní opatrnosti při překonávání. Nyní, když je sucho projdeme s opatrností v pohodě. Věřím však, že za silnějších dešťů může být tento úsek neprůchodný. Vylezeme na kopec a zajdeme si k jezeru Louise. Příjemná zastávka. Během chvilky tu nasbíráme plný ešus borůvek. Odbočujeme z trasy Wonderland a míříme k jezeru Snow Lake. Podle mapy to vypadalo jako krátká procházka po rovince. Je to však neustále nahoru a dolů po různých schodech. Mineme Bench Lake a o pár set metrů dál přicházíme ke krásnému jezeru Snow. Na vyhrazeném místě si postavíme stan a užíváme si odpočinkového dne. Koupel v ledové vodě je opravdu osvěžující. Jezero má nádhernou barvu a je obehnáno vysokou hradbou hor. Obejdeme jezero na protější stranu, a když povylezeme výš velkým suťoviskem, naskytne se nám úžasný výhled nejen na jezero, ale i na horu Mt. Rainier pokrytou spoustou ledovců. Konečně okno v sérii začouzených dní. Dnešek se opravdu vydařil a nocování na takovémto krásném místě je skvělá tečka za bezva dnem.\nKdyž vylézáme ze stanu, slunko se již svítí na Unicorn Peak. Musíme kousek zpět okolo jezera Louise a pokračujeme dál k Reflection Lakes. V jejich hladině se krásně zrcadlí mohutná hora Mt. Rainier. Cesta dál kopíruje silnici. Dáváme se do řeči s místními a dozvíme se, že trek rezervovali více než dva měsíce dopředu a stejně museli hodně vybírat kempy a udělat pár ústupků, aby ho mohli jít. Navštívíme Narada Falls a rychle ubíhajícím sestupem dojdeme do Longmire. Oblíbené výchozí místo. Přehoupneme se pár set výškových metrů přes Rampart Ridge a klesneme k potoku Kautz Creek. Jeho přechod je trochu divoký. Cesta vede asi dvě stě metrů korytem po velkých balvanech. O kus dál už odbočujeme do kempu Pyramid Creek. Utáboříme se a jdeme omrknout potok. Už z dálky slyšíme hučení. Tohle na koupání asi moc nebude. Není. Z hory se dolů řítí zakalená a rozbouřená voda. Jihozápadní ledovce dostávají v těchto vedrech zabrat. Cestou zpět se alespoň napaseme borůvek.\nJelikož jsme se již dostali na západní stranu hory, trvá ráno slunku hodně dlouho, než na nás začne svítit. Pokračujeme dál. Dnešní den se opět krajina ponořila do hustého dýmu. Procházíme rozkvetlými loukami a sbíráme borůvky. Přelezeme přes kopec a klesáme k řece Tahoma. Podobně jako ostatní velké řeky, je i Tahoma v těchto vedrech spíš takový bahnotok z tajícího ledovce. Přes řeku je natažený asi sto metrů dlouhý lanový most, visící zhruba čtyřicet metrů nad rozbouřenou hladinou. Pěkně se houpe a příjemné to moc není. Za řekou se znovu drápeme přes les do dalšího kopce. Ve vyšších polohách les zmizí, otevře se výhled na horu s ledovcem Tahoma a stezka se změní v suťovou noční můru. Cesta je jasně vidět, ale jde se v tom špatně. Vylezeme na vrch Emerald Ridge. Zde jsme nejblíže ledovci a stezka se stáčí po hraně obrovského koryta vymletého kdysi dávno ledovcem. Dole jsou žlutočervené kameny kontrastující s šedou sutí. Nad tím visí ledovec, ze kterého vytéká s hukotem zakalená voda a v pozadí je hora Mt.Rainier jejíž vrchol se postupně ztrácí v hustém dýmu. Paráda. Pomalu sestupujeme dolů a utáboříme se v kempu South Puyallup River.\nNásledující den je dým tak hustý, že je vidět sotva na kilometr. Do toho mlha. Přejdeme přes řeku a plazíme se vzhůru až k jezeru St. Andrews Lake. Nabereme síly a pokračujeme. Přehoupneme se přes kopec a klesáme ke kempu Klapatche Park. Kvůli dýmu nejsou žádné výhledy. Lze vytušit obrovskou dolinu, nad kterou se tyčí neuvěřitelné skalní útvary. Za tím je okem sotva rozeznatelná hora Mt. Rainier. Při hezkém počasí to tu musí být úžasné. Pokračujeme v klesání po zarostlé cestě skrz les. Slunko změnilo barvu. Svítí přes hustou vrstvu dýmu a je celé červené. Není to příjemné. Vydrápeme se nad les. O nějakých výhledech si můžeme nechat jen zdát. Je neuvěřitelně hnusně. Dnešní den se utáboříme v kempu Golden Lakes. Příštího rána vstáváme později a moc se nám nechce. Projdeme okolo jezer a v postupu nás zdržují borůvkové keře. Klesání k Mowich River je nekonečné. Skoro hodinu k ní klesáme po té, co ji v půlce kopce zaslechneme hučet hluboko pod námi. Konečně řeka. Nejdřív překonáme její jižní větev a o pár set metrů dál i severní. Za řekou začíná stoupání. Náš poslední kopec. Asi pět kilometrů funíme do kopce. Pořádná dřina. Konečně nad sebou mezi stromy zahlédnu stan a o chvilku později už stojíme v kempu u Mowich Lake. Je už odpoledne, a tak zde strávíme ještě jednu noc a odpočneme si, než vyrazíme na další cestu.\nWonderland Trail je opravdu krásný trek okolo nádherné sopky. Při takovémto stylu cestování, jakým jsme projížděli parky USA, není možné čekat někde několik týdnů na lepší počasí. Už takto jsme měli neuvěřitelné štěstí, že jsme dokázali zarezervovat kempy podél celého treku. Během deseti dní na treku jsme měli pouze dva dny bez dýmu. Během této krátké chvíle jsme však měli možnost okusit něco málo z té nádhery, kterou se lze kochat během celého treku za hezkého počasí. Rozhodně doporučuji zařadit na seznam míst k navštívení při cestě po parcích USA.\nKategorie Amerika, Cestopisy, USATags: 7 - 14 dní, Obtížnost: střední\n2.2.2019 by J.Kada\nDalší ze splněných cestovatelských snů. Tři měsíce cestování po národních parcích USA. Na vlastní oči vidět a navštívit místa, dosud mi známá pouze z filmů a knížek. Byl to opravdu neskutečný pocit, dívat se na obří skalní stěny v Yosemite Valley, procházet se mezi nejvyššími stromy světa v Redwood NP, cítit spalující sluneční žár v Death Valley, nebo se potit při výstupu z Grand Canyonu. Každému, kdo má podobnou touhu spatřit tyto krásná místa, radím, vyrazte. Stojí to za to.\nNaše první zastávka na cestě po národních parcích USA. Severní Kaskádové pohoří leží ve státě Washington. Jedná se o park plný vysokých hor pokrytých ledovci, řek modelujících údolí, krásných jezer a hlubokých lesů, kterými se potulují velké šelmy.\nAčkoli jsou hory zahalené v hustém kouři z mnoha požárů, zuřících na území Spojených Států, vyrážíme na několik dnů do hor v naději, že se situace zlepší.\nOkruh přes Devils Dome je celkem dřina. Cesta podél Ross Lake je moc pěkná, ale vystoupat od jezera na vrchol Devils Dome si vyžádá téměř celý den chůze. Vedro je ubíjející a vody po cestě není mnoho. Vrchol nabízí krásná místa na stanování a parádní výhledy po okolních horách a na protější Jack Mountain, pokrytou sněhem. Dalšími krásnými místy pro táboření jsou Devils Park a McMillan Park.\nPřestože jsou hory většinu času zahalené v dýmu, naskytne se nám i několik výhledů s čistým vzduchem.\nNádherná hora, po které stékají ledovce. Vydáváme se na Wonderland Trail. 150 km dlouhý trek okolo hory. Parádní trasa překračuje hluboká údolí vymodelovaná ledovci nebo vymletá řekami a šplhá vysoko k ledovcům. Trek je na sezonu beznadějně naplněný už několik měsíců předem. Zkoušíme štěstí v informačním centru v Paradise a asi po hodině kombinování, který kemp po cestě využít, se nám podaří Wonderland Trail rezervovat pouze se dvěma obchůzkami. Ačkoli byla krajina většinu času zahalená v kouři z velkých požárů, byl trek parádní.\nJezero vzniklé po zhroucení sopky Mazama. Poté, co původně téměř čtyři tisíce metrů vysoká sopka vychrlila svůj obsah a nemělo ji co podpírat, zhroutila se sama do sebe a vytvořila veliký kráter, který se časem naplnil vodou. Jezero nemá žádný přítok a je napájeno pouze deštěm a rozpuštěným sněhem. Díky tomu je tak nádherně čisté. Průzračnost vody činí neuvěřitelných 44 metrů.\nPo obvodu kráteru se nalézá spousta lehce dostupných vyhlídek, odkud lze tuto nádheru obdivovat. Jedna z nejlepších vyhlídek je na vrcholu Garfield Peak (2454 m n.m.), který leží necelé tři kilometry od parkoviště v Rim Village.\nKrásným místem nedaleko kráteru je Pinnacles. Špice trčící ze dna malého kaňonu. Jde o fosilní fumaroly, kterými kdysi unikaly horké plyny a díky erozi dnes stojí osamoceně. Nejlepší dobou pro návštěvu je chvilku po východu slunka, kdy jsou krásně nasvíceny.\nRezervace se skládá z národního parku Redwood a státních parků Del Northe Coast, Prairie Creek a Jedediah Smith. Jelikož mám rád stromy a lesy, byly pro mě procházky mezi nejvyššími stromy světa (sequoia sempervirens) opravdovým zážitkem.\nZa návštěvu určitě stojí Fern Canyon, ležící kousek od pobřeží. Krátký kaňon, jehož kolmé stěny jsou obrostlé kapradinami.\nAni jsme moc nevěděli, co od tohoto parku čekat. Z původně plánovaných dvou dnů se nakonec stalo pět. Za návštěvu určitě stojí Cinder Cone. Kráter je sice skoro na druhé straně parku než my, ale cesty k němu nelitujeme. Štěrkový kužel, na který když se vyšplháme, můžeme si obejít kráter a obdivovat Painted Desert a lávová pole pod námi nebo se kochat pohledem na vzdálený Lassen Peak.\nNa tři dny pak vyrážíme prozkoumat park směrem k Devil Kitchen, což je geologicky aktivní místo, kde to hraje všemi barvami, všude to syčí a bublá a ve vzduchu je cítit síra. Navštěvujeme i veliké horké jezero Boiling Spring Lake.\nNemáte-li tolik času, navštivte alespoň Kings Creek Falls nebo Sulphur Works.\nVýstup na Lassen Peak jsme si nemohli odpustit. Šesti set metrové převýšení od parkoviště dává zabrat, ale stoupá se po upravené stezce a odměnou jsou nám nádherné rozhledy po celém parku.\nNečekaně hezká a zajímavá zastávka před Yosemite NP. Zajedeme k South Tufa, prapodivným útvarům „vyrůstajícím“ z jezera. Jde vlastně o jakési krápníky, vytvořené díky vápencem prosycené spodní vodě probublávající vzhůru. Voda jezera už dávno ustoupila a krápníky nyní trčí z vody a vytváří jednotlivé jehly, ale i mohutné stěny. Jezero samotné je slanější, než mořská voda.\nZa návštěvu stojí i Panum Crater, odkud jsou hezké výhledy na jezero Mono.\nIkona při cestování po národních parcích USA. Získáváme permit a na šest dní vyrazíme prozkoumat zdejší krajinu. Nejsilnější dojem na mě udělala návštěva North Dome, kde se více než kilometrová skalní stěna Half Dome tyčí přímo proti nám. Navštívíme Eagle Peak a El Capitan a pak slezeme o kilometr níž do Yosemite Valley. Po Misth Trail vystoupáme okolo Vernal Fall a Nevada Falls znovu nad údolí. Výstup na Half Dome je celkem náročná věc. Při vyřizování permitu pro výstup na Half Dome v infocentru tvrdí, že jde o normální turistickou cestu. Poslední výstupový úsek bych však klasifikoval jako ferratu obtížnosti C/D. Za návštěvu však určitě stojí, stejně jako dál pokračující Little Yosemite Valley. Yosemite jsou prostě nádhernou oblastí plnou skal, hlubokých údolí, vodopádů a krásných jezer.\nKings Canyon/Sequoia NP\nSousedící národní parky v pohoří Sierra Nevada známé především díky Sekvojovci obrovskému (Sequoiadendron giganteum), který zde roste. Jde o nejmohutnější stromy na Zemi. Mezi ty nejznámější patří General Grant a General Sherman.\nZa delší zastávku určitě stojí oblast Giant Forest.\nHorko je zde opravdu ubíjející. V noci nechce teplota klesnout pod 33°C. O spánku, natož o odpočinku se nedá moc mluvit. Zajedeme do odlehlé části, podívat se na Racetrack Valley. Vyschlé rozpraskané jezero s prapodivnými „putujícími“ kameny. Balvany nejrůznějších tvarů se pomalu pohybují náhodným směrem a zanechávají za sebou ve vysušeném a rozpraskaném dně svoji stopu, odkud „přišly“. Do údolí však vede krkolomná cesta a určitě doporučuji vůz s náhonem všech kol.\nProjedeme si Artists Drive. Jednosměrnou cestu, vlnící se mezi skalami pod horami a s pěknými vyhlídkami. Mezi nejlepší patří asi Artists Palete. Erozí rozrytý svah, hrající nejrůznějšími barvami. Bílá, fialová, červená, zelená… Opravdu jako paleta nějakého umělce.