IKEA se připravuje na megaměsta budoucnosti a chudé zákazníky - iDNES.cz\n11. dubna 2018 16:10, aktualizováno 16:10\nInspiraci pro malé byty v hustě osídlených městských prostředích načerpali designéři z týmu IKEA na speciální vesmírné misi. Ta probíhala na výzkumné stanici určené pro simulaci podmínek cesty na planetu Mars. Designéři měli za úkol navrhnout řešení, jak ušetřit prostor v malých bytech (viz Designéři žili na vesmírné stanici. Hledali inspiraci pro malé byty).\n„Nová strategie společnosti bude vycházet z urbanizovaného světa, kde lidé žijí v malých prostorách, mají hluboko do kapsy a málo času,“ říká výkonný ředitel společnosti Jesper Brodin, který odkazuje na výzkum společnosti, jež předpovídá, že do roku 2030 bude přibližně šedesát procent světové společnosti žít ve velkých městech. To je dvojnásobek současného stavu.\n„Bude to trvat tři roky, než naplníme naše ambice a změníme způsob, jakým se setkáváme s našimi zákazníky,“ řekl Brodin v telefonním hovoru pro agenturu Bloomberg.\nIKEA se nachází uprostřed transformace\nNábytkářský gigant staví více obchodů v centrech měst, aby lépe oslovil zákazníky. Otevřel více než tucet malých showroomů ve městech, jako je Londýn a Paříž, aby to lépe vyhovovalo městským kupcům.\nBrodin uvedl, že cílem strategie je dostat se přímo do obývacích pokojů lidí prostřednictvím zlepšení online prodeje a systému doručování až do domu zákazníka. To ovšem neznamená, že by se společnost vzdala své původní koncepce velkých obchodů na krajích měst. Tyto obchody zůstanou, jen nebudou prioritou.\n„Potřebujeme přemýšlet o tom, kde otevřeme další velké sklady a také o našich investicích do městských center. Potom koncept rozšíříme do našich velkých měst a pak do všech zemí,“ řekl Brodin.\nSpolečnost se samozřejmě nehodlá vzdát ani své posedlosti levným nábytkem, kterou zavedl zakladatel Ingvar Kamprad, který letos zemřel (Zemřel zakladatel IKEA Kamprad. Měl české kořeny i fašistickou minulost).\nCelosvětový provozní zisk společnosti Ikea za posledních dvanáct měsíců do srpna klesl o 33 procent na tři miliardy eur. K poklesu došlo kvůli vyšším nákladům na podporu expanze a ztrátě zisků v dceřiných společnostech, které byly v minulém roce prodány majiteli značky Inter Ikea.\nTémata: IKEA, design, sklad, Ingvar Kamprad, Bloomberg, ProStory\nIngvar Kamprad a jeho IKEA změnili způsob, jak nakupujeme nábytek. Když v roce 1943 zakládal první firmu, těžko by jej...\nPo úmrtí zakladatele společnosti IKEA Ingvara Kamprada zůstává nezodpovězena zásadní otázka: co bude s nábytkářským...\nŠvédské masové kuličky, které má našinec spojené s víkendovým nakupováním v IKEA, ve skutečnosti pocházejí z Turecka....\nNábytkářský gigant IKEA chce do roku 2020 ukončit prodej plastového zboží na jedno použití. Firma ve čtvrtek oznámila,...\nV mnoha zemích se univerzální nadnárodní byznysový model společnosti Ikea dotváří podle místních preferencí a zvyků....\n„Mőbelix? Ale chtěli jsme jet do I...“ zaznívá v nové reklamě, kterou před několika dny zveřejnil prodejce nábytku...


Saská firma Water Technology Sachsen GmbH z Hilbersdorfu u Freibergu v Krušných horách představila technologii čištění odpadních vod s vysokým organickým znečištěním z výroby krmiv, potravinářského a farmaceutického průmyslu, pivovarů a nápojového průmyslu, textilního průmyslu, prádelen a zemědělství.\nTechnologie spočívá v nasazení sprchovacího bioreaktoru s výplní granulí ve vznosu na nichž dochází k biologickému odbourávání organického znečištění odpadní vody vnášené sprchováním s protiproudým profukováním vzduchu. Na velkém povrchu výplně s přirozenými mikroorganismy přitom dochází i při omezené rozpustnosti kyslíku ve vodě (10 mg.l-1 při teplotě 15 °C) k oxidaci organického znečištění až na CO2 a vodu, příp. podle stupně znečištění část efluentu v bioreaktoru cirkuluje. Je vhodná i pro zpracování vod s chemickou a biologickou spotřebou kyslíku CSK a BSK v řádu několika tisíc mg.l-1. Výhodou navržené technologie je vířivým pohybem dosažené odpadávání kalu ke dnu reaktoru bez nutnosti proplachování, modulární konstrukce zařízení z plastů a kompozitů bez nebezpečí koroze, malá zastavěná plocha na měrný výkon, možnost provozu na volných prostranstvích bez teplotního omezení i v tropických podmínkách a nízké investiční pořizovací a provozní náklady.


Život plný malérů (1972) - Popis / Obsah - FDb.cz\nPopis / Obsah / Info k filmu Život plný malérů\nAlfred miluje Pablu, ovšem vždy je u toho průšvih a ona proto vstupuje do kláštera. A tak skáče ze stejného mostu, jako jiná dívka jménem Agatha. Vylévají si srdce ze svých starostí a Alfred se ocitá u ní. Zde si navzájem „zachraňují životy“, čímž nedají spát boxerovi. Druhý den pak dostane Agatha výpověď z práce a Alfred jejího milence Francoise vyhodí z bytu. Při žádosti o práci neuspěje, a proto jej boxer vezme s sebou na konkurz. Má to být televizní soutěž Paříž proti venkovu. Oba jsou i s jinými přijati. No a osud tomu chce, že Agathina výpověď je zrušena a je to ona, která bude (s Francoisem) uvádět právě tuto soutěž. A hned první kolo Pařížané díky Alfredovi vyhrají. Výhru však nedostanou a proti jejich vůli ji vsadí moderátor do dalšího kola. Ve druhé vsi opět zvítězí a opět je proti jejich vůli vsazeno. A tak to jde stále dál. Agatha se opět zamiluje do svého Francoise a Paříž jde od vítězství k vítězství. Je nutno zasáhnout, ale drogu nachystanou pro Alfreda omylem vyzunkne Francois. S končící soutěží končí i naděje pro Agathu a Alfreda, aby se opět našli. Nebo ne?\nAlfréd snad zázrakem dostudoval architekturu, ale všechny domy, které postaví, čeká zkáza, zmizení, zbloudilá bomba, zemětřesení. Alfréd už dál nemá sílu a chce se utopit. Osud je ale šprýmař a pošle mu do cesty půvabnou sebevražedkyni.


Co zbývá pro systémy DCS? | Rockwell Automation\nBěhem posledních 25 let, kdy se postupně zvyšovala výkonnost klasických automatizačních řídicích systémů, ztráceli dodavatelé tradičních DCS stále více ze svého tržního podílu. Dalo by se říct, že DCS řešení jak je známe, zůstaly věrné pouze čistě procesní odvětví – petrochemický a těžký chemický průmysl. Ale i tam už postupně mění svůj přístup. To lze lehce dokázat na kontraktech, které se podařilo získat díky PAS – Process Automation Systems, neboli systémům pro procesní automatizaci. Ty jsou nyní úspěšně nasazeny v těžkých procesních oborech, jakými jsou například cementárny nebo výroba biopaliv.\nPAS: to nejlepší z obou světů\nJaké faktory přispěly k tomu, že se automatizační řídicí systémy prosazují do všech průmyslových oborů? Především mluvíme o jejich výkonu: moderní řídicí systémy jsou schopny vykonávat složité algoritmy s cyklem oproti DCS až desetkrát kratším. Dalším argumentem jsou jejich komunikační schopnosti. PAC (Programmable Automation Controller) je schopno pracovat se třemi hlavními standardy pro průmyslovou instrumentaci, takže si uživatel může zvolit mezi Hart, Profibus PA, Fieldbus Foundation nově také EtherNet/IP. Není tak limitován rozhodnutím, které za něj učinil dodavatel DCS řešení.\nV těch nejkritičtějších procesních oborech byla však schopnost široké komunikace dlouho vnímána jako slabá stránka. V hlavách vedoucích pracovníků byla hluboce zakořeněna myšlenka (a nikdo jim ji nevyvracel), že “uzavřený” DCS systém je bezpečnější než ten, kde automatizační a SCADA úlohy jsou obsluhovány souběžně. Pak ale přišel PAS a změnil to. V dnešní době může PAS díky softwarovým nástrojům pokrýt všechny potřeby – od vývoje aplikace až po SCADA vizualizaci. Přidává dokonce funkce prediktivního řízení, které je schopno předvídat odchylky při výrobě. Navíc umožnuje řídit i další kritické úkoly, ne pouze ty procesní. V dnešní době musí téměř všechny podniky integrovat nad procesní řízení funkce pro správu receptur, dopravu nebo balení. Pro všechny tyto „hybridní“ provozy je PAS jednoznačně lepší volbou. Se schopnostmi diskrétního řízení, polohování, rychlé obsluhy V/V, robotického řízení a dokonce bezpečnostními funkcemi, nabízí PAS unikátní řešení pro celý podnik. Jeden jediný systém dokáže nahradit DCS, PLC, polohovací procesor, bezpečnostní procesor i robotické řízení. Navíc s výhodou jediného vývojového prostředí, jediné databáze a jediné komunikační sítě, která je schopny předávat relevantní informace i do vyšších úrovní komunikační infrastruktury společnosti. Teď už rozumíme tomu, proč je pro DCS stále těžší soupeřit s PAS – dokonce i v těžkém procesním průmyslu.


V úterý 21. 3. 2006 proběhlo v Praze pravidelné zasedání Českého národního výboru CTIF, který tvoří české zastoupení v Mezinárodním technickém výboru pro prevenci a hašení požárů (CTIF).\nTato nejvýznamnější mezinárodní organizace působící na úseku požární ochrany v současnosti sdružuje více než 40 evropských i mimoevropských států.\nMezi témata úterního zasedání patřila například příprava XIV. Mezinárodní soutěže CTIF (hasičské olympiády), kterou bude v roce 2009 hostit město Ostrava. Český národní výbor CTIF rovněž zřídí vlastní webové stránky.\nVedle předsedy Českého národního výboru CTIF genmjr. Ing. Miroslava Štěpána se zasedání zúčastnili i přední představitelé jednotlivých členských organizací výboru: Sdružení hasičů Čech, Moravy a Slezska, České hasičské jednoty, Moravské hasičské jednoty, České asociace hasičských důstojníků, Asociace velitelů HZS podniků, MV-generálního ředitelství Hasičského záchranného sboru ČR a dalších subjektů působících v oblasti požární ochrany. Novým řádným členem Českého národního výboru CTIF se stalo sdružení Český hasič.


Západní Čechy přijdou o analogové vysílání jako druhé po Praze\nNa konci září přestane analogově vysílat největší televizní vysílač na západě Čech Krašov. Spolu s ním přejde na digitální vysílání i zařízení na vrchu Krkavec u Plzně.\nA co Radyně\nJe hezké, že se zprovozní vysílač na Krkavci, ale co ti, kteří jsou na jížních svazích. Ti nevidí mnohdy ani Krašov ani Krkavec. Nikde jsem neslyšel, zda se bude dokrývat i z Radyně.\nRe: A co Radyně\nTo už by pak mohli vyházet miliardy i do stovek dalších vykrývačů. Digitál ale umožňuje nerušený příjem i bez přímé viditelnosti na vysílač nebo na velkou vzdálenost i ze sousedních krajů (vyzkoušeno). Na jih a jihovýchod od Plzně bude určitě mnoho míst, kde se chytí Cukrák nebo Votice\nKrkavec že přejde na digitální vysílání? Odkud jste čerpali? To by byla spása pro Plzeň! Ani se mi tomu nechce věřit že by to byla pravda.\nKrašov tam jde špatně? Na Berounsku i z té dálky přijímám digitál na kanálech 34, 48, 52 na úplně malou anténu. Nezávisle na počasí to hraje bez výpadků. Na analog ČT i Novu musely být antény mnohem větší, aby se dosáhlo obrazu bez šumu. Německé programy jdou na kanálech 7 a 28, nejde ale kanál 33.\nKrašov jde špatně, občas se seká, MPX1 k němu musím chytat z Domažlic kde zase nejede MPX2. Ty signály se míchají dohromady no děs, nedej bože když prší nebo je bouřka. To zachrání jedině městský vysílač a oni ho nechtějí pustit.\n"Ty signály se míchají dohromady no děs,"\nMa te pravdu, ja pred 2 lety pri stehovani znicil televizi. Za par dni jsem si rikal ze si poridim neco hodne velkeho, plazmoveho, .... jenze pak jsem zjistil ze sledovat reklamy nebo poplasne zpravy nepotrebuji. A dnes kdyz tyhle zrouty casu a generatory pasivniho vnimani sveta vidim u znamych na navsteve, musim s Vami souhlasit. At je signal jakykoli je to des. :-)


Kniha: Syn lovce vlků - Henri Loevenbruck | Knihy.ABZ.cz\nKniha: Syn lovce vlků - Henri Loevenbruck\nKnihkupectví > Próza - beletrie > Sci-Fi > Světová beletrie, sci-fi > Syn lovce vlků\nKniha: Syn lovce vlků\nVypráví se, že v hrabství Tolsanne se jakýsi mladík vrhl doprostřed plamenů, aby z hořící hranice zachránil vlka. Jmenoval se Bohem a byl synem vrchního lovčího. Za čtyři roky je jeho ... (celý popis)\nRok vydání: 2007-06-13\nSpolupracovali: z francouzského originálu ...přeložila Alena Jurionová\nTéma: fantasy, literatura francouzská, romány dobrodružné\nVypráví se, že v hrabství Tolsanne se jakýsi mladík vrhl doprostřed plamenů, aby z hořící hranice zachránil vlka. Jmenoval se Bohem a byl synem vrchního lovčího. Za čtyři roky je jeho rodina i s celou vsí vyvražděna tajemnými bojovníky. Bohem v hrůze prchá a v patách mu jdou neznámé krvelačné síly zla.\nKatalog vybraných autorů > L > Loevenbruck - Henri Loevenbruck\nHenri Loevenbruck - další tituly autora:


Kudy z nudy - Královské město Žatec - město, kde je pivo doma\nÚvod > Co chcete dělat? > Královské město Žatec – město, kde je pivo doma\nKrálovské město Žatec – město, kde je pivo doma\npivo Žatec chmel památka UNESCO muzeum chrám hradiště Petr Parléř Nanebevzetí Panny Marie Karlovy Vary Pivovar Žatec Ohře\nPouhou hodinu cesty autem z Prahy nebo Karlových Varů se nachází královské město, jehož chmelařské stavby jsou kandidátem na seznam UNESCO.\nCelkem navštívilo 35 lidí\n2/5 (349 hodnocení)\nŽatec, ležící v severozápadních Čechách na řece Ohři, je jedním z nejstarších a zároveň nejlépe zachovaných královských měst. Rozkvět zažil v 16. století, kdy patřil mezi největší města v Čechách, jeho osídlení je však mnohem starší a vždy bylo svázáno s pěstováním chmele a výrobou piva, jak dokládá i nález hrobu "nejstaršího českého pivaře". Na pěstování chmele odkazuje i miniaturní chmelnice, která stojí přímo u náměstí. Uprostřed náměstí je radnice a za ní chrám Nanebevzetí Panny Marie, celé náměstí lemují renesanční měšťanské domy. Dochovaly se i úseky opevnění, Husitská bašta a také Kněžská brána.\nPodle historických pramenů ve zdejší úrodné oblasti sídlili od 4 stol. př.n.l. Keltové a v polovině 6. století se tu usídlili Slované. V 10. století tu bylo vybudováno hradiště, které bylo sídlem knížat. V podhradí hradiště bylo založeno tržiště a kolem něj vznikla osada, která byla v roce 1265 povýšena na královské město. Již ve 14. století byly v okolí města založeny první chmelnice a rovněž vinohrady. A právě s chmelem je v Žatci svázána řada atraktivit – můžete zde navštívit zábavní areál Chrám chmele a piva (kde mimo jiné uvidíte chmelařský orloj) či Chmelařské muzeum s malou chmelnicí.\nKaždoročně probíhají v historickém centru města nejstarší slavnosti chmele a piva v ČR – Žatecká Dočesná. První víkend v září čeká na návštěvníky Dočesné bohatý kulturní program na několika podiích, přehlídka velkých i malých pivovarů, rekordy, atrakce a spousta zábavy.\nPřijďte objevovat zajímavosti historického Žatce pomocí informačního systému procházkových tras, který se skládá z informačních desek na významných žateckých objektech a brožury, která podává důležité informace o atraktivitě daných objektů a zároveň usnadňuje orientaci ve městě. Najdete zde celkem tři tématické procházkové trasy: malý, střední a velký okruh. Malý okruh vám zabere asi půl hodiny, střední okruh asi hodinu a velký okruh asi hodinu a půl procházky. Staňte se sami sobě průvodcem! Jednotlivé nabídky je možné kombinovat, v informačním centru vám rádi pomohou. Pro organizované skupiny lze objednat pivovůz na vlastní pohon „Šlapohyb“.\nVýstup na nejlépe přístupnou radniční věž v Čechách – start v infocentru\nProhlídka Chrámu Nanebevzetí Panny Marie – stavitel Petr Parléř\nNávštěva Žateckého pivovaru – v Žatci se pěstuje chmel a vaří pivo již 800 let!\nZóna technických památek chmelařství – kandidát na seznam UNESCO\nChmelařské muzeum – největší muzeum chmele na světě – 4000m² expozic\nKřížova vila – novorenesanční "zámeček"\nRegionální muzeum – vše o městě s první zmínkou z roku 1004\nMěÚ Žatec - Turistické informační centrum\nTrasa ze stanice Žatec k místu Královské město Žatec - město, kde je pivo doma.\nTrasa ze stanice Žatec, u plynárny, okres Louny k místu Královské město Žatec - město, kde je pivo doma.\nŽatecká Dočesná 2022\nŽatec, Ústecký kraj\nŽatecká chmelařská krajina – procházka\nMederův dům Mederhaus v Žatci\nRadniční věž v Žatci s expozicí Žatec v proměnách času\nRetro Computer a Jedová chýše\nBývalý pivovar Žatec\nUbytování na zámku Nový Hrad v Jimlíně u Loun


view'); TOMMY STACHI Půjčka: dotazy k žádosti, splácení, navýšení půjčky\nChcete se o půjčce dozvědět co nejvíc? Připravili jsme pro Vás odpovědi na nejdůležitější otázky týkající se celého procesu od žádosti až po splácení. Další důležité dokumenty jako je například Smlouva o zápůjčce, Reklamační řád, Všeobecné obchodní podmínky a jiné naleznete v sekci Ke stažení. Doporučujeme Vám seznámit se s nimi ještě před samotným podáním žádosti o půjčku a v případě jakýchkoliv nejasností nás kontaktovat prostřednictvím emailu na [email protected] nebo na bezplatné telefonní lince 800 187 187. Jsme tu pro Vás!\nJAK MÁM ZAŽÁDAT O PŮJČKU?\nOnline – přes online formulář na našich internetových stránkách nebo telefonicky na bezplatném čísle 800 187 187.\nJAKÉ PODKLADY JSOU POTŘEBA PRO SJEDNÁNÍ PŮJČKY?\nK vytvoření nabídky půjčky je potřeba dodat několik základních dokumentů dle příjmových kategorií.\nZaměstnanec – 2 doklady totožnosti, měsíční výpis z účtu za poslední 3 měsíce s příchozí výplatou, v případě výplaty v hotovosti 3 výplatní pásky a potvrzení o příjmu, telefonní číslo do zaměstnání.\nJAK SI VE SVÉM INTERNETOVÉM BANKOVNICTVÍ STÁHNU VÝPIS Z ÚČTU?\nPřipravili jsme pro Vás jednoduchý manuál, jak si u vybraných bank stáhnout výpis z účtu z internetového bankovnictví. Podrobné návody naleznete ZDE.\nJAKÝ KÓD MÁ BANKA ZA LOMÍTKEM?\nZnáte pouze číslo účtu, ale už nevíte, jaký kód je za lomítkem? Podrobný seznam všech bank a jejich kódů naleznete ZDE.\nnenašel/la jsem, kolik si mohu půjčit a na jak dlouho?\nPůjčky poskytujeme ve výši 10 000 až 150 000 Kč se splatností 12 až 60 měsíců.\nV Klientském centru půjčku vyřídíte do 10 minut. Pokud si zvolíte elektronický podpis, odesíláme peníze ihned po podpisu. V případě, že Vám smlouvu k podpisu veze náš kurýr, peníze zasíláme do 24 hodin na Váš bankovní účet.\nPoskytujeme zcela bezúčelné půjčky (tzn. půjčky na cokoliv), proto od Vás nebudeme požadovat doložení, na co chcete peníze využít.\nNEMÁM NIKOHO, KDO BY MI MOHL RUČIT ANI ŽÁDNOU NEMOVITOST K ZÁSTAVĚ\nU žádné naší půjčky není potřeba zastavovat nemovitost ani mít ručitele. Vaší žádosti o úvěr proto nic nebrání.\nBOJÍM SE POPLATKŮ PŘEDEM, ABYCH SE NENAPÁLIL/A\nPři sjednání půjčky od Vás v žádném případě nechceme poplatky předem. První platba, kterou provedete, bude až pravidelná měsíční splátka.\nNEMOHU DOLOŽIT SVÉ PŘÍJMY?\nV tomto případě bohužel půjčku neposkytneme, jelikož doložení příjmu a ověření schopnosti splácet je ze zákona nezbytnou součástí pro poskytnutí úvěru.\nJSEM INVALIDNÍ DŮCHODCE A CHCI SI PŮJČIT?\nKlientům v invalidním důchodu půjčujeme za předpokladu, že mají prokazatelný měsíční příjem vyšší než 10 000 Kč a prokáží svou schopnost půjčku řádně splácet.\nMÁM EXEKUCI/JSEM V INSOLVENCI\nPokud je na Vás uvalena exekuce, či jste spadli do insolvenčního řízení, půjčku Vám bohužel neposkytneme.\nSPLŇUJI PODMÍNKY PRO ZÍSKÁNÍ PŮJČKY?\nPro získání půjčky je potřeba splňovat pouze pár základních podmínek – doložit 2 doklady totožnosti, nebýt v exekuci nebo insolvenci a doložit potřebné doklady prokazující Vaši schopnost půjčku splácet.\nKlientům nabízíme hned čtyři možné způsoby, jak mohou půjčku splácet, a to:\nPřevodem peněz z účtu na účet uvedený ve splátkovém kalendáři.\nVkladem hotovosti na účet uvedený ve splátkovém kalendáři.\nKTERÉ BANKY PŘIJÍMAJÍ OKAMŽITÉ PLATBY?\nPřipravili jsme pro Vás seznam českých bank, které přijímají okamžité platby odeslané v českých korunách. Účastníci (banky) okamžitých plateb musí okamžité platby přijímat, ale službu odesílání okamžitých plateb nemusí svým klientům nabízet.\nMOHU POŽÁDAT O ROZKLAD SPLÁTEK PO SKONČENÍ SPLÁTKOVÉHO MORATORIA?\nPokud jste i nadále zasaženi krizí spojenou s pandemií Covid-19, je možné požádat o rozklad či snížení splátek, ale již pouze standardní cestou podle zákona o spotřebitelském úvěru, tedy s posuzováním schopnosti splácet. Spojte se telefonicky s naším inkasním oddělením na tel. čísle 221 460 430 nebo emailem na [email protected], kde Vaši žádost individuálně posoudíme. Bližší informace naleznete zde.\nJAK MOHU ODLOŽIT SPLÁTKU\nSpojte se neprodleně telefonicky s naším inkasním oddělením na čísle 800 187 187 nebo emailem na [email protected], a to ještě před termínem splátky. Vždy se lze domluvit a splátku odložit či rozložit. Mějte na paměti, že mlčení situaci nevyřeší, ale zhorší!\nJAK MOHU PŮJČKU PŘEDČASNĚ SPLATIT?\nInformaci ohledně předčasného doplacení sdělte našemu inkasnímu oddělení na telefonním čísle 800 187 187 nebo na emailu [email protected], případně ji zašlete poštou. Dojde k systémovému nastavení a Vašemu předčasnému doplacení již nic nebude bránit. Platby se automaticky nepárují, pokud peníze odešlete a my od Vás informaci neobdržíme včas, Vaši smlouvu nebude možné předčasně ukončit k Vámi zvolenému datu. Předčasné splacení je samozřejmě zcela bez poplatků.\nZákonná lhůta pro odstoupení od smlouvy je do 14 dnů od poskytnutí půjčky. Pokud ji chcete využít, je nutné doručit nám Vaše odstoupení, a to buď e-mailem na adresu [email protected] nebo poštou na adresu TOMMY STACHI, s.r.o., Olšanská 2643/1a, 130 80 Praha 3. Odstoupení od smlouvy musí obsahovat číslo smlouvy o zápůjčce a datum podepsání smlouvy. Následně Vás budeme kontaktovat s akceptací odstoupení. Na úhradu (vrácení) jistiny a zákonného úroku máte 30 dní od odeslání odstoupení.\nPOSLAL/A JSEM SPLÁTKU SE ŠPATNÝM NEBO ŽÁDNÝM VARIABILNÍM SYMBOLEM\nV tomto případě je nutné zaslat inkasnímu oddělení doklad o úhradě emailem na [email protected] nebo poštou na TOMMY STACHI, s.r.o., Olšanská 2643/1a, 130 80 Praha 3. Na základě dokladu se platba spáruje s Vaší smlouvou.\nNEMÁM PLATEBNÍ ÚDAJE PRO ZAPLACENÍ SPLÁTKY\nPlatební údaje naleznete v Klientském centru, případně nás kontaktujte telefonicky na čísle 800 187 187 nebo emailem na [email protected]. Rádi Vám je zašleme SMS zprávou či emailem.\nNEMOHU PŮJČKU SPLÁCET VČAS\nV případě, že nastane tento problém, je nejlepší nás ihned kontaktovat telefonicky na čísle 800 187 187 nebo emailem na [email protected] a seznámit nás s Vaší situací. Společně nalezneme optimální řešení. Pokud však nebudete záležitost řešit, budeme Vám účtovat sankce podle podmínek uvedených ve smlouvě. Doporučujeme Vám se opravdu důkladně se smlouvou seznámit, a to hlavně s pokutami a sankcemi, které mohou následovat v případě Vašeho neplnění smluvních podmínek.\nNEMÁM FINANCE NA SPLÁCENÍ PŮJČKY\nHlavně „nestrkejte hlavu do písku“. Důležité je v takové situaci jednat, proto nás co nejdříve kontaktujte na telefonním čísle 800 187 187 nebo emailem na [email protected]. Společně celou záležitost vyřešíme, potřebujeme však Vaši iniciativu. A pamatujte, čím dříve začnete situaci řešit, tím to bude snazší.\nJAK ZÍSKAT DALŠÍ PŮJČKU, CO JE TO KLIENTSKÉ CENTRUM, ZMĚNA OSOBNÍCH ÚDAJŮ\nJAK REFINANCOVAT (NAVÝŠIT) STÁVAJÍCÍ PŮJČKU\nPřihlašte se do Klientského centra, kontaktujte nás ZDARMA na telefonním čísle 800 187 187 nebo prostřednictvím emailu na [email protected].\nMÁM DOPLACENOU PŮJČKU A CHCI POSKYTNOUT NOVOU PŮJČKU\nPřihlašte se do Klientského centra, kontaktujte nás ZDARMA na telefonním čísle 800 187 187 nebo prostřednictvím emailu na [email protected]\nCO JE KLIENTSKÉ CENTRUM A JAK SE DO NĚJ PŘIHLÁSIT?\nKlientské centrum slouží pro všechny klienty, kteří si chtějí zažádat o novou půjčku nebo refinancovat stávající. Zároveň zde najdete veškeré podrobnosti o svém úvěru. Do Klientského centra se přihlásíte svojí emailovou adresou a heslem, které jste si zvolili při registraci účtu).\nZAPOMNĚL/A JSEM HESLO DO KLIENTSKÉHO CENTRA?\nKlikněte zde a požádejte si o nové heslo. Případně nás kontaktujte na telefonním čísle 800 187 187 nebo prostřednictvím emailu [email protected].\nZMĚNIL/A JSEM OSOBNÍ ÚDAJE?\nKaždou změnu, která u Vás proběhne (změna příjmení, telefonního čísla, emailu, zaměstnavatele, adresy) je potřeba nám nahlásit. Informaci stačí zaslat emailem na [email protected] nebo nám ji sdělit telefonicky na 800 187 187.


