Bose SoundLink around-ear wireless II bezdrátová sluchátka | MALL.CZ\nTelevize a audioSluchátkaBose SoundLink around-ear wireless II bezdrátová sluchátka\nBezdrátová sluchátka přes uši Bose SoundLink around-ear wireless II se pyšní jasným a pohlcujícím zvukem díky exkluzivním technologiím Bose. Bluetooth konektivita s přepínáním mezi 2 zařízeními, mikrofon s funkcí HD Voice, lehké a odolné provedení, odnímatelný audio kabel, dobíjecí baterie s dobou poslechu až 15 h. Celý popis\nProdloužit záruku (od 695 Kč)\nPojistit proti krádeži a rozbití (od 695 Kč)\nZáruka: 24 měsíců (IČ 24 měsíců) Kód: 884619002\nBezdrátová svoboda s prvotřídním zvukem\nSvoboda. Pohodlí. Velká výhoda bezdrátových sluchátek. Ale Bose vám poskytne lepší bezdrátový zážitek okolo vás. Hluboký, pohlcující zvuk při jakékoli úrovni hlasitosti. Jasnější hovory na obou stranách volajících. Bezproblémové přepínání mezi dvěma připojenými Bluetooth zařízeními a nikdy nezmeškáte hovor nebo film, který právě sledujete. Čtěte dál a zjistíte, proč se jedná o nejlépe hrající bezdrátová sluchátka, která najdete kdekoliv.\nExkluzivní technologie přináší hluboký, pohlcující zvuk\nČistý, přirozený zvuk na obou stranách volajících, a to i ve větrném nebo hlučném prostředí\nJednoduché přepínání mezi dvěma připojenými Bluetooth zařízeními (například chytrý telefon a tablet)\nAž 15 hodin poslechu s dobíjecí lithium-iontovou baterií\nLehčí a pohodlnější než srovnatelné modely bezdrátových sluchátek\nZkušenost s lepšími bezdrátovými sluchátky začíná u poslechu. Sluchátka přes uši SoundLink wireless II hrají lépe, než kterákoli ve své třídě. Kombinace technologií TriPort® a Active EQ poskytují jasný a pevný zvuk při jakékoli úrovni hlasitosti. Můžete být opravdu dojati vaší hudbou.\nTato univerzální sluchátka jsou také navržena pro optimalizaci telefonních hovorů. Pokročilý systém mikrofonu s HD Voice a adaptivní úpravou zvuku poskytují jasné hovory, i ve větrném nebo hlučném prostředí. A vylepšené potlačení echa zajistí přirozenější hlas, jako kdybyste na sobě sluchátka vůbec neměli.\nNejnovější technologie Bluetooth umožňuje snadné připojení k vašemu mobilnímu zařízení s bezproblémovou synchronizací videa a zvuku. A můžete zůstat připojeni, a přepínat, mezi dvěma zařízeními najednou. Takže, pokud sledujete video na iPadu a na vašem iPhone máte příchozí hovor, sluchátka automaticky pozastaví video a přijmou hovor. Po ukončení hovoru se sluchátka automaticky přepnou zpět a můžete pokračovat ve sledování videa.\nSluchátka jsou navržena pro používání během náročného dne díky materiálům odolným vůči nárazu, sklem plněného nylonu a nerezové oceli odolné vůči korozi. Měkké náušníky a ergonomická čelenka jsou lehčí a pohodlnější, než jiná srovnatelná bezdrátová sluchátka, takže si je můžete vychutnat po celý den. Až skončíte s poslechem, můžete sluchátka složit do kompaktní velikosti.\nSeznamte se se společníkem, s aplikací Bose® Connect, pro vaše bezdrátová sluchátka. Zajistí snadné připojení a přepínání mezi více Bluetooth zařízeními s grafickým rozhraním. Jednoduše prstem přetáhněte svá sluchátka SoundLink wireless II na zařízení, které chcete použít, a připojí se. Je to tak snadné. Můžete dokonce připojit nebo přepínat mezi zařízeními, jako jsou notebooky a nebo tablety.\nA připojení je jen začátek. Aplikace rovněž aktualizuje u sluchátek SoundLink wireless II nejnovější ovladač Bose, nabízí užitečné tipy a dokonce vám dává možnost nastavení sluchátek, jako je volba jazyka hlasového oznámení nebo kdy se sluchátka přepnou do režimu spánku.\nPlné nabití za 3 h = doba poslechu 15 hodin (rychlé nabíjení 15 minut = 2 hodiny poslechu)


OBRAZEM: Nedostatek úložného prostoru vyřeší chytré šatní skříně - Novinky.cz\nNovinky.czBydleníTipy a trendyOBRAZEM: Nedostatek úložného prostoru vyřeší chytré šatní skříně\nOBRAZEM: Nedostatek úložného prostoru vyřeší chytré šatní skříně\n25. 2. 2009, 6:42\nŠatní skříně pojmou aktuální oblečení, ale i předměty, které používáme sezónně. Díky nim je vše přehledně a prakticky uložené na jednom místě. Moderní skříňové sestavy navíc šetří i místem.\nÚložné prostory jsou alfou a omegou každého bytu či rodinného domu. Jestliže máme dostatek místa a můžeme potřebné věci snadno a přehledně uložit, bude se nám dobře bydlet a tím pádem i žít. Když naopak bojujeme s každým centimetrem a věci jsou nacpány po celém bytě, kde se dá, stále něco hledáme, a to nás rozčiluje. Co s tím?\nUž dávno odzvonilo těžkým rozložitým skříním, které stály v každé místnosti. Zelenou mají vestavěné skříně, které díky širokému výběru materiálu nezklamou ani náročného zákazníka. Směle je můžeme nazvat designovou záležitostí.\n:.Vnitřní vybavení skříně přizpůsobíme našim potřebám a počtu osob, které budou skříň užívat (Indeco).\n:.Součástí vnitřního vybavení je i držák na pásky (Indeco).\nVelkou předností je, že sám zákazník si může ve spolupráci s profesionálem jednoduše vytvořit sestavu přesně podle svého přání a vkusu. Každá skříň tak je originálem, který přesně padne ke stylu vybavení. Sami si určujeme nejen vzhled, ale i vnitřní vybavení. Každý má jiné potřeby, a tak se už nemusíme přizpůsobovat nepraktickým policím v klasických almarách.\nRozhodujeme, kde budou viset sukně, halenky, kam umístíme košile, pásky, ručníky. Věci, které používáme denně, dáme do výše 120 cm, sezónní kostýmky, jarní kabátky, smoking můžeme naopak zavěsit na sklápěcí tyč, která visí u stropu skříně.\n:.Originálně může vypadat i skříň v pracovně: rám Harmony, dveřní křídla bílý lacobel. Cena závisí na vnitřním vybavení, pohybuje se od 65 069 Kč (Indeco).\nSkříň neváháme vybavit všemi dostupnými pomocníky, které nám nabízí trh. Kromě různě širokých výsuvných polic zakoupíme i speciální výsuvné kravatníky, věšáky na kožené pásky, větrací výsuvné koše na uložení lůžkovin a ručníků, sklápěcí tyče, věšáky s ramínky určené na pověšení košil, vyklápěcí botníky. Jedině tak se nám prádlo nezmačká a čas strávený u žehlicího prkna nebyl marný. Jde totiž i o to, zachovat oblečení a ostatní textil v co nejlepším stavu.\nJestliže se chystáte rozloučit s původním nábytkem, poradíme vám, jak dále postupovat. Nejdříve prozkoumáme nabídku na trhu. Nejrychlejší je zavítat na webové stránky specializovaných firem, porovnat materiály, cenovou nabídku a tzv. bonusy, zkrátka to, co firma nabízí navíc. Například je už možný měsíční splátkový prodej, takže nemusíme zalamovat ruce nad jednorázovým velkým finančním výdajem.\n:.Sklo - lacobel bílý, lacobel černý s lacomatem (pískované sklo) - v kombinaci s laminem Merano, rám Harmony, 11 637 Kč bez vnitřního vybavení (Indeco).\nKdyž si vybereme firmu, zavítáme do prodejny osobně. Dobré firmy provádějí počítačový grafický návrh v 3D rozměru, takže zákazník má jasnou představu, jak bude skříň vypadat. Na návrhu můžeme kreativně pracovat a měnit jeho podobu. Samozřejmě už v samém počátku nás zajímá orientační cena celé sestavy.\nJestliže se chceme koncové reálné ceně přiblížit co nejvíce, každý prodejce ocení, když mu dáme ty nejlepší informace o naší představě. Proto je dobré předem si na kus papíru napsat základní rozměry prostoru, do kterého by měla být skříň umístěna (tj. šířka, výška, hloubka, případně jednoduchý nákres).\n:.Luxusní šatní skříň umístěná v předsíni, rozměry 400x230x60 cm, dveře rám Harmony čirý, vnitřní zástavba ořech dijon, cena 70 504 Kč (Indeco).\nRovněž máme základní představu, k jakému účelu by měla skříň sloužit (jiné uspořádání bude pro oblečení, jiné, když chceme uskladnit i čisticí prostředky, vysavač, boty). Důležitý je i počet osob, které skříň hodlají užívat. Nezapomeneme odborníka informovat, kde jsou rozmístěny radiátory, různé rozvody nebo atypické řešení stěn či stropů. To vše ovlivní vzhled a cenu skříňové sestavy.\nMožnosti a materiály\nJiná šatní skříň se hodí do předsíně, jiné materiály použijeme do dětského pokoje či obýváku. Protože jde o poměrně velký a nepřehlédnutelný kus nábytku, vždy se snažíme, aby ladil s ostatním nábytkem a stylem místnosti. Skříň může být dvou- i vícedílná, dveře běžně otevírací, posuvné (přejíždějí přes sebe) nebo skládací (podobně jako harmonika). Poslední dvě zmíněné varianty jsou praktičtější, protože šetří prostor.\n:.Šatní skříň z programu Entre. Moduly (60x60 cm a 35x180 cm) jsou zavěšené na nosný rám. Různé sestavy se dají pořídit od 20 000 korun (Dřevotvar Jablonné).\nStále oblíbený je přírodní materiál (populární je třeba ořech dijon v čokoládové barvě), který se hodí do klasického i moderního interiéru. Chybu nikdy neuděláme ani s bílou barvou (případně krémovou), která je trendem nejen v bydlení. Lze ji výborně kombinovat s čímkoli, je elegantní, nadčasová a nikdy se neomrzí (v našem případě spíše neokouká).\nVelké plochy, jako jsou dveře vestavěných skříní, doporučujeme opticky rozbít např. použitím dvou materiálů, které oddělíme pomocí hliníkových lišt. Dobrým nápadem jsou rovněž skleněné výplně nebo zrcadlo.\nOstatně výběr je pestrý: na šatní dveře zvolíme buď levnější variantu laminované dřevotřísky s fólií, která imituje přírodní dřeviny (borovici, dub, olši, břízu, třešeň, ořech dijon, calvados), nebo je v barvě mj. korálové, vanilkové, stříbrné, bílé hladké, jasmínu, limetky.\n:.Šatní skříň v dětském pokoji. Použité materiály: rámy v dřevodekoru - třešeň, výplně lamino a zrcadlo s bezpečnostní fólií. Cena 28 035 Kč (Woodface).\nVíce zaplatíme za provedení dýha, kde už ale máme opravdové dřevo: prodává se obvykle v provedení dub, buk, olše, borovice, třešeň. Přírodní materiál se výborně kombinuje s barevným sklem lacobel v pastelových barvách (bílá, stříbrná, capppuccino, krémová, béžová, světle modrá, šedá, mléčná, modrošedá, ale i sytější tóny vínové, oranžové, hnědé).\nV předsíni a v ložnici oceníme i díly se zrcadlem (s bezpečnostní fólií) v provedení grafitové, stříbrné, bronzové, zelené. Efektně vypadají i lamely nebo perforované (děrované) dřevotřískové materiály v provedení bříza, buk, višeň, stříbrná, apod. K šatním dveřím se také stylově ladí rámy, kromě již zmíněných dřevin je často používaný moderní hliník nebo ocel.\n:.Trojdílná skříň, jeden díl tvoří zrcadlo, v provedení standard s ocelovými rámy, za 28 285 Kč. Komfort (hliníkové rámy) je za 36 785 Kč (Woodface).\n:.Dětskému interiéru můžeme přizpůsobit i barvy skříně. Hliníkový rám, čelní deska -lamino modré, dveře o šířce 80 cm, cena 7082 Kč bez vnitřního vybavení (Indeco).\nLamino: dřevotřísková deska potažená fólií. Může imitovat přírodní dřevinu nebo být v určité barvě.\nDýha: pravá dřevina v tenké vrstvě.\nLacobel: označení pro lité sklo, které se prodává s různým zabarvením.\nPerforovaná deska: dekorativně děrovaná deska, která opticky rozbije větší plochu, jež by jinak působila fádně.\nKdyž je o víkendu mizerné počasí, nastává příhodný okamžik pro generální úklid ve skříních a důkladnou revizi všeho, co obsahují. Klid, pohoda a chuť se...\nMáte starou skříň, vnitřním uspořádáním vám vyhovuje, ale navenek je to chudá příbuzná ostatního zařízení pokoje? Nebo je v dětském pokoji tím nejsmutnějším...