\nProcházka k solnému jezeru Badwater Basin okolo poledne je skoro šílenství. Nejnižší místo v USA. Je 85 m pod hladinou moře. Asi kilometr vzdálená solná pláň jezera se leskne v slunečním světle a oslepuje oči. Solné krystaly vysrážené na vysušeném jezerním dně vytvářejí krásné útvary, podobné včelímu plástvi.\nPark nese název po zvláštních stromech, které zde rostou (Yucca brevifolia). Roztroušené skály a balvany dodávají místní krajině osobitý ráz. Mezi nejlepší zastávky patří Cholla Cactus Garden. Pláň pokrytá velkými kaktusy. Pozor na ně! Trny mají jakési zpětné háčky. Jakmile se vám někde zabodnou, je velice bolestivé dostat je ven. Krásné jsou také Skull Rock a procházka okolo mezi skalami a Hidden Valley s oblastí plnou velkých skal.\nŘeka Colorado je neskutečný umělec a vytváří asi nejznámější kaňon na světě. Když jsme poprvé přišli na okraj kaňonu, tak i přesto, že jsme věděli co čekat, bylo to neuvěřitelné. Ta obrovská rozloha a hloubka, různé věže složené z milionů různě barevných vrstev. Nádhera. V sezóně je po silnici na hraně kaňonu provozovaný zdarma shuttle bus. Využíváme jeho služeb a projedeme si západní část Rim Trailu směrem na Hermits Rest. Cestou je devět vyhlídek a na každé se chvilku zdržíme, nebo se mezi některými vyhlídkami projdeme.\nNemůžeme si odpustit ani sestup do kaňonu. Vyrážíme následující den brzy ráno z Grandview. Stezka vede strmě dolů po stěně kaňonu a klikatí se dál až k útesu Horseshoe Mesa. Jak sestupujeme níže, znatelně se otepluje. Odsud zdola získává kaňon zcela jiný rozměr a připadáme si naprosto maličcí. Přestože jde o celkem náročný výlet, rozhodně za to stojí.\nPodél kaňonu je spousta vyhlídkových míst a bylo by chybou je vynechat. Za návštěvu stojí i kamenná rozhledna Desert View.\nPo Grand Canyonu a Yosemite jsem si nebyl jistý, jestli na mě ještě něco udělá takový dojem. Udělalo, a ještě mnohem větší. Hned první zastávka při příjezdu. Horseshoe Bend. Do zelena zbarvená řeka Colorado zde vymlela hluboký kaňon, obtéká veliký útes a vytváří zatáčku o 270°. Sytě žluté skalní stěny, protkané červenými částmi, září na slunku a kontrastují s tmavou barvou řeky, plynoucí dole.\nNásledující den vyrážíme na kajaku z přehrady Powell a pádlujeme do spodní části Antelope Canyonu. Ten se nám postará o zatím nejsilnější zážitek z dosavadní cesty. Už samotná plavba do útrob kaňonu je zážitek. Po pár kilometrech kajak odstavíme na malé pláži a pokračujeme dále vzhůru mezi skalní stěny. Kaňon se postupně zužuje, vytváří spoustu zákrut, malebných zákoutí a je plný nejrůznějších tvarů a barev. Je to nádhera, umocněná tím, že jsme v této tolik navštěvované oblasti zcela sami. V klidu si užíváme a obdivujeme krásy kaňonu až k nejvzdálenějšímu bodu a tím je vysoká skalní stěna, která cestu uzavírá. Z kaňonu se vracíme zcela nadšení.\nZajdeme si také na oficiální prohlídku Lower Antelope Canyonu. Jak se dalo očekávat, byly zde hromady lidí. Ve skupině je maximálně patnáct lidí. To je však jedno, protože skupiny jdou těsně za sebou, jako by byla jedna. Kaňon je opravdu nádherný, plný úzkých zákrut a vodou vymletých zákoutí. Podle intenzity dopadajícího slunečního světla se na stěnách kaňonu mění barvy a vytváří úžasné divadlo. Díky velikému množství lidí je prohlídka celkem šílený zážitek. Náš průvodce je však velmi dobrý a dokáže nám vytvořit trochu prostoru na pořízení fotek.\nCestou do Monument Vally nestíháme a jedeme na free camping po cestě. Nedávám pozor a moje šílená navigace mě stáhne z rychlostní silnice na štěrkovou cestu, plnou hlubokého písku. Několikrát navigaci cestou prokleju. Když však dorazíme do kempu, tisíckrát se jí omluvím. Kemp je parádní a kousek odtud jsou Betatakin Ruins. Zachovalé zbytky indiánské vesnice ve velikém kaňonu pod obrovským převisem. Nejdříve si ji prohlédneme z vyhlídky na okraji kaňonu a druhý den se vydáváme na prohlídku přímo do vesnice. Je to možné pouze v doprovodu průvodce. Kupodivu jsou prohlídky zdarma. Prohlídka trvá zhruba tři hodiny a zavede nás dolů do kaňonu pod převis, pár metrů od ruin vesnice. Teprve zde dole můžeme obdivovat, v jak ohromném portálu je vesnice vybudována. Kromě zbytků domků si zde můžeme prohlédnout i nástěnné malby původních obyvatel.\nUž z dálky vidíme neuvěřitelné skalní věže, známé z mnoha westernů, tyčící se k obloze z velikých plání. Při příjezdu blíž se nám naskytne nádherná podívaná. Rovná pláň se táhne až někam k obzoru a tu a tam z ní trčí obrovská skalní věž. Je to úžasné, co dokáže voda a vítr vytvořit, pokud má k dispozici dostatek času. Vydáváme se autem na okružní jízdu skrz Monument Valley po prašné cestě. Navštívíme každou zastávku a vyhlídku, proplétáme se mezi věžemi a stejně je těch dvacet pět kilometrů málo.\nUž samotný přesun od Glen Canyonu do Zionu je vyhlídková jízda. Neustále míjíme barevné kaňony a skalní stěny, nebo vedle cesty trčí skalní věže. Když vjedeme do parku Zion, můžeme si hlavu ukroutit a nevíme, kam dříve koukat. V infocentru náhodou narazíme na hezký obrázek. Subway. Zjišťujeme, kde se toto místo nalézá. Ranger nám jen řekne, že někde tady, a mávne přitom rukou nad půlkou mapy. Taky nás informuje, že potřebujeme permit. Ve Wilderness office získáme permit a řeknou nám pouze, kde si máme odstavit auto. Prý je to složité na navigaci a musíme si koupit popis trasy. Jsme velice zvědaví na toto utajované místo.\nAsi pět kilometrů se proplétáme vzhůru kaňonem proti proudu potoka Left Fork. Oficiální cesta tu opravdu nevede, ale vyšlapané je to tu dost, aby se dalo bez problémů projít. V půlce cesty zaslechnu kousek od sebe charakteristický zvuk. Metr ode mne se plazí veliký chřestýš a chřestěním dává důrazné upozornění na svou přítomnost. Ke konci cesty se stěny hlubokého kaňonu přibližují, stále více se kroutí a jdeme už jen korytem potoka vodou. Obejdeme zatáčku a spatříme Subway. Opravdu krásné. Spodní část kaňonu vytváří téměř tunel a stěny jsou vypouklé jako vlny. Ve dně jsou vymleté hluboké „hrnce“ plné vody. Odražené slunko krásně barví stěny kaňonu do nejrůznějších barev. Sice za další zatáčkou musíme s průzkumem skončit, přesto ta cesta za trochu námahy stála. Kaňon lze projít celý z jeho horního konce a vynořit se zde, je k tomu však zapotřebí vybavení pro canyoning.\nNarrows v horní části kaňonu Zion je snad povinnou návštěvou pro každého, kdo tento národní park navštíví. Dopravu do horní části kaňonu zajišťuje shuttle bus, vyrážející od informačního centra. Dál vede jednoduchý chodník. Chodník po necelých dvou kilometrech končí. To se však nedá říci o většině návštěvníků. Nejdříve jsem si kalnou vodu řeky vysvětloval tím, že se vyplnila předpověď a někde proti proudu prší. Když však vidím davy lidí, brodící se proti proudu vzhůru do kaňonu, je vše jasné. Řeka se vlní jak had a kaňon zde opravdu vytváří úžiny. Někde je široký pouze deset metrů, což je při hloubce sto a více metrů opravdu impozantní. I v horkém počasí je zde chladno a voda celkem studená. Hlavně, když k tomu připočteme fakt, že ve vodě nachodíme klidně několik kilometrů. Krásně tvarované skalní stěny však za každou zákrutou nabízejí jinou podívanou a je velmi těžké se po chvíli brodění otočit a vrátit se.\nDalším nádherným místem je Observation Point. Šestikilometrovým výstupem s převýšením přes šest set metrů se po stěně kaňonu, skrz skály prořízlé hlubokými roklemi a po stezkách zasekaných do strmých stěn, dostáváme na vyhlídku. Vyhlídka nabízí nádherný pohled na kaňon Zion, vysoko nad meandrem Big Bend řeky Virgin, která obtéká skalní ostroh Angels Landing. Opravdová nádhera.\nKrátká a překvapivě krásná zastávka na cestě do Bryce Canyonu. Silnici lemují skály rudého pískovce, ale když popojdeme po treku kousek dál od silnice a nabereme výšku při překonávání nízkého hřebene, pak teprve můžeme naplno ocenit krásu zdejší krajiny. Červený pískovec zde vytváří skalní stěny, do kterých eroze vrtá různá okna, nebo je rozkrajuje na jednotlivé věže, připomínající zkamenělé sněhuláky či figurky jakési obludné šachovnice. Kam až oko dohlédne, všude je rudá půda a skály. Sedmikilometrový okruh přes Castle Bridge Trail a následně po Buckhorn Trail s výstupem na vyhlídku stojí za návštěvu.\nZajímavá oblast, kde se přes den pečeme na slunci a v noci mrzne. Vyhlídky Inspiration Point, Sunset Point a Sunrise Point na hraně kaňonu nabízí nádherné výhledy na Bryce Amphitheater, plný skalních věžiček. Komu to nestačí, může sestoupit do kaňonu a projít se přes Queens Garden.\nPostupně se vytrácí dřívější rozmanitost mezi parky, a tak se posouváme dál.\nTento park jsme původně chtěli jen profrčet. To by však byla veliká škoda a jsem rád, že k tomu nedošlo. Navštívili jsme Great Wash, což je parádní kaňon. Rozhodně nevynechte skalní bránu Hickman Bridge, určitě navštivte skalní kresby původních obyvatel.\nCo si však nenechte ujít v Capitol Reef, je sto deset kilometrů dlouhý okruh po štěrkové cestě do Cathedral Valley, se všemi zastávkami a vyhlídkami. Z toho jsem byl opravdu nadšený. Překrásná krajina plná barev, skalní věže opravdu připomínající katedrály jak tvarem, tak velikostí. Vyhlídky na skalní útesy a pouště. Nádhera.\nJako bychom se znovu octli u Grand Canyonu. Jen trochu menším. Vysoké útesy, skalní věže a dole meandrující široká řeka, modelující kaňon. Zajedeme se podívat na Upheaval Dome, což je kráter, vytvořený dopadem meteoru.\nZ vyhlídky Grand View na hraně kaňonu máme na jedné straně řeku Green a na straně druhé Colorado. V dáli jsou vidět Needles, skalní věže v jižní části parku. Hezká zastávka je s výhledem na Candlestick Tower. Povinná zastávka je ovšem Mesa Arch. Skalní brána, skrz kterou je výhled do kaňonu řeky Colorado.\nChceme se ještě zajet podívat do kaňonu. Využíváme k tomu Shafer Trail. Úžasnou prašnou cestu, vlnící se dolů po skalní stěně. Úzká silnice s parádními výhledy, kdy pod sebou máme stovky metrů útesu. Zážitek je, vyhýbat se s protijedoucími auty. Z vyhlídky Gooseneck na hraně útesu, která se rozpadá v jakési obří kamenné houby, je krásný výhled na zelenou vodu řeky Colorado, vytvářející zde veliký meandr.\nO kousek dál ještě navštívíme krásný kamenný most Musselman Arch, dlouhý asi padesát metrů.\nProjíždíme městem Moab do parku Archies. Z temné oblohy se spustí přívalový liják a okolní krajina zmizí za stěnou vody. Během chvilky se z okolních skalních stěn spouštějí první říčky a vodopády. Silnice je brzy na některých místech i půl metru pod vodou. Není divu, že jsou tyto přívalové deště tak nebezpečné, pokud vás zastihnou někde v kaňonu.\nPark Archies je nádherný. Mezi krásné zastávky patří Balanced Rock nebo dvojitý oblouk Double Arch. Prozkoumáváme také Devils Garden. Pokud plánujete projít celý okruh skrz Ďáblovu zahradu se všemi zastávkami a odbočkami, počítejte přibližně s dvanácti kilometry. Stojí však za to. Všude jsou nejrůzněji tvarované skály a skalní věže. A samozřejmě brány, mosty a oblouky.\nIkonou je ovšem Delicate Arch. Úžasný skalní oblouk na hraně útesu. Pokud budete mít možnost, počkejte si zde na západ slunka. Stojí to rozhodně za to.\nZ rozpálené krajiny se posouváme přímo do zimy. Na obzoru se objeví vysoké štíty hor pokryté spoustou sněhu. Grand Teton nabízí spoustu možností, kam vyrazit, od krátkých procházek až po vícedenní treky. Jelikož jsou již horská sedla pod sněhem, prozkoumáváme pouze Cascade Canyon. Obklopeni vysokými horskými štíty stoupáme k jezeru Solitude. Stromy a keře jsou vybarveny podzimem a kontrastují s bílými vrcholky hor.