Medaile nejsou odměna od Boha, je to součást mé výchovy, míní Veselý - iDNES.cz\nČeský oštěpař Vítězslav Veselý na mítinku Zlatá tretra. | foto: ČTK\nPředloni se stal v Moskvě atletickým mistrem světa. V posledním srpnovém týdnu bude „filozof“ s oštěpem Vítězslav Veselý hájit v Pekingu svůj trůn. Jak ladí hlavu i tělo na závod roku?\nVévodí pořadí Diamantové ligy, ale uvědomuje si, že za to si koncem srpna na mistrovství světa v Pekingu nic nekoupí. „Atletický sportovní život je zvláštní v tom, že záleží vždy na jednom závodě v sezoně,“ říká 32letý Vítězslav Veselý během soustředění v Nymburku. „Když ho zvládnete, je sezona úspěšná, i když předtím nemáte žádné výsledky. Pokud ho nezvládnete, tak vám ani předchozí excelentní výsledky nemusí pomoct. V tom je to trochu loterie.“\nNapadá vás často: Já budu vlastně v Pekingu obhájcem titulu?\nSlýchám to od novinářů. Ale neřeším to. Nijak mi taková role v Pekingu nepomůže ani neublíží, každý závod začíná zase od znova. Poperu se o co nejlepší výsledek. Letos bude závod mnohem otevřenější. Spousta lidí letos hází daleko.\nKeňan Yego a Trinidaďan Walcott dokonce až za magických 90 metrů. Překvapilo vás to?\nMalinko ano. Za poslední roky jsem měl v hlavě nastaveno, že 90 metrů je opravdu výjimečný výkon. A teď se to prolomilo. Oštěp podle mě znovu najíždí na léta, která budou úrodná na velké výkony. Nastoupila mladá, kvalitní generace.\nCo jste vy? Střední generace?\nSpíš ta starší. Podle občanky určitě.\nVyhecuje vás vědomí, že celková úroveň oštěpu šla nahoru?\nUrčitě konkurence pomáhá, stejně jako v ekonomice nebo kdekoliv jinde. Neusnete na vavřínech, když cítíte tlak okolí. Yega vyhecoval na Diamantové lize v Birminghamu můj hod (88,18 metru v poslední sérii) natolik, že předvedl výjimečný hod za 91. Kdybych ho tehdy nepřehodil, on by dál už ani neházel a devadesátku by možná ani neměl. Vzájemně se popostrkáváme.\nKoho nyní považujete za největšího soupeře na mistrovství?\nTera Pitkämäkiho. I když nemá hozeno nejdál, je pro mě nejlepším oštěpařem sezony. Určitě mohou daleko hodit i Yego a Walcott, ale oni ty Terovy zkušenosti nemají.\nJak moc tři týdny před šampionátem už na Peking myslíte?\nJe dobré na něj myslet. Mobilizuje vás to v tréninku a tělo se začíná fyzicky i psychicky připravovat. Jen to nesmíte přehnat, aby vám ty myšlenky neomezovaly spánek.\nPsychická příprava těla u vás spočívá v čem?\nTa je o mozku, ten ovlivňuje všechno, i vaše fyzično. Určitá pozitivní nervozita směrem k závodu postupně narůstá, až se všechno sejde v pravou chvíli. Kdyby mi někdo řekl, že teď hned budu házet na mistrovství světa, nedokázal bych to. Musíte k tomu dni dojít.\nČeský oštěpař se narodil 27. února 1983 v Hodoníně. Do absolutní světové špičky prorazil v roce 2012, kdy se stal mistrem Evropy v Helsinkách a později na olympiádě v Londýně po vítězství v kvalifikaci obsadil čtvrté místo. O rok později vybojoval titul mistra světa v Moskvě a loni přidal stříbro z mistrovství Evropy v Curychu.\nJeho trenérem je světový rekordman a trojnásobný olympijský vítěz i mistr světa Jan Železný. Osobní rekord Veselého z roku 2012 má hodnotu 88,34 metru.\nJste už čtyři roky v absolutní špičce. Změnily vás?\nJsem psychicky odolnější. Když už se vám něco povedlo vyhrát, mírně vás to uspokojí a příště jste klidnější. Ne že bych měl splněno, ale nemusím si už nic dokazovat. Což pak může být výhoda proti těm mladším, kteří bývají v nejdůležitějších závodech často přemotivovaní nebo začnou zbytečně blbnout.\nNěkdy mě potěší, když si malé děti přijdou pro autogram. Ale jinak neházím oštěpem kvůli slávě. Ani nevnímám, že bych byl kdovíjak slavný. Spíš si myslím, že nejsem. Snad jen trochu známý. Ale nic, co by se tady v Česku nedalo přežít.\nPo nešťastném čtvrtém místě na olympiádě v Londýně 2012 jste tvrdil: Mělo se to stát, aby mě to posunulo dál. Tak se zbavujete případného zklamání?\nTo je spojené s mojí vírou v Boha. Vložil jsem svůj život do jeho rukou a on ví, co je pro mě nejlepší.\nPoslední dobou vás tedy za vaši práci odměňuje medailemi?\nTřeba to není ze strany Boha odměna, třeba to je součást mé výchovy. Já vítězství neberu jako odměnu. Říkám si: Děje se to proto, abych si něco uvědomil.\nNěkteří sportovci tvrdí, že jim víra v Boha pomáhá i v průběhu samotného závodu. Jste i vy takový typ?\nNe, při závodě tohle vůbec neřeším. Prostě jdu na stadion a vím, že musím předvést, co je ve mně, a prodat svůj potenciál. Není to tak, že bych byl kvůli své víře klidnější.\nTakže když se běžci před startem křižují...\n... to je jejich způsob, já tohle nedělám.\nPřed minulým světovým šampionátem vás výrazně omezovala série zranění, přesto jste v Moskvě 2013 dokázal zvítězit. Vzpomenete si na to občas?\nJo, vzpomínám. Až si někdy říkám, že všechno zatím letos probíhá až moc v klidu. (usměje se) Byla to tehdy zajímavá epizoda, která mě naučila, že nikdy není nic ztracené.\nÚplně bezproblémový ani letošní rok nebyl. Co dělá vaše tříslo?\nPo posledním závodě ve Finsku, kde jsem si ho víc zatejpoval, si nemám na co stěžovat.\nV Pekingu budete patrně čelit smogu, teplu i vysoké vlhkosti. Jak na ně reagujete?\nSmog jsem tam zatím moc nezažil, tak uvidíme. A teplo i vlhkost jsou pro mě pozitivem. V teple tělo trochu povolí a mám větší rozsah, přitom svaly jsou pořád v tonusu. Pro nás oštěpaře je Asie dobrá.\nZa kolik metrů bude zlato? Za devadesát?\nMohlo by být, ani bych se nedivil. Ale spíš si myslím, že nebude.\nPtačí hnízdo je obrovský stadion, už jste ho zažil při olympiádě. Co s vámi dělá, když tam hučí 90 tisíc diváků?\nOpravdu velký ruch mít nemusím, pak je těžší soustředit se při závodě jenom na sebe. Ten kotel vás ohromí, když do něj vstupujete, ale potom už se musíte soustředit jen na sebe.\nDokážete si v tom rumraji vytvořit vnitřní ticho, ve kterém jste jen vy sám a oštěp?\nNěkdy je to obtížnější. Extrémem byla olympiáda v Londýně, kdy při mém finále právě běžel o zlato Mo Farah. Angličané jsou jedni z nejlepších sportovních fanoušků na světě, užívali si to a byl tam opravdu velký rachot. Ale pokud to není až takhle extrémní, dovedu se soustředit sám na sebe.\nNavíc nyní máte velkou šanci, že při vašem pekingském finále žádný čínský vytrvalec o zlato nepoběží.\nTo nikdy nevíte, Čína je zemí neomezených možností.\nTémata: MS v atletice 2015, zranění, Diamantová liga, hod oštěpem, Jan Železný, Londýn, Loterie, Moskva, Peking, Vítězslav Veselý\nVeselý o výhru v Birminghamu přišel. Keňan uhádal svůj sporný velehod\nVýkon za 88 metrů pomůže mé hlavě i koncentraci, říká římský vítěz Veselý


Unie vydavatelů ČR - Rakouské předsednictví projednává digitální plány s výbory Evropského parlamentu\nDomácí stránka | Aktuality | Rakouské předsednictví projednává digitální plány s výbory Evropského parlamentu\nRakouské předsednictví projednává digitální plány s výbory Evropského parlamentu\nDne 9. července uspořádala parlamentní výbor JURI výměnu názorů s Dr. Josefem Moserem, ministrem pro ústavní záležitosti, reformy, deregulaci a spravedlnost Rakouska, který zastupuje rakouské předsednictví Rady EU.\nProjev adresovaný ministrem výboru byl z velké části zaměřen na otázky týkající se digitálního jednotného trhu, přičemž zdůraznil význam uplatňování moderních technologií při podpoře přeshraniční bezpečnosti procesů a také modernizace smluvního práva. Konkrétně ministr Moser hovořil o nařízení o inteligentním zboží, které by podle něj mělo jít nad rámec pouhých procedurálních aspektů vzhledem k nejasnostem, které by spotřebitelé mohli zažít při oddělení režimů pro hardware od software.\nReforma autorských práv v jeho projevu výrazně rezonovala v prohlášení, že Rada zahájí jednání co nejdříve, s přihlédnutím k tomu, že Parlament bude mít v září další hlasování. Doufá, že se do prosince tohoto roku celá záležitost uzavře. Na otázku ohledně plánů týkajících se nařízení o e-Privacy, které zatím zůstává v projednávání v Radě, pan Moser pouze odpověděl, že rakouské předsednictví se pokusí nalézt rovnováhu, aby se v této otázce pokračovala.\nDne 10. července uspořádal parlamentní výbor ITRE výměnu názorů s rakouským spolkovým ministrem školství, vědy a výzkumu panem Heinzem Faßmanem a rakouskou spolkovou ministryní pro hospodářské a digitální záležitosti Margaret Schramböckovou, která se zaměřila na priority rakouského předsednictví v oblastech výzkumu, průmyslu a digitální agendy.\nMinistryně Schramböcková zdůraznila, že úlohou předsednictví bude pracovat společně, aby byl využit potenciál digitální ekonomiky. Rakousko považuje digitalizaci za skvělou příležitost k reindustrializaci Evropy a také k obnovení ztraceného průmyslu. Ve zprávách veřejného sektoru (PSI) a dokumentů o platformách podnikání (P2B) paní Schramböcková uvedla, že rakouské předsednictví bude chtít intenzivně pokročit. Rovněž byl zdůrazněn význam odborné přípravy a digitálních dovedností.\nV uvedený den se také uskutečnila druhá výměna názorů s panem Norbert Hoferem, rakouským spolkovým ministrem pro dopravu, inovace a technologie, který představil priority rakouského předsednictví na následující šest měsíců v oblasti ICT a vesmíru.\nV závěru dne 11. července se ministryně Schramböcková zúčastnila druhé debaty o prioritách předsednictví, tentokrát ve výboru IMCO se zaměřením na jednotný digitální trh, kde znovu potvrdila, že přehodnocení evropské průmyslové politiky prostřednictvím digitalizace bude prioritou a zdůraznila význam robotiky a umělé inteligence (AI) v tomto ohledu. Rovněž vyzvala k jasné regulaci, pokud jde o on-line prodej, a v souvislosti s modernizací evropského nařízení o ochraně spotřebitelů uvedla, že je to hlavní úkol a velká výzva k ochraně jak spotřebitelů, tak podniků, kterou by nařízení mělo garantovat. Celkově členové, kteří se ujali slova, podpořili představené názory a vyzvali předsednictví, aby zajistilo, že volný pohyb v Evropě bude pokračovat neomezeně. V tomto ohledu italská sociální demokratka Nicola Danti zdůraznila, že jednotný trh byl založen na volném pohybu a zdůraznila obavy, že politici mohou využít migraci k omezení volného pohybu zboží. Toto vyjádření zaznělo i od německého středopravého europoslance Andrease Schwaba, který poznamenal: "EU je nejlepším řešením, které bylo na tomto kontinentu, bez ohledu na to, co populisté říkají. Teprve když všechny členské státy pracují společně, může fungovat jednotný trh."


Rebelové: Doněcké letiště odolává díky žoldákům z Polska i USA | Týden.cz\nRebelové: Doněcké letiště odolává díky žoldákům z Polska i USA\nVýchodoukrajinští vzbouřenci podnikli v noci dva nové útoky na doněcké letiště, které však podle Kyjeva zůstává dál pod kontrolou ukrajinské armády. Podle povstaleckých velitelů obránci letiště odolávají útokům jen díky podpoře žoldnéřů z USA a Polska. Mluvčí štábu protipovstalecké operace Vladislav Selezňov dnes novinářům řekl, že v areálu letiště armáda provedla rotaci bojových oddílů a posílila obranu klíčových zón.\n"Letiště je nadále pod kontrolou armádních jednotek. Ranveje, terminály a další objekty odolávají útokům, které jsou lokálního charakteru," řekl mluvčí.\nPodle povstaleckých vůdců odolává letiště jen díky podpoře zahraničních žoldnéřů. Šéf tajné policie samozvané Doněcké lidové republiky Leonid Baranov dnes povstalecké agentuře Novorossija řekl, že cizinců je mezi obránci doněckého letiště "ohromné množství". Do zajetí prý v minulých dnech padli ozbrojenci z Polska, mnoho bojovníků podle Baranova přišlo na pomoc ukrajinské armádě i z USA.\nPovstalecký premiér Alexandr Zacharčenko v rozhovoru pro dnešní vydání ruského listu Vzgljad uvedl, že bitva o doněcké letiště zablokovala jakýkoli další pokrok, který byl založen v takzvaných minských dohodách. Ty na dvou schůzkách 5. a 20. září v běloruské metropoli dojednali zástupci povstalců a Kyjeva.\nSoučástí dohod je kromě zastavení palby výměna zajatců a vytvoření třicetikilometrové nárazníkové zóny.