Z masného impéria nezbylo nic - Deník.cz\nZ masného impéria nezbylo nic\nKarlovy Vary - Byl to strmý pád. Společnost Prima, která se dvacet let zabývala zpracováním masa a uzenin a její vyhlášené výrobky šly na dračku, je na dně. Sama na sebe podala konkurz. Vaz jí zlomila druhotná platební neschopnost a rozmach hypermarketů, jejichž levnějším masným produktům nemohla konkurovat. Po krachu masokombinátů Cheb a Hroznětín tak skončil poslední z velkých zpracovatelů masa v Karlovarském kraji.\nNěkdejší slávu společnosti Prima připomíná ještě prodejna v přízemí bývalého správního areálu v Rybářích. Většinu majetku už ale firma rozprodala.Foto: Martin Polák\nŽe by se Prima mohla dostat do neřešitelných problémů, které ji z trhu definitivně stáhnou, to by v roce 2000 jednatele Luďka Šleise zcela určitě nenapadlo ani ve snu. Spíš by to pokládal za science fiction. V té době byla Prima na špici. Její obrat činil téměř tři čtvrtě miliardy korun, zaměstnávala až tři sta lidí, měla tři výrobny, jatka, čtyřicet obchodů po celé České republice a dvě dceřiné společnosti.\nZ tohoto masného impéria nyní nezbylo nic. Vlastně zlomek. Dvě prodejny, které už ale patří pod společnost Karlovarské uzeniny, již Luděk Šleis založil.\n„O ty se nyní staráme a chceme, aby byli zákazníci spokojeni. Jsem z podnikání v Česku sice otrávený, ale nevzdávám se. Spíše bych řekl, že jsme si vzali oddechový čas," vysvětloval v kanceláři v areálu v Buchenwaldské ulici. Zašlou slávu Primy zde dokazovaly hory šanonů, plakáty s růžolícím řezníkem a sloganem Chuť hrát a vítězit či plakety z prvenství v soutěžích Primy. A také obchod masa a uzenin v přízemí.\nZlom pro tuto kdysi dobře našlápnutou a expandující firmu přišel v roce 2005.\n„Směrnice Evropské unie pro nás znamenaly obrovské investice do prodejen a výroby. Jenom do jatek bychom museli vložit patnáct milionů korun. To jsme vzdali a jatka prodali. Pak přišel boom hypermarketů a kvůli vysokému nájemnému jsme museli opustit i kamenné obchody v centru měst. Lidé dávali přednost nákupu tam, kam dojeli autem. My jsme okamžitě reagovali. Kontrakty jsme navázali i s jedním z větších obchodních center, ale právě to nás podrazilo. Podmínky, byť ústní smlouvy, nedodrželi a my už jsme se pak vezli," líčil problémy firmy Luděk Šleis.\nPrima pak začala rozprodávat movitý majetek. „Snažili jsme se firmu zachránit. Náklady jsme ořezali na kost, prodávali majetek, snižovali platy.\nNepomohlo nic a zbyly nám jen dluhy a nedobytné pohledávky," konstatoval Luděk Šleis a smutně se rozhlédl po kanceláři.\nPak ale rezolutně poznamenal: „Naším krédem byla kvalita. Pochopitelně se to dalo dělat jinak. A za hranu zákona jsme jít nechtěli. Šidit masné výrobky, to umí každý. Ale pak to prodávejte. To my nikdy dělat nebudeme. Jsme stále obchodník, který ctí své zákazníky."\nNa trhu se objevila v roce 1993. Největších úspěchů dosáhla v roce 2000. Zaměstnávala až tři sta zaměstnanců, obrat firmy činil tři čtvrtě miliardy. Provozovala na čtyřicet obchodů v celé republice a její masné produkty patřily k nejlepším na trhu.


BubbleStar – KONCERT VÍTĚZŮ | BubbleStar – KONCERT VÍTĚZŮ |\nBubbleStar – KONCERT VÍTĚZŮ\n“……..a vylétla vaše bublina, je jen na vás, jestli se z ní zrodí hvězda nebo jen tak praskne ve vzduchu a nic z ní nezbude………..”\nTak přesně tímto mottem začala Celopražská pěvecká soutěž BubbleStar, kterou již 4. rokem pořádá ZŠ Nad Přehradou a záštitu nad ní převzala Městská část Prahy 15. Myslíte si, že je to jen další pěvecká soutěž, po které děti odejdou s diplomem a malým lízátkem jako poděkování za jejich účast? Tady je to právě naopak, tahle zkušenost může pro ně být úplným začátkem a novým startem.\nKdyž jsem před 3 roky dostala možnost moderovat a provádět tak celým programem soutěže, byla jsem nadšená, ale zároveň neskutečně nervózní. Večer před velkým dnem D jsem si vše připravila – úvodní slovo, jak vše po sobě bude navazovat a jak to bude hezky „šlapat“. Ale někdy je realita úplně jiná. Když jsem si stoupla na pódium, poprvé v mikrofonu uslyšela svůj hlas, najednou jsem měla v hlavě úplné prázdno. A tak jsem tam jen stála a tiše koukala na soutěžící, porotu, organizátory a skoro jsem nebyla schopná ani dýchat. Nakonec jsem přeci jen sebrala odvahu. Stejně jako to musí udělat všichni soutěžící, kteří stojí na prknech, co znamenají svět a ještě k tomu všemu zazpívat. Jenže zpívejte, když máte trémou roztřesené celé tělo, stažený krk a ještě vás sleduje minimálně dalších 50 lidí, kteří čekají, cože to ve vás vlastně je?\nAle tato soutěž vůbec není o mně. Já tady totiž mohu popsat pouze dojmy a pocity z mého pohledu. Přesto pro mě znamená mnoho. Je to naděje, že máme kolem sebe tolik talentovaných dětí, které mají o „něco“ zájem, a to je především hudba a zpěv. Ještě když se to spojí s tancem, přijdu si jako v sedmém nebi a šťastná. Jestli něco spojuje lidi, je to podle mě jednoznačně hudba a prožitek z ní. Mám neskutečnou radost, když vidím, jak se děti každý rok zlepšují, pracují na sobě a na koncerty některých soutěžících bych se klidně vydala hned teď. Těmto dětem totiž ke štěstí nestačí jen několikrát změnit status na facebooku, udělat co nejvíce selfíček. Oni chtějí prostě něco víc. A přesně tenhle pocit, dokázat něco víc, se jim všichni na soutěži snažíme předat a podpořit je v tom, co je baví a v čem jsou opravdu dobří.\nPorota je spravedlivá, dokáže motivovat, pochválit a pozitivně naladit soutěžící. Cítím, že v této soutěži se netolerují ani žádné hvězdné manýry soutěžících, kteří si myslí, že už jsou skuteční zpěváci. A jelikož jsou naši porotci naprostí profesionálové, dokáži bravurně vnést do hodnocení i konstruktivní „kritiku“, která rozhodně není na škodu a děti tak jasně vědí, na čem by do příštího ročníku mohly pracovat a co konkrétně pořádně vypilovat.\nZ jednotlivých kol I. a II. kategorie soutěže, které se uskutečnily 10. 5. a 11. 5. 2017, bylo vždy vybráno 5 nejlepších zpěváku. A řeknu vám, že to nebylo vůbec jednoduché. Z počtu téměř 70 dětí základních škol i gymnázií z celé Prahy, musela porota vybrat 10 zpěváků a zpěvaček, kteří budou mít možnost zazpívat si na Koncertě vítězů. Na tento koncert, který se uskuteční v neděli 21. 5. 2017 od 18h v Domě občanské vybavenosti Petrovice, vás všechny srdečně zvu.\nRozhodně si nenechte ujít tuto jedinečnou příležitost. Tady se rodí skutečné hvězdy, které na zem ale jen tak nepadají. Těší se na vás celý tým Celopražské pěvecké soutěže BubbleStar.


Malým televizím meziročně stoupají výnosy z reklamy, nejvíc Primě Cool - Lupa.cz\nLupa.cz » Malým televizím meziročně stoupají výnosy z reklamy, nejvíc Primě Cool\nO rekordních 750 procent stouply Primě Cool meziročně za leden a únor výnosy z prodeje reklamních časů. Zatímco za leden a únor 2010 inkasoval druhý program Primy podle ceníkových cen 16,7 milionu korun, letos za první dva měsíce to bylo už 142,4 milionu Kč. Vyplývá to z monitoringu reklamních výdajů od společnosti Admosphere. Stejný výzkum potvrdil, že nejvíce reklamy sice stále putuje do tří největších českých televizí – Novy, Primy a ČT 1 – ale s výjimkou Primy všem výnosy z reklamy za leden a únor klesly.\nK TÉMATU: Výnosy Novy z reklamy loni klesly oproti roku 2009 o víc než 27%\nNejvětší pokles zaznamenal program ČT 2, který za letošní leden a únor vykázal reklamní výnosy v objemu 30,2 milionu korun, zatímco loni ve stejné měsíce to bylo 105 milionů korun (jde o rekordní pokles o 71,3 procenta). O 11 procent meziročně klesly reklamní výnosy za leden a únor hlavnímu programu Novy, a to z 1,34 na 1,19 miliardy korun. ČT 1 si pohoršila o víc než devět procent, z 401 na 364 milionů korun. Hlavnímu programu Primy se podařilo reklamní výnosy za první dva měsíce roku meziročně zvýšit o čtyři procenta, z loňských 1,031 na letošních 1,193 miliardy Kč.\nMezi největšími skokany v reklamních výnosech za leden a únor jsou kromě Primy Cool také Óčko, televize Barrandov a Nova Cinema. Óčko, které loni vstoupilo do peoplemetrů a přešlo na prodej reklamy přes GRP (prostřednictvím agentury At Media), si polepšilo o 268 procent (z 27 na více než 99 milionů korun), televize Barrandov o 246 procent (z loňských 56,2 milionu na letošních 194,3 milionu korun). Nova Cinema reklamní výnosy za leden a únor meziročně téměř zdvojnásobila z 37,8 na 74,3 milionu korun.\nNAPSALI JSME: Nova nemá v březnu vyprodané reklamní časy, pobízí proto klienty\nTelevizi Barrandov se v letošním lednu a únoru meziročně zvýšily obraty. Stanice si konečně vydobyla adekvátní postavení na mediálním trhu, klienti a agentury už přijímají komunikaci v TV Barrandov jako standardní část mediamixu, řekl serveru MediaGuru.cz Ivan Hyžák, generální ředitel společnosti Media Master, která zastupuje v prodeji reklamy jak tuto televizi, tak veřejnoprávní ČT a donedávna i zpravodajský kanál Z1. Rekordní nárůst Primy Cool je částečně daný i tím, že mateřská Prima neumožňuje inzerovat pouze na svém hlavním programu, ale část objemu kampaně musí klienti umístit právě na Primu Cool.\nK VĚCI: Majitel Primy by chtěl prodávat reklamu na různé cílové skupiny diváků\nJe pravda, že do značné míry je nárůst dán prodejem balíku Primy a Primy Cool, připustil pro MediaGuru.cz obchodní ředitel Primy Martin Konrád. Na druhé straně má Prima Cool i unikátní cílovou skupinu, která se nakupuje samostatně či s větším podílem Coolu v balíku. Od úvodní nedůvěry v tento kanál sledujeme po dvou letech jeho fungování spíše opačný vývoj, tedy větší příklon k aktivnější cílové skupině Coolu, dodal.\nDÁLE: Primě se daří, dobrou sledovanost promítne do vyšších cen za reklamu\nNárůstu reklamních výnosů ze leden a únor se dočkaly i veřejnoprávní programy ČT 4 a ČT 24. Sportovní ČT 4 si v ceníkových cenách meziročně polepšila o 42,7 procenta (z loňských 36,8 na letošních 52,6 milionu korun), zpravodajská ČT 24 o 25,2 procenta (loni to bylo 7,4 milionu korun, letos 9,3 milionu Kč).\nPáteční kvalifikace na Euro 2012 Španělsko – Česko na ČT 4 v HD kvalitě\nAaa jeeeje... další kdo tady seká patky s pózama... Nachápu co vás zajímá na článku, který v nadpisu láká na info o TV, kterou neznáte, nerepsketujete, ba co víc, ani jste ji nezaregistroval. Dokonce jste i napsal příspěvek. Lžete sám sobě. Tenhle není jen HBO kde vás nebudou prudit reklamou. Proto by pro vás, co se TV týče, bylo zajímavější, koukat do tištěného TV programu a vybírat si kolikátou reprízu běheme jednoho týdne si na HBO dáte... hlavně bez reklam....