\nYellowstone se již pomalu ukládá ke spánku, je zavřena spousta kempů a některá informační centra. Není divu. Ranní teploty padají až k – 16°C. Moc pěkná zastávka je West Thumb Basin na břehu Yellowstone Lake. Geologicky aktivní oblast, skrz kterou jsou vedeny dřevěné chodníčky mezi nádherně zbarvenými horkými a bublajícími jezírky. V mrazivém počasí z nich stoupají obrovská oblaka páry a dodávají místu tajemnou atmosféru.\nOld Faithfull Geyser a okolí nabízí program na celý den. Určitě stojí za to si počkat na výbuch gejzíru, což je zhruba každou hodinu a půl. Vyrážíme na okruh po dalších gejzírech a horkých jezírkách. Moc pěkné jsou Grand Geyser, Giant Geyser, Grotto, Comet, Castle a mnoho dalších. Nádherná jsou některá klidná jezírka s úžasnými barvami na jejich březích. Celá oblast je plná nádherných míst.\nZklamáním je pro nás asi nejznámější místo v Yellowsone. Midway Gayser Basin s nádherným jezerem Grand Prismatic Spring. Stoupá z něj tolik páry, že není téměř vidět.\nZážitkem je ovšem setkání s volně žijícími bizony. Kolosy pomalu plujícími mořem trávy. Hlavy mají zaprášené bílým sněhem, jak vyhrabávají něco k snědku.\nZastavujeme u Norris Geyser Basin. Okruh přes jezírka a gejzíry, nazvaný Black Basin, je hezký, ale vedlejší Porcelain Basin je úžasný. Tolik barev, omrzlá tráva, kouřící jezírka a fumaroly a v pozadí zasněžené hory.\nNež na severu opustíme park, navštěvujeme krásné travertinové terasy a o kousek dál přírodní hot springs Boiling River. Tam, kde se vroucí Boiling River vlévá v kaskádách do mrazivě ledové Gardner River, jsou vytvořeny kamenné ohrádky a je zde možnost ponořit se do horké vody a prohřát kosti.\nPoslední zastávkou na naší cestě po parcích USA je Glacier NP. Zde ještě panuje nádherný podzim. Bohužel je zde již po sezóně a park už je téměř uzavřený. Informační centra zavřená, stejně tak i cesta Going to the Sun přes hory. Smůla, jsme zde pozdě. Navštívíme tedy okolí jezera McDonald a severněji Saint Mary Lake.\nDobré rozhodnutí bylo také zajet do hor po malé silnici k jezeru Swiftcurrent, kde je to moc krásné.\nOdtud již pokračujeme vzhůru na sever zpět do Kanady, prodat auto a vymyslet další plán, kam vyrazit. Deset týdnů strávených cestováním po parcích a rezervacích USA bylo moc málo na to, abychom navštívili vše, co bychom chtěli. Klidně bychom mohli podniknout tento okruh ještě jednou a vidět jiná místa. Pokud vyrazíte na podobnou cestu, radím, nespěchejte a dosyta si vychutnejte všechnu tu nádheru.\nKategorie Amerika, Cestopisy, USATags: více než 14 dní\n28.10.2018 by J.Kada\nJsme na Vancouver Island. Již více než dva měsíce se touláme po kanadských horách a malá změna pohybu by nám prospěla. Když jsme objevili tuto trasu po jezerech, bylo rozhodnuto. Koupili jsme si loď, zabalili se na několik dní a vyrazili.\nJedno z nejlepších míst, odkud vyrazit, je u jezera Morton a vyplouvá se v severní třetině jezera Mohun. První plavba je neuvěřitelná sranda. Snažíme se naskládat do malého člunu (to je ten malý bílý na fotografiích). Člun je plný už jen díky věcem. Ještě si tam vlezeme my dva a člun vypadá, že to každou chvíli zabalí a potopí se. Evča sedí na hraně člunu, já dole u vesel a oba jsme zaházení věcmi. Kde je vůle, je i cesta. Vyrážíme. Je pozdě odpoledne a chceme pouze přeplout na druhou stranu do severní části jezera. Trvá to věčnost. V úžině mezi Mohun Lake a Goose Lake jsou pozůstatky dvou starých mostů a musíme dávat pozor, abychom loď nepotopili o nějaký pod hladinou skrytý kůl nebo větev. Je tu plac na stan a ohniště. Zůstáváme zde a promýšlíme další postup.\nNásledující den ráno mě Evča převeze přes úžinu, po břehu se vrátím během chvíle k autu a zajedu koupit ještě jednu loď. Vracím se s něčím lepším. Sehnal jsem nafukovací kajak. Pro naše potřeby ideální. Spouštím ho na vodu na stejném místě, kde jsme začali včera, ale cesta mi trvá pouze zlomek času. Přeorganizujeme věci a pokračujeme dál. Plavba se nyní stává mnohem zábavnější a pohodlnější. Pádlujeme si v kajaku a táhneme za sebou malý „zásobovací“ člun.\nNa severu Goose Lake nás čeká první úsek, kde se přenáší lodě. Kilometr a půl není mnoho, ale když nesete vybavení na kempování, jídlo na pět dní a dvě lodě, není to zas taková sranda. Další jezírko je jen dvě stě metrů dlouhé, plné leknínů a moc krásné. Znovu přenášíme. Je málo vody. Tam, kde by již měla být voda, už není cesta, ale pouze křoví, potok a bažiny. Po souši lodě nést nemůžeme. Necháme věci v lodích a jdeme s nimi potokem. Přelézáme popadané stromy a přetahujeme mělčiny. Půl metru vody a metr bahna. Čím jsme blíže Twin Lake, tím jsou bažiny horší. Když je bahna po pás, je zle a nemůžeme se skoro hýbat. Bahno strašně smrdí, nohy se zamotávají do utopených zbytků rostlin a nejdou vytáhnout. Byla neskutečná dřina dostat se k vodě jezera Twin. Konečně jsme na místě, kde je asi 30 cm vody a v dohledu žádná mělčina. Nasedáme. Prokličkujeme úzkými a mělkými kanály mezi ostrůvky trávy a leknínů. Vyšlo to a za chvilku již volně plujeme po Twin Lake.\nNa jeho konci nás čeká přetáhnout lodě necelý kilometr ke břehu Lac La More. Rozbahněný břeh je k zlosti. Zrovna nakládám zásobovací člun. Nesu velký batoh skoro se všemi věcmi. Udělám malý krůček ke člunu a místo abych se zabořil jen po kotníky do bahna, zajedu tam až po ramena. Málem jsem si utrhnul nohu, která mi zůstala na břehu. Ještě že jsem stihl hodit batoh do člunu. Vyplujeme ze zátoky a opře se do nás nepříjemný vítr. Obeplujeme výběžek pevniny a dostáváme se na vody Amor Lake. Stočíme se k jihu a zakotvíme na Sterling Island. Je zde místo na kempování a celý tento malý ostrov máme sami pro sebe.\nPlavba na jih je příjemná. Přeneseme úzký krk pevniny do jezera Surprise. Na jeho konci nás čeká nejdelší přenos lodí. Téměř dva a půl kilometru dlouhá cesta. Naštěstí je zde pěkná stezka a brzy jsme na břehu Brewster Lake. Plavba po jeho vodách končí u mostu na jeho jižním konci. Musíme znovu na souš. Dalším jezerem je Gray Lake a na jeho jižním konci se utáboříme v kempu.\nJelikož je málo vody, ani nezkoušíme proplout po řece a přes peřeje mezi jezery Gray a Fry. Na okraji Fry Lake najdeme lesní pěšinu k vodě a brzy už pádlujeme. Jezero je plné pahýlů stromů, trčících z vody jako stěžně potopených lodí. Překonáme jezero a proplujeme úžinou do Campbell Lake. Největší jezero, na jaké se při tomto treku dostaneme. Břeh je lemovaný hezkými místy, kde je možnost zakotvit, relaxovat a dát si oběd. Po té, co obeplujeme nejjižnější bod treku a zamíříme do Gosling Bay, se zvedne silný vichr a žene proti nám vysoké vlny. Bílé zpěněné vršky převalujících se vln do nás buší celou cestu ke břehu. Je to neuvěřitelná dřina, udržet kurz a stále se pohybovat vpřed. Na břehu si hodně oddychneme. Přeneseme lodě přes malý kopec na Gosling Lake. Jezero je taková natažená nudle a je obklopeno hustými lesy, přes které sem nefučí vítr. Je to, jako bychom pluli po zrcadle.\nNa severní straně přetáhneme lodě pár set metrů k jezeru Higgins. Ve vodě je spousta napadaných stromů a na hladině je koberec leknínů. Je trochu pracné, najít skrz toto bludiště cestu. Po pár stech metrech se přidají křoviska, a pak už z této parádní části vyplujeme na volnou vodu. Brzy jsme opět na břehu. Překonáme ještě maličké Lawier Lake a pak už jsme konečně zpět na Mohun Lake, na kterém jsme začali.\nPopojedeme ještě asi kilometr k velkému ostrovu, obeplujeme ho a na severní straně se utáboříme. Máme odtud nádherný výhled na jezero. Ráno se vydáváme na poslední úsek plavby. Nefouká vítr a hladina jezera je jako zrcadlo. Nádherně se v ní odráží okolní hory. Během dvou hodin zakotvíme v zálivu u Morton Lake a ukončujeme tento parádní výlet.\nHodně nás překvapilo, jaký byl na jezerech klid. Mysleli jsme si, že uprostřed sezóny zde bude velké množství lidí a lodí plujících tento okruh. Nebyla to pravda. Za celou dobu jsme potkali dvě posádky, které podnikaly stejnou trasu. Bylo to něco zcela jiného, než stále chodit po horách a jsme moc rádi, že jsme tuto plavbu podnikli. Kromě jednoho obtížného úseku před Twin Lake šlo o pohodový výlet po krásných jezerech. Máte-li chuť podniknout na cestách trochu jiný trek než obvykle, mohlo by toto být pro vás to pravé.\nKategorie Amerika, Cestopisy, KanadaTags: 1 - 7 dní, Obtížnost: lehké\n19.10.2018 by J.Kada\nHradba hor táhnoucí se severní Amerikou od severu k jihu a zasahující do dvou kanadských a sedmi amerických států. Je libo jezera, vodopády nebo nějaký vrchol? Z nepřeberného množství jednodenních výstupů, až po několikadenní výlety do hor různých obtížností, si vybere snad každý.\nJe třeba vybrat tu správnou dobu, kdy vyrazit. Po velmi tuhé zimě s velkým množstvím sněhu se nyní zdá ukvapené rozhodnutí, začít začátkem června cestovat. Horská sedla, hlavně ta, do kterých sahá les, jsou velmi těžko průchodná kvůli sněhu.\nPrvní ochutnávka divočiny\nPrvní vícedenní trek podnikáme k hoře Mt. Assiniboine. Ačkoli nám nepřeje počasí, jedná se o krásný výlet. Od jižního okraje Spray Lakes, kde odstavíme auto, vyrážíme po hezkém chodníčku mírně zvlněnou krajinou. Hluboké lesy, dravé řeky a veliké údolí sevřené vysokými štíty hor a skalními stěnami. Druhý den překonáme sedlo Assiniboine a zároveň přejdeme z Alberty do BC. Také se před námi objeví hora Assiniboine. Dominanta, po které se plazí ledovec. Po pár kilometrech se utáboříme v kempu u jezera Magog. Počasí je mizerné a jeden den ani nevylézáme ze stanu. Sněhovou vánici jsme v červnu opravdu nečekali. Za slušného počasí vyběhneme alespoň jednoduché vrcholky Niblet a Nublet. Scenerie jsou opravdu úžasné. Až poslední den se ráno na chvilku vyjasní a mohu zkusit zachytit fotoaparátem tu dechberoucí nádheru. Čeká nás cesta zpět. Okruh přes Wonder Pass nepřichází bez sněžnic v úvahu, a tak musíme využít stejnou cestu pro návrat.\nMěstečka Canmore a Banff nejsou dobrá pouze pro doplnění zásob, ale nabízí základnu pro prozkoumávání okolí jednodenními výlety.\nMy se posouváme severněji. Z dálnice uhýbáme na silnici 93 a na malém parkovišti nad jezerem Vista odstavujeme auto. Vyrážíme na šest dní k jezeru Egypt. Nejprve klesneme k jezeru Vista, které už z výšky okouzluje svou zelenou barvou. Následuje dlouhé stoupání kolem jezera Arnica a pokračuje přes sedlo, za kterým klesneme k Twin Lakes, kde je kemp. Cesta přes sedlo je ztížena množstvím sněhu. Následující den s vypětím všech sil překonáme sněhem zasypané sedlo Gibbon a okolo jezera Shadow stoupáme do kempu, umístěného v horním konci velikého údolí. Poprvé nacházíme medvědí stopy a ještě k tomu přímo v kempu. Medvěd v noci nepřišel, zato přišel vydatný déšť.\nRáno na chvilku přestane pršet a vyláká nás to k tomu pokračovat. Chyba! Po chvíli se znovu spouští silný déšť a v kombinaci s cestou, zasypanou sněhem, nemáme šanci překonat sedlo k Egypt Lake. Vracíme se zpět a utáboříme se v kempu u Shadow Lake. Na dva dny nás ve stanu uvězní sněhová bouře. Nepřichází v úvahu někam pokračovat. Máme spíš starosti, jak se dostat zpět k autu. Návrat je velmi těžký, jelikož v sedlech je sníh až metr hluboký a není poznat, kudy stezka vede. Hodně pracuji s GPS, abych cestu našel. Nakonec se přeci jen z hor dostaneme.