Většina boháčů přispívá na charitu: Nejvíce podporují děti\nČeští boháči dávají peníze potřebným. Nějaké dobročinné aktivitě se pravidelně nebo příležitostně věnuje zhruba 85 % movitých Čechů. A kam směřují nejčastěji jejich peníze? Ohroženým dětem a postiženým!\n23.11.2013 11:27 |\nOsobnosti: Jan Koller (79 článků) , David Koller (293 článků) , Tereza Maxová (416 článků) , Marta Jandová (887 článků) , Petra Kvitová (1489 článků) , Petr Janda (693 článků) , Petr Janda (693 článků)\nVánoce po česku: Děti dostávají nejčastěji oblečení, na prarodiče zapomínáme\nČeši letos plánují o Vánocích utratit kolem deseti tisíc korun. Dárky nejčastěji kupujeme svým dětem a partnerům, na starší členy rodiny si ale vzpomene jen necelá třetina z nás. Stálicemi jsou kosmetika, elektronika, nebo knihy. Dětem pak čím dál častěji kupujeme chytré hračky, informují Lidovky.cz.\nOsobnosti: Věra Jourová (409 článků)\nVelcí herci malým dětem: knížka pro děti i na charitu\nNa předvánoční knižní trh míří novinka s názvem Velcí herci malým dětem. Jde o charitu spojenou se zábavou.\n07.11.2009 14:25 |\nČeši z daní odepsali 1,3 miliardy korun které příspěli na charitu\nNa charitu přispívá více než polovina lidí v České republice, pravidelně však jenom šest procent. Vyplývá to z výsledků průzkumu zadaného humanitární organizací ADRA, jehož výsledky byly zveřejněné v úterý.\n02.10.2012 15:00 |\n02.10.2012 15:50 |\nDětem nejvíc ubližují vlastní rodiče, ukázal průzkum\nMezinárodní průzkum mezi evropskými linkami bezpečí v on-line komunikaci hledal odpověď na to, s čím chtějí děti pomoct. Dětem v ČR bylo loni nejčastěji ubližováno doma (52 procent), nejvíc vlastními rodiči (49 procent). V e-mailech bylo nejfrekventovanější téma špatných vztahů s matkou.\nPrůzkum: Polovina Čechů si bere chytrý telefon na WC\nDoba, kdy si na toaletu brala většina lidí noviny nebo časopisy je nenávratně pryč. Podle nejnovějšího výzkumu si téměř polovina Čechů bere na záchod i do koupelny chytrý telefon. Na něm nejčastěji píší SMS, telefonují, hrají hry nebo surfují na internetu. Na webu nejčastěji míříme na videoportál youtube.com nebo sociální sítě.\n29.12.2011 11:20 |\nOsobnosti: Dara Rolins (2240 článků) , Tereza Černochová (168 článků) , Zuzana Bydžovská (41 článků) , Iva Pazderková (248 článků) , Jan Saudek (314 článků)\nMladí tráví na internetu až 3 hodiny denně: 1,5 milionu Čechů ho nikdy nevyzkoušelo\nČeši patří k Evropanům, kteří jsou nejméně aktivní na sociálních sítích. Pravidelně je využívá jen zhruba polovina, zatímco v jiných státech je to o třetinu více lidí. Obecně se k internetu připojuje přes 75 procent lidí, nejčastěji mladí, kteří na něm tráví i více než 20 hodin týdne. Nejčastěji na něm Češi hledají informace a čtou zprávy, kupují letenky nebo ubytování a posílají e-maily.\n07.08.2017 06:15 |\nPrůzkum: Čočku si na Nový rok dají jen dvě pětiny Čechů. Tradici drží hlavně vysokoškoláci\nTradiční pokrm v podobě čočky si u nás 1. ledna plánuje připravit 43 % lidí. Dodržování zvyku stoupá s dosaženým vzděláním. Ukázal to aktuální průzkum řetězce Albert. Poptávka po této luštěnině v obchodech před koncem roku tradičně stoupá. Naprostá většina Čechů si novoroční oběd dopřeje doma. Utratit za něj hodláme nejčastěji do 150 korun.\nPrůzkum: Pokles koruny vůči euru a dolaru má u Čechů vliv na dovolenou\nNejoblíbenější destinací Čechů v létě 2015 bude stále Chorvatsko, kam se chystá v létě vycestovat 20 % Čechů. Polovina respondentů zároveň přiznala vliv poklesu koruny vůči euru a USD na jejich dovolenou, ale jenom pětina z nich plánuje jistá opatření - nejčastěji snížení útraty na místě (8 %).


Polda, séria 4, časť 8 (Kdo míří vysoko) v televíznom programe | TV Program\nPolda\t4 / 8 - Kdo míří vysoko\nMichalovo tajemství je prozrazeno, bude teď muset přesvědčit Juniora, aby do jeho osobního vyšetřování nijak nezasahoval. Policistka Doležalová vypadla z okna ve třetím patře policejní školy. Šlo o sebevraždu, anebo důmyslnou vraždu? Je možné, že její smrt souvisí s dobrými výsledky u zkoušky do zásahovky? A Michal se snaží přesvědčit Fišera, aby mu pomohl k přešetření případu, který souvisí s Fričem.\nZajtra 22:50 - 00:00\tPrima Polda - Kdo míří vysoko\n> Kdo míří vysoko


Jméno Brianna Noelle Naše jména Aktuální databáze křestních jmen a příjmení, jejich četnost, význam a původ , svátek\nJméno Brianna Noelle má 0 lidí.\nJméno Brianna Noelle je složeno z více jmen. Jméno Brianna nosí 2 obyvatelé ČR. Jméno Noelle nosí 5 obyvatel ČR.\nDiskuze na téma: Jméno Brianna Noelle Ostatní diskuze:


TOP 15 vánočních dárků ze světa moderních technologií\nPátek, 14 Říjen 2016 10:48\nBěhem jednoho z posledních slunečných dnů měsíce září se propojila historie se současností. V brněnské Vile Tugendhat Euronics představil TOP 15 vánočních hitů zvolených zákazníky. Euronics, největší síť elektroprodejen v České republice, vyhlásil anketu o nejlepší vánoční dárek. Je jasné, že letošní Vánoce přejí moderní a chytré elektronice.\nAktualizováno Sobota, 15 Říjen 2016 21:22\nSeznamte se s novinkami TV Philips na našem trhu\nPondělí, 10 Říjen 2016 08:53\nSpolečnost TP Vision, výrobce televizorů Philips, představila své poslední modely pro rok 2016 a uzavřela tak nabídku televizorů pro letošní rok. Philips TV přidal chytré funkce Smart TV nově i do řady 5000, což znamená, že více než 90 % letošních televizorů Philips je nyní chytrých a z toho přes 70 % využívá platformu Android.\nAktualizováno Pondělí, 10 Říjen 2016 09:18\nMobilní telefon Honor 7 lite již v prodeji\nPátek, 08 Červenec 2016 08:52\nHonor 7 lite, novinka značky Honor, je po týdenní předprodejní fázi od konce června oficiálně dostupný. Telefon disponuje ve své třídě nevídanými parametry, například odolným tělem z leteckého hliníku, FullHD displejem nebo špičkovým procesorem. Oproti modelu pro západní Evropu se čeští zákazníci mohou těšit na vylepšenou verzi přístroje se čtečkou otisků prstů.\nAktualizováno Sobota, 09 Červenec 2016 09:11\nTelevizor, jako umělecké dílo\nNeděle, 03 Červenec 2016 22:41\nNový televizor VIERA DX800 představuje výjimečnou kombinaci špičkových technologií a designu, které jsou zárukou skutečného vizuálního zážitku. DX800 je jedním z nejvyšších modelů řady Panasonic 4K Pro, takže nabízí posílený dynamický rozsah (HDR) v kombinaci se skvělým rozlišením 4K.\nAktualizováno Středa, 06 Červenec 2016 22:56\nSmartphony Alcatel IDOL 4 s brýlemi pro virtuální realitu v balení jdou na český trh\nPondělí, 27 Červen 2016 11:48\nAlcatel uvádí na český trh svou prémiovou řadu smartphonů IDOL 4. Telefony IDOL 4 a IDOL 4S designově navazují na loňské modely IDOL 3. Kromě vylepšených parametrů a materiálů novinky poskytnou i multimediální zážitky díky speciálnímu bočnímu tlačítku Boom a také funkce určené pro virtuální realitu přímo v balení.\nAktualizováno Pondělí, 27 Červen 2016 12:08\nHolicí strojky Panasonic: flexibilita, výkon a přesnost\nJednoduchá cesta k dokonale hladké pokožce\nNovinka Braun Silk-épil 9 Wet&Dry SkinSpa pro dlouhotrvající krásnou a hladkou pokožku\nVíce času na život s mobilem v kapse


Czech Contact Center Award - ADMEZ\nÚvod > Call centra > Czech Contact Center Award\nPropozice soutěže Czech Contact Center Award (CCCA)\nI. Cíle soutěže\nCCCA umožňuje kontaktním centrům a jejich týmům porovnat mezi sebou svoje projekty z oblasti hlasové komunikace se zákazníky (příchozích i odchozích hovorů), poštovní a elektronické komunikace, mobilní komunikace a sociálních médií.\nCCCA při hodnocení klade důraz na kvalitu práce kontaktních center a tím posiluje pozitivní image oboru.\nII. Informace a pravidla\n1. Soutěž je otevřená všem kontaktním centrům, která připravují řešení postavená zejména na přímé komunikaci po telefonu.\n2. Do soutěže se mohou přihlásit interní, externí i smíšená kontaktní centra.\n3. Každé kontaktní centrum může přihlásit maximálně 5 soutěžních projektů.\n4. Soutěžící svou přihláškou potvrzují, že neporušují žádná autorská či jiná práva a že s přihlášením práce souhlasí i její zadavatel, jde-li o externí firmu.\n5. Všechny projekty přihlášené do soutěže musí být realizovány (alespoň částečně) v období od července 2016 do června 2017, a to na území České nebo Slovenské republiky.\n6. Všechny soutěžní projekty musí být přihlášeny ve stanoveném termínu. Kromě vyplněné přihlášky odevzdá soutěžící prezentaci (Word, PowerPoint, PDF) v rozsahu maximálně 30 stran či snímků včetně obrázků. K prezentaci je možné doplnit 1x video v délce max. 3 minuty zaslané v běžném formátu (MPEG-4, AVI aj.) přes Úschovnu či podobné úložiště, nebo uložené na videoportálu, např. YouTube.\n7. Veškeré informace v rámci přihlášek do soutěže (včetně zaslaných prezentací, videí apod.) jsou považovány za důvěrné. Slouží pouze k hodnocení odborné poroty. Soutěžící je povinen vyznačit, které informace může později pořadatel zveřejnit v rámci propagace soutěže. Tyto informace mohou být zveřejněny nejdříve v rámci vyhlášení výsledků. Nebudou-li takto vyznačeny žádné informace, přihlašovatel souhlasí s možností využití všech poskytnutých informací pro propagační účely soutěže.\n8. V případě podezření z nedodržení pravidel se organizátor zavazuje provést došetření, které může vést až k odebrání ceny.\n9. Přihlašovací poplatky pro soutěž jsou 1500 Kč za první přihlášený projekt, 500 Kč za každý další soutěžní projekt. Ceny jsou uvedeny bez DPH. Platba proběhne na základě zaslané faktury.\n1. Inbound projekty (Front-Office)\nKategorie určená pro libovolné projekty příchozí komunikace (telefonní hovory a další komunikační kanály), například customer care.\n2. Outbound projekty (Front-Office)\nKategorie určená pro libovolné projekty odchozí komunikace, například telesales, vymáhání pohledávek.\n3. Projekty New Media\nKategorie určená například pro mobilní komunikaci nebo sociální média\n4. Projekty Back-Office\n5. Zvláštní projekty\nKategorie určená pro speciální činnosti v kontaktním centru, například unikátní firemní organizaci, vzdělávací projekty, nasazení nových technologií aj.\nPokud se jedná o smíšený projekt, rozhoduje o zařazení projektu převažující objem činnosti.\nIV. Způsob hodnocení\n1. V soutěži CCCA provádí hodnocení odborná porota. Je složená z nezávislých osob z branže kontaktních center, marketingových a komunikačních odborníků a odborných médií.\n2. Porota hodnotí dvoukolově. Její práci řídí předseda.\n3. Porota může v každé kategorii s minimálně pěti přihláškami udělit 3 umístění. Z vítězů jednotlivých kategorií porota vybere absolutního vítěze, který má právo postoupit do evropské soutěže ECCCO Awards. Dále může porota udělit jednu zvláštní cenu, kterou odmění například mimořádný inovativní přístup.\n4. Porota posuzuje následující kritéria pro hodnocení přihlašovaných projektů:\n- celkové strategické řešení projektu,\n- zaměření na koncového zákazníka,\n- vlastní prezentace projektu,\n- příprava zaměstnanců pracujících na projektu (zaměření na měkké a tvrdé dovednosti),\n- kvantitativní a kvalitativní výsledky projektu (cílové parametry projektu, plán jejich dosažení, aktuální výsledky),\n- základní finanční parametry projektu (původní plán, aktuální stav),\n- odpovídající technologické nasazení včetně zabezpečení dat,\n- originalita a kreativita vlastního řešení,\n- propojení v rámci marketingového mixu,\n- přínos oboru,\nV. Přihlášení a termíny\n1. Soutěž se otevírá pro přihlášky dne 25. srpna 2017.\n2. Uzávěrka přihlášek (poslední den, kdy je možné se přihlásit a dokdy musí být uhrazen přihlašovací poplatek) je 23. října 2017.\n3. Vyhlášení výsledků soutěže proběhne v rámci programu konference Call centra dne 22. listopadu 2017\n4. Přihlášku je možné stáhnout zde:


Dobré dřevo 40/2014 | Lesní certifikace FSC\nHomeDobré dřevoDobré dřevo 40/2014\nDobré dřevo 40/2014 tisknout\nVítejte u jubilejního 40. čísla magazínu Dobré dřevo. V následujících odstavcích se dozvíte něco málo o tom, jak jsme byli úspěšní v minulém roce a co všechno se nám podařilo realizovat. Velice aktuální je v oblasti spojené se zpracováním dřeva jednak zavádění Nařízení o dřevě do praxe (EU TR) a v souvislosti s FSC certifikací pak také veřejná konzultace k mezinárodním obecným indikátorům tzv. IGI.\nV současnosti připravujeme semináře, kterou se budou týkat právě Nařízení o dřevě, ale i certifikace zpracovatelů CoC. Jejich součástí budou také manuály, které pomohou se v těchto tématech zorientovat. Aktivity jsou součástí projektu "Vzděláváním k šetrnému dřevu (CZ.1.07/3.2.04/05.0025) spolufinancovaného z Evropského sociálního fondu a státního rozpočtu České republiky.\nNaše organizace se v průběhu následujícího měsíce zúčastní pravidelné akce pořádané neziskovým sektorem – akce Den Země je tentokrát lokalizována na brněnský hrad Veveří. Pro podrobnosti sledujte naše webové stránky a facebookový profil. Na závěr pak přinášíme zajímavé informace o tom, jak FSC certifikace prostupuje naše životy a sbírá různá ocenění, nezbytný přehled o aktuálním stavu certifikovaných lesních majetků v celosvětovém i českém měřítku najdete v tradičních tabulkách FSC v číslech.\nJešt bychom se rádi omluvili za delší prodlevu od posledního čísla Dobrého dřeva, technické problémy nám bohužel znemožnily realizovat rozesílku v původním březnovém termínu.\nA abychom nezapoměli, jsme na Facebooku, kde přinášíme aktuální informace a chystáme se jej ještě více oživit, takže neváhejte a přidejte si nás mezi své oblíbené stránky.\nLoňský rok byl pro nejdůvěryhodnější a světově nejrozšířenější certifikační systém lesního hospodaření FSC – s certifikovanými lesy v 81 zemích světa – velmi úspěšný. Certifikovaná plocha vzrostla i v roce 2013 o výrazných 7,2 % na celkovou rozlohu 186,6 milionů hekta... číst více\nVeřejná konzultace k Mezinárodním obecným indikátorům (IGI)\nV únoru 2012 byly členy mezinárodní organizace FSC přijaty revidované principy a kritéria FSC – základní rámec pro certifikaci lesního hospodaření. V systému FSC jsou principy a kritéria dále konkretizována indikátory – požadavky, které jsou při procesu lesní certifik... číst více\nV průběhu dubna se budeme účastnit významné akce, pořádané především neziskovým sektorem – setkat se s námi můžete na akci Den Země v Brně na hradě Veveří. Den Země je již tradiční akcí, která se v jarních měsících koná v Brně či blízkém okolí. Po loňském Dni Země na ... číst více\nNástroj Online Claim Platform (OCP – online databáze zboží), který má sloužit k elektronickému ověřování FSC výrobků se posunul do další fáze, kdy byly spuštěny samostatné webové stránky. Platforma pro online ověřování FSC výrobků by měla rychleji a efektivněji pomoci... číst více\nV rámci naší činnosti pořádáme řadu vzdělávacích osvětových i veřejněprospěšných akcí, které se neobejdou bez dostatečného personálního zajištění. A protože jsme nezisková organizace o pár zaměstnancích, hledáme pomocné ruce, které přiloží ruku k dílu. Pokud byste se ... číst více\nSvé o tom ví řecká tiskařská společnost PressiousArvanitidis, která získala za propagaci FSC certifikovaných produktů ocenění pro marketingové počiny – Green Marketing Excellence Award. Ocenění uděluje řecký institut marketingu a tiskařská společnost si jej vyslou... číst více\nHned tři nové směrnice o zadávání veřejných zakázek schválil v lednu Evropský parlament. Směrnice umožňují veřejným orgánům založit svá nákuní rozhodnutí na environměntálních a sociálních hlediscích, což dosud nebylo zcela možné. Nové smě... číst více\nTradiční švédský výrobce dřevěných hraček – společnost BRIO – začal pro všechny své výrobky používat materiál s FSC certifikátem. Od začátku roku 2014 je tento certifikovaný materiál zdrojem pro všechny výrobky – toto prohlášení demonstrovala společnost také na hračkář... číst více\nJestliže hledáte aktuální informace související s Nařízením o dřevě EU TRpřípadně o FSC certifikaci zpracovatelského řetězce neváhejte se obrátit na naši poradenskou linku. Poskytneme vám následující informace: problematika certifikace zpracovatelského řetězce FSC ... číst více\nTradiční tabulky FSC v číslech tentokrát k 18. únoru 2014.Celková certifikovaná plocha: 181,297,360 ha (k 18. 2. 2014)Celkový počet certifikátů lesního hospodaření: 1 271 (k 18. 2. 2014 v 81 státech)Celkový počet certifikátů zpracovatelských řetězců: 27 367 (k 18. 2. 2... číst více


ČAM 2009.12 - Slovensko, Morava a Čechy na oblohe | Multimédia | Články | Astronomický informační server astro.cz\nÚvodní strana > Články > Multimédia > ČAM 2009.12 - Slovensko, Morava a Čechy na oblohe\n04.01.2010 12:26 Marcel Bělík Vytisknout článek\nČAM 2009.12 - Slovensko, Morava a Čechy na oblohe\nČAM 2009.12: Asteroidy (icon)\nTitul Česká astrofotografie měsíce za prosinec 2009 obdržel snímek "Slovensko, Morava a Čechy na oblohe", jehož autory jsou Tomáš Maruška a Ivan Majchrovič.\nPřímo v srdci Evropy, obklopeny řekami Labem, Dunajem, Tisou a Odrou a chráněny horskými masivy, žijí již téměř dva tisíce let naše národy Čechů a Slováků. Není asi důležité, zda jsme potomky kmene legendárního praotce Čecha či knížete Přemysla, nebo kupce Sáma či knížete Pribiny. Není snad ani důležité, kolik slovanské, germánské, polské, keltské či uherské krve v našich žilách koluje. Cesty obou národů se však prolínají historií jako chapadla malé chobotničky. Malé proto, že jsou to národy nevelké počtem obyvatel i rozlohou. I když, pravda, často sahaly hranice až k mořským břehům, jindy jsme si zase stěží udrželi alespoň hlavní město.\nDůležité však je, že si příslušníci obou našich národů, mnohdy i státně rozdělených, stále rozumí, jsou schopni spolupracovat a pomáhat si. Příkladem může být nejen česko-slovenská astrofotografická soutěž ČAM, ale i vítězný snímek jejího prosincového kola. Jeho autoři Tomáš Maruška a Ivan Majchrovič jej poslali ze Slovenska a zachytili na něm třicet drobných planetek Sluneční soustavy. Představují dvacet těles pojmenovaných po osobnostech, které přinesly tyto národu světu a deset míst, která krajinu ve středu Evropy proslavila.\nPopsat všechny by bylo jistě nad možnosti tohoto krátkého článku, zastavme se však alespoň u jednoho tělesa. Planetka 2281 nese jméno rytíře Wilhelma von Biely (Viléma z Bílé). Ten pocházel z rytířského rodu, který se v 16. století usadil v Čechách. Jako důstojník rakouské armády a zároveň amatérský hvězdář objevil z josefovské pevnosti nedaleko Jaroměře hned tři komety. Jedna z nich, krátkoperiodická kometa 3D/Biela jej proslavila. Zároveň se velmi zasadil o propočet její dráhy ve Sluneční soustavě, což byl třetí úspěšný výpočet po kometě Halley a Encke. Tato, jinak nepříliš výrazná kometa, se začala od poloviny 19. století rozpadat, aby před svým definitivním rozplynutím připravila pozemšťanům několik výrazných meteorických dešťů: v roce 1872 (3 000 meteorů za hodinu), 1885 (15 000 met./h) a 1892 (6 000 met./h).\nPsát by se jistě dalo dlouho. Ovšem žádná slova určitě nevyjádří pocit, který se zmocňuje při pohledu na třicet malých políček, kde na každém z nich je značkami zvýrazněn drobný bod ztrácející se mezi hvězdami. Každý představuje nejen tu menší a tu zase větší skálu valící se vesmírem, ale hlavně vzpomínku na někoho či něco, co se natrvalo usadilo v naší historii.\nAutorům Tomáši Maruškovi a Ivanu Majchrovičovi bychom rádi moc poděkovali za tuto úchvatnou kompozici, kterou zaslali. Zároveň tak naplnili ideu tématického zaměření této soutěže na rok 2009, které organizátoři zaměřili na téma "Češi a Slováci na obloze". Ještě jednou moc díky.\nTomáš Maruška a Ivan Majchrovič\nOptika: Newton 200/800, Celestron 105/500, Borg ED77\nKamera: Astropix 1.4+


Capáčky kožené pro děti - BIBALOU - Capáčky kožené - lodička vel. XL XL (13,1 cm - 14,2cm)\nCapáčky kožené - lodička vel. XL, XL (13,1 cm - 14,2cm)\nŽádné hodnocení. Kód: 38.004.L\nCapáčky kožené - lodička vel. XL, XL (13,1 cm - 14,2cm)?_botičky jsou ze 100% přírodní a ekologické kůže