O koních | Ekologická farma a spolek Kozodoj\nkozodoj.cz » Archiv » Články » O koních »\nSeriál o Kozodojských koních – Rouzka\nSeriál o Kozodojských koních – Lunar Lady\nSeriál o Kozodojských koních – Lekašo\nSeriál o Kozodojských koních – Rigoletto\nSeriál o Kozodojských koních – Vanal\nSeriál o Kozodojských koních – Emír\nSeriál o Kozodojských koních – Baron\nKlisna vranka s bílými odznaky, hvězdičkou a šňupkou. Český teplokrevník.\nVěk – 20 let.\nJejí běžně užívané jméno je Rouzka, Rouzí.\nKoupily si jí dvě mladé sestry pro hobby ježdění a tím si splnily svůj dětský sen.\nPavlína Štyndlová 6.5.2014\nAnglický plnokrevník, klisna, ryzka s širokou lysinkou a ponožkami, matka tří hříbat. Maminka Lekaša.\nUspána ve věku 23 let.\nDovolte, abych vzpomněla na kobylku, která žel již nežije mezi námi. Avšak výrazně přispěla ke kozodojské historii a obohatila nás o nezapomenutelné prožitky.\nJejí pravé jméno zní Lunar Lady – Měsíční dáma, my jsme ji však od nepaměti říkali Kobí – Kobylí.\nProžila jsem s ní zhruba polovinu jejího života. Jsou to nezapomenutelné roky. Stala se mou učitelkou v oblasti etologie, fyziologie i psychologie. Povahově jsme se velmi doplňovaly. Mám hluboce ráda mnoho našich koní, ona však byla tím životním.\nSpolečně se svým synem nám pomohla otevřít dveře do nového prostoru komunikace, poznání. Prostoru, které žel zatím není masově jezdci podporován a přitom je základním klíčem k poslušnosti a ochotě koně.\nZačali jsme žít život s koňmi 24 hodin denně, ráno v poledne i večer, kolikrát v noci. Najednou jsme vnímali koňské životní potřeby z jiného úhlu než mohou lidé z města. Z úhlu pohledu koně, jejich „očima“, nikoli potřeb lidských, protože ty naše jsou velmi odlišné, od potřeby spánku, pohybu, přijímání potravy, nebo sociální komunikace.\nLunar Lady jako hříbě – roček, pobývala v Chuchli v přípravce. Dostihy však nikdy neběhala pro příliš citlivé nohy. Byla prodána do Podkrkonoší na turistickou jízdárnu. Tam na ni tajně vyzkoušeli plodnost mladého hřebce. Nikdo netušil, že ani ne 4letá kobylka nosí pod srdcem hříbě. Téměř do posledního dne se na ní jezdilo. Ráno se divili, kde se vzalo hříbě a komu patří. Kam bylo prodáno nevíme. Lunar Lady, již bez hříběte si koupila a převezla do Karlových Varů její nová majitelka, naše kamarádka. Čas od času jsem kobylku vídávala. Bylo to ještě v dobách, kdy jsme jako rodina žili ve městě a přání budovat farmu bylo pouze silnou touhou.\nMajitelka se rozhodla, že ji znovu připustí. Pečlivě vybírala otce, a protože měla ráda drezůru, padla volba na hanoverského ušlechtilého ryzáka Boruskina. Proběhla inseminace a po čase přišla na svět klisnička. Dostala jméno Laramí.\nLunar Lady se časem začaly stupňovat zdravotní problémy. Výrazně ji bolely nohy a často měla stavy, kdy sebou na zemi nekontrolovatelně škubala a nohama kopala kolem sebe. Byly to silné záchvaty bolesti. Veterinář nakonec usoudil, že bude lepší ukončit trápení a kobylku utratit. Jeho diagnoza nezněla vůbec dobře. Záchvaty byly téměř na denním pořádku, vypadaly jako epileptické, a docházelo u nich k četným druhotným zraněním.\nTou dobou jsme již začali budovat farmu. Majitelka nás poprosila, zda by jsme nezkusili dát kobylce ještě jednu šanci u nás na pastvině. Do té doby, byť dobře opečovávaná, neměla možnost výběhu. Stávala celé hodiny a dny ve stáji. Domluvili jsme se na zkušebním jednom měsíci. Během tohoto měsíce záchvaty byly tři. První dva hned po příchodu, druhý ne tak silný po několika týdnech. Tím, že probíhaly na louce, na trávě, odezněly bez vedlejších zranění v podobě tržných ran a odřenin. Pravidelný mírný pohyb krokem po pastvině dělal Kobí očividně velmi dobře. Náš „dvorní“ pan doktor, našel problém ultrazvukem. Diagnoza zněla trombóza. Nebyla tak děsivě beznadějná, jako ta první. Tromby byly v místech, kde se rozdvojuje aorta břišní do zadních končetin. Na ultrazvuku byly velmi znatelné. V té době nebyla známá u koní léčba trombózy konkrétní léky. Léčili jsme pobytem venku, pravidelným mírným pohybem. Kobí pastvina svědčila. Když její majitelka viděla obrat k lepšímu, darovala nám ji. A my jsme převzali plnou odpovědnost. Záchvaty se ještě několikrát opakovaly, ale bez děsivé síly. Sedávala jsem Kobí v těch chvílích u hlavy a držela ji v dlaních, čekala s ní až bolest, třes a slabost pominou. Nemohla jsem v tu danou chvíli nic víc dělat, než tiše soucítit. To však byla jedna z věcí co nás velmi sblížila. Ona to chápala, byla vděčná a cítila se u mě v bezpečí.\nBěhem roku postupně záchvaty přestaly. Najednou jsme mohli zkusit původně nemyslitelné. Sednout si do jejího hřbetu. Začaly mírné, klidné vyjížďky, kus ze země, kus ze sedla. Během měsíců i klusem a troufli jsme si postupně za nějaký čas i na cval.\nTromby se nevstřebaly, zůstaly, ale přilepily se víc na stěnu tepny a tím zprůchodnily a umožnily lepší tok krve. Veterinář mínil, že nic nebrání připuštění a porodu. A tak přišel na svět Lekašo, pravý bratr Laramí. Několik let jsme měli rodinku pohromadě, protože Laramí k nám přišla do ustájení. Byli jak klubko rezavých hlav, byli si v něčem tak podobní. S úsměvem jsme jim říkala tříhlavá saň. Vždy byli spolu a jen ty krky s hlavami měli propletené do sebe, koukali jeden přes druhého.\nVelice rychle jsme odložili udidlo. Nejprve jsme jezdili na upravené uzdečce. Postupně jsme začali vnímat výhody „obyčejné“ provazové ohlávky. Opět se otevřel nový prostor. Do udidla se kůň často opře, nebo „kousne“, či utíká „od bolesti“. Udidlo by nemělo sloužit jako ruční brzda, což se často stává, ale jako jemný zprostředkovatel přenosu signálů. Ohlávka, navzdory všem kritikám, je méně citlivá oproti různým udidlům (při hrubém zacházení se dá ublížit vším i ohlávkou). Pro neškolenou ruku jezdce je přenos šumu (nežádoucích vedlejších pohybů) mírnější, než přes čelist. Koně na ohlávce jezdí uvolněněji, tolerují ochotněji neukázněnou a méně proškolenou ruku jezdce. Paradoxně nabídnou uvolnění v týlu často ochotněji jak na uzdečce.\nPokud bych měla charakterizovat Kobylí povahu, byla typický produkt dostihového světa. Byla snadno vzrušivá, v kombinaci s nervozními povahami rychle vylétl adrenalin do závratných výšek. Ráda se pohybovala, byla spíše atlet, než gymnasta. Netrpělivá, často se sklonem k nutkavému chování. Pokud byla dlouho ve stáji tkalcovala (hodinařila). Kdyby s ní od stáda odešel člověk, který měl její respekt i důvěru, mohla s ním pobývat daleko mimo koně celé hodiny. Jakmile neprokázal v jejích očích dostatečné kvality, neodešel na 50 metrů. Byla náladová, tak jak to kobyly umí, ovlivňována reprodukčním cyklem.\nMilovala obzory a dlouhé louky. S nezkušenými jezdci nejednou v tempu procválala\notevřené prostory. Přesto, že nikdy neběhala dostihy, byla velmi soutěživá. Kdybych ji měla charakterizovat jedním slovem, použila bych slovo vítěz. Ne pro to že by vyhrávala, ale pro jejího soutěživého ducha.\nNezbylo mi než konfrontovat svou povahu s její. Nejsem soutěživý typ, a nedělá mi dobře příliš mnoho adrenalinu v krvi. Přesto jsem jako mladší bývala prchlivější a netrpělivá. Dva průvodci životem, mě tvarovali a učili trpělivosti poddajnosti a schopnosti naslouchat, vcítit se. Kobylí byla jedním z nich. Jsem ji za mnohé velmi vděčná.\nPokud bych přišla do pastviny ve spěchu a netrpělivě ji chtěla odvést na farmu k úvazišti, neuspěla bych. Nenechala by se chytit. Přesvědčovala bych ji tak dlouho, dokud by spěch a netrpělivost nezůstaly odložené stranou. Byla jako barometr na tlak a náladu. Platilo na ní víc než na kohokoli jiného rčení: „Chovej se, jako když máš celý den na tento jednoduchý úkol a splníš jej ve chvíli. Pokud budeš spěchat, bude ti trvat celý den než se ti podaří“. Opakovaně mě donutila přehodnotit naučené metody a uvažovat spíše v principech a zásadách. Naše vzájemná vazba tím jenom sílila.\nKobí byla výborný učitel. Měla ráda děti, postupně jak zrála, byla na ně čím dál tím trpělivější. Na jízdárně ochotná, chodivá a poslušná. Mnoho z kozodojských dětí učila. Dnes jsou z nich šikovní studenti, či dospělí mladí lidé.\nPodílem se s Vámi o několik příhod, které mám vryté do paměti. Ještě před narozením Lekaša jsme pečovali o zraněného dospělého srnce. Měl poškozenou plotýnku po nárazu do oplocení. Trvalo mu několik měsíců než dokázal opět chodit. Do té doby spal a žil s námi v kuchyni. Jak se zotavoval, začali jsme srnce Adama pouštět na zahradu. I přes dospělost si přivykl na lidskou společnost a dokonce i na psy, německé ovčáky. Kobí též pobývala v zahradě, která spíš připomínala menší pastvinu. Měla velmi silné mateřské touhy a tak v Adamovi viděla hříbě. Plná něhy se ho snažila opečovávat. Adam samozřejmě byl konsternován přízní tak velikého zvířete a protože nemohl hbitě skákat, trpně snášel kobylí péči. Býval to komický pohled kůň, pes a srnec, zima a sníh.\nVchod do domu byl ze zahrady. Kobí často stávala před třemi schody vedoucími do předsíně a otevřenými dveřmi nahlížela co právě chystám v kuchyni. Chůze po schodech pro ní nebyl žádný problém. Kamarádi se nám smáli a říkali, že to je nejvyšší stupeň domestikace koně. Nebyl. Pouze jen úsměvné drobné a čisté radosti soužití.\nNikdy jsme ji na dlouho neoddělili od Lekaša, pouze krátkodobě na odstav. Celý jejich život věděli, že jsou rodina. Nejprve matka láskyplně usměrňovala syna a když zestárla, syn o ní zvláštním jemným způsobem pečoval a protěžoval ji ve stádové hierarchii.\nKe konci jejího života trpěla ne na trombózu, ale v důsledku klesání pánevního dna na opakované záněty dělohy. I přes několik chirurgických zákroků a pravidelnou léčbu, se problém pomalu prohluboval. Postupně ztrácela koordinaci předních končetin.\nS Kobí jsem pochopila, že si kůň „umí říct“ kdy jej již život netěší. Kdy Vás prosí o pomoc. Pamatuji se, že již jako malá jsem četla v modlitbě koně, v tom všem koňomilům chronicky známém textu, že je povinností dobrého majitele tuto chvíli rozpoznat. Mockrát jsem se sama sebe ptala, jestli to opravdu dokážu. Empatie a dobrý vztah s koněm Vám neomylně povedou. Najednou ta obávaná chvíle přišla. Cítila jsem, že je čas, prosila očima, žádala. Bylo mi nesmírně smutno. Musela jsem přijmout odpovědnost a rozhodnout. Věděla jsem, že bude ode mě pouze zbabělost oddalovat její přání. Kobí to tělem, postojem vyjadřovala jasně, neomylně. Domluvila jsem se s paní doktorkou veterinářkou. Klidná a vyrovnaná mi naposledy dala hlavu do dlaní opřela své čelo o mě a rozloučila se…\nVe vzpomínkách žije dál. Rezavá, pro nás krásná, nespoutaná, kobylka s velkým K.\nPavlína Štyndlová 17.2.2014\nČeský teplokrevník, ryzák s lysinkou, ponožkami, valach, matka A1/1, otec Hannoverský kůň. Kdyby se narodil o 30 km západněji za hranicemi ČR nebyl by plemennou příslušností ČT ale „Hannoverák“.\nVěk 11 let.\nTeplokrevník, valach, bělouš, plemennou příslušností klusák.\nVěk 22 let.\nNarodil se v Kyjově. Zda byl v tréninku klusáckých koní nevíme, ani jakým způsobem se dostal z Moravy do Karlovarského kraje. Mladá dívka jej měla ustájeného nějakou chvíli v Děpoltovicích jako rekreačního koně. Po tom byl prodán do Františkových Lázní, kde tahal v páru kočáry. Zde, co jsme se dozvěděli, spadl do odkrytého septiku.