\nKrátké zastávky v kaňonech Marble a Johnston nám zvedají náladu. Je na co koukat. Stavíme se také u rušných jezer Lake Louise a Moraine Lake. Obě mají úžasnou azurovou barvu. Morain Lake na mě však zapůsobilo víc. Svou barvou, sevřené vysokými horami, z jejichž vrcholků se dolů plazí ledovce. Krása. Čekáme na lepší počasí, než vyrazíme na další trek, a tak se zajedeme podívat na Spiral Tunel. Technickou zajímavost, jak železnice překonává velké převýšení přes horské sedlo. Navštěvujeme nedaleké Wapta Falls. Krásný vodopád na řece Kicking Horse. Za řekou již není národní park a je tam možné volně kempovat. Nacházíme nádherné místo na nocleh. Vyhlídka na vodopád, v pozadí zasněžené štíty hor halící se do temných mraků. Paráda.\nPřečkáme tu dny ošklivého počasí a vydáváme se k Emerald Lake. Zabalíme batohy na několik dní a vyrážíme. Emerald Lake není tak rušné jako Lake Louise nebo Moraine Lake. Na okružní stezce okolo jezera je spousta vyhlídek, kde se můžete v klidu zastavit a vychutnat si tu nádheru. Obejdeme jezero na druhou stranu a po stezce vedoucí přes Yoho Pass jdeme ke stejnojmennému jezeru. Yoho Lake je o pět set výškových metrů výš než Emerald Lake. V sedle opět leží spousta sněhu. Je však prošlápnutý. Přicházíme ke krásnému jezírku s průzračnou vodou. Ta barva je úžasná. Různé odstíny zelené. Kemp u Yoho Lake je zatím nejlepší, jaký jsme dosud navštívili. Následující den trochu měníme plány. Nemá cenu se nyní pouštět do vyšších poloh kvůli sněhu. Proto sejdeme do údolí Yoho Valley. Za návštěvu rozhodně stoji Takakkaw Falls. Více než 360m vysoký vodopád. Postupujeme až do horní části údolí, kde zůstáváme v kempu Twin Falls. Twinn Falls je parádní dvojitý vysoký vodopád a nízko položené vycházejíci slunko vyčaruje v jeho vodní tříšti krásnou duhu. Vracíme se k Laughing Falls. Horní cesta však není udržovaná a je plná polomů, a tak nezbývá, než se pár kilometrů prodírat vegetací, přelézat a podlézat popadané stromy a podobně. Stejnou cestou se pak vracíme k autu. Hezké počasí a vysoké teploty nám nastraží v cestě překážku v podobě rozvodněných koryt potoků a utrhaných mostů kousek před Emerald Lake. Z popadaných stromů si postavíme provizorní lávku a můžeme pokračovat.\nCesta k severu\nCesta od Lake Louise na sever k Jasperu je sama o sobě zážitkem a stále je na co koukat. Rozhodně doporučuji nespěchat, a pokud cestou nevyužijete některý z mnoha jednodenních výstupů na vrcholky hor, využijte alespoň nejrůznější vyhlídky a zastávky na zajímavých místech. Mezi ty nejlepší bych zařadil Peyto Lake, Panther Falls, Horseshoe Lake a Athabasca Falls.\nJasper na mě nijak zvlášť nezapůsobil. Hřebenovka Skyline Trail je rezervovaná na celou sezónu a nemáme šanci se tam dostat. Vymyslíme si alternativu a vyrážíme k jezeru Amethyst Lake. Dobrá volba. Auto odstavíme na kopci, kde začíná trek, zabalíme věci na pár dní a proti proudu Portal Creek vyrážíme do hor. Po pár kilometrech vylezeme nad les a otevře se nám výhled na údolí a barevné vrcholky hor. Přelezeme sedlo a mírným sestupem klesáme do dalšího údolí. Cesta je zde dost rozbahněná. Těsně před kempem Maccarib brodíme řeku, protože voda odnesla most. Následující den znovu přebrodíme řeku a zanedlouho již přicházíme k jezeru Amethyst. Na protějším břehu se tyčí zubatá hradba skal. Po malé pěšince skrz křoví a bažiny dojdeme až na druhý konec jezera, kde si v kempu postavíme stan. Jdeme se vykoupat do jezera. Zrovna si plavu v jeho ledové vodě, když pár set metrů od nás spatřím velikou medvědici grizzly se dvěma medvíďaty. Přesto, jak je od nás daleko, je poznat, jaký je to kolos a jde z ní respekt. Krajina je zde úžasná a do toho rozehrává další divadlo slunko, zapadající za jezerem. Nádhera. Zůstaneme tu ještě pár nocí. Jediné, co nám zde ztrpčuje život, jsou miliony komárů. Bez repelentu zde fungovat nelze. Stejnou cestou se opět vracíme zpět. Jedinou změnou jsou nově postavené mosty přes řeky, takže to máme jednodušší.\nDalší významnou zastávkou je Mount Robson Provincial Park. Trek k jezeru Berg Lake je podle rezervačního systému také plný na celou sezónu. Zkoušíme štěstí v informačním centru a to se na nás usměje. Zrovna příští den je volné místo v kempu u jezera Berg. Je to sice 21km a to převážně do kopce, ale co. Rezervujeme si místo a následující den vyrážíme. Dobře jsme udělali. Projdeme okolo krásného jezera Kinney a stoupáme dál až do Valley of Thousand Falls. Vodopádů je tu opravdu spousta a okolo dalších stoupáme stále dál. Nad námi se stále tyčí Mount Robson. Emperor Falls je úžasný a zvedá tolik tříště, že jsme brzy celí mokří. K jezeru Berg je to ještě kus cesty. Je to však už převážně po rovině. Konečně se jezero objeví. Nádherná tyrkysová voda jezera, do které z mohutné hory Mt. Robson ztéká ledovec. Nádherný pohled. Cesta sem nahoru nám trvala skoro osm hodin. Stálo to však za to. Vykoupeme se v ledové vodě a užíváme si hry světla a stínu, kterou slunko předvádí na horském masívu a ledovci. Následující ráno se zabalíme a musíme zpět. Slunko vyčaruje na řece vytékající z jezera neskutečné barvy. Vypadá to jako modře zářící neonová stuha, vlnící se zelenou loukou. Přesto, že to byl jen takový rychlý výlet, patří k jedněm z nejlepších, které jsme zatím podnikli.\nPokračujeme dál k severu. V infocentru náhodou padnu na zajímavou oblast. Knižní průvodce po Kanadě mlčí. Tumbler Ridge. Vypadá to jako oblast, kde turistický ruch teprve vypukne. Z původně plánované krátké zastávky se nakonec vyklube několik dní nabitých nejrůznějšími „atrakcemi“. Zkamenělé stopy dinosaurů v říčním korytě, množství nádherných vodopádů jako třeba Kinuseo Falls v Monkman Provincial Park, útesy Bergeron a skalní labyrinty. Opravdu krásné.\nTumbler Ridge je nejsevernější místo Kandských Rockies, které jsme navštívili. Zde se již stáčíme k jihu a vyrážíme za dalším dobrodružstvím na Vancouver Island a pak dále do USA.\nKanadské Rockies jsou úžasné pohoří plné nádherných vrcholů, ledovců, hlubokých kaňonů, divokých řek se spoustou velikých vodopádu a jezer s neskutečnou barvou. Strávili jsme tu bezmála dva měsíce a musím uznat, že je to žalostně málo na takto velikou oblast plnou nádherných míst.\nMezi ty nejlepší vícedenní treky, které jsme zde podnikli, bych určitě zařadil Mt. Asiniboine, Amethyst Lake a Berg Lake. Doporučuji každému a bylo by chybou je vynechat.\nKategorie Amerika, Cestopisy, KanadaTags: Obtížnost: střední, více než 14 dní


Slovák si stěžuje na nefunkční Strážní režim Tesly, na autě se mu vyfotily dívky | Autoforum.cz\nTesla před třemi léty přišla s celkem převratným režimem Sentry Mode, který má nepravostem poblíž vašeho auta zabránit efektivněji než alarm. Stále více lidí si ale stěžuje, že nedělá, co má - zda právem či neprávem, posuďte sami.\nFoto: Peter Hradiský@YouTube\nV srpnu roku 2017, tedy krátce po takzvaném (protože reálně to trvalo ještě měsíce) začátku sériové výroby Modelu 3, představila tzv. Sentry Mode, který bychom mohli česky pojmenovat jako Strážní režim. Je to jakési rozšíření tradičních zabezpečovacích systémů, neboť okolí vozu sleduje pomocí kamer a proti nepravostem by se měl uměl bránit účinněji než obvyklé alarmy.\nPokud jej aktivujete, systém v případě zjištění mírné hrozby v okolí vozu přepne do módu Alert, při němž upozorní okolí s pomocí displeje vozu, že zaznamenává veškeré dění v okolí pomocí kamer. V případě vážnější hrozby pak přepne do módu Alarm, kdy s maximální intenzitou rozsvítí displej v interiéru, auto pustí hlasitou hudbu a upozorní majitele skrze mobilní aplikaci, že se s ním děje něco, co by se dít nemělo. Otázkou ale vždy je, jak systém jednotlivé hrozby vyhodnotí a právě to je tím, na co si lidé stěžují.\nS kritikou se ozval také Peter Hradiský, Slovák žijící v kanadském Halifaxu, kde si pořídil nový Model Y. Tedy aktuálně stále ojedinělý vůz, zvláště pak mimo Spojené státy. Není tak vůbec překvapivé, že vzbuzuje zájem kolemjdoucích. Pro Petera se však tento zájem stal nevítaným, neboť s jeho vozem se rozhodla zvěčnit trojice dívek. Dvě z nich přitom „hupsly“ na kapotu, kterou tak podle jeho slov promáčkly a poškrábaly. Právě v takovém případě čekal, že mu Sentry pomůže, ale nestalo se tak. Auto spustilo nahrávání, majitele nicméně ani neupozornilo, natož aby se pak dívky pokusilo „vyplašit”.\nJestli je jeho kritika oprávněná, posuďte sami. Je nepochybné, že „skákání po autě” je vážnější hrozbou, Tesla ale hovoří spíše o situacích, jako je vniknutí do vozu. Naskočení oněch slečen na kapotu tedy systém evidentně vyhodnotil jako minimální hrozbu, proto došlo pouze ke spuštění kamer a Sentry ani neupozornil majitele. Peter se svým nářkem pokouší situaci změnit - jestli bude úspěšný, ukáže jen čas. Pro tuto chvíli bychom na Sentry Mode nespoléhali příliš, určitě ne v případě, kdy se na vašem autě někdo bude chtít vyfotit.\nSentry Mode Tesly Model Y sice zaznamenal dívky na kapotě, hrozbu však vyhodnotil jako minimální. A proto majitele nevaroval přes mobilní aplikaci. Právě na to si teď - nikoli jako jediný - stěžuje. Foto: Peter Hradiský@YouTube\nKoronavirus 13:51 - bojler


POP UP Olomoučtí vědci přišli s metodou, která pomůže snáze odhalit vážné nemoci\nVložil: 20. listopad 2014 - Martin Višňa\nAutor: Martina Šaradínová / Ilustrační foto: 123rf\nÚspěchy Regionální centrum pokročilých technologií a materiálů Nanotechnologie\nPostup využívá unikátní vlastnosti nanočástic a široké uplatnění by mohl najít nejen díky vysoké citlivosti, ale i jednoduché a rychlé aplikaci.\nK separaci a následnému stanovení látek slouží magnetické nanočástice, které jsou pomocí patentované technologie spojeny s nanočásticemi stříbra. „Na ně se navazují specifické molekuly, které plní roli jakéhosi klíče. Ten přesně zapadá do struktury stanovované látky, která se nachází například v krvi, moči nebo mozkomíšním moku. V našem případě hraje stanovovaná látka roli jakéhosi zámku,“ popsal princip ředitel RCPTM a spoluautor projektu Radek Zbořil.\nTakto navázané cílové látky vědci snadno oddělí magnetem a následně pomocí nanostříbra určí jejich množství v rekordně nízkých koncentracích. K tomu využívají povrchově zesílenou Ramanovu spektroskopii, což je jedna z nejcitlivějších spektroskopických metod analytické chemie.\nTento postup zdejší vědci použili například pro stanovení dopaminu v mozkomíšním moku. Hladina této látky, která zprostředkovává přenos informací mezi mozkovými buňkami, je přímo spojena například s Parkinsonovou chorobou. „Nový postup dovolil její stanovení v množství tisíckrát nižším v porovnání s konkurenčními technikami,“ uvedl jeden z hlavních autorů nové technologie stanovení biomolekul pomocí nanočástic Václav Ranc. O technologii již projevily zájem dvě významné společnosti na biochemickém a medicínském trhu.\nPodobně úspěšní byli výzkumníci při izolování imunoglobulinu G, který představuje nejvýznamnější třídu protilátek v krvi a tkáňovém moku. Má nezastupitelnou roli v prenatálním vývoji plodu a jeho hladina je jedním z klíčových parametrů lékařské imunodiagnostiky.\nNová technologie je využitelná při určování stovek dalších diagnosticky zajímavých molekul, kde je známa kombinace antigen-protilátka. Olomoučtí vědci pracují například na možnosti diagnostiky vybraných nádorových onemocnění. Potenciál má také v dalších oborech, například při detekci vysoce toxických látek v životním prostředí nebo potenciálně nebezpečných příměsí v potravinářském a lihovarnickém průmyslu.