Jenny Sharpová - Postkoloniální studia na půdě amerického multikulturalismu\nV této studii se pokusíme nastínit institucionální dějiny postkoloniálních studií, abychom následně mohli naznačit budoucí vývoj tohoto oboru. Konkrétněji se pokusíme vymezit pozici postkoloniálních studií v rámci rozsáhlejší multikulturní reformy amerického vzdělávacího systému. Počátky této reformy spadají až do poloviny šedesátých let 20. století, kdy došlo k ustanovení afroamerických a etnických studií, jejichž cílem bylo určitým způsobem odčinit skutečnost, že rasové menšiny byly v minulosti na tradičně bělošských univerzitách nedostatečně zastoupeny. Multikulturalismus se dále rozšířil během osmdesátých let 20. století, kdy byly do osnov hlavních školních předmětů zahrnuty americké menšinové a mimozápadní kultury. Tato fáze multikulturní vzdělávací reformy byla jak odpovědí na nárůst počtu lidí ze zemí třetího světa žijících ve Spojených státech, tak i reakcí na tradiční nedostatečné zastoupení rasových menšin na univerzitách. Protože mnozí badatelé v oblasti postkoloniálních studií patřili k těmto novým skupinám imigrantů, není náhoda, že začali nacházet styčné body mezi svým oborem a etnickými studii. Tyto styčné body se staly ještě nápadnějšími, když literární badatelé začali Spojené státy označovat jako „postkoloniální“. Devadesátá léta přinesla multikulturnímu vzdělávání novou výzvu. Studenty bylo třeba nově připravit pro globální ekonomiku, v níž je kulturní diverzita definována mnohem více mezinárodně. Postkoloniální studia se tedy ocitají na křižovatce. Jakou roli budou hrát v globálním multikulturalismu? Právě na tuto otázku se ve své studii pokusím nalézt odpověď.\nProtože postkoloniální studia nemají základ v jediné disciplíně nebo programu, je obtížné určit, kdy přesně se zrodila jako vědní obor. Za konkrétní událost, která vznik tohoto oboru iniciovala, však lze považovat vydání knihy Edwarda W. Saida Orientalismus v roce 1978. Said popsal orientalistiku (dnes známá pod názvem blízkovýchodní studia či studia Středního Východu) jako západní styl myšlení a také jako mocenský nástroj pro uplatnění nadvlády nad Araby a islámem. Tato kniha se od předchozích dějin idejí odlišovala tím, že do kolonialismu zahrnula vědecké poznatky. Said vztáhl Foucaultovu kritiku disciplinárního vědění také na orientalismus, čímž prokázal spojení mezi obrazy a institucemi i mezi vytvářením vědění a získáváním moci. Saidovo významné dílo vytvořilo prostor pro vznik nového vědního oboru, známého pod názvem analýza koloniálního diskurzu, který se později vyvinul v postkoloniální studia. Saidova foucaultovská metodologie spojená s poststrukturalistickým vzděláním pozdějších badatelů dala tomuto oboru pevné teoretické základy.\nPokud tento obraz rozšíříme na soudobý celosvětový kontext, zjistíme, že analýza koloniálního diskurzu byla součástí širší antikoloniální teorie. Konec sedmdesátých let byl období, ve kterém se čerstvě dekolonizované národy usilovně snažily nalézt svoji vlastní identitu. Aby toho však dosáhli, musely tyto národy zlomit nadvládu, kterou měla západní kultura nad domorodými jazyky, formou vědění a literární tvorbou. V roce 1977, pouhý rok před uveřejněním Saidovy studie, vydal keňský spisovatel Ngugi wa Thiong’o román Krvavé lupeny – své poslední beletristické dílo psané v angličtině. Poté prohlásil, že všechny následující romány, hry a příběhy pro děti hodlá psát v rodné kikujštině, zatímco pro odborné texty bude i nadále používat angličtinu. Jeho studie, ve kterých popisuje ničivé následky kolonialismu na africkou kulturu, byly souborně vydány roku 1986 pod názvem Decolonising the Mind (Dekolonizace mysli) jako jeho poslední nefikční dílo psané anglicky. Na druhé straně polokoule, na festivalu Carifesta 761 na Jamajce, popsal básník a historik Edward Kamau Brathwaite, jak se národní jazyk, kreolizovaná mluva místních obyvatel, stával v karibské oblasti autoritativním jazykem básnického vyjádření.\nZatímco literární vědci z bývalých kolonií se zabývali projektem decentrování imperiální kultury a vytvářením nově vznikající národní identity založené na místních tradicích, Saidova studie zobrazovala zejména recepci imaginárního Orientu západním světem. Teprve teoretici jako Gayatri Chakravorty Spivaková nebo Homi Bhabha přenesli těžiště analýzy koloniálního diskurzu z Evropy do vlastních kolonií. Spivaková, která stejně jako Said vystudovala komparatistiku, popsala, jak je pro kolonizované ženy obtížné znovu oživit jejich subjektivitu poznamenanou tím, co nazývá „epistémické násilí“ imperialismu. Spivaková také uvedla do amerického univerzitního prostřední dílo skupiny zabývající se Subaltern Studies2. Jednalo se o seskupení intelektuálů z Británie, Indie a Austrálie, kteří začali aktivizovat rolnický odpor coby zásah do národně-státní krize v Indii v sedmdesátých letech. Bhabha, představitel tzv. Commonwealth Literary Studies (Studia zabývající se Britským společenstvím) v Británii, se zaměřil na dílo antilského psychoanalytika a partyzána Frantze Fanona, aby přepracoval Saidovo paradigma. Na rozdíl od Saidovy charakterizace Orientu jako „jeviště, které zahrnuje celý Východ“,3 Fanon popsal, jak drama dekolonizace narušilo exotické obrazy zakořeněné v západní představivosti. „Západní ‚model‘ je ve své podstatě a ve své konečnosti narušován,“ uvedl roku 1958 pro El Moudjahid, alžírské noviny Národní osvobozenecké fronty. „Orientálci, Arabové a černoši chtějí v dnešní době předložit své plány, chtějí prosadit své hodnoty, chtějí definovat své vztahy se světem“.4 Bhabha spojil fanonovský model s lacanovskou psychoanalytickou teorií a rozpoznal v koloniálním diskurzu imanentní „ambivalenci“, která připouštěla klouzání i přisvojování ze strany domorodého obyvatelstva.\nDekolonizační literatura, k níž Fanonovo dílo náleží, je často považována za myšlenkového předchůdce postkoloniálních studií. Ačkoli proces dekolonizace hraje při utváření politických cílů tohoto oboru ústřední roli, je také důležité si uvědomit, že díla autorů, jako jsou Frantz Fanon, C. L. R. James, Aimé Césaire, Amilcar Cabral, Ngugi wa Thiong’o či Albert Memmi, se z institucionálního vývoje postkoloniálních studií geograficky a historicky vyčleňují. Na rozdíl od dekolonizační literatury, která byla spjata s národně osvobozeneckým hnutím v zemích třetího světa v šedesátých a sedmdesátých letech, postkoloniální studia jsou v prvé řadě akademickým diskurzem zemí prvního světa z osmdesátých a devatesátých let. I když se snažím upozornit na skutečnost, že antikoloniální a akademické texty jsou od sebe časově a geograficky vzdáleny, nechci tím říct, že by postkoloniální studia měla být úžeji definována jako to, co vzniká na univerzitě. Zároveň ani netvrdím, že akademický diskurz není politicky účinný. Snažím se jen vysvětlit, že termín „postkoloniální“ se těší mnohem širšímu přijetí v imperiálních centrech, jako jsou Spojené státy či Británie, nebo v bývalých osadnických koloniích, jako je Austrálie, Nový Zéland či Kanada, než u národů třetího světa. Tento termín je spjat s multikulturním vzděláváním, které je záležitostí pouze rasově pestrých národů prvního světa.\nMyšlenka amerického multikulturalismu se na univerzitách poprvé objevila koncem šedesátých a na počátku sedmdesátých let, kdy se zakládaly programy a centra pro afroamerická, hispánská nebo asijsko-americká studia či studia zabývající se původními obyvatelstvem Ameriky. Vzhledem k tomu, že národnostní menšiny a jejich kultura nebyly zahrnuty do studijních programů tradičně bělošských univerzit, vysoké školy představovaly jakýsi mikrokosmos segregované Ameriky. Aktivisté z řad studentů čerpali z literárních děl osvobozeneckých hnutí třetího světa a prohlašovali, že odnětí občanských práv národnostním menšinám představuje určitou formu kolonizace. Odmítli dříve existující národní model, který předpokládal imigraci a následnou asimilaci. Naopak vyhlásili, že ghetta, „španělské čtvrti“ (barrios), internační tábory a rezervace jsou „vnitřními koloniemi“ Spojených států. Toto studentské seskupení známé jako „Hnutí pro třetí svět“ (Third World Movement) vzniklo na San Francisco State College, avšak brzy se rozšířilo i na další vysoké školy.5\nSociologové společně s politickými aktivisty působícími mimo univerzity dále rozvinuli myšlenku, že americké rasové menšiny jsou jakési vnitřní kolonizované „národy“. Tvrdili, že tato společenství se dostatečně nerozvíjejí a že jsou závislá na ekonomikách třetího světa. Jak prohlásil sociolog Robert Blauner ve své knize Racial Oppresion in America (Rasový útisk v Americe):6 „Perspektiva třetího světa nás vrací k prvopočátkům americké zkušenosti. Připomíná nám, že tento národ vděčí za svou existenci kolonialismu a že společně s osadníky a přistěhovalci na americké půdě vždy žili také podrobení Indiáni, černošští otroci a později poražení Mexičané – jinými slovy koloniální poddaní.“ Model vnitřní kolonizace (internal colonization model) narýsoval ostrou hranici mezi lidmi, kteří přišli do Nového světa jako přistěhovalci a mezi těmi, kdo byli podrobeni nebo přivezeni proti své vůli. Tím se obrátila pozornost na rasovou homogenitu bělošských univerzit, která byla považována za konečný výsledek dlouhotrvající diskriminace a nerovných příležitostí rasových menšin. Ve svém prvotním uspořádání bylo tedy multikulturní vzdělávání chápáno jako způsob, jak odčinit křivdy, které národnostní menšiny v minulosti utrpěly.\nNa počátku sedmdesátých let se objevilo konkurenční multikulturní paradigma. Zastánci kulturní plurality odmítli „teorii tavicího kotle“ (melting pot hypothesis). Místo toho, aby sociální skupiny splynuly v jednolitý národ, požadovali zastánci kulturní plurality zachování odlišné etnické identity těchto skupin a vytvoření národa národů. Pojetí amerického národa spíše jako „mozaiky“ nebo „prošívané deky“ (quilt) než „tavicího kotle“ paradoxně vděčí za svůj vznik hnutím zdůrazňujícím národní hrdost, kterým však v prvé řadě šlo o formulování identity bělošských etnik.7 V důsledku toho se smazal rozdíl mezi rasovou identitou, která se utvořila jako opozice k myšlence Spojených států coby národa imigrantů, a mezi etnickou identitou, která vznikla v souvislosti s pojetím Spojených států jako národa neasimilovatelných imigrantů (unmeltable immigrants). Nadřazenost etnické identity nad rasovou rozšířila kategorii skupin, které byly v minulosti přehlíženy, o populaci neasimilovaných imigrantů, kteří si zachovali svou jedinečnou kulturní identitu. Takto se v paradigmatu národa národů spojila odlišná minulost domorodých obyvatel a přistěhovalců a homogenizovala se specifická minulost rasových a etnických skupin. Pátrání po původu respondenta se poprvé objevilo při sčítání lidu v roce 1980 a je jasnou známkou toho, že se tento nový způsob chápání národa stal normou.8\nDědictvím paradigmatu národa národů se stal liberální multikulturalismus, který v osmdesátých letech udával charakter projektu zavedení menšinových kultur do učebních osnov. Protože liberální multikulturalismus reagoval spíše na rozmanitost a odlišnost než na rasismus a nerovnoměrné rozložení moci, vedl k oslabení původního záměru multikulturní výchovy – odčinit ničivý dopad rasové (a sexuální) diskriminace. Došlo zkrátka k oddělení multikulturní výchovy od otázek pozitivní diskriminace (affirmative actions). Nebo byl naopak akceptován argument, že se „pozitivní diskriminace […] nemusí omezovat pouze na africké, asijské, mexické a indiánské autory. Musí být rozšířena tak, aby zahrnula i autory z evropských etnických skupin, které byly angloamerickým literárně-akademickými institucemi v minulosti ignorovány nebo opomíjeny.“9\n„Války o kánon“ (canon wars), které dominovaly osmdesátým letům, se často nevedly jen kvůli tomu, zda by opomíjené kultury měly být začleněny do kurzů o západní a americké civilizaci, jak se dnes obvykle uvádí. Šlo zde také o to, zda by mělo převládnout radikální, nebo liberální paradigma. Někteří prohlašovali, že multikulturalismus by měl být vymezen podle rasové a genderové hierarchie. Pro jiné byla rozmanitost definována spíše přítomností různých etnických menšinových kultur než napravováním rasového vyloučení či vyloučení na základě pohlaví, ke kterému v minulosti docházelo. Liberální paradigma zvítězilo a během osmdesátých let byla nově formulována úloha multikulturní výchovy. Ta se začala chápat jako prostředek, který měl studentům umožnit lépe se vypořádat s neustále se zvyšující národnostní diverzifikací na pracovišti.\nPostkoloniální studia, která se objevila jako samostatný obor právě během osmdesátých let, se přirozeně účastnila bojů během „válek o kánon“. Literární badatelé přijali výzvu, aby došlo k „posunutí centra“ západní civilizace (použijeme-li Ngugiho formulaci), a začali poukazovat na existenci plurálních center (multiple centers), která nelze omezit na jeden Univerzální subjekt (Universal Subject). Ukázali, jak byl tento Subjekt v minulosti utvářen prostřednictvím koloniální civilizační mise, jejímž cílem bylo přetvořit zbytek světa do podoby Západu. Když byli badatelé konfrontováni s omezeními, jež jsou spojena s pouhou identifikací koloniálních struktur moci a vědění, zaměřili se na nezápadní literatury a myšlenkové systémy jakožto alternativní referenční rámce.10 To, co začalo jako analýza koloniálního diskurzu, studium západní moci a nadvlády, bylo postupně přetransformováno do podoby postkoloniálních studií, která se obrátila k menšinovému diskurzu, nacionalismu a kulturní identitě po zániku Britského impéria. I když jsem sice vylíčila posun od analýzy koloniálního diskurzu k postkoloniálním studiím jako něco, s čím začali intelektuálové, chci také zdůraznit, že není snadné oddělit jejich kritické zásahy od institucionálních požadavků, které jsou na ně kladeny.\nMnoho odborníků, kteří se považují za postkoloniální literární vědce, bylo zaměstnáno katedrami anglistiky, aby zde vyučovali anglofonní literaturu bývalých britských kolonií. (Ačkoliv se v této studii omezuji na svůj vlastní obor, podobné zaměstnávací schéma existuje také v dalších institucionálních oblastech postkoloniálních studií, například v literární komparatistice, historii, antropologii a některých teritoriálních studiích). Letmý pohled na nabídku kurzů kterékoli katedry anglistiky odhalí, že literární tvorba třetího světa tvoří neodmyslitelnou součást studijních programů. Její zahrnutí představuje snahu rekonstruovat britskou literaturu stejným způsobem, jakým byl transformován kánon americké literatury poté, kdy do něj byla zahrnuta literární tvorba národnostních menšin. Z tohoto pohledu tvoří postkoloniální literatura součást rozsáhlejšího multikulturního projektu, jehož cílem je zavést do učebních osnov kulturní diverzitu. Tendence univerzit ztotožňovat intelektuály třetího světa žijící v diaspoře s literaturami, které učí, zároveň rozšiřuje postkoloniální studia o politiku identity spjatou s americkými programy pro národnostní menšiny, třebaže za zaměstnáváním takového intelektuála nestojí žádná taktika pozitivní diskriminace. Tato praxe způsobila určitý zmatek při určování přesného vztahu postkoloniálních studií k afroamerickým a etnickým studiím.