\nJako zhruba sedmiletého si jej z Františkových Lázní koupil do kočáru kočí, náš kamarád. Rigoletto tahal ochotně a spolehlivě mnoho let v lázeňské části Karlových Varů. Jezdil v páru s bělkou, sympatickou kobylkou Vandou. Z pohledu kočárového koně je tato činnost velice namáhavá. Je velmi silně zatěžována koňská psychika. Koně jsou opakovaně vystavování extrémním situacím. Netrpěliví, chování zvířat neznalí řidiči, nervozně čekají na sebemenší okamžik, kdy mohou předjet pomaleji jedoucí kočár. Často předjíždí v těsné blízkosti koně a hned se zařazují do jízdního pruhu před koňmi takzvanou „myškou“. Neřeší, pravděpodobně je to ani nenapadne, že by se koně mohli vylekat, natož splašit. Tím pak způsobit kolizi a ohrozit i je samotné. Osobní auta ještě nejsou tak velké zlo, jako nákladní vozy. Nejednou se stalo, že bezohledný řidič vytlačil koně s kočárem do krajnice, nebo přímo škarpy vozovky. Řidiči možná byli hrdiny okamžiku, koňská duše však dostala příliš silnou zátěž. Znám koně, kteří, když se podobná situace stala opakovaně, si vypěstovali strach z velkých, hlučných vozů. Protipól těchto stresových situací je dlouhé stání na stanovištích, kde koně s kočími čekají na své zákazníky. Po koních je vyžadována trpělivost a klid. Často i velmi dlouhou dobu. Mnoho lidí je má ve městě jako atrakci a myslí si, že si je mohou chodit jen tak, kdykoli budou chtít, pohladit. Koně to cítí jinak. Představte si hypoteticky, co by se dělo, kdyby si nějaký cizí, neznámý člověk, ke všemu na veřejném místě, přišel na Vás suverénně sáhnout. Jenom by Vás pohladil, třeba po hlavě. Jenže by Vás slovem, ani gestem nepožádal o souhlas. Pravděpodobně i kdyby požádal, odmítli by jste. Bylo by to narušení Vašeho soukromého osobního prostoru. Takzvané bezpečné zóny. Kdyby se taková situace opakovala, s největší pravděpodobností by Vás to velmi vyvedlo z rovnováhy. Koní, ani kočích se městský člověk neptá. V jejich očích je to naprostá samozřejmost. Pak se čas od času stane příhoda, kdy kůň psychicky neustojí tento tlak a buď chňapne, nebo kousne. V té chvíli se stane v očích nezvaných lidí zlým a nevychovaným koněm. On však jím není! Pouze byl koněm na kterého lidé vyvinuli příliš mnoho nepříjemného tlaku a tak se ohradil, bránil. Hlídal svůj osobní prostor. Každá bytost má osobní prostor, nejenom člověk.\nKoně, kteří tahají dlouhé roky ve městě po silnicích, mají, jak přibývají jejich roky, často problémy s klouby, či šlachami. Rigoletto, zvaný Rikki, pracoval poctivě, často a mnoho let. Jeho nohy v důsledku této jednostranné námahy začaly být unavené. Prohlubovala se strmost spěnek a objevil se takzvaný lehký „příklek“ na předních nohách. A tak se jeho majitelé rozhodli, že oběma poctivým pracantům dopřejí na stáří zasloužený důchod. Vandě našli domov na Moravě a Rikkiho darovali k nám na Kozodoj. Rikky byl zařazen do stáda podobně starých koní. Nějaký měsíc měl úplný odpočinek od ježdění. Podotýkám rekreačního ježdění. Můj muž s ním začal chodit ze země na procházky. Z počátku Rikky zakopával o každou terénní nerovnost. Nohy uzpůsobené tvrdému povrchu asfaltové silnice, si najednou musely zvykat na krtince, drny, měkké bláto, či kopcovitý terén. Chodili spolu na houby, nebo si jen tak vyprat hlavu do lesa. V lese mezi stromy se Rikky začal nenásilně ohýbat, při překračování větví či kmenů vnímat kam došlapují jeho nohy. V podstatě pro koně zábavně přijatelnou formou postupně regenerovaly šlachy i klouby do té míry, že během jednoho roku „příklek“ lehce zmírnil a spěnky pozbyly přílišné strmosti. Mezi tím Rikki začal vozit na svém hřbetě děti.\nRikki má velmi oduševnělý výraz v obličeji. Dívá se na celý svět, s jemně natočenou hlavou do strany, bystrýma, velmi hlubokýma, černýma očima. Jeho uši jsou pozorné. Jedno je vždy lehce natočené bokem, jako by chtěl porozumět všemu co se kolem něj děje. Září z něj optimizmus. Zdá se, že se neustále usmívá. Máme nespočet fotografií s tímto pro něj typickým výrazem. Vypadá jako kouzelný kůň z pohádek. Ba co víc. On se jím cítí být. Pomyslně mám chuť mu připevnit na čelo jeden bílý přímý roh. Prostě je jedním slovem „Jednorožec“.\nRikkiho vynalézavost je nesmírná. Mnohokrát nás přivedl v úžas. Když sledujeme jeho projevy a jakým způsobem řeší vzniklé situace, s hlubokou pokorou si uvědomujeme moudrost jeho bytosti i neutuchající energii, která z ní tryská. Je jako zřídlo. Ve svých dvaadvaceti letech má touhy mladých pětiletých Jurů a přitom moudrost odžitých let. On navíc své touhy velmi rád realizuje. I ve svém věku si rád hraje. Naše pastviny jsou převážně v meandrech řeky. Mezi stromy jsou zde hojně zastoupeny olše, břízy a duby. Rikki s námi „svými“ lidmi, rád hraje hru. Vědomě si vybere pouze bílý kmen břízy, dostatečně široký na to, aby si mohl stoupnout s hlavou tak, že nás svýma očima nevidí. Tělo mu celé kouká ven mino strom, to však nevadí. Svým typickým pohledem po chvilkách vykukuje a opět se nám schovává ze zorného pole a vyčkává. Stylem „já tě nevidím, ty mě nevidíš“. Když jsme hravě naladění a trpěliví zároveň a „děláme“, že jej taky jako nevidíme, po chvíli se vynoří z poza břízy a s povznesenou náladou se k nám přidá. Spokojený, že jsem nezkazili jeho hru na schovávanou. Nikdy jsem Rikkiho neviděla stoupnout si za olši či dub, přesto, že mají podstatně širší kmen. On je bílý, bříza je bílá. Bílý kůň patří za bílou břízu.\nJedno období jsme měli pastviny propojené tak, že mohl přeběhnout řeku na druhou stranu do jiné části. Pamatuji, že nám opakovaně několikrát provedl rošťárnu. Cesta vedoucí do pastviny vede v její blízkosti a obloukem se stáčí přes most. Často na koně dopředu zavoláme, aby o nás věděli. Rikki pozorně sledoval náš příchod, a když jsme obloukem po cestě stanuli v „jeho“ pastvině, rozcválal se, zakroužil radostně kolem, zakozelcoval a přes řeku přebrodil na druhou stranu. Na vedlejší pastvině počkal až opět obloukem po cestě přejdeme zpět, pak si našel místečko, někde u vody, kde je kvalitní tmavá, vlhká půda. Sám po přechodu řekou byl mokrý. Důkladně a oboustranně se vyválel. Teprve poté, spokojený, nikoli již bílý, nýbrž černohnědý strakáč, nám vyšel ochotně krokem vstříc. Sám nabídl svou hlavu do ohlávky. Kdyby před námi utíkal, nechtěl se nechat chytit, řekli by jste: „ Běžný výjev“. Takových koní je, co se neradi chytají. On si však rád hrál. S chycením ve volnosti problémy neměl.\nPřitahují ho malí černí koně. V době své kočárové slávy, měl ve stáji černého poníka Artura. U nás žije letitá vranka, shetlandský pony, jménem Matylda. Rikki si oblíbil právě ji. Chodila s ním, spala v jeho blízkosti, schovávala se mu pod ocas před dotěrným hmyzem. Někdy to s nadsázkou řečeno vypadalo legračně. Říkali jsme jim špion a jeho sekretářka. Rikki vykukující za břízou, malá Matylda kráčející vstříc nově příchozím a pak drobnými krůčky cupitající zpět ke svému bílému ochránci.\nJednou jsme na několik měsíců dostali do péče na odstav šestiměsíční hříbě. Rovněž černé. Klisničku Zafiru. Rikki byl první kdo se ji z koní ujal a pečoval o ní, jako tátomáma po celou dobu jejího pobytu.\nNaši kozodojští si s Rikouškem prožívají nespočet radostí i adrenalínových chvil. Tak jak to téměř všude bývá, každý z koní má své pečovatelky a ctitelky. Většina z dívek sní svůj sen o koni příteli. Rikki je osobnost, která, těm, co neodradí jeho veliká fantazie a euforie, předává do života moudrou výuku, náklonnost a ochotu k práci. Velkou dávku neutuchající energie a legrace.\nVe svém věku, se na svět dívá očima odvážného neohroženého hrdiny, který nepočítá přibývající roky a vznáší plný elánu mezi nebem a zemí. Je to náš přízračný kůň z pohádek. Jednorožec.\nPavlína Štyndlová 23.1.2014\nValach, ryzák, s prokvetlým náznakem úzké lysinky, bílá ponožka. Plemenná příslušnost Český teplokrevník s vysokým podílem (přes 80%) Anglického plnokrevníka.\nVěk 19 let.\nNarodil se v obci Hluboká/ Borovany. Pravděpodobně měl být zařazen do přípravy pro překážkové dostihy. Z vyprávění máme nepodložené zprávy, že jej možná chvíli trénoval pan Josef Váňa. Ve věku necelých čtyř let se však dostal do jezdeckého oddílu Karlovy Vary – Dvory. Zde jej poznala a dostala na starost jeho budoucí majitelka. Jezdili spolu regionální závody, jak parkur, tak nižší úlohy drezury. Zároveň začali Vanala využívat i jako hiporehabilitačního koně. Nejprve byl Vanal vlastněn třemi majitelkami. Nyní přes šest let jej vlastní majitelka jedna. Ta, která se o něj s láskou starala od příchodu do JK. S úsměvem na život s Vanalem ráda vzpomíná. Jsou spolu přes patnáct let. Když vypráví, vnímám, jak se jí společně prožitá léta odvíjí v mysli, jako dlouhý pestrý film. Vzpomíná na chvíle plné euforie a radosti, šťastných prožitků, ale též chvíle strachu a obav. Vanal, s něhou zvaný Vanálek, Vendelín, měl poměrně bouřlivé rané období života. Často narazil u lidí na nepochopení. Ti potřebovali vykonávat činnosti okamžitě bez ohledu na psychiku koně. Vanal na příliš rychlý tlak reagoval po svém. Projevoval se neochotou, lekáním, bázlivostí, kopáním, kousáním, šklebením. Neměl rád kováře a kováři neměli rádi Vanala. Byl co chvíli nemocný. Nejčastěji ho trápily koliky, kašel, kulhání, flegmóny. Trpěl na plísně. Bál se veterinářů. Prošel několika stájemi v okolí Karlových Varů, nějakou dobu pobýval na Velkým rybníku v malé dřevěné stáji s výběhem, hned vedle chaty majitelky. V době kdy čekala miminko a nemohla se o něj denně starat se rozhodla přemístit Vanala na Kozodoj.\nVanal nebyl a není soutěživý typ koně. Ne že by neuměl běhat a skákat. Nemá rád tlak, příliš silnou psychickou zátěž. Nerad se podvoluje systematickému výcviku. Soutěživý duch jezdců jej zneklidňuje a rozlaďuje. Jeho mysl není schopna se dlouho soustředit. Lekce a práci na jízdárně ze srdce nesnášel a pořád nemá rád. Když jej vnímám pod jezdcem, uvědomuji si, jak je Vanal myslí co chvíli mimo realitu. Jako kdyby mu nešlo udržet svobodomyslného ducha v malém uzavřeném prostoru jízdárny. Svazuje ho to a poutá k zemi. On se přitom velmi rád toulá v oblacích, v jiných sférách bytí. A tak se nezřídka stane, že zapomene kde je a narazí ramenem do stěny jízdárny. Jeho široce otevřená mysl se nedokáže do ohraničeného prostoru vejít. Naproti tomu zajímavá vyjížďka, ať ve skupině koní či o samotě, jej naplňuje pocitem spokojenosti a štěstí. Rád si zaskáče i zacválá. Jeho současné dobré zdraví mu umožňuje se pohybovat bez omezení. Co je na Kozodoji neonemocněl. Ochotně přijímá pokyny svého jezdce. Někdy, zvláště když visí ve vzduchu příslib jara, má jezdec pocit, že se zastavil čas a pod nim je hřbet mladého skotačivého koně. Pokud mám charakterizovat krátkým výrokem Vanala, pokaždé se mi vybaví slovní spojení „severní vítr“. Rychlý, průzračný, silný, co umí být ledově ostrý. Tělesné proporce jsou jemné v rysech a tvarech. Navenek má tělo spíše atleta, běžce, než gymnasty. Uvnitř bývá tvrdý a pokud je to nutné výrazný. Nespokojenost a nesouhlas, dává najevo s takovou rozhodností, jako když vás zasáhne poryv studeného větru. Vanal se často pohybuje v oblacích, tak jako vítr, co fouká sem i tam. Jeho typický oduševnělý výraz ve tváři připomíná zasněného člověka, který se toulá svou myslí vysoko. Pokud je Vanalovi dobře, září mu v obličeji blažený „úsměv“. V tomto rozpoložení ho často nacházím. Stojí, sytý, stranou skupinky koní, většinou na vyvýšeném místě hráze, hlavu lehce zdviženou k nebi. Svůj obvyklý oduševnělý výraz má vepsaný na tváři. Máte pocit, že vás nevnímá. Je ve svém světě. Nedávno jsme na nedaleké jízdárně trénovali ze země postupně tři mladé koně. Po dobu tréninku jsem měla pocit, že se Vanal nejenom nepohnul z místa, ale ani svůj postoj nezměnil. Usmíval se v tom svém nevyzpytatelném pohledu jako rezavá, živoucí socha, z které vyzařuje jemně všemi směry klid a pozitivní energie. Teprve až když jsme po hodině a půl končili, odcházel v klidu ke koním u sena. Přitom vím, že tam nestál kvůli nám. Snil si svůj svět.