Generální manažer Straka přiznal: Ulevuje se mi každým dnem, rozpočet snižovat nechci - Plzeň CZ | Zprávy Plzeň: Zpravodajský portál z Plzeňska, kulturní a společenské akce v Plzni, sportovní informace, aktuální zprávy, polední menu z plzeňských restaurací a mnohem více.\nGenerální manažer Straka přiznal: Ulevuje se mi každým dnem, rozpočet snižovat nechci\nOd Marie Osvaldová - úterý, 26. květen 2020 19:16\nMartin Straka. Foto: HC Škoda Plzeň\nSituace byla v jednu chvíli vážná. Hokejisté přišli o vrchol sezóny, majitelé klubu zase o peníze. Hodně vrásek na čele měl také majitel a generální manažer Plzně Martin Straka. "Nikdo nevěděl, co se bude dít, teď už se mi ale každým dnem ulevuje," přiznal. A měl také důvod k mírnému optimismu. Právě totiž podepsal pětiletou smlouvu s hlavním partnerem Autocentrum Jan Šmucler.\nNepřekvapilo vás, že v téhle době podepisujete takhle velkou smlouvu? Jsem za to šťastný. Vážíme si toho, nikdo neví, co bude. Doufám, že už se ta situace uklidňuje. Dodá nám to trochu jistotu, abychom dělali to, co nejlépe umíme. A jsem vděčný.\nMáte už signály, že by brzy mohl přijít podpis dalšího většího partnera? Všeobecně se podpisy s partnery už se blíží. Sezóna skončila, začíná nová. Budeme informovat.\nOpravdu v jednu chvíli hrozilo, že se nebudete z finančních důvodů moci přihlásit do dalšího ročníku? Takhle bych to nevnímal. Situace byla vážná, v té chvíli nikdo nevěděl, co se bude dít. Teď už se to začíná uklidňovat a zlepšovat. I u nás se to zlepšuje. Moc se na to těšíme, ale všichni jsme ještě trochu v nejistotě.\nDá se tedy říci, že už se vám trochu ulevilo? Ulevuje se mi každým dnem. Ale jak vidíme, zatím není nic jistého. Uvidíme, jak se všechno bude vyvíjet dál. Sezóna začíná až za dlouhou dobu. Doufám, že do té doby tedy už bude všechno, jak má být.\nJak se vůbec v této nejisté době skládá tým? Na nic jsme nečekali. Je pravda, že nějakou dobu byl stop stav, když jsme nevěděli, jak se to bude vyvíjet. Asi dva týdny zpátky už máme tým hotový. To, co jsme chtěli mít, máme. Bohužel nám jen vypadl jeden Kanaďan, s kterým jsme počítali. Ale jinak jsme nachystaní.\nBude třeba snížit rozpočet pro tu nadcházející sezónu? Víceméně počítáme s podobným rozpočtem. Podle toho jsme tým také poskládali. Posledních pět let jsme v podobných vodách, nechtěli bychom to měnit. I když je situace těžká, doufáme, že to zvládneme.\nPředchozí článek Důležitý podpis pro hokejovou Plzeň. Na pět let získala silného partnera\nDalší článek Podepsáno. Fotbalisté, hokejisté i házenkáři dostanou podporu, město jim přispěje 7,5 milionu


57 Int Onemocnění pleury a mediastina | Medicína, nemoci, studium na 1. LF UK\n57 Int Onemocnění pleury a mediastina\nPleura je tenká blána vystýlající vnitřek hrudní dutiny. Část pokrývající plíci označujeme jako viscerální pleuru, zbylá část je označována jako pleura parietální.\nMediastinum je anatomická oblast uvnitř hrudního koše, která je vpředu ohraničena sternem, vzadu páteří, po stranách plícemi, bazálně bránicí a kraniálně hrudní aperturou. Mediastinum obsahuje srdce, velké cévy, nervy, jícen, průdušnici a thymus.\nZáněty mediastina - mediastinitidy\nZánět mediastina odborně označujeme jako mediastinitidu. Akutní mediastinitida je smrtelně nebezpečný bakteriální zánět, který vznikne, pokud se infekční mikroorganizmy dostanou do mediastina. K tomu může dojít při úrazu, při perforaci trávicí trubice, nebo sestupem infekce z oblasti hlavy a krku (komplikovaná tonsilitida). Akutní mediastinitida se projevuje bolestí na hrudi, vysokou horečkou a podkožním emfyzémem v oblasti krku (dobře hmatný při palpaci). Základem diagnostiky je RTG hrudníku a CT vyšetření. Terapie je antibiotická a symptomatická. Chronická mediastinitida je často spojena s TBC infekcí, je méně nápadná a projevuje se zejména kašlem a narůstající dušností.\nJedná se o pestrou skupinou nádorů, z nichž je třeba jmenovat thymom (nádor vycházející z brzlíku), srdeční nádory (nejčastěji myxom levé síně) a lymfomy. Z oblasti krku mohou tuto oblast ovlivňovat i tumory štítné žlázy. Tumory mohou mít různé příznaky, většinou se u nich objevuje syndrom horní duté žíly a cyanóza obličeje. Tumory rostoucí v blízkosti jícnu mohou vyvolat dysfagii, nádory rostoucí do dýchacích cest vyvolávají dušnost a srdeční tumory mohou způsobit příznaky srdečního selhávání. Speciálně thymomy bývají často spojeny s rozvojem myasthenia gravis. Diagnózu tumoru umožňuje RTG hrudníku, CT vyšetření a případně echokardiografie, nebo UZ štítné žlázy. Terapie je primárně chirurgická.\nZáněty pleury - pleuritidy\nPleuritidy jsou poměrně pestrou skupinou zánětlivých stavů postihujících výstelku hrudní dutiny.\nPříčiny: Pleuritidy mohou být infekční i neinfekční. Infekční jsou bakteriální nebo virové, neinfekční mohou být způsobeny úrazem, ozářením, maligními tumory a autoimunitními systémovými onemocněními.\nProjevy: Z hlediska klinických projevů rozlišujeme pleuritidu na suchou a vlhkou. Suchá pleuritida způsobuje bolest na hrudi, která se zhoršuje při nádechu, a suchý dráždivý kašel. Vlhká pleuritida je nebolestivá, ale je spojena s tvorbou pleurálního výpotku, a proto může vyvolat dušnost. Suchá pleuritida se může postupně přeměnit ve vlhkou.\nDiagnostika: U suché pleuritidy je při poslechu plic slyšet charakteristický třecí šelest při nádechu. U vlhké pleuritidy s pleurálním výpotkem je v této oblasti zkrácený poklep a poslechově oslabené dýchání. Pleurální výpotek může být potvrzen pomocí RTG nebo UZ a následně punktován s odesláním vzorku na biochemii a cytologii.\nLéčba: U suché pleuritidy se podávají nesteroidní protizánětlivé léky a antitusika, u vlhké pleuritidy se provádí punkce a odsátí většího výpotku. Při recidivující tvorbě výpotku nereagující na jinou léčbu může být indikována pleurodéza.\nNádory pleury - mezoteliom\nMezoteliom je klinicky nejvýznamnějším nádorem pleury. Vychází z buněk mezotelu, mohou být benigní, ale častější jsou maligní formy. Příčiny vzniku nejsou mnohdy jasné, prokázaným rizikovým faktorem je dlouhodobější kontakt s azbestovými vlákny. Mezi příznaky patří suchý dráždivý kašel, bolest na hrudi a u pokročilých forem tumoru i dušnost. Na straně postižené hrudní dutiny se často vytváří pleurální výpotek. K diagnostice slouží rentgen hrudníku a CT, cenné může být cytologické vyšetření vzorku pleurální tekutiny. Základem terapie je chirurgie, CHT má omezený efekt. Důležitou paliativní metodou je chemická nebo mechanická pleurodéza k zamezení tvorby výpotku.


OPERA dream...: Ostravské dny 2011 – Festival nové a experimentální hudby\nVI. bienále 26. srpna – 3.září 2011\n19 koncertů, 95 kompozic, 25 světových premiér\nTřítýdenní Ostravské dny, ve své kategorii jeden z největších letních programů pro novou hudbu na světě, vyvrcholí devítidenním festivalem 26. srpna až 3. září.\n„Na rozdíl od jiných podobných programů jsou Ostravské dny zaměřeny na práci se symfonickým orchestrem a na skladby pro velké soubory včetně sborových děl. Propojení evropského a amerického repertoáru je dalším mimořádným aspektem Ostravských dnů, zvláště v kontextu festivalů evropských“, říká pořadatelka festivalu Renáta Spisarova.\nPodle jejich slov přináší letošní ročník do Ostravy řadu vysoce respektovaných souborů a sólistů a nabízí v rámci devatenácti programů opět jedinečný repertoár, který staví vedle sebe díla jak etablovaných skladatelů, tak těch, kteří jsou na počátku své umělecké kariéry. Třetina z téměř stovky skladeb uvedených na festivalu bude mít světovou premiéru.\nVystoupí zde mimo jiné JACK Quartet z New Yorku, Janáčkova filharmonie Ostrava, Ostravská banda, S.E.M., Quasars Ensemble z Bratislavy a mnozí další. Představí se dirigenti jako například Petr Kotík, Johannes Kalitzke z Rakouska, Roland Kluttig z Německa či Ondřej Vrabec.