\nPřestože se postkoloniální a afroamerická/etnická studia z formálního hlediska navzájem podobají, neměli bychom zapomínat, že jejich institucionální minulost je značně odlišná. Postkoloniální studia nevznikla jako reakce na požadavky studentů či politický aktivismus pronikající na univerzity, ale utvořila se spíše jako institucionální reforma „zevnitř“. Aby se mohly rozvinout multikulturní učební osnovy zahrnující anglofonní literární tvorbu bývalých kolonií, katedry anglistiky (na nichž často rozhodovali lidé, kteří nebyli odborníky na postkoloniální studia) se obrátily k již dříve existujícímu oboru Commonwealth Studies. Od konference v Leedsu v roce 1964 se obor Commonwealth Studies formoval ve spojitosti s anglicky psanou literaturou v Africe, Austrálii, Kanadě, jižní Asii, na Novém Zélandu či Karibiku. Podle intelektuálů z bývalých britských kolonií, kteří strádali pod nadvládou „angličanství“, s sebou Commonwealth Studies přinesla uznání velké skupině národních literatur psaných v angličtině, které byly předtím přehlíženy. Avšak z institucionálního hlediska byla literatura Commonwealthu vnímána v rámci literatury anglické spíše jako okrajová, a tudíž podřadná. Když se tedy postkoloniální studia začala prosazovat ve Spojených státech, literární vědci zabývající se literaturou zemí Commonwealthu v tom viděli příležitost k tomu, aby jejich obor získal větší legitimitu.\nBill Ashcroft, Gareth Griffiths a Helen Tiffinová, univerzitní učitelé z Austrálie a Nového Zélandu, společně napsali první vědecký úvod do postkoloniálních studií, který vydali roku 1989 pod názvem The Empire Writes Back (1989). Vysvětlují zde, že termín „postkoloniální“ zdůrazňující období „po“ kolonialismu, je vhodnější než „Commonwealth“, jenž podřizuje bývalé kolonie starému imperiálnímu centru. Kategorii postkolonialismu rozšiřují také o Spojené státy, protože „způsob, jakým se vyvíjely jejich vztahy s metropolitním centrem během minulých dvou století, jsou modelem pro postkoloniální literatury kdekoliv jinde“.11 Autoři přesně nevysvětlují, v jakém smyslu slouží Spojené státy jako paradigma pro bývalé kolonie kdekoliv jinde. Jejich tvrzení bude mít patrně význam spíše pro bývalé osadnické kolonie, jako je Austrálie a Nový Zéland, než pro teritoriální kolonie v Asii, Africe a Karibiku. Když se termín „postkoloniální“ používá pro označení všech kultur, které za sebou mají koloniální zkušenost, opomíjí se tím nerovné rozdělení moci mezi evropskými imigranty a domorodým obyvatelstvem, a dochází tak ke směšování různých forem kolonizace.\nK podobné homogenizaci koloniálních kultur dochází také kvůli tomu, že literární vědci zabývající se literaturou zemí Commonwealthu užívají termín „postkoloniální“ k popisu lidí z třetího světa, kteří se usídlili v imperiálních centrech. Označování západní Evropy jako „postkoloniální“ ukazuje, že dekolonizace vyvolala nebývalou migraci lidí z někdejších kolonií do metropolitních center. Například v knize The Location of Culture charakterizuje Bhabha Británii jako postkoloniální národ, aby upoutal pozornost na potlačenou koloniální minulost, jež je zdrojem problémů, které nastaly s příchodem „imigrantů“. Tento termín byl původně vyhrazen pouze pro nonpatrial immigrants, tj. nebělošské imigranty, kteří kvůli svému původu nemají nárok na státní příslušnost. Bhabhovi však situace migranta z třetího světa slouží také jako teoretický model, kterým vysvětluje všechny kolonizované kultury minulosti i současnosti. Když Bhabha nabízí román Toni Morrisonové Milovaná (Beloved) jako příklad „transnárodní minulosti migrantů, kolonizovaných obyvatel nebo politických uprchlíků“,12 vnáší tím zkušenost diaspory afrických otroků do narativu o poválečné městské migraci. Editoři antologie Colonial Discourse Analysis and Post-Colonial Theory: A Reader, vydané nakladatelstvím Columbia University Press, slučují dějiny amerického rasismu a rasismus v evropských zámořských říších, když v antologii uvádějí díla afroamerických literárních vědců pod nadpisem „postkoloniální“, tj. v kategorii, která „zahrnuje komunity žijící v diaspoře, etnické menšiny v rámci přespříliš rozvinutého světa i dříve kolonizované národy“.13 Antologie Post-Colonial Studies Reader editovaná B. Ashcroftem a dalšími, kterou vydalo nakladatelství Routledge, také obsahuje literárněvědné texty afroamerických autorů. Zatímco černošskou populaci v Británii, kterou tvoří imigranti z bývalých britských kolonií, lze právem označit za „postkoloniální“, tento termín není vhodný pro černošskou populaci v Americe.\nTi z nás, kdo se věnují postkoloniálním studiím, často zapomínají, že model vnitřní kolonizace se rozvinul v reakci na imigraci jako národní paradigma. Protože Spojené státy obývají i lidé ze zemí třetího světa, může se migrant až příliš snadno stát osobou z tohoto paradigmatu rasově vyloučenou. Takto dochází k přepsání (nebo ještě hůře, zcizení) předchozích dějin. Ruth Frankenbergová a Lata Maniová vznášejí námitky vůči používání výrazu „postkoloniální“ pro označení Spojených států, protože nezachycuje v plné míře historii této bělošské osadnické kolonie. Její obyvatelé si přivlastnili půdu původních obyvatel – Indiánů, přidali k ní části Mexika, přivezli otroky a velmi levnou pracovní sílu z Afriky a Asie a jejich zahraniční politika ve východní Asii, na Filipínách, ve Střední a Latinské Americe a v karibské oblasti je částečně odpovědná za příliv nových imigrantů. Frankenbergová s Maniovou navrhují termín post-občanská práva (post-Civil Rights) jakožto analogii protikoloniálních bojů, což by vymezilo ono „po“ ke kolonialismu. Autorky však připouštějí, že tento termín není adekvátní pro objasnění toho, s čím se potýkají současní imigranti a uprchlíci.14 Pokud má mít slovo postkoloniální vůbec nějakou deskriptivní sílu, musíme spíš vysvětlit nerovnoměrné historické formace a různé geografické lokality, než jen přemýšlet v rámci jednoduchých opozic centrum/periferie.\nMnoho epistemologických problémů s akademickým užíváním slova „postkoloniální“ bylo převzato z Commonwealth Studies. Tím, že se v nich spojují kultury z tak odlišných oblastí, jako jsou Keňa, Nigérie, Indie, Austrálie, Kanada nebo Jamajka, dochází k přehlížení historických rozdílů mezi národy, které vznikly při dekolonizaci. Tyto země znovu soustředí své kultury kolem Evropy, protože kromě jejich předchozího vztahu k Anglii neexistuje nic jiného, co by je spojovalo. Z tohoto důvodu nazývá Salman Rushdie kategorii literatury Commonwealthu chimérou, „monstrem […] složeným z prvků, které by ve skutečném světě spojeny být nemohly.“15 Hrozí postkoloniálním studiím, že se z nich stane podobné imaginární stvoření? Představitelé tohoto oboru se podle všeho domnívají, že ano.\nV ostré kritice akademického užívání slova „postkoloniální“ ukazuje Anne McClintocková, jak rozdělení na koloniální/postkoloniální vymezuje globální vztahy spíše na binární časové ose než na binární ose moci. Postkolonialismus jako organizační princip nejen poskytuje imaginativní geografii, která znovu staví do svého středu Evropu, ale také opomíjí nerovnoměrný vývoj kolonialismu, zejména zrození Spojených států coby imperiální mocnosti, která od Británie převzala roli centra. Obor, který se rozvinul jako kritika kolonialismu, tak zakrývá neokoloniální vztahy, do kterých bývalé kolonie vstoupily. Když udělali literární vědci z postkoloniálního tak rychle „–ismus“, zavedli znovu koloniální systémy vědění, z nichž předtím hledali cestu ven.\nNa příkladu toho, jak se v současnosti vyučují postkoloniální literatury, ukazuje Spivaková, že se tato výuka nedokázala vymanit z koloniálního hodnotového systému. Podle Spivakové slouží kánon přeložených literatur třetího světa jako „nový orientalismus“. Doporučuje proto, abychom se koloniálními a postkoloniálními diskurzy nezabývali v rámci anglistiky. Místo toho navrhuje přepracovat obor komparativních literatur na interdisciplinární program – na transnárodní kulturologii – který spojuje angličtinu např. s historií nebo afrikanistikou a který vyžaduje studium alespoň jednoho domácího jazyka kolonizovaného území.16\nArjurn Appadurai také doporučuje, aby se postkoloniální studia přeměnila na transnárodní kulturologii. Protože hovoří z pozice člověka zabývajícího se antropologií, kde se studium domácích jazyků vyžaduje, jde mu spíše o ztotožnění postkoloniality s bývalými koloniemi. Appadurai vidí tuto identifikaci jako formu zvládnutí zemí třetího světa coby exotických kultur existujících „tam venku“, a navrhuje proto postnárodní přístup, který přivádí pozornost k zemím třetího světa uvnitř Spojených států.\nAppadurai varuje, že teoretické modely odvozené ze studia národů a impérií nemohou vysvětlit postindustriální kulturu transnacionalismu a diaspor. Transnacionalismem se označuje propustnost národních hranic při elektronickém přenosu kapitálu, práce, technologií a mediálních obrazů. Diasporou se míní političtí a ekonomičtí uprchlíci, imigranti ze zemí třetího světa a exilových společenství, kteří obývají země průmyslově vyspělé a nově se industrializující a městské státy. Díky tomu, že cestování a telekomunikace umožňují imigrantům udržovat blízké vztahy s rodnými zeměmi, žijí tito lidé jako transnárodní diaspory, které se neasimilují. Appadurai soudí, že postkoloniální teoretikové by měli vstoupit do debat o americkém rasismu, pozitivní diskriminaci a multikulturalismu, aby ukázali, že myšlenka Spojených států jako autonomního a samostatného národa už není obhajitelná. Takto odpovídá na nativismus a xenofobii devadesátých let minulého století, která se vyznačovala odepíráním sociálních služeb občanům jiných států a zvyšováním ostrahy u mexicko-amerických hranic. Nicméně se ještě musíme vypořádat s tím, co toto antiimigrantské smýšlení znamená, vezmeme-li v úvahu zákon o imigrační reformě (Immigration Reform Act) z roku 1990, který ztrojnásobil kvóty pro imigranty s kvalifikací, z nichž většina pochází z Asie. Fakt, že se kvóty zvýšily na základě kvalifikovanosti a nikoli na základě národnosti, ukazuje, že sjednocená Amerika je ochotna tolerovat jistou míru diverzity.\nArif Dirlik a Masao Miyoshi jsou už méně přesvědčeni, že diasporická rozmanitost komunit imigrantů odporuje většinové kultuře. Dirlik připomíná, že prvními obhájci multikulturalismu byli obchodní správci a ředitelé nadnárodních korporací, protože rozmanitost je na dnešním globálním trhu (definovaném spíše v mezinárodních než národních souvislostech) ekonomicky výhodná.17 Miyoshi si všímá toho, že když jsou nadnárodní korporace „alespoň oficiálně a povrchně vedeny k ‚barvosleposti‘ a multikulturalitě“,18 pak transnárodní identity nemusí být nutně odpovědí na selhání demokracie národního státu. Diasporické komunity mohou ohrožovat integritu amerického národa, to však neznamená, že naruší i vnitřně propojené ekonomiky Severní Ameriky, Evropy a Japonska (s Taiwanem, Hong Kongem a Singapurem jako mladšími partnery). Nadnárodní korporace spoléhají na transnárodní třídu kvalifikovaných pracovníků, kteří se mohou volně pohybovat mezi kulturami zemí prvního a třetího světa. Miyoshi dospěl k názoru, že postkoloniální studia by měla namísto osvobozování bývalých osadníků od národa demonstrovat, jak globalizace kolonialismus posílila.\nAppaduraiovo tvrzení, že by se měli postkoloniální badatelé zabývat americkým rasismem, multikulturalismem a pozitivní diskriminací, má určitý význam. Neasimilovaní imigranti ze zemí třetího světa reprezentují demografický posun, který se promítl do reformy z osmdesátých let, pokud ne přímo do současné debaty o multikulturním vzdělávání. Vezměme si například zprávu State University of New York v Buffalu týkající se jejího rozhodnutí z roku 1991, že je třeba zavést kurz zabývající se americkým pluralismem. Tuto skutečnost ospravedlňují demografickými statistikami, které předpovídají, že 85 % pracujících budou do roku 2000 tvořit ženy, příslušníci menšin a imigranti. Zpráva cituje reakci jednoho z demografů na sčítání obyvatel z roku 1990: „Kulturní diverzita zrychlila v osmdesátých letech 20. století pravděpodobně více než v kterékoliv jiné dekádě.“ Co ze Spojených států v osmdesátých letech udělalo multikulturnější společnost, byla existence velkých komunit imigrantů ze zemí třetího světa. Osmdesátá léta, období ekonomického rozmachu, během nějž požadavky na pracovní sílu imigrantů v USA dosáhly svého vrcholu, jsou nyní nazývána „desetiletím imigrace“.19 Výše zmíněná zpráva tvrdí, a také dokazuje, že multikulturní vzdělávání nebylo jednoduše odpovědí na historicky nedostatečné zastoupení rasových menšin, ale také reakcí na přítomnost skupin nových imigrantů. Tato nová etnika se náhle objevila v důsledku nových imigračních zákonů zavedených od poloviny šedesátých let 20. století.\nPo přijetí Zákona o lidských právech z roku 1964 (Civil Rights Act) následoval v roce 1965 Zákon o přistěhovalectví a národnosti (Immigration and Nationality Act), který vstoupil v platnost 1. července 1968 a zrušil předchozí legislativu, jež omezovala imigraci z neevropských zemí. Před rokem 1965 byla v zákonech, které bránily sjednocování rodin z neevropských zemí, rozhodujícím faktorem rasa. Nový zákon stanovil kvótu pro všechny země z východní i západní polokoule, a tím odstranil předchozí omezení. Mimořádnou přednost dostávali imigranti technicky kvalifikovaní a imigranti, kteří mohli investovat nějaký kapitál, a to bez ohledu na rasu. Zákon pamatoval i na politické uprchlíky. Političtí činitelé v té době neočekávali žádnou dramatickou změnu v rasovém složení imigrantů. Místo toho viděli reformu jako sociální kompenzaci pro katolíky a Židy z jižní a východní Evropy, kteří byli rovněž postiženi imigračním zákonem z roku 1924 (Immigration Act), který stanovil kvóty pouze pro národy ze severní Evropy.20 Na demografický posun, k němuž došlo, nebyli připraveni. Asiaté, obyvatelé Střední Ameriky, karibské oblasti a Mexičané teď v USA tvoří 80% všech imigrantů. Díky tomu, že přednost dostávají lidé z řad obchodníků a kvalifikovaných pracovníků, se poprvé vytvořila i značná populace vzdělaných imigrantů z městské střední vrstvy, převážně z Asie. Tato třída má společenský i finanční zájem na tom udržovat blízké vztahy se svými rodnými zeměmi, a tak tvoří satelitní komunity, které odolávají integraci do převládající americké kultury. Procento žen-imigrantek je také vyšší než kdy předtím, což představuje jeden z faktorů, díky nimž si diasporické komunity byly schopny udržet svou autonomii. Po roce 1965 se imigranti setkávají s rasismem, který má jen málo společného s otrokářstvím a s koloniální minulostí Spojených států. Souvisí spíše s existencí amerických zámořských kolonií, politikou USA v zemích třetího světa a s anti-imigrantským postojem během ekonomicky náročného období. Selhání radikálního multikulturního modelu může být částečně přisuzováno jeho neschopnosti vyrovnat se s těmito novými společenskými skupinami.