\nVanal je galantní nápadník. Každou novou kobylku zařazenou do stáda nejprve musí vyzkoušet. Dvoří se jí, namlouvá si ji, dočasně i vodí pastvinou, či s dalším valachem svádí o ni souboje. Po čase však zájem o ní postupně odezní a on se opakovaně vrací ke svému trvalému parťákovi ve stádě, běloušovi Rigolettovi. Kdyby jste tušili, jak ti dva si umí hrát. Jak jsou i na svá léta vynalézaví. Stavění na zadní, vzpínání proti sobě a krátkodobé úprky jednoho před druhým jsou běžné. Čas od času se jeden druhého snaží chytnout za ocas, držet a nepustit. Pohybují se v prapodivném dvojbarevném kruhu, kdy polovinu tvoří bílé a polovinu rezavé tělo. Kruh se pomalu otáčí jedním směrem, ne a ne se rozpojit. Minule se zas chytli zuby za krk, oba dva současně. Jeden držel druhého a jemně se přetahovali a zároveň nepustili. Nikdy, nikdy si nechtějí ublížit. Ani to nejsou hry o pozici, jenom se navzájem pošťuchují, hrají, vymýšlí klukoviny. Nemívají za svých her šrámy. Ráda se na ně dívám a vím, že jim je dobře. Jsou to zkušená koňská těla, kterým koluje v žilách mladistvá krev.\nJednu kobylku Vanal měl rád však dlouho a silným způsobem. Byla úplně z jiného těsta, jiných proporcí, schopností. Byla plemene Norik, hnědka s hvězdičkou na čele jménem Dáša. Chodili spolu pastvinou, jako zvláštní nesourodá dvojice. On vysokonohý šlachovitý atlet, ona proti němu krátkonohá boubelka s širokým hrudníkem, velikým bříškem a mohutnou zádí. Slušelo jim to spolu. Nevím proč, snad proporcemi, připadali nám jak Křemílek s Vochomůrkou. Se stářím však přicházejí i zdravotní problémy a tak již nejsou spolu. V současné době pobývá kobyla Dáša v jiné skupině koní. Sama v rekonvalescenci dělá radost a partnerku vysloužilému valachovi, co tahal v lese dřevo, chladnokrevníku Baronovi.\nVanálka využíváme rovněž pro Kozodojské kroužkové děti i dospívající. Nejmenší vozí s madly po okolí, starší s ním prožívají spokojené chvíle ve výuce i na vyjížďkách v terénu. Jezdí na ohlávce. Udidlo, tak jako u dalších našich koní, jsme před lety dočista odložili. S vědomím Vanalova nevstahu k jízdárenské práci, ji zařazujeme jemně a ne příliš často. Snažíme se koni poskytnout dostatek prostoru, abychom jeho nezávislého ducha příliš nepřetížili a přitom naplnili jeho potřeby a touhy po pohybu. Uvědomujeme si, jak moc je citlivý na emocionální tlak. Například na soutěživost, takovou tu vnitřní touhu člověka něco si dokazovat, předvádět se. Neprohrávat.\nJednou mi kamarádka vyprávěla krátký příběh o kobylce, která měla jezdkyni, slepou dívku. Kobylka byla zodpovědná, vyzrálá a spolehlivá. Nevidomá dívka na ní jezdila ráda, bez obav. Plně kobylce důvěřovala. Kobylka jakoby chápala zodpovědnost za nevidomou jezdkyni a myslela za ni. Když podcházeli stromy, dbala aby větve nebránily průjezdu a dívka do nich nenarazila. Do kopce a z kopce upozorňovala dívku na změny terénu zpomalením, krátkým zaváháním. Říkali, že je pro zrakově postižené ideální jezdecký kůň. Jenže zapomněli, že i kůň může pocítit psychické přetížení. Kobylka nedostávala do sedla pro svou relaxaci vidoucí jezdce. Pouze tu svoji nevidomou mladou ženu. Posupně přestala vnímat společné projížďky jako uvolnění a radost z pohybu. Netrvalo dlouho a kobylka se nervově zhroutila. Rázem všem došlo co se stalo. S velkým smutkem, avšak vědomím, že nelze dál pokračovat, přestalo zrakově postižené děvče na kobylce jezdit. Kobylka dostala nové jezdecké partnery a postupně se zotavila.\nKaždý kůň,, zrovna tak jako člověk, nesnese stejné zatížení. Známe koně co se rádi předvádějí, nebo takové, které si raději dobrý výkon nechávají jen pro sebe a svého jezdce. Koně co rádi soutěží a vyhrávají, nebo takové, kterým působí pocit časté soutěžní atmosféry stres. Vanal má rovněž svá omezení. Touží po klidně plynoucím životě bez ambiciozního tlaku. Životě pestrém a pokud je při chuti tak i svižně procválaném. Má před sebou ještě další dlouhé roky života v dobrým zdraví. Rozhodně se jako kůň, který by měl jít na odpočinek do důchodu, nechová.\nPavlína Štyndlová 21.1.2014\nPlemeno Shagya arab, bělouš, do 14 let hřebec, nyní valach, 24 let.\nNarodil se někde v Olomouci. Jeho oba prarodiče jsou z Egypta, rodiče pravděpodobně importováni. Žil u pána, který s ním vystupoval ve westernových show na východě republiky. Ten se nakonec odstěhoval do Prahy a Emíra nechal ustájeného u Ostravy. Platil ustájení, ale dlouho ho neviděl, nejezdil za ním. Pak se rozhodl Emíra prodat. Z původní ceny sešlo vzhledem k jeho dost špatnému zdravotnímu stavu. Nová majitelka se rozhodla zariskovat dlouhý převoz přes republiku do Horního Slavkova na Sokolovsku. Emír měl silnou vitalitu, zvládl převoz i léčbu a brzy se uzdravil. Začal však na něm jezdil western jeden mladý kluk ze Sokolova stylem ještě ani nesedím na koni a už tryskám. Na štěstí pro Emíra to bylo jen chvíli. Majitelka mladého muže vyhodila, když zjistila, že se Emír nemohl 3 dny zvednout na nohy…\nO Emíra začala pečovat mladá dívka, žákyně ZŠ ze Slavkova, jeho současná mnoholetá majitelka. Emír se postupně uklidňoval, důvěřoval jí. Skoro rok trvalo než se na něm dalo bezpečně jezdit, kdy netryskal hned po zasunutí nohou do třmenů. Ve Slavkově byl celkově asi 4 roky. Žil se dvěma shagya arabskými klisnami a stal se postupně otcem šesti hříbat. Možná jsou jeho potomci i na Ostravsku, ale to nevíme. Mladá dívka (budoucí majitelka) začala studovat Střední zemědělskou školu, odkoupila Emíra a přestěhovala ho k nám na Kozodoj. Zde jsme jej v jeho 14 letech nechali vykastrovat. Emír se tak mohl zařadit do stáda.\nNa první kontakt bývá Emír těžko přístupný kůň. Rád mimikou vyjadřuje výhrůžky se sklopenými uši, ale uvnitř je čistý, se srdcem na dlani, ochotný spolupracovat. Čistá duše schovávající se za masku šklebivce. Díky minulosti neměl a nemá rád cizí chlapy. Pouští na ně hrůzostrašné obličeje. Přesto pod slupkou zastrašování je veliký dobrák a poctivec. Je výrazná osobnost. Svou majitelku má velmi rád, je to takový její velký bílý stín, ve volnosti jí následující a šťastný za každou společnou chvíli. Z energického vznešeného araba se během let stal postupně kůň důchodce. Více rozvážnější, často náladový a částečně nahluchlý, řekla bych, že i stařecky zapomnětlivý. Přesto hodně jeho arabské vznešenosti si nese sebou dál. Je to pan kůň. Ani se nám nechce věřit, jak rychle čas utekl a kolik dětí s ním vyrostlo z dětství do dospělosti. Kolik dobrého je naučil.\nJako každý starý kůň má svá zdravotní omezení. Mnoho let artrózu v zadních nohách, převážně jedné. Je však stabilizovaná a nedělá mu velké obtíže. Hůře je na tom chrup. Zadní stoličky se mu viklají, některé již vypadly. Špatně se mu rozmělňuje seno a tak dostává několikrát denně namočenou vlákninu se směsí pro staré koně, dostatkem minerálů, vitamínů a olejů. Díky tomu je Emír v rozumné kondici a spokojeně si ještě užívá svých dnů.\nPřejeme si, aby to tak bylo ještě dlouho.\nPavlína Štyndlová 11.1.2014\nChladnokrevník, valach,ryzák s lysinkou, plemeno kříženec Českomoravského belgika a Norika. Věk – 22 let. Přišel k nám na Kozodoj od majitele, který mu chtěl dopřát odpočinek a zasloužený důchod. Stahovali spolu přes dvanáct let dřevo nad Jáchymovem v těžkém nepřístupném terénu. Byli sehranými pracovními partnery den co den. Roky míjeli a Baron již postupně na tvrdou práci nestačil. Těžká dřina v lese se Baronovi podepsala na zdraví. Jeho nohy v extrémním terénu a zatížení trpěly, bolely a rozvíjela se artróza. Byl čas poslat poctivého pracanta na odpočinek. První rok po jeho příchodu jsme Baronka čas od času zapřáhali do lehké práce, jemu pro radost. Občas přivezl v zimě koním balík sena na saních. Když dřevorubci v nedalekém lese dělali probírku, stával v pastvině co nejblíž k nim a hodiny dokázal poslouchat zvuk motorových pil a padání stromů. Vzpomínal. Jednou, u nedalekých rybníků, sjelo podélně koly z hráze dolů rybářské auto. Takový malý nákladní vůz. Řidič přišel na farmu požádat o pomoc. Představoval si, že s pomocí traktoru hravě auto vytáhneme ven. Jenomže traktor byl v tyto dny pro údržbu nepojízdný. „Nebojte se“ řekli jsme.S koněm vás hravě vytáhneme. „Chvilku strpení než nacajkujeme a jedeme na to.“ Baron v postroji důstojně dokráčel k autu a za doprovodu nevěřecných pohledů řiděče se ochotně nechal připřáhnout k autu. Řidič nastoupil do vozu a Baronek na povel zabral. S radostí a zdánlivou lehkostí vytáhl vůz na cestu hráze.Řidič vystoupil z vyproštěného vozu a šel koni poděkovat. Poplácal ho po krku se slovy: „Nevěřil jsem brachu, že to dokážeš.“ Netušil jak těžká břemena tahával v náročných a nepřístupných krpálech Krušných hor. S přibývajícími roky postupně vitalita klesala. Spěnkové klouby vápenatěly a ztrácely pohyblivost. Na začátku letošního léta jsme se obávali, že postupující bolestivost a neschopnost zatížit zadní nohy Baronovi výrazně ztrpčí žití. Měli jsme strach, že nás to se zimou a nastupujícími nízkými teplotami přiměje přemýšlet o ukončení jeho trápení uspáním. Každý kůň, který k nám přijde, mladý nebo starý, se na Kozodoji stává součástí týmu, přilneme k nim všichni, od malých dětí, po nás dospělé. Proto s obavami sledujeme jejich stárnutí a rostoucí zdravotní starosti. Baron měl štěstí. Vápenatění se buď pozastavilo nebo zpomalilo a souběžně s artrózou probíhající zánětlivé procesy se výrazně snížily. Jestli k tomu napomohlo teplé léto, nebo opakovaně injekčně podávaná kyselina hyaluronová, doplňky stravy v podobě msm či různých bylinných přípravků, přesně nevíme. Jisté je, že má Baronek opět výraznou chuť k životu bez viditelného bolestivého kulhání a je v dobré výživné kondici. Ochotně a rád dvakrát v týdnu sveze procházkou po loukách na hřbetě malé děti. Tato nepatrná práce jej udržuje v kondici a rozumné psychické pohodě. Nejhorší pro staré koně je, když mají pocit, že po letech spolupráce s člověkem již nejsou potřeba. Absence lehké činnosti a zaměstnávání mozku, vede k daleko rychlejšímu psychickému i fyzickému stárnutí. V podstatě je to velmi podobné jako u nás lidí. A tak doufáme, že Baron, téměř pořád pozitivně naladěný kůň s námi prožije ještě dostatek spokojených dnů.\nŽiji se zvířaty a hlavně s koňmi řadu desetiletí. Den za dnem se učím novému poznání. Krůček za krůčkem pronikám do hloubky jejich života. Dlouhou praxí, pozorováním i řešením různých situací se mi propojují souvislosti. Poznání je často získané na základě zkušeností typu POKUS – OMYL. Poznané se oprošťuje od naivních, mylných a falešných představ. Stává se přímé, věcné a praktické. pokračování