Společnost PECR - Apartments hotel s.r.o., provozovatel internetových stránek www.pecr.cz, prohlašuje, že veškeré osobní údaje jsou považovány za přísně důvěrné a je s nimi nakládáno v souladu se zákonem č. 101/2000Sb., a v souladu s Obchodními podmínkami společnosti PECR - Apartments hotel s.r.o..\nPro realizaci pobytové objednávky či nákupu dárkového poukazu od Vás potřebujeme znát jméno (případně jméno firmy, IČ a kontaktní osobu), adresu (fakturační a případně dodací), telefonní a mailový kontakt. Dále pak evidujeme Vaše objednávkové a obchodní transakce u nás.\nPro realizaci objednávky pobytu či nákupu dárkového poukazu a dodání zboží na Vámi určené místo s Vámi potřebujeme komunikovat a znát výše zmíněné údaje a tyto získáme při objednávce skrze online formulář, a to buď trvalé, nebo dočasné. Jelikož jsou tyto Vaše osobní údaje získávány za účelem realizace obchodní transakce, není nutný Váš výslovný souhlas.\nV případě, že chcete Vaše údaje zcela smazat, odešlete žádost na e-mail info@pecr.cz.


Právě je 24 lis 2020 07:46\nNapsal: 26 úno 2013 07:06\nK hodnocení vlády se raděj nevyjadřuju, protože mi zatím ani jeden z kritiků nedokázsal objektivně popsat čím je tak hrozná až nejhorší ..\nJá to mám přesně obráceně. Zatím mi nikdo nedokázal objektivně (a hlavně rozumně) popsat, čím je tato vláda tak dobrá až nejlepší...\nPředmět příspěvku: Získání majetku církve\nK majetku církve patří snad i peníze.\nNejhorší problém je na tom, že kdyby by církev dostala peníze, tak by to bylo asi nebezpečné. Vím, jak to dopadá i se zvony. Já se vždycky ptám, že je dobře, že na zvonech je ještě zastaralé ruční zvonění...\nNěkteří farníci volají po penězích, aby si chtěli hloupě zmodernizovat staré zvony a vyměňovat historické závěsy, kování a srdce zvonů a zvony prasácky převěsit na motorové vyzvánění a případné zbavení se zvoníka. Přece podle národního památkového ústavu jsou zakázány úpravy zvonů. které nejsou vhodné pro staré zvony. Modernizace spočívá na církvi a spojení s firmou, která tyto věci pořádá: Kopečný, Bouchal, Manoušek a spol. a jiná verbež. Tito volové musí cpát hlavu do řiti tak, jak to udělal arcibiskupský a kardinálský taťulda Dominik Duka, který vlezl do řiti papežovi a měl celou hlavu od výkalů a již zničil 2 historické zvonice tzv. Jindřišskou a bývalou naší Svatoštěpánskou zvoníka.\nDejme tomu, že u Jindřišské věže nebyl žádný zvoník a věž uvnitř chátrala je z poloviny v pořádku. Jinak se Svatoštěpánskou zvonicí je to dvojnásob sprosté: vyhodili nás a farní lidi od sv. Ignáce Dominik Duka a Michael Slavík a zvonice měla být po přidání peněz církvi přestavěna v kavárnu a zvonice uvnitř měla být zničena a rozřezána. Zvon by byl jako dekorací jednoduše zavěšen na moderním sloupu. Jako jinde se zde udělala pomsta a my jsme na kostele vyvěsili plakát, že Arcibiskupství pražské vyhodili zvoníky a zavřeli zvonici, aby byla zničena, přestavěna a poslali jsme to i do Říma milému papežovi. Ten Arcibiskupství vynadal, protože se to nesmí!!! Naštěstí se tam dosadilo několik Svatovítských zvoníků včetně Tomáše Stařeckého, podle kterého si vymyslil i jméno Stařecká demence je legrační a pravdivá. Zvon zvoní špatně opět kvůli šmejdu Manouška, který nám ukradl 250 kg olovové závaží a také šarnýr srdce zvonu. Nyní zvoní špatně na čas, tříská to do něj, nezvoní pravidelně, vynechává na začátku a na konci a nechtějí tam k piánu pustit ani pianomana Bouďáka, aby si zahrál a ani nemohou mu laskavě vynést alespoň klavír ven...\nCo udělat a pomstit se podruhé?\nŘíct to Papežovi, zapálit ji, zmocnit se ji, nechat je na pokoji nebo co?!\nUvidíme, co se stane, až by se něco dělo se zvonicí, jež by byla třeba násilně otevřena a byla by vykrádána, obydlena?\nTakhle se musí hledět na věci kolem peněz:\nNedávat peníze na modernizaci zvonů, ale na ostatní činnosti ve farnosti - oprava fasády, střechy, oken, potřebám zvoníků, varhaníků atd...\nVíme si každé svoje věci a hlídejme si je, jsme fortifikátoři na nesmíme se my zvoníci vyhodit ze zvonic a postavme si pevnost, abychom do smrti vykonávali svojí službu na věky věků---Amen.\nNapsal: 19 srp 2013 16:17\nAle to já jsem přece nepsala .. že je nejlepší .. proč musí být všechno od zdi ke zdi .? . a přijaté zákony se teprve rozjíždějí .\nSlyším o vydrancované zemi, vyhladovělých lidech .. ale kdepak jsou ?\nA jedna obecná poznámka ... zjistila jsem (tebe se to netýká) , že většina největších kritiků ani neví co to vláda je , ani jak funguje a za vládu např. považují všechny politiky v parlamentu .... vrcholem jsou ty výkřiky .. podívejte co tady ta vláda za těch 23 let provedla .. ... hmm\na jini do vlády zahrnují I opoziční politky .. prostě o kom se píše v médiích je ve vládě .\njak brat tohle vážně .... kritizuji vykřikuju a píšu jaký jsem vlastenec .. a ani si nedám práci zjistit jaký system ve své zemi mám .. a mé vlastenectví končí u vlastní rodné řeči, občas mám pocit, že u nás diskutují o politice poloviční analfabeti, hodně to bývá na Ostravsku a ve Slezsku, ale tam je omlouvám, že snad , probůh mají polské školy ...\nNapsal: 20 srp 2013 14:49\nobčas mám pocit, že u nás diskutují o politice poloviční analfabeti, hodně to bývá na Ostravsku a ve Slezsku, ale tam je omlouvám, že snad , probůh mají polské školy ...\nProsimtě, hloupost není dána národností.\nNapsal: 20 srp 2013 15:44\nOna to Katka spíše myslela tak, že čeština není jejich první, hlavní a mateřský jazyk.\nJinak se do této diskuse nenechám zatáhnout, protože politika , takže Katce na to neodpovím...


29.10. 2020Markéta Strnadová6533x\nJe to pravda a není to žádný „žvást“. Díky cvičení opravdu můžete otěhotnět a může pro vás být daleko efektivnější cestou než IVF nebo-li umělé oplodnění ve zkumavce. V dnešním článku vám vysvětlím „proč a jak“ a jen tak mimochodem vám prozradím mnoho dalších souvislostí, které byste zde ani nečekali.\nFyzioterapeutický princip, který za tím stojí, totiž léčí taky bolesti rukou od krční páteře, syndrom karpálního tunelu, lidi, kteří zhloupli bez zjevného důvodu nebo třeba seniorské deprese.\nNež se dostaneme k samotnému tématu otěhotnění, poprosím vás o trochu strpení. Potřebujeme nejdříve malou průpravu, abyste pochopili, jak silná a reálná tato informace je. Připraveni? Jdeme na to. Začneme velmi krátkým testem.\nSedněte si, prosím, na židli a vyhrbte se. Svěste ramena, povolte krční i hrudní páteř, vytvořte si uměle „chabé držení těla“. Svoji bradu při tom výrazněji vystrčte dopředu, a ještě u toho maličko zakloňte hlavu. Ne přes bolest, ne do tahu, který by vám byl nepříjemný, jen to prostě trochu přežeňte.\nVýborně. A teď si u toho zkuste polknout a vnímejte, jaký pocit máte v hrdle. Je vám to příjemné či nepříjemné? Jde to jednoduše nebo cítíte, že jdete „přes tlak“?\nA teď to zkusíme jinak. Narovnejte se, protáhněte jemně krční i hrudní páteř a ramena nechte klesnou dozadu dolů. Bude se jim chtít samotným, nemusíte je nutit. Bradu pak příjemně zasuňte a zkorigujte i ten jemný záklon hlavy. Poznáte to tak, že se vám brada zastrčí, a ještě k tomu maličko klesne směrem k zemi. Vaše oči by u toho měly směřovat rovně dopředu.\nVýborně. A teď to zkuste znovu. Polkněte a vnímejte, jaký pocit máte v hrdle. Cítíte nějakou změnu? Jde to lépe nebo hůř?\nKdybyste rozdíl necítili, vezměte si k ruce sklenici s vodou, abyste měli reálně co polykat, a zkoušejte to dokola. Hrb, předsunutá ramena, vystrčená brada, jemný záklon hlavy. Jaký to má efekt na polykání vody? Potom napřímená páteř, srovnaná ramena, příjemně zasunutá brada a hlava v horizontále. Už to vnímáte?\nTak a teď si to jdeme vysvětlit.\nNaše tělo je plné různých trubiček a velmi mu záleží na tom, aby ty trubičky probíhaly správnou cestou. V případě krku se jedná například o začátek trávicí trubice, konkrétně o postavení hltanu.\nKdyž stojíte rovně, tak je hltan nastavený tak, jak to příroda původně zamýšlela. Všechno pak funguje správně, bez přílišné námahy a bez překážek.\nKdyž se ale vyhrbíte včetně jemného záklonu hlavy, u kterého se dětem s velmi chabým držením těla jen tak mimochodem navíc i otevírá pusa, situace se změní. Nic už není tak, jak mělo být. Máte nové postavení vůči gravitaci a nové zakřivení hltanu. A obojí musíte při polykání překonat.\nLogické, že? Jako první malý příklad prožitý na vlastní kůži je to zajímavá zkušenost. My ale půjdeme mnohem dál. Převyprávím vám jeden z mých oblíbených příběhů od MUDr. Smíška. Znám ho z jeho kurzů. (Vydržte, kvůli tomu otěhotnění ho potřebujeme.)\nTo si takhle jednou zavolali MUDr. Smíška do školní třídy plné superinteligentních dětí. Problém? Tyto děti by měly podávat nadprůměrné výkony. Z nějakého důvodu se to ale neděje. Mohl by pan doktor přijít a něco s tím udělat?\nMUDr. Smíšek svolil. Došel do školy a rozhlédl se po třídě plné nadějných talentů. Uviděl v ní děti „válející se po lavicích“. Děti s výrazně chabým držením těla, s předsunutými bradami, s povolenými rameny, se záklonem hlavy, děti opírající se o lokty, aby vůbec udržely hlavy vzpřímené. Na první pohled bylo vidět, že mají veliký problém s funkcí svalů. A tak se pan doktor zeptal. „Co ty děti dělají celý den?“\n„Většina z nich je nadaná, co se týká intelektu. Přes den tedy sedí ve škole a odpoledne mají podobně laděné kroužky. Někdo studuje jazyky, někdo chodí na výtvarný kroužek, někdo hraje na hudební nástroj. A pohyb? Sporty? Nic moc. Na to naše děti ani jejich rodiče moc neužije.“\nTo panu doktorovi stačilo. On má totiž opravdu výjimečné funkční znalosti anatomie. Co to znamená funkční znalosti? V anatomii nestačí jenom vědět „co kde je“ a „jak to vypadá“, ale hlavně „proč je to takové, jaké to je“, „kudy to vede“ a hlavně „k čemu to slouží“.\nA tak panu doktorovi došlo, že se těmto dětem nedokrvuje mozek.\nProč? Protože jednou z hlavních cév, která vede krev do mozku, je tepna procházející skrz obratle. Namalovali jsme vám ji nejlépe, jak jsme to dovedli, její jméno je arteria vertebralis.\nTato krasavice prochází příčnými výběžky krčních obratlů. Je v nich doslova „prostrčená“ a prochází tunelem, který je vytvořený z dírek v těchto výběžcích.\nA teď to zajímavé. Nahoře u vstupu do lebky se tato tepna výrazným způsobem ohýbá, aby vstoupila dovnitř do mozku a vyživila ho. Má tam hned několik zakřivení okolo horních obratlů, aby při pohybech hlavy nedocházelo k jejímu uskřinutí. Krátkodobě to tedy ta céva unese a spolu s mozkem to zvládnou.\nKdyž ale dítě celý den sedí tak, jak jsem vám popsala výše, přichází problém. Zaprvé, už samotný průběh skrz krční páteř tepnu omezuje a zhoršuje v ní proudění krve. Napřímený krk je něco jiného než ten povolený.\nA zadruhé, pokud jde o to místo, kde se tepna ohýbá před svým vytouženým cílem, to místo, kde se zanořuje do mozku, hádejte, co se tam děje? Umíte si to představit?\nTam je to celou dobu umáčknuté a tepna se musí setsakramentsky snažit, aby ten tlak spolu se svými ohyby utáhla a dopravila krev tam, kde je jí potřeba.\nWau, to jsou souvislosti, že? No není to zábavné, studovat tímto způsobem?\nMně z toho vždycky vystříknou endorfiny a usmívám se od ucha k uchu, když vidím, jak praktické a reálné to všechno je. I když upřímně řečeno, když nám tohle pan doktor vyprávěl, spíš jsem vypadala, jako by mi měla upadnout spodní čelist. Pusa dokořán otevřená a oči vykulené ve výrazu „to si snad dělá legraci, on je vážně geniální“. A teď zpátky k našemu příběhu.