\nSlabou stránkou modelu vnitřní kolonizace je to, že imigraci ztotožňuje s asimilací a kolonizaci s rasovým vyloučením, a dělá tak příliš ostrý rozdíl mezi dobrovolným a nedobrovolným stěhováním obyvatel. Asijští Američané, kteří imigrovali dobrovolně, avšak také zakusili rasismus, měli k tomuto modelu vždy ambivalentní vztah. Když Blauner nebyl schopen vysvětlit stav těchto imigrantů jednoduše jako „kolonizovaní“, musel ghetta, v nichž čínští majitelé podniků vykořisťovali jiné Číňany, nazývat „neokoloniálními enklávami“.21 Protože analogie mezi rasismem v USA a evropským kolonialismem byla politicky strategickým krokem, který měl ovládnout jazyk dekolonizace, je dnes Blaunerovo tvrzení považováno za „politicky, a nikoli analyticky založené“.22\nAsijsko-americká studia momentálně procházejí procesem přehodnocování modelu vnitřní kolonizace, na kterém jsou založena. Před pětadvaceti lety byla většina asijských Američanů potomky nekvalifikovaných čínských a japonských dělníků, kteří přišli před rokem 1924. Většina těch dnešních se narodila v cizině. Z menšiny nedostatečně zastoupené na univerzitách se asijští Američané stali menšinou zastoupenou nadměrně, zejména pak v Kalifornii, kde se většina asijských imigrantů, kteří přišli po roce 1965, usadila. Není proto náhoda, že právě tato rasová skupina posloužila jako „modelová menšina“ při snaze ukončit pozitivní diskriminaci. Odpůrci pozitivní diskriminace kladou úspěchy asijských Američanů ostatním minoritám za vzor, který jim má pomoci překonat rasovou diskriminaci (v podobě ekonomického znevýhodnění), jíž čelí. Tento argument už však nebere v úvahu, že množství úspěšných asijských Američanů spadá do vrstvy imigrantů, kteří čerpali ze zvýhodnění, jehož se jim dostalo coby odborníkům a podnikatelům. Kritikové hypotézy modelové menšiny navíc upozorňují, že seskupování lidí z rozličných historických a ekonomických prostředí médiím umožňuje ukazovat úspěšné segmenty asijského obyvatelstva jako představitele širší komunity jako takové. Viditelnost úspěšných skupin dělá neviditelnými ty členy, kteří jsou ekonomicky slabými (zabraňuje jim v přístupu k sociálním službám).\nTermín asijští Američané už nedrží pohromadě různorodou skupinu, kterou vedle Číňanů a Japonců narozených v USA tvoří kvalifikovaní imigranti z Číny, ilegální dělníci z malých dílen, majitelé malých obchodů z Filipín a Koreje, jakož i vietnamští, hmongští a mienští uprchlíci. Emigraci Asiatů do Spojených států nemůžeme pochopit, nevezmeme-li v úvahu účast amerického imperialismu na Havaji, ve Vietnamu a na Filipínách, stejně jako ekonomické vztahy USA s Taiwanem, Jižní Koreou a v poslední době také s Čínskou lidovou republikou. Pro intelektuály pracující v oblasti asijsko-amerických studií je nemožné ignorovat globální rámec rasové politiky a etnických identit.23\nPostkoloniální teoretikové, zejména ti původem z jižní Asie, se také zajímají o překlenutí mezery mezi postkoloniálními a etnickými studii. Například Inderpal Grewalová nazývá román Bharati Mukherjeeové Jasmine, jehož hlavní postava emigruje z Indie do Spojených států, standardním textem etnických literatur a kurzů asijsko-amerických studií. Grewalová se zasazuje za to, aby byl etnický americký román začleněn do globálních vztahů moderního indického národního státu, aby tak mohl být jeho antirasistický pohled na americkou kulturu interpretován společně s jeho konzervativním třídním, kastovním a regionálním postojem k indické kultuře. Skutečnost, že Jasmine je součástí kurzů asijsko-americké literatury, svědčí o tom, že přítomnost indických Američanů jakožto nového etnika, které se vynořilo po roce 1965, je patrná. V souvislosti s komunitami jihoasijských přistěhovalců souhlasí R. Radhakrishnan s Appaduraiem, že postkoloniální studia by se měla zabývat otázkou „zemí třetího světa uvnitř“ Spojených států. Na druhou stranu si však uvědomuje, že volný status diasporických subjektivit brání utváření skupin voličů, a proto hájí pozitivní hodnotu etnických identit.24 Radhakrishnan uzavírá, že „ postkoloniálně–diasporicko–etnická hypotéza“ může otevřít nový utopický prostor tím, že přinutí Spojené státy, aby si připomněly vlastní osadnicko-koloniální a otrokářskou minulost, která vytvořila podmínky pro utlačování, jak je známe dnes.25\nZahrnout Spojené státy do postkoloniálních studií je už asi dávno potřeba vzhledem k tomu, že v minulosti se do USA dováželi otroci a námezdní dělníci, vzhledem k expanzi USA na pevnině, ale i vzhledem k jejich zámořskému imperialismu. Jak upozorňuje Amy Kaplanová v předmluvě ke knize Cultures of United States Imperialism, americká kultura není součástí poskoloniálních studií impérií, stejně jako se nediskutuje o imperialismu při výzkumu americké kultury v kulturní amerikanistice. Dokonce i když se postkoloniální studia rozšířila o výzkum Spojených států, nebyly zde označeny za imperiální mocnost, ani bývalou, ani současnou. Imigranti, kteří přišli do USA po roce 1965, se stali spíše privilegovaným objektem kritické pozornosti.\nPosun těžiště postkoloniálních studií od dekolonizovaného prostoru směrem k „třetímu světu uvnitř“ Spojených států lze popsat jako výsledek protichůdných požadavků multikulturního vzdělávání. Institucionální požadavek, aby diasporičtí intelektuálové ze zemí třetího světa reprezentovali kulturu svých rodných zemí, do tohoto oboru bezděčně zavedl politiku identity známou z černošských a etnických studií. Většina postkoloniálních teoretiků patří do první nebo druhé generace imigrantů, a proto opětovně vyslovovali tento institucionální požadavek z hlediska politiky identity založené na jejich vlastních diasporických nebo přistěhovaleckých zkušenostech. Snad proto podotýká Dirlik, že termín „postkoloniální“ neoznačuje ani tak vznik oboru, jako spíše příchod intelektuálů ze zemí třetího světa na univerzity nejvyspělejších zemí. Je kritický ke směšování tohoto oboru s těmi, kdo jej provozují, a přimlouvá se za to, aby se rozlišovalo mezi užitím slova „postkoloniální“ jakožto popisu intelektuálů od „postkoloniálního“ jakožto popisu globálních vztahů.26\nSpivaková je stejně kritická k názvu, který připouští, aby diasporičtí intelektuálové na amerických univerzitách reprezentovali periferii. Především se zabývá tím, jak paradigmatický status rasového, třídního a sexuálního útlaku přistěhovalců ze zemí třetího světa zakrývá závislost neokolonialismu na spolupráci domácí elity samotných zemí třetího světa.27 Dirlik a Spivaková si všímají toho, že když se termín „postkoloniální“ oddělí od dekolonizovaného prostoru, globální bude výsledkem zobecnění z lokálního, což umožní tomu lokálnímu, aby jednalo samo za sebe. Ačkoliv cílem postnárodního přístupu bylo přivést země třetího světa do imperiálního centra, jeho důsledkem je ještě větší marginalizace bývalých kolonií.\nKde se tedy postkoloniální studia nacházejí dnes? V současném uspořádání se tento obor zmítá mezi otázkami týkajícími se etnicity a otázkami týkajícími se globalizace, i když se může jednat o dvě strany jedné mince. Pokud se jako postkoloniální badatelé chystáme prosazovat etnické identity, pak musíme být o to pozornější k specifickým dějinám těchto identit, jinak riskujeme, že budeme nahrávat liberálnímu multikulturalismu, který zatemňuje kategorii rasy. I když liberální multikulturalismus začal v hnutí bělošského etnika, prochází nyní rekonstrukcí, která mu umožní vyrovnat se s globalismem. Při permanentní redukci pozitivní diskriminace je diverzita na vysokých školách nově definována, tentokrát spíše z mezinárodního než národního hlediska. Ve studii o tom, jak logika globálních trhů ovlivňuje běh univerzit, předvídá Bill Reading, že s tím, jak národní stát ztrácí na důležitosti, ani humanitní věda už nebude mít za úkol vytvářet občanské subjekty pro národ, ale spíše multikulturní příslušníky pro nadnárodní korporace. Jakou úlohu sehrají postkoloniální studia v globálním multikulturalismu? Zmapovala jsem vývoj oboru až po nástup amerického multikulturalismu s cílem ukázat, že výzkumem postkolonialismu, transnacionalismu a globalizace se zabývají vyspělé země. V tzv. rozvojových částech světa problém národa a neokolonizace nezmizel. Jestliže si pro začátek tuto skutečnost přiznáme, postaráme se o to, aby se postkoloniální studia nestala novým univerzalismem onoho druhu, jaký měla původně za úkol kritizovat.\nPřeložily Radka Strnádková a Lenka Brůčková.\nTento text je překladem studie „Postcolonial Studies in the House of US Multiculturalism“ původně otištěné v Henry Schwarz – Sangeeta Ray (eds.), A Companion to Postcolonial Studies (Malden, Blackwell Publishers 2000), s. 112–125).\nAluze děkuje profesorce Sharpové jakož i editorům výše uvedené antologie za svolení k otištění překladu.\nAluze wishes to thank professor Sharpe as well as the editors of the foresaid anthology for their permission to publish this translation.\nJenny Sharpová je profesorkou na Katedře anglistiky na University of California v Los Angeles. Mezi její zájmy patří koloniální/postkoloniální studia, literatura karibské oblasti a genderová studia. Nejvýznamnější publikace: Allegories of Empire: The Figure of Woman in the Colonial Text (1993) a Ghosts of Slavery: A Literary Archeology of Slave Women's Lives (2002).\n1 Carribean Festival of Arts (Karibský festival umění).\n2 Skupina odborníků z jižní Asie zabývajících se jihoasijskými postkoloniálním a postimperiálními národy.\n3 Edward Said, Orientalismus, přel. Petra Nagyová, Praha – Litomyšl, Paseka 2008, s. 78. – Pozn. překl.\n4 Frantz Fanon, Towards the African Revolution, přel. Haakon Chevalier, Harmondsworth, Penguin 1970, s. 125.\n5 John Liu, „Towards an Understanding of the Internal Colonial Model“, in: Emma Gee (ed.), Counterpoint: Perspectives on Asian America, Los Angeles, Asian American Studies Center, UCLA 1976, s. 160–168.\n6 Robert Blauner, Racial Oppression in America, New York, Harper 1972, s. 52.\n7 Moje pojednání o hnutí bílého etnika pochází z nevydané studie Jeffreyho Louise Deckera „Blood Lines: The 1970s Movement for White Ethnicity“.\n8 Přestože impulzem k pátrání po původu byla snaha podřídit rasu etnické identitě, instrukce vydané pro toto pátrání odhalují omezení imigrantského paradigmatu, na němž je otázka etnické identity založena. Koloniální minulost, v jejímž důsledku jsou domorodé národy nesprávně pojmenovávány, je patrná, zejména pokud je požadována větší specifičnost: „Jestliže váš původ je ‚Indian‘ (tj. indický nebo indiánský – Pozn.překl.), pak blíže specifikujte, zda je ‚American Indian‘ (indiánský), ‚Asian Indian‘ (asijsko-indický) či ‚West Indian‘ (západoindický).“ Následující příklady různého původu – afroamerický, anglický, francouzský, německý, honduraský, maďarský, irský, italský, jamajský, korejský, libanonský, mexický, nigerijský, polský, ukrajinský, venezuelský atd. – poukazují na nepřítomnost země původu pro Afroameričany, avšak ne pro příslušníky černošské populace z karibské oblasti. Potomky otroků na americkém kontinentě nelze přimět k tomu, aby se imigrantskému paradigmatu přizpůsobili, avšak ti, kdo se přistěhovali z ostrovů, rasovou identitu černošské Ameriky rozštěpují.\n9 Lawrence J. Oliver, „Deconstruction or Affirmative Action: The Literary-Political Debate over the ‚Ethnic Question‘“, American Literary History, č. 3, s. 806.\n10 S tímto problémem se jistě setkali ti, kdo se pokoušeli učit o Conradově Srdci temnoty bez přihlédnutí k protikladnému pohledu, který nabídl Chinua Achebe v knize Svět se rozpadá. Africká kultura a historie, vlastně její lidskost, byly potlačeny tak úspěšně, že studentům chybí jakýkoli jiný konceptuální rámec, s jehož pomocí by pochopili koloniální střet, než je onen silně omezený rámec Conradova románu.\n11 Bill Ashcroft, Gareth Griffiths a Hellen Tiffinová, The Empire Writes Black: Theory and Practice in Post-Colonial Literatures, New York, Routledge 1989, s. 2.\n12 Homi K. Bhabha, The Location of Culture, New York, Routledge 1994, s. 12.\n13 Patrick Williams a L. Chrisman, Colonial Discourse and Post-Colonial Theory: A Reader, New York, Columbia University Press 1994, s. 373.\n14 Ruth Frankenbergová a Lata Maniová, „Crosscurrents, crosstalk: Race, ‚Postcoloniality‘ and the Politics of Location“, Cultural Studies 7 (1993), s. 293.\n15 Salman Rushdie, „‚Commonwealth Literature‘ Does Not Exist“, Imaginary Homelands: Essays and Criticism 1981–1991, London, Granta 1991, s. 63.\n16 Gayatri Chakravorty Spivak, Outside in the Teaching Machine, New York, Routledge 1993, s. 277.\n17 Arif Dirlik, „The Postcolonial Aura: Third World Criticism in the Age of Global Capitalism“, Critical Inquiry 20, 1994, s. 353-5.\n18 Masao Miyoshi, „A Borderless World? From Colonialism to Transnationalism and the Decline of the Nation-State“, Critical Inquiry 19, 1993, s. 741.\n19 Margaret Usdansky, „‚Diverse‘ Fits Nation Better Than ‚Normal‘“, USA Today 29–30. května 1992, s. 1A; 6A–7A.\n20 Nathan Glazer (ed.), Clamor at the Gates: The New American Immigration, San Francisco, Institute for Contemporary Studies 1985, s. 7.\n21 Robert Blauner, Racial Oppression in America, New York, Harper 1972, s. 88.\n22 Michael Omi a Howard Winant, Racial Formation in the United States: From the 1960s to the 1990s, New York, Routledge 1994, s. 50.\n23 Viz Sau-Ling Wongová a její vynikající zhodnocení posunu v asijsko-amerických studiích od kulturně-nacionalistického směrem k diasporickému pohledu.\n24 Rajagopalan Radhakrishnan, Diasporic Meditations: Between Home and Location, Minneapolis, University of Minnesota Press 1996, s. 155–184.\n25 Rajagopalan Radhakrishnan, Diasporic Meditations: Between Home and Location, Minneapolis, University of Minnesota Press 1996, s. xxvi.\n26 Arif Dirlik, „The Postcolonial Aura: Third World Criticism in the Age of Global Capitalism“, Critical Inquiry 20 (1994), s. 330–331.\n27 Gayatri Chakravorty Spivak, Outside in the Teaching Machine, New York, Routledge 1993, s. 53–57.