Wulfovo doupě - Taurcon 2003\nreportáž matrix hlavní program doprovodný program lidé 1 lidé 2\nNa Taurcon jsem jel společně s Ellanor přímo z beltinu, a naštěstí nás svezl Gwyn, jinak bychom se z Telče kodrcali několik hodin s četnými přestupy.\nPo rychlé registraci jsme se vydali do tělocvičny. Byl docela problém ji najít, protože šipky byly od sebe 500 i více metrů (nojo, za celou dobu jsem viděl jen 3!) ale po chvíli tápání jsme se přifařili k někomu, kdo už její polohu znal. Na beltinu jsem spal celých sedm minut, tak jsem toho využil a konečně se dvě hodiny prospal, protože po téměř čtyřicetihodinovém tahu by má přednáška asi dopadla více než katastrofálně.\nPak jsme se vydali na přednášku o knihovně neviditelné univerzity. Byla velmi zajímavá, rozebíraly se další prostory knihovny i knihovník samotný. Oook.\nPak jsem se vypravil na přednášku svou. Ooops. A world without rules and controls, o prvním dílu Matrixu. Počáteční problémy s rozchozením DVD mi poněkud narušily koncepci a začal jsem úplně jinak, než jak jsem chtěl, ale jinak to šlo. Ale mám pro příště ponaučení, že vykládat z patra, nečíst vše z papíru, jak je u mnohých přednášejících v oblibě, je sice nápad dobrý, ale bez základů rétoriky je to celkem nanic. Poučení propříště. Mimochodem, víceméně stručně podaný obsah přednášky můžete najít tady. Časem z toho možná udělám takový menší web, ale asi až podle toho, jak velký bude poměr filosofické hloubky a akčnosti u dalšího dílu.\nNa Wellovu Satanovu hudbu ve středozemi jsem už nešel a namířil jsem si to do tělocvičny, protože jsem se potřeboval vyspat. Ještě jsem pokecal s Arevin a hurá do říše řeckého boha Morphea.\nRáno jsem se pořádně vyspal, vybral si v centru nějaké peníze a nakoupil jídlo. A na dvanáctou jsem šel na Pagiho přednášku o mírách ve scifi a fantasy.\nŽe je to situace složitá, hlavně díky anglickým jednotkám jako je míle, sáh, stopa a podobně, a že ve středověku byly různé nestejně dlouhé lokte, žejdlíky apod. jsem věděl, ale na ještě úplně jiné námořní rozměry apod. jsem zapomněl. A pokud v tom navíc má chaos jak překladatel, tak autor, mohou nastat velmi zajímavé situace… Na přednášce jsem si uvědomil několik věcí, které mi určitě pomohou jak v povídkách, tak v RPG.\nPak jsem šel na Aquilinu panelovou diskuzi o tom, jak hraní RPG ovlivňuje náš reálný život a naopak. Byla docela zajímavé, různí lidé se svěřovali se svými názory a některé věci to vrhlo zajímavé světlo. Škoda jen, že tam byli převážně začínající hráči, příp. hráči hrající jen jednu hru.\nVyužil jsem pauzy a navštívil bufet i Melkorovic čajovnu, a pak i šermířské klání a CTF a udělal několik fotek. Také mne zaujala lukostřelba, i když blíž jsem raději nechodil ;-)\nPak jsem šel na velmi poučnou přednášku Ivany Kuglerové o koních. Dozvěděl jsem se spoustu pozoruhodných informací, např. že koně nejde uštvat, ale namísto toho je možné je vyhladovět; kdy byly oblíbeny jaké typy a barvy koní; jak byl cvičen válečný kůň, na kterém jezdili rytíři do boje; když se kůň při cestě nemůže napást a jí jen oves, musí vypít i 14 litrů vody; a podobné zajímavosti.\nPak jsem si opět dal pauzu a nechal se Jezevcem přemluvit k jedné hezké deskové hře na pejsky. Pravda, ani se nemusel moc snažit :-) Kromě toho, že jsme občurávali každou lampu, jsme především hromadili kosti. Bylo to perfektní, ale náhody si s námi zahrály pěkně a hra byla po dlouhém rozjezdu překvapivě rychle ukončena. A to jsme si mezitím ještě stačili odskočit na koncert Vibry Etherny. Tam jsem se také poprvé setkal s pražáky z JCsoftu, kteří pár hodin předtím dorazili.\nS velkou lítostí jsem musel oželet Wellovu přednášku o filmovém pánu prstenů a šel na Tai-či. Škoda, že přednáška netrvala dvě hodiny, takhle se probraly jen naprosté základy jak od čínské filosofie, tak bojových umění a práce s energi, z čehož jsem většinu pod jinými úhly pohledu už znal. Další den Tai-či pokračovalo praktickými ukázkami. A nakonec se ještě o dost přetáhlo.\nPo této přednášce následoval Andre se svými Deviacemi římských císařů, a po většinu času vzbuzoval u svého publika bouře veselí. I když prostí Římané tenkrát toto veselí asi nesdíleli. Škoda jen, že ty sexuální úchylky byly oproti jiným v menšině ;-))\nNásledovala Sombřina Japonská Poesie, která byla svojí křehkostí oproti předchozí přednášce velmi razantní změnou ;-) A Sombra dokonce stačila dohnat vzniklé zpoždění.\nChvíli jsem se ještě tak různě potuloval a pak se vydal s JCsofťáky do tělocvičny, protože už bylo celkem nemálo po půlnoci. Pokecal jsem si přitom s Ruby. A con měl trvat ještě dva dny…\nRáno v deset se bohužel krylo několik přednášek - Runy a tarot Somry, Amarthovo DrD+ a praktické ukázky Tai-či. Vzhledem k chronickému nedostatku energie jsem si nakonec vybral to poslední. Byl jsem poněkud překvapen zjištěním, že to má spoustu společených prvků s jistým čínským bojovým uměním, které jsem kdysi dělal.\nNajedl jsem se a plynule přešel na originální RPG postavy páně Axala. Hmmm, nějak jsme se k tomuto tématu ani po dvou hodinách nedostali, ale místo toho jsme stačili probrat spoustu jiných věcí ;o)\nPak začal literární workshop. Rozebírala se zajímavá Rubyina Fréva a dva comicsové scénáře podivnější kvality. Bohužel se také kryl se dvěmi jinými přednáškami - v sobotu byla kromě dvouch přednáškových linií ještě i třetí, RPG linie - a řekl bych, že ty dvě programové linie v předešlých dnech byly z hlediska stíhání o poznání lepší.\nKonečně jsem se vymanil z maratonu přednášek a koupil si šest lístků do tomboly. Na tři jsem hned vyhrál a výhry (tři knížky) si hned vyzvedl.\nPotom jsem odchytil Sombru a pokusel se zamluvit si nějaké místo ve večerních vempajrech. Naštěstí zbývalo poslední volné místo. Pak jsem si začal vytvářet postavu. Měl jsem Alvu, sirotka, malého opuštěného chlapce, obývající velký byt, ze začátku hledajícího přátele a potom odsouzeného k samotě. Velmi uzavřeného mladíka, ale na druhé straně skvělého pozorovatele a geniálního fotografa.\nJeště jednou jsem se podíval na šerm, zastavil se u baru a pokračoval na slavnostní večer, ze kterého jsme měli utéct hrát. Tím jsem přišel o divadlo i Františčinu přednášku, ale zato si užil báječné hry z Vampires: The Masquerade. Samotnou hru nebudu ani popisovat, příběh byl po složitější úvodní zápletce relativně jednoduchý, ale jeho provedení až tak jednoduché nebylo. Zvlášť když vás po celou dobu otravovali jacísi divní revizoři.\nHrál jsem s Morgaine, Ozzym, Axalem a ještě někýnm, jehož jméno mi po třech týdnech už vypadlo. Směska samotářského fotografa, schopné upírky, vysokoškolského studenta historie, líného Róma a podezřelého poslíčka byla opravdu nezapomenutelná. Těch hlášek, kolik padlo!\nDežo nechápavě: "Práce? On mně někdo nabízí práci?"\nDežo popisuje své poslední vzpomínky: "No a tak jsem si chtěl dát ten herák… a tak jsem jel… a jel… a jel… a bylo to nějaký divný… no a najednou jsem tady…"\nA Alva, ačkoliv jako jeden z mála tuší, co se stalo, naoko nechápavě reaguje: "A… jste si jist, že jste si ten 'herák' nedal?"\nJeden z nových upírů chvíli poté, co se dozví příběh o Kainovi a vzniku upírů vůbec: "Pane bože! Je to možný?!?"\nA Alva reaguje… "Nóóó… jestli to všechno dobře chápu… tak bych sem Boha raději moc netahal..."\nTak jsem se zabral do hry, že jsem dočista zapomněl fotit. Přesto jsem po očku sem tam sledoval dění v čajovně, zkoušely se tam břišní tance, focení a další úchylnosti. Dohráli jsme kolem třetí hodiny ráno a já se pomalu se Súrendil vydal do tělocvičny. Dobře jsme pokecali, a pokračovali ještě hodinu i tam.\nAle to už byla\nUž večer jsme se s moorboyz dohodli, že pojedeme vlakem na hromadnou kolem půl desáté, díky čemuž jsme museli vynechat všechny přednášky - Arevininu i Františčinu, jakožto i celé zakončení.\nRychle jsme se se všemi rozloučili a spěchali na vlak. Na poslední chvíli.\nCesta vlakem proběhla rychle, většinu času jsem prokecal s Millhousem. Doma jsem padl do postele a konečně se pořádně vyspal… :)\nCo říci na závěr? Con to byl velice vydařený, báječně jsem si tam po delší době odpočal. Vzhledem k rozsáhlosti budovy a střednímu počtu účastníků (cca 200?) všude panopvala komorní atmosféra, nikde se netísnily žádné davy. Setkal jsem se tam se spoustou známých a několik přátel i přibylo. Myslím, že se miu líbil i víc, než ElfCon (hmmm, že by to bylo tím, že je pořádají stejní lidé?). No, rozhodně se těším na další ročník!\nposlední aktualizace obsahu: 19.05.2003


Hora rabínova - Áron Hyrsch | KOSMAS.cz - vaše internetové knihkupectví\nKniha Hora rabínova\nUšetříte: 61 Kč (10 %)\nCena při rezervaci: 613 Kč\nPopis: 1× kniha, brožovaná, 932 stran, 14,8 × 21 cm, česky\nNa tajemnou hranici Podkarpatské Rusi s Rumunskem v meziválečné době přijíždí nedostudovaný kněz Aron Hyrsh, aby na zděděném statku po strýci hledal svoji lásku, Channach, zvěstovanou duši. V zaostalé rumunské vesnici plné sedláckých pověr, čar,...\nAutor: Hyrsch, Áron\nZůstává ve mně zvláštní pocit, nahlédnutí do ...\nPavel Sochorec, 24.9.2019\nZůstává ve mně zvláštní pocit, nahlédnutí do tajemství. Jen škoda, že není na pultech knihkupců, určitě by udělala radost třeba jako dárek, pro ty kteří nemají zkušenosti s internetem. Půjčuji ji dál...\nKrásný klasický román který mi dlouho chyběl.\nSebastian Liebermann, 15.9.2019\nČetl jsem jeho knížku Pomněnkový kolotoč, balada ...\nErik Vlček, 14.9.2019\nČetl jsem jeho knížku Pomněnkový kolotoč, balada napsaná na motivy symboliky hebrejských znaků. Jednou jsem byl na jeho přednášce v synagóze o gematrici symbolů písma v souvislosti s IT. Mířila mezi nebe a zemi. I tahle má jeho nezaměnitelný rukopis, je lidská,srozumitelný příběh, který se opět dotýká rozhraní v lidském rozměru. Jakoby se díval na život z druhé strany. Klasický román, jehož myšlenky se dají realizovat v každé době, prostě paradigma. Pěkné čtení v dnešní uspěchané době, odpočinek.\nByla to pro mne výzva, chtěla jsem čtení na ...\nJaroslava Poláčková, 12.9.2019\nByla to pro mne výzva, chtěla jsem čtení na podzimní večery, velký román. Doporučil mi ji kamarád. Uf skoro tisíc stránek. Přečetla jsem ji za týden, i jsem u ní dojetím skoro plakala. Věrně popsaná Zakarpatská Rus, prostředí a mentalita..., zvláštní, divná a okouzlující, tajemná. Skvělá knížka, nebojte se jí, klasický román který tu dlouho nebyl.\nVelký román, čtu jej už podruhé, je psaný od ...\nMarie Pojerová, 7.9.2019\nVelký román, čtu jej už podruhé, je psaný od srdce. Jakoby to bylo od Tolstého.


Waylorn.eu | Domů\nVítejte na Waylorn Shope\nPodporované formy platby:\nPayPal peněženka nebo online platba kartou, nutná registrace u PayPalu.\nQ: Proč jsou ceny přes SMS vyšší?\nA: Vzhledem k vysokým poplatkům mobilním operátorům musí být ceny skrze SMS vyšší než ostatní platební metody.\nA: Zkontroluj si, zda byla stržena platba (výpis z bankovního účtu, zjištění zůstatku a podobně) a případně nás kontaktuj na discordu.\nQ: Je platba bezpečná?\nA: Hodnost nebo coiny po zakoupení přesouváme jen v případě, že by šlo o překlep při zakoupení. Při úmyslné změně herního nicku jen za předpokladu, že byl změněn v rámci jednoho Mojang (originální Minecraft) účtu. O přesun je nutné zažádat na Discordu.\nPo zakoupení bude doplněk na serveru aktivován během chvíle, maximálně do 5 minut.\n1x Rank Legend -Navždy\n1x Příspěvek na chod serverů\n1x Rank Lord


Osudová žena nejednoho z umělců. Před padesáti lety zemřela Alma Mahler | OperaPlus\nOpera plus » Hlavní » Různé » Osudová žena nejednoho z umělců. Před padesáti lety zemřela Alma Mahler\nOsudová žena nejednoho z umělců. Před padesáti lety zemřela Alma Mahler\nČTK, redakce, 09.12.2014 12:45\nByla manželkou skladatele Gustava Mahlera, architekta Waltera Gropia a spisovatele Franze Werfela a družkou malíře Oskara Kokoschky. Ctitelů z řad prominentů ale jejím životem prošlo více. Alma Mahler je často považována za největší femme fatale první poloviny dvacátého století, pro řadu umělců byla múzou, pro řadu žen pohromou. Zprvu ceněná skladatelka, která v mládí platila za nejkrásnější dívku Vídně, byla podle německého spisovatele Berndta Wesslina „jednou z nejexcentričtějších, nejinteligentnějších a přirozeně ženských žen své doby“. Mahler zemřela před půl stoletím, 11. prosince 1964 v New Yorku. Alma byla přitažlivá, vzdělaná a značně hudebně i výtvarně nadaná, ostatně složila řadu ceněných písní. Podle historiků ale výborně ovládala i umění ovládat muže a být jimi milována. Šest let před smrtí vydala rozsáhlé paměti Můj život, které ale výrazně upravila a proškrtala. Její osud přitahoval i po její smrti řadu dalších umělců. O jejím životě byla natočena řada filmů, napsáno několik knih a v devadesátých letech například vznikla i divadelní hra Alma, která se hrála i v České republice.\nAlma Schindler se narodila v umělecké rodině, její otec Emil Jakob byl uznávaným malířem-krajinářem, matka Anna zpěvačkou a herečkou. Už v době dospívání začala Alma přitahovat zejména zralejší muže, například rodinného přítele, ředitele Burgtheatru Maxe Burckharda, tehdy už slavného malíře Gustava Klimta či hudebního skladatele Alexandra von Zemlinského.\nPak se ale v listopadu 1901 seznámila s Mahlerem, jenž byl tehdy ředitelem vídeňské opery. Tento rodák z židovské rodiny z Kaliští u Humpolce, jenž již dříve přestoupil na katolickou víru, byl o devatenáct let starší a také menší než Alma. Když se o ní Mahler ucházel, mimo jiné jí napsal: „Máš jediný úkol: učinit mě šťastným.“ A Alma se rozhodla, že si ho vezme: „S jeho duchem, s mým tělem.“ Vzali se v březnu 1902 a měli spolu dvě děti, jedna dcera ale zemřela již v pěti letech. Mezi manželi pak nastalo jisté odcizení a Alma se v lázních Tobelbad seznámila s Walterem Gropiem. O čtyři roky mladší budoucí hvězda architektury a zakladatel Bauhausu se stal jejím milencem. Mahler se tím trápil až do své smrti v květnu 1911. Alma dostala vdovský důchod, své umělecké ambice již nerozvíjela a starala se o Mahlerův odkaz.\nPo bouřlivém vztahu s malířem židovského původu Oskarem Kokoschkou, který tehdy vytvořil jedno ze svých nejlepších děl Větrná nevěsta, se Alma v roce 1915 provdala za svého dřívějšího milence Gropia. V roce 1916 se jí narodila dcera Manon. Ale ani Gropiovi nebyla Alma věrná: okouzlil ji další umělec, pražský rodák německo-židovského původu, básník a prozaik Franz Werfel, mladší o jedenáct let. Alma byla již posedmé těhotná, v roce 1918 se jí předčasně narodil chlapeček Martin, jehož otcem byl asi Werfel a který ale brzy zemřel. Po rozvodu s Gropiem v roce 1920 se stala Werfelovou manželkou až v roce 1929. To už jí bylo padesát let. Po anšlusu Rakouska v roce 1938 uprchli manželé do Francie, odkud se pak v roce 1940 přes Španělsko a Portugalsko dostali do USA. Usadili se v Kalifornii, v roce 1942 pak Werfel slavil velký úspěch s románem Píseň o Bernadettě. Nemocný Werfel ale v roce 1945 ve svých padesáti pěti letech umřel. Almě bylo tehdy šedesát šest let, měla tři manžely, bezpočet milenců a tři ze čtyř dětí pohřbila. Přestěhovala se z Los Angeles do New Yorku, kde ji nazývali „velká vdova“ či „vdova čtyř umění“. Žila sama, psala memoáry a její jediná dcera Anna Justina se stala sochařkou.\nAlma Mahler zemřela v osmdesáti pěti letech v roce 1964 v New Yorku. Když před smrtí rekapitulovala svůj život a vztahy, podle svědků si uvědomila, že prý nikdy moc nemilovala Mahlerovu hudbu, příliš se nezajímala o Werfelovu tvorbu a moc nerozuměla Gropiově architektuře. Údajně jen Kokoschkovy obrazy jí nebyly lhostejné, vždy na ni působily.\nJe načase říct: A dost! 3.2k views\nZuzana Petrášková: Snažíme se, aby z Národní knihovny nikdo neodešel s prázdnou 177 views\nSloužím hudbě za každou cenu, řekl Lukáš Vondráček na svém online recitálu 96 views\nJak je možná neznáte: Johann Sebastian Bach 81 views\nMusica Florea nahrává všechny symfonie A. Dvořáka v původní interpretaci 70 views\nOperní panorama Heleny Havlíkové (297) – Madridská Rusalka jako chromá baletka 61 views\nOperní panorama Heleny Havlíkové (297) – Madridská Rusalka jako chromá baletka 782 views\nOd čtvrtka se otevřou muzea a galerie, divadla však zůstanou zavřená 751 views\nPražský magistrát uzavře smlouvu se dvěma manažery pro stavbu koncertního sálu 410 views\nPraha potřebuje novou koncertní síň, ale digitální 369 views\nTýden s hudbou. Vyčkávání na příznivější situaci 361 views\nJe načase říct: A dost! 3.1k views


Veronika Wilde - Pracovní listy - Cvičení a hry z knížky Škola hrou - Český jazyk\nÚvod » Pracovní listy » Cvičení a hry z knížky Škola hrou - Český jazyk\nCvičení a hry z knížky Škola hrou - Český jazyk\nV současné době zahrnuje český jazyk tři složky: mluvnici, sloh a literaturu. Toto dělení není právě šťastné. Literatura by totiž vůbec do českého jazyka neměla být zahrnuta, protože jde o součást estetických výchov s jazykem souvisejících jen povrchně; sloh by naopak neměl být vyučován odděleně. Zejména u menších dětí toto oddělení znamená to, že při slohu není třeba respektovat poznatky jazykové a naopak. Předmět český jazyk by proto vyučování mluvnické i slohové měl integrovat nejen ve známce na vysvědčení, ale především při vlastní výuce - cílem by mělo být rozvíjení jazykových dovedností dětí. Tedy nikoli studia stavby jazyka a teorie. Mluvnické jevy by proto měly být procvičovány především při aplikaci slohových forem a nikoli na sterilních »jazykových cvičeních«. Jakkoli poskytují tato intenzívnější výskyt procvičovaného jazykového jevu, jsou odtažitá, nekontinuální s ostatní prací a myšlením dětí. Jazyk je“ prostředkem ke komunikaci, výměně myšlenek; odloučíme-li“ myšlenky od jazyka, jazyk ztratí pro děti smysl a stane se“ nepříjemným a obtížným předmětem“. Jazykové poučky, definice, soubory nepravidelných slov atd. by neměly být vyučovány expozicí a následným nařízeným memorováním, ale především stálým používáním a aplikací mimointencionálního učení. Taháky a podobné pomůcky by neměly být zakazované, ale doporučené; stálým používáním dojde mimovolně k zapamatování jejich obsahu. Pochopitelně, že děti musí být seznámeny s procvičovaným jazykovým jevem, ale nenučme je, aby si jej pamatovaly - doveďme je k tomu cvičením a praxí.\n1. Druhy slov.\nKaretní hra v nabídce našeho nakladatelství. Po vysvětlení pravidel necháme dětem tuto hru hrát, kdykoliv k tomu dostanou chuč. (Ve volných chvílích při hodině, doma atd.)\n2. Šifrovaná slova.\nJednotlivé druhy slov si očíslujeme:\n7. Na slova.\nHra pro 2 - 8 hráčů. Hráči postupně přidávají po písmenku tak, aby vzniklo nějaké slovo. Až na to, že se nesmějí domlouvat na tom, jaké slovo má vzniknout, každý tedy připisuje písmeno podle toho, co si myslí, že chce napsat hráč před ním. Hru lze opět specifikovat výběrem slov - vyjmenovaná slova, druhy slov atd.\n8. Písmenkové domino.\nHra pro 2 - 6 hráčů. Analogické normálnímu dominu nebo sestavování křížovky. Hráči se střídají v tazích ve směru hodinových ručiček a přidávají další slova, která vždy musí mít alespoň jedno písmeno společné s některým z předchozích slov. Hru hrajeme ve čtvercové síti, kterou snadno vytvoříme i v sešitě narýsováním řady svislých linek. Kromě kreativizačních účinků jsou specifické účinky didaktické snadno modulovatelné výběrem okruhu použitelných slov. Lze použitá slova omezit třeba na: podstatná jména, přídavná jména, slovesa, vyjmenovaná slova, vlastní jména.\n9. Slovní kopaná.\nTuto hru hrajeme ve skupinách 2 - 8 žáků, lze ji přitom hrát buď ústně nebo psát do sešitu, čímž je možná kontrola. Za základ dalšího slova lze použít buď poslední slabiku (kobyla - labuč - utěrka) nebo poslední hlásku (fotbal - lyže - ementál ...) podle věku a skupiny vybraných slov. Princip využití v českém jazyce spočívá v tom, že omezíme slova, která můžeme použít. Je možné ji hrát:\n10. Hra na nesmysly.\nHráče nejprve rozdělíme na stejně velké skupiny po 4 - 8 dětech. Potom si hráči vezmou dlouhé a úzké proužky papíru (např. třetina stránky sešitu), každý jednu a sesednou se - vždy skupina kolem jedné lavice. Podle diktátu učitele vždy napíše každý jedno slovo, přehne lístek dozadu (takže nic z napsaného není vidět) a pošlou si lístek ve směru hodinových ručiček. Nikdo se během hry nesmí dívat, co napsali hráči před ním.\n20. Bez samohlásek.\nHra. Zkuste na tabuli napsat několik slov, každý jedno, ve kterých vynecháte samohlásky. Třída je zkusí přečíst a vyluštit. Zkuste si v lavicích napsat kratičké dopisy tímto způsobem - bez samohlásek.\n21. Bez tvrdých souhlásek.\nZkuste podobně jako v předchozím cvičení vynechávat všechny tvrdé souhlásky. Můžete je také nahradit nějakou měkkou souhláskou, třeba ř. A přitom si procvičit a zkontrolovat její správnou výslovnost.\n22. Bez měkkých souhlásek.\nHrajeme jiný den, místo nich použijeme třeba r. Další den vyzkoušíme vynechávat obojetné a psát místo nich r a ř.\n26. Problémová úloha:\nUčitel napíše na tabuli slova: les, mlynář, mlýnice, lesník, lesopark, mlýn, polesí, lesní (zvěř). - Rozděl tato slova do tří skupin. - Podle čeho všeho je můžeme rozdělit? (Někteří žáci je rozdělí podle kořene slova.) Co mají slova v těchto skupinách společné?\n28. Přejmenovaná třída.\nZkuste každý ke svému jménu (příjmení) přidat nebo ubrat přípony, předpony, abyste si změnili jméno. Jde to se všemi jmény?