\nCo s tím tedy ve finále udělat? Pana doktora si přeci nezavolali kvůli tomu, aby jim řekl, co s těmi dětmi je, ale proto, aby s tím něco udělal. No, začali tedy společně cvičit.\nNaučil je Spirální stabilizaci, aby se jim záda i krční páteř srovnaly zpátky do latě. Cvičení zařadili i do běžné výuky, aby se děti opravdu rozhýbaly, když jim to nebylo dopřáno ani po škole. A výsledek? Ano, děti opět začaly podávat výkony, ke kterým měly předpoklady. Výborné, že?\nDecentně ztížené polykání, to je slabý odvar následků špatného držení těla. Děti, kterým to kvůli tomu nemyslí, to už je jiná. A ani zde se nezastavíme. MUDr. Smíšek nám vyprávěl o seniorech, kteří během cvičebního kurzu zvolali: “Proboha, kde se tu najednou vzaly ty barvy?“ Ano. I takhle daleko následek prokrvení sahá.\nVy totiž impulzy pro vnímání barev zachycujete očima, ale vyhodnocujete = zpracováváte je v mozku. A jak by tato aktivita mohla správně probíhat, když mozek nemá živiny a kyslík?\nZe stejného důvodu vás jen tak mimochodem mohou přepadat i deprese nebo úzkosti. Mnoha lidem se zejména v pozdějším věku „nechce být“ jenom proto, že je jejich mozek neustále tyranizován nedostatkem prokrvení a po pár týdnech či měsících cvičení tato chronická negativní nálada sama spontánně bez jakýchkoliv medikamentů zmizí. Jenom díky tomu, že mozek dostane šanci, aby správně a přirozeně fungoval.\nTeď vám dám poslední příklad a pak už můžeme přejít k tomu vytouženému těhotenství.\nPotřebuju vám ještě vysvětlit, jak je ten „princip trubiček“ důležitý pro vaše nervy. Vaši dolní končetinu zásobuje jeden hlavní veliký nerv. Tento nerv u části populace prochází skrz sval, kterému se latinsky říká musculus piriformis (sval hruškovitý). Je na zadku.\nNo a když se tento sval stáhne, uskřípne ten veliký nerv pro nohu, který skrz něj vede, a vás pak může brnět dolní končetina od zadečku, přes stehno, klidně až dolů k chodidlu, podobně jako při výhřezu ploténky.\nPro uzdravení tohoto problému pak stačí jediné. Uvolnit ten sval a poté ihned nastimulovat spodní břišní svaly a zadeček, aby nový stav udržely.\nKdyž jsem to udělala jedné starší paní v ordinaci, tak nejdříve zajásala a ihned poté začala hlasitě nadávat na svého doktora. Tvrdil jí, že už jí ta noha bude bolet napořád a že je to „od zad“. Volala: „To není možný, vždyť to povolilo za 10minutovou terapii! Já toho doktora asi zastřelím!!!“\nNo, to je taková vtipná historka z ordinace, abych vám dokreslila, jak reálná tahle záležitost je. V praxi ji využíváme v mnoha a mnoha případech.\nVelká část nervového dráždění se například děje právě z tohoto důvodu. Ať už vás brní ruce, nohy nebo dlaně při syndromu karpálního tunelu, často je to kvůli tomu, že se vám skřípl nějaký nerv při průchodu svalem nebo anatomickou úžinou. My pak nemusíme čekat, až se například uzdraví meziobratlová ploténka. Stačí uvolnit konkrétní svaly a šup, problém je pryč. (Příklad s ploténkou je zde >> )\nA teď to, na co trpělivě čekáte. Téma našeho článku.\n„Princip trubiček“ se dá využít dokonce i při problémech s otěhotněním.\nPokud s tím máte potíže a jste v péči osvíceného lékaře, který respektuje zdravotnická doporučení, s velikou pravděpodobností vám předepíše metodu Ludmily Mojžíšové. Této úžasné ženě naplno došlo, že i nervy a cévy reprodukčních orgánů procházejí skrze svaly. A že když se tyhle svaly při vadném držení těla stáhnou, začnou nervy a cévy utlačovat.\nA jak by pak mohly vaječníky, děloha nebo i varlata odvádět svoji práci, když k nim nejdou správné nervové vzruchy, nemůžou z nich odcházet zplodiny metabolismu a neproudí k nim výživa?\nTento princip se stal jedním ze základních, kterými její metoda funguje, a časem se narodilo tolik zdravých dětí a její metoda dosáhla takových výsledků, že ji české Ministerstvo zdravotnictví doporučilo už v roce 1991 jako metodu první volby při problémech s početím.\nTak a teď se na chvíli zastavte a zamyslete se.\nMetoda první volby znamená, že by to mělo být TO PRVNÍ, CO VÁM LÉKAŘ PŘEDEPÍŠE A CO S VÁMI VYZKOUŠÍ. Zejména, pokud máte vadné držení těla. (Upřímně řečeno, kdo dnes vadné držení nemá?)\nJe to přirozené. Jednoduché. Bez vnějších umělých zásahů do těla. Funguje to v obrovském procentu případů. V neposlední řadě je to pro zdravotnický systém velmi levné, nesrovnatelně levnější než IVF. A teď se vás zeptám. Řekl vám o tom váš lékař?\nŽe možná můžete počít miminko přirozeně, bez chemie, bez hormonů, hezky „za tepla“ a v soukromí své ložnice? A že k tomu možná bude stačit „jenom“ pravidelně cvičit?\nMy, fyzioterapeuté, se nad tím trochu rozpačitě usmíváme. Víme, že dnes máme v rukou ještě efektivnější cesty cvičení. Už se nemusí cvičit hodinu denně a rozhodně to může být i zábavnější než metoda Ludmily Mojžíšové. Problém ale spočívá v tom, že se k nám páry s tímto problémem nedostávají.\nIVF vládne světem a cokoliv jiného je považováno za „pouze doplňkové“, „méně vědecké“, „méně spolehlivé“ nebo úplně zcestně „příliš náročné“. Přitom je to tak logické. Pokud chcete správnou funkci vaječníků, dělohy nebo i varlat, musíte jim nejdříve vůbec umožnit, aby správně fungovaly.\nTeď se ještě pozastavíme nad druhým, velice zásadním efektem pravidelného cvičení. Ve videu o psychosomatice jsem vám vysvětlovala, jak obrovskou roli hraje v našem zdraví psychika.\nŽe když jste neustále ve stresu, aktivuje se vám přespříliš sympatická část nervového systému. Potom jste pořád ve vnitřním stavu boje, útěku nebo zamrznutí. A v tomto stavu vaše tělo velice moudře ODMÍTÁ OTĚHOTNĚT.\nJak by si totiž mohlo dovolit být těhotné, když vlastně „bojujete o přežití“? Jak by na to mohlo mít sílu a kapacitu, když je pořád v energetickém výdeji a má zamezený přístup k regeneraci?\nPokud chcete otěhotnět, potřebujete se uklidnit. Pryč od shonu, stresu, strachu a večerních zpráv. Najít v sobě zdroje míru a pohody. Přeladit se do vlny parasympatiku, který obnovuje regeneraci a všechny harmonické tělesné pochody, včetně těch hormonálních. Potom může přijít zázrak.\nMarkéto srdečně vás zdravím. Koupila jsem si Yogarestart a jsem nadmíru spokojená.\nRoky mám problém s váhou, a teď, když jsem to přestala řešit a cvičím jen jeho, tak hubnu. Krásně se mi tvaruje postava a cítím se o mnoho lépe.\nA nejkrásnější dáreček je těhotenství. O miminko jsme se pokoušeli už několik měsíců a přišlo to až s Yogarestartem, kdy jsem se hodně uklidnila.\nPřestala jsem na sebe v mnoha oblastech tlačit a jen jsem se učila zažívat to uvolnění.\nDěkuji vám za to všechno, Marie.\nJoe Dispenza o otěhotnění díky zklidnění psychiky mluví ve svém kurzu. Používá k tomu meditaci. Já k tomu používám speciální cvičení, které je velmi pomalé a cílené na prožitek. (Ukázka je zde >>)\nJe pravda, že nemůžu tvrdit, že to zabere pokaždé. Nemůžu dokonce „vědecky“ tvrdit ani to, že moje svěřenkyně otěhotněly právě díky cvičení, protože jich bylo moc málo na to, abych to měla dostatečně potvrzené, a faktorů je zde samozřejmě více.\nCo vám ale můžu říct s absolutní jistotou je to, že cesta tu je. A že bych byla moc ráda, kdybychom ji s vámi my, terapeuté, mohli zase častěji procházet a pořádně ji otestovat.\nTeď si to všechno ještě shrneme a doplníme si pár informací, abychom to měli kompletní.\nPokud nemůžete otěhotnět, postup je z hlediska práva na vašem ošetřujícím lékaři.\nNa stránkách https://www.procreaivf.cz/faq/dotaz-32 jsem našla skvělou formulaci, že metoda Ludmily Mojžíšové pomáhá v případech „funkční sterility“. Rovná se, když těhotenství nestojí v cestě konkrétní onemocnění (např. vrozené anomálie nebo zánět), genetické, hormonální či imunologické vlivy, nebo následky prodělaných chorob (např. neprůchodnost vejcovodů po proběhlých zánětech).\nLaicky by se to dalo vyjádřit tak, že k tomu z hlediska lékaře vlastně není důvod, nemáte porušenou tkáň = strukturu rozmnožovacích orgánů, z nějakého prazvláštního důvodu ale vázne jejich funkce.\nJá osobně bych k tomu dodala, že se mnoho zdravotních problémů vyřeší ve chvíli, kdy tělu a psychice dáte šanci na to, aby se vrátily ke svému přirozenému fungování.\nSpousta z výše popsaných problémů může s dobrým přístupem spontánně odeznít. Práce Joa Dispenzy a některé mé blízké kamarádky jsou toho skvělým důkazem.\nPokud máte vadné držení těla, potřebujete pro podporu přirozeného otěhotnění vrátit své trubky (nervy a cévy) na správné místo a do správné polohy.\nS tím vám pomůže takzvané zdravotní cvičení. Může to být metoda Ludmily Mojžíšové, Spirální stabilizace nebo také můj Vyprošťovák >> Možnostem se vlastně meze nekladou, jde o to SROVNAT POHYBOVÝ APARÁT, a to jakýmkoliv dostupným a efektivním způsobem. Těch je doopravdy mnoho.\nPokud víte, že jste dlouhodobě ve stresu, a to i tím, že si přejete miminko a ono to pořád nejde, bylo by fajn postarat se o psychiku.\nV takovém případě si pusťte mé video o psychosomatice, ať tomu ještě lépe porozumíte.\nPotom si můžete vyzkoušet tohle mé cvičení, Yogu pro okamžité uvolnění nebo rovnou Yogarestart, abyste zjistili, jestli je vám příjemná cesta, kdy duši uklidňujeme přes práci s tělem.\nSamozřejmě můžete vyzkoušet také meditace. Například Joe Dispenza je opravdu výborný a v jeho on-line kurzu se dovíte mnoho zajímavých informací. Všechny podstatné odkazy jsou připravené na konci tohoto článku.\nPamatujte, že jsme stále v experimentální fázi.\nZejména v poslední době se roztrhl pytel s výzkumy, které vyvracejí dlouho platné teze o tom, co lze a co nelze uzdravit. Proto vám velmi doporučuji, rozhlédněte se pořádně po alternativních směrech léčby.\nMnohým párům pomohla k otěhotnění čínská medicína. Mnohým zdravá výživa. Mnohým dokonce očistná kúra. Šancí je doopravdy spousta a jde jenom o to, jestli vám je předloží lékař, nebo se po nich porozhlédnete vy sami.\nO tomhle by se dalo mluvit hodiny a potvrdila by vám to i spousta párů, co s těmito metodami otěhotněla až poté, co selhalo ono všudypřítomné a protlačované IVF, kvůli kterému jsou dnes jakékoliv jiné, přirozené a vůči tělu i duši citlivé metody upozaděné. Jen já sama znám takových párů hned několik. ;-)\nJestli budete chtít vstoupit do pohybové léčby se mnou, ozvěte se mi určitě na email marketa@marketastrnadova.cz . Nerada bych „střílela na slepo“ a bylo by fajn, abychom to spolu nejdříve probrali.\nDoufám, že jste našli odpovědi, které jste potřebovali, a že se vám tento článek líbil. Je to další ukázka z knihy, kterou právě připravujeme, a alespoň v náčrtu jsme vám chtěli ukázat i překrásné ilustrace, co ji budou doprovázet. ;-)


Klasické literární dílo pro děti i dospělé od francouzského spisovatele Antoina de Saint-Exupéryho se v roce 2015 dočkalo animovaného zpracování. Celovečerní adaptace není přesnou kopií předlohy. Ovšem i přes zásahy do příběhu a nové ústřední postavy v podobě malé holčičky, si snímek zachoval kouzlo filozofické pohádky. Animace filmu je působivá i bez vysokého rozpočtu. Malý princ nedosahuje kvalit předlohy, kterou můžete číst desetkrát, a přesto si z ní pokaždé vzít něco jiného, ale i tak se jedná o velmi dobrou animovanou podívanou, která dokázala se ctí složit poklonu literární klasice a zůstat při tom svá.


Na co je Na vlhký kašel × Na co je Na zdravou kůži × Vymazat všechny filtry\nBylinný sirup na podporu odhlenění se šalvějí a slézem. Z ručně sbíraných českých bylin. Manufakturně vyrobený tradičním způsobem z vodného extraktu bylin. Inspirovaný recepturou lidové léčitelky Boženy Kamenické z Radnic. Skladem 1-5 ks Skladem 1-5 ks\nProskurník lékařský je cenný vysokým obsahem slizu, který vytváří ochranný povlak na sliznicích a chrání je před vnějším i vnitřním drážděním. Skladem 7. 4. Skladem 7. 4.\nBylinný čaj na zklidnění kašle. Skladem 7. 4. Skladem 7. 4.


Praha pije víno / Prague Drinks Wine 2019 | Novoměstská radnice Praha\nPraha pije víno / Prague Drinks Wine 2019\n24. 5. - 25. 5. 2019\nJiž pošesté se bude konat festival autentických vín Praha pije víno 2019.\nKonat se bude na Novoměstké radnici.\nFestival je největším tuzemským setkáním středoevropských vinařů, kteří se s vášní věnují tvorbě přírodních vín nepoznamenaných nežádoucími chemickými postřiky, aditivy a zbytečnými sklepními manipulacemi.\nZúčastní se ho opět desítky vinařství z území bývalé Habsburské monarchie a z přilehlých i vzdálenějších vinařských regionů.\nHlavním tématem tohoto ročníku budou vína vyráběná v kvevri, v tradičních gruzínských hliněných nádobách. I proto do Prahy zavítá skupina předních gruzínských vinařů, jejichž vína bude možno srovnat s moravskými moky připravenými stejným, starobylým způsobem.\nPátek 24. května 2018 13:00 - 20:00 hod\nSobota 25. května 2018 11:00 – 18:00 hod\nAktuální informace a vstupenky na http://prahapijevino.cz/cs/praha-pije-vino-2019/\nV ceně celodenní či dvoudenní „vstupenky“ je sklenička a neomezená degustace.\nVyhlásili ji organizátoři festivalu Praha pije víno konajícího se každoročně v krásných prostorách Novoměstské radnice v Praze. Festival stejně jako tato soutěž a soutěžní básně oslavuje první vinnou sklizeň lidstva.\n"Na základě nedávných archeologických nálezů z Gruzie bylo uhlíkovou metodou určeno, že nejstarší dosud známé víno kvasilo v roce 5981 před Kristem. Máme za to, že „vynález“ vína významně přispěl k pěstování poezie, která je s tímto nejušlechtilejším nápojem od starověku nerozlučně spjata," popisuje organizátor festivalu, básník a držitel ceny Magnesia Litera Bogdan Trojak.\nAutor vítězné básně získá finanční prémii 8000 Kč a jeho čtyřverší bude vyryto do terakotové amfory, která bude věnována hlavnímu městu Praze.\nPřidejte se k události na Facebooku: https://www.facebook.com/events/303373080281312/


George R. R. Martin si zahrál epizodní roli v seriálu Hra o trůny. Scéna s ním však byla vystřižena - 28.10.2020, Sputnik Česká republika\nAutor legendární ságy Píseň ledu a ohně George R. R. Martin si zahrál v pilotní sérii seriálu HBO Hra o trůny. Scéna s ním však nikdy nespatřila světlo světa... 28.10.2020, Sputnik Česká republika\ngeorge martin, hra o trůny, hbo\nGeorge R. R. Martin se spolu s hvězdou seriálu Doktora Martina Ianem McNeicem objevil v původním prvním díle Hry o trůny jako jeden z hostů na svatbě Daenerys Targaryenové.\nSpisovatel to odhalil na svém blogu, když zveřejnil zákulisní fotografii se svým kolegou McNeicem, na které se v hábitu s kapucí šklebí do kamery.\n„Točili jsme svatbu Daenerys Targaryenové a Khala Droga v Maroku. Ian McNeice hrál Illyria Mopatise, magistra Pentosu, zatímco já jsem hrál jednoho ze svatebních hostů, pravděpodobně dalšího magistra,“ prozradil George R.R. Martin.\n„Oba jsme však bohužel navždy zůstali na podlaze střižny, protože scéna svatby měla být natočena znovu, když na roli Daenerys byla namísto původní herečky dosazena Emilie Clarkeová,“ pokračoval spisovatel.\n„Mimochodem, Ian McNeice byl v roli Illyria skvělý, ale kvůli nabitému rozvrhu natáčení v jiných projektech již nemohl svůj herecký výkon ve Hře o trůny opakovat. Ani já jsem si pak nikdy nenašel čas na další natáčení, ale předpokládám, že by to ten seriál nijak závratně nezlepšilo,“ myslí si George R. R. Martin.\nMožná to ale není tak úplně špatná zpráva. Martin totiž u této příležitosti prozradil, že v minulosti za sebou má již nějaké herecké výkony, a dokonce řekl, kde ho fanoušci mohou vidět.\n„Jestli mě opravdu chcete vidět jako herce, tak jsem ztvárnil epizodické role ve filmu Kráska a zvíře z 80. let a v postapokalyptickém hororovém seriálu Z Nation. Hrál jsem tam naprosto bezvadnou zombie,“ pochlubil se Georg R. R. Martin.\nSvatební noc Daenerys a Khala Droga\nDříve jsme psali o tom, že spisovatel nebyl spokojen se změnami, které byly provedeny ve scéně zobrazující svatební noc Daenerys a Khala Droga.\nGeorge R. R. Martin v této souvislosti položil producentům seriálu otázku: „Proč se svatební scéna změnila z konsensuální scény svádění, která by svou vášní mohla vzrušit dokonce i koně, na brutální znásilnění Emilie Clarkeové? Nikdy jsme se o tom nebavili,“ vzkázal jim spisovatel.\n27. září 2020, 00:36


Superpotraviny z letní zahrádky? To nejlepší pro sezónní jídelníček! | Život plný zdraví\nSuperpotraviny jsou v poslední době hodně oblíbené. Čím to? Jde totiž o potraviny s jedinečnými vlastnostmi. Často se jedná o miniaturní semínka nebo plody, které ve svém malém množství koncentrují obrovské množství živin.\nSnad všichni už známe exotické variace typu goji berry, acai berry, chia semínka nebo zelené superpotraviny. Opravdové poklady přírody ale dokážeme najít i v našich zahradách, lesích nebo loukách.\nKdo by nemiloval sbírání borůvek uprostřed lesa… Napadlo vás ale, kolik zdraví prospěšných látek se v těchto malých bobulích skrývá? Najdeme tam spoustu vitaminu C, antioxidantů a navrch borůvky (podobně jako brusinky) pomáhají bojovat se záněty močového měchýře.\nPerfektní superpotravina pro závěr léta a nadcházející podzim. Dokáže totiž ohromně „nakopnout“ imunitu, a to nejen díky vysokému obsahu vitaminu C. Nejoblíbenějším způsobem, jak šípky připravit ke konzumaci je klasický čaj, který vařily už naše babičky. Pozor ale na zalití šípků vroucí vodou, ta totiž léčivé účinky vitaminu C zničí!\nNebojte, konzumovat marihuanu vás nikdo nutit nebude. Semínka z konopí jsou však velmi lahodná, charakteristická oříškovou chutí. Hodí se zejména pro ty, které trápí problémy s nerovnováhou hormonů nebo s pletí či vlasy. A jak je nejlépe využít? Přidejte si hrstku do ranní ovesné kaše.\nFunguje často jako přírodní antibiotikum. Podporuje trávení, je bohaté na vitamin C, probatické bakterie a vlákninu. Nejlépe funguje jako prevence chřipky a nachlazení či nejrůznějších trávicích obtíží.\nLněná semínka představují skutečný poklad. Jsou ideálním zdrojem omega-3 mastných kyselin, tedy těch vhodných, nenasycených, které naše tělo potřebuje. Důležitou roli může hrát při léčbě žaludečních vředů, snižování cholesterolu či krevního tlaku. Často se doporučuje i lidem trpícím depresí a jako prevence rakoviny.\nV poslední době velmi oblíbená potravina vhodná do čajů, limonád i nejrůznějších pokrmů. Věděli jste, že obsahuje až desetkrát více vitaminu C než leckteré citrusy? Mimo to v něm najdeme i celou škálu dalších vitaminů. Napomáhá posilovat odolnost vůči stresu i psychickému a fyzickému vyčerpání, dodává energii a působí hojivě a protizánětlivě. Často se také doporučuje jako prevence rakoviny.\nPopularita špaldové mouky dnes roste i díky nesnášenlivosti pšenice. O jejích pozitivních účincích na lidský organismus však nemůže být pochyb. Je nutričně velmi bohatá. Najdeme v ní vysoký obsah karbohydráz, nerozpustné vlákniny, aminokyselin. Pyšnit se může i vysokým podílem vitaminů a minerálů. Díky vysokému množství bílkovin a některým druhům polysacharidů je velmi vhodná na podporu kvality a životnosti kostí.\nCo je však důležité mít při konzumaci superpotravin na paměti? Všeho s mírou! I superpotravinami se dá předávkovat. Od každého druhu stačí množství, které se vejde do dlaně za den, a budete mít jistotu, že z nich čerpáte adekvátní množství živin a vitaminů. Zároveň nespoléhejte na to, že pouze z tohoto druhu potravin získáte veškeré potřebné živiny. Je nutné dbát na pestrou a vyváženou stravu. Jen tak podpoříte vaše zdraví i psychickou pohodu.\nZajímá vás víc? Přečtěte si náš článek o zelených superpotravinách, jako je mladý ječmen a chlorella\nPředchozí příspěvekDoc. MUDr. Dobroslava Jandová: Jak využívat magnetoterapii pro léčebné účely?Další příspěvekKamil Pokorný: Elektrosmog a zóny, které škodí našemu zdraví


Orlický.net: Řidič použil vozidlo jako zbraň. Svého soka srazil na chodníku a ještě navíc napadl nožem Orlický.net :: zpravodajství pro Orlické hory a Podorlicko\nKrálovéhradečtí policisté od začátku července řeší sražení chodce osobním vozidlem, při kterém došlo ke zranění muže. Řidič se s vozidlem na místě nenacházel, policisté jej zadrželi přibližně 3 hodiny po události.\nPolicejní komisař služby kriminální policie a vyšetřování územního odboru Hradec Králové obvinil v těchto dnech řidiče, narozeného 1987, z těžkého ublížení na zdraví ve stadiu pokusu.\nPodle obvinění 3. července odpoledne v Hradci Králové úmyslně najel osobním vozidlem Peugeot na chodník, kde se ze vzdálenosti několika metrů rozjel proti 31letému muži a narazil do něj. Vozidlo poté havarovalo do ocelové dopravní značky. Po slovní rozepři, která mezi účastníky následovala, měl obviněný poškozeného navíc napadnout nožem. Ten naštěstí vyvázl bez vážného zranění.\nPolicisté v rámci trestního řízení zajistili i vozidlo obviněného, neboť sloužilo jako zbraň použitá ke spáchání trestného činu. V　případě rozhodnutí soudu může tato skutečnost vést k propadnutí věci. Motivem uvedeného jednání byly osobní spory mezi muži, kteří si nebyli neznámí. Za uvedené jednání hrozí trest odnětí svobody od 3 do 10 let.