\n32. Se slovy lze hrát spoustu her a vymýšlet řadu hádanek a rébusů.\nNapř. (kreslíme si na tabuli): Napiš slovo tvaroh do tří »chlívečků«, přitom do každého smíš napsat jen jedno písmeno. (řešení: napíšeme t - v - a a roh je tvořen stěnami »chlívečku«.) Nebo: Jaký obrázek musíš přikreslit za G - O - L, aby vznikly golfáče. Jaký je za j - e, aby vznikl jelen? Vymyslete další, každý alespoň dvě podobné hříčky se slovy.\n33. Vyjmenovaná slova.\nKaretní sada v nabídce nakladatelství. Umožňuje hrát všechny oblíbené karetní hry - prší, kvarteto, žolíky, kanastu atd., přičemž mimointencionální cestou vede k zapamatování vyjmenovaných lov.\n43. Týmová práce - 3. ročník.\nTřída se rozdělí na pět skupin. Ve skupinách žáci spolupracují, proto se i polohlasně domlouvají. Po cca 7 min si vymění kartičky (systém kolotoč). Úvod, písnička 3 minuty, samostatná práce 5krát 7 minut - celkem 35 minut, závěr a hodnocení 7 minut.\nZkuste vymýšlet nejrůznější zkratky na nejrůznější věci - oběd, jídelna, přestávka, hodina, pero atd. Nakonec vznikne jazyk, kterému nebude rozumět nikdo, kromě skupiny dětí, která zkratky vymýšlí a používá.\n52. Skupinová práce.\n3. třída. 5 skupin po 7 min, kartička s úkoly, systém kolotoč. Úvod, písnička - 3 min, závěr a hodnocení 7 minut.\n56. Skupinová práce.\n3. třída. 3 skupiny (oddělení) po 12 min. Úvod písnička 3 min, hodnocení a závěr 6 min.1. Vymysli a napiš legrační vyprávění, ve kterém použiješ stejné sloveso (můžeš si je vybrat) ve všech osobách a časech. To je celkem v 18 různých tvarech.\n57. Skupinová práce.\n4. třída. 3 skupiny (oddělení) po 12 min. Úvod písnička 3 min, hodnocení a závěr 6 min.1. Vyber si nějaké sloveso - každý své. Každý zkuste vymyslet a napsat nějaké legrační vyprávění, kde toto sloveso použijete ve všech osobách minulého a budoucího času - tedy celkem 12x.\n64. Slovní domino.\n“ Nastříháme si s žáky asi 300 kartiček cca 4 x 8 cm. Můžeme zvolit i tuto organizaci: každý si vystřihne 12 kartiček (všechny ve třídě musí být stejně velké!). Každou kartičku rozdělí černou čarou napůl, jako u normálního domina. Teď má každý 24 okének 4 x 4 cm na 12 kartičkách. Libovolným způsobem do nich rozdělí těchto 24 slov: 12 podstatných jmen v 1. pádě, množném čísle - od každého vzoru po jednom. Okénka se slovy podle vzoru pán, muž obtáhneme červeným lemem (budou 2), okénka podle vzoru hrad, stroj a ženského rodu obtáhneme modře a okénka se slovy podle stř. rodu neobtahujeme vůbec. Do zbývajících 12 okének dopíšeme 12 sloves ve 3. os. min. času - 3 budou končit -li a obtáhneme jejich okénka červeně, 5 bude končit -ly a okénka s nimi obtáhneme modře, 4 budou končit -la a ta neobtahujeme. Nejlépe se bude hrát s kartičkami, které budou mít na každé půlce různá slova, různě lemovaná. Když máme hru připravenu, rozdělíme se do skupin cca po 8 - 10 hráčích; nejlépe se bude hrát na zemi - proto si uděláme místo; hráči se sesednou do kruhu a mohou hrát. Ve směru hodinových ručiček se střídají v přidávání dominových kartiček a sestavují z nich jednoduché holé věty. Na sloveso vždy navazuje podstatné jméno a naopak. Přitom musí navazovat i správná koncovka (na »hřebíky« nemůže navazovat »běhala«), v čemž nám napomáhá barevné lemování kartiček. Kdo neví nebo přiložil nesprávně, získává trestný bod, event. musí vzít svou kartičku zpět. Vítězí hráč, který se prvním správným způsobem zbaví všech kartiček.\n(Z knížky ŠKola hrou, 1991)


Piráti Chomutov » „Díky videorozhodčímu nemůže být nikdo poškozený,“ nechal se slyšet Milan Řehoř\nÚstí nad Labem – Sedmadvacetiletý Milan Řehoř si během úvodního dějství druhého finálového střetnutí připsal dvaadvacet zákroků, Piráty podržel zejména při dvojnásobném oslabení. Strážce chomutovské svatyně byl pro hokejisty Ústí nad Labem ve čtvrtek velkou překážkou, celkem kryl v utkání brankář modrobílých čtyřicet pět střeleckých pokusů domácích. Na chomutovskou dvaaosmdesátku nalezli recept Daniel Boháč, David Ludvík a Sacha Treille.\nGólman Milan Řehoř si po druhé bitvě finále play-off I. hokejové ligy ČR pochvaloval týmového ducha. „Semkli jsme se a bojovali až do konce. Utkání jsme odehráli jako jeden člověk, jeden tým. Vítězství je zasloužené. Slovan měl v zápase k dispozici dvě přesilové hry pět na tři, my pouze jednu. Ústečtí Lvi nedokázali využít ani jednu ze dvou nabízených dvojnásobných přesilovek, vytvořili si ale dobré šance. Známé pravidlo, že pokud nedáte gól při pět na tři, tak si nezasloužíte vyhrát, se opět potvrdilo. Otočilo se k nám i trochu štěstí a dopustili jsme se méně chyb než soupeř,“ hodnotil střetnutí dlouholetý maskovaný muž Dukly Jihlava, jenž si liboval v atmosféře Zlatopramen Arény.\n„Divácká kulisa byla výborná. Je to finále a lidi to na stadion táhne. Domácí utkání jsou lepší pro domácí hráče. My jsme rádi, že nám přijeli do Ústí nad Labem pomoct fanoušci z Chomutova. Mockrát jim děkujeme, bylo to perfektní. Doufám, že na našem stadioně bude atmosféra ještě bouřlivější,“ tajně věří talentovaný brankář.\nRozhodující trefu duelu musel stvrdit videorozhodčí Jiří Stulák, což v české druhé nejvyšší hokejové soutěži není běžný postup. „Je to dobře, alespoň vyjde vždy najevo pravda. Párkrát jsme na to už během sezóny dojeli, ale Ústí nad Labem také,“ okomentovala novinku ve finále play-off chomutovská jednička mezi gólmany.\nŘehoř, o kterého měl v loňském ročníku zájem i Mečel Čeljabinsk, stanul mezi tyčemi Pirátů opět od sedmého rozhodujícího semifinálového klání s Olomoucí. Návrat mu vyšel na výbornou, plán vyhrát jeden zápas svěřencům Jiřího Doležala, Lea Gudase a Stanislava Mikšovice vyšel. „Jsme jeden tým a není důležité, jestli chytám já nebo někdo jiný. Prvořadé je vítězství. Cítím se skvěle, zápas jsem si užil. Mám rád, když je člověk v zápřahu, únava jde stranou. Chtěli jsme zvítězit alespoň v jednom utkání, to se nám povedlo. Dva dny si odpočineme a poté hrajeme v domácím prostředí. Přijdou diváci, atmosféra bude jistě suprová. Těšíme se na to a budeme chtít za každou cenu vyhrát,“ zve fanoušky na neděli a pondělí na chomutovský zimní stadion odchovanec Žďáru nad Sázavou.


Marosz u nás restartoval kariéru, libuje si pardubický manažer Salfický - iDNES.cz\nDobrá zpráva pro fanoušky Dynama Pardubice. V týmu bude i v následujících extraligových ročnících pokračovat jeho aktuální první centr Rostislav Marosz. Klíčový hráč, který na podzim dorazil z Třince a v dresu Dynama vstřelil 12 branek, podepsal víceletý kontrakt.\nČtvrtfinálová série Dynama s třineckými Oceláři je v plném proudu. Generální manažer Dušan Salfický ovšem vedle důležitých utkání musí také budovat kádr pro příští sezony.\nV pátek dopoledne podepsal nový kontrakt s Dynamem útočník Rostislav Marosz, který na východ Čech přišel právě z týmu současného protivníka Pardubic.\n„Jsem rád, že mohu našim fanouškům oznámit, že jsme se s Rostislavem Maroszem domluvili na jeho pokračování u nás v Dynamu, podepsali jsme víceletý kontrakt,“ řekl předseda představenstva a generální manažer Pardubic Dušan Salfický.\n„Jednání nebyla moc složitá, obě strany měly zájem na pokračování vzájemné spolupráce. Bylo jen otázkou najít shodu v oblasti financí. I zde byl výsledek poměrně rychlý. Rosťa projevil enormní zájem hrát v Pardubicích, od toho se všechna další jednání odvíjela. Byla korektní a rychlá, dohoda byla brzy na světě,“ nastínil průběh podpisu smlouvy Salfický.\nRostislav Marosz odehrál po svém příchodu do Dynama za Pardubice 40 utkání, v nich vstřelil 12 branek, osm z nich v přesilovkách. K tomu přidal také 15 nahrávek.\n„Je moc důležité, že máme i pro další sezony centra, kterého všichni chceme. Rosťa nám hodně pomohl už letos, a bude tomu tak i v příštích sezonách. Víme, co v něm máme, a já jsem rád, že jsme se domluvili na jeho pokračování v naší organizaci,“ nechal se slyšet šéf klubu. Ještě nedávno se hráčům do Pardubic moc nechtělo. V poslední době však východočeská adresa znovu dostává kredit.\n„Pardubice stále patří k prestižním hokejovým týmům a hráči to tak vnímají. Jsme hokejové město a kluci k tomu tak přistupují. Nejen Rosťa tady dostal prostor v době, kdy se mu v bývalém působišti moc nedařilo, a váží si toho. Povedlo se mu třeba i restartovat svou kariéru. To je důležitý faktor,“ poznamenal Salfický.\nSituaci na celém stadionu si aktuálně všichni v Dynamu pochvalují. „Atmosféra v klubu se výrazně proměnila k lepšímu, jsme na vzestupu, a když se něco buduje, tak jsou potřeba hráči, kteří rádi přispějí, aby se to dařilo. Rosťa a další mají významnou roli v našem týmu a pomáhají celé organizaci. I oni chtějí dotáhnout Dynamo na vyšší příčky. Berou to také jako svůj úkol,“ doplnil Salfický.\nExtřinecký forvard Rostislav Marosz je dle svých slov v Pardubicích naprosto spokojený. „Detaily smlouvy řešili agent s panem Salfickým. Jsem rád, že jsme se domluvili a že tu mohu pokračovat. Chtěl jsem zde zůstat a dopadlo to tak. Podepsali jsme smlouvu, jsem šťastný, že se to podařilo,“ říká.\nUž když v říjnu do Dynama přišel, chtěl se Marosz ukázat v dobrém světle. „Doufal jsem, že bych v Pardubicích mohl vydržet, to se povedlo. Jsem za to velmi rád,“ řekl bezprostředně po podpisu smlouvy sedmadvacetiletý centr.\nMarosz: Roli hrálo i narození dcerky\nDo Pardubic přišel na začátku letošní sezony, ihned se zařadil mezi nepostradatelné hráče party, která dotáhla Dynamo na šesté místo po základní části. Nyní válčí ve čtvrtfinále s Třincem - svým bývalým týmem.\nÚtočník Rostislav Marosz se v Pardubicích dokonale zabydlel. Východočeské město, které je hokejem doslova posedlé, si oblíbil a svým podpisem stvrdil, že jej bude reprezentovat i v příštích sezonách.\nČekal byste po svém podzimním příchodu do Dynama, že se tu takhle usadíte?\nUž když jsem do Pardubic přišel, chtěl jsem ukázat, že lední hokej hrát umím. Doufal jsem, že bych tu mohl vydržet, to se povedlo a jsem za to moc šťastný.\nVaše místo je v první lajně vedle mistra světa Tomáše Rolinka a bombarďáka Petra Sýkory. To musí být paráda, ne?\nMohu hrát na centru ve formaci, kde jsou na obou křídlech obrovské osobnosti. Tomáš Rolinek je neskutečný kapitán a dříč. Petr Sýkora je zase obrovský pan hokejista. To, kolik nasypal branek, rozhodně není náhoda. Jeho střela je neuvěřitelná. Petr má instinkt zabijáka.\nJak jste se zabydlel v pardubické kabině?\nV Pardubicích se mi moc líbí. Je to tu takové klidné, možná tomu nahrávají i výsledky. Oproti nedávné době zde není žádná panika a vše se řeší s klidem. To mi vyhovuje.\nS ním jsem také velmi spokojený. Pardubice mají hezké centrum a také fajn parky, kde se dá hezky projít a vyčistit si hlavu.\nNa východě Čech nejste sám. Nedávno se vám navíc narodila dcera, že?\nRodinu jsem založil už v Třinci, tady jsme dcerku akorát přivedli na svět. Líbí se nám tady všem, i to hrálo svou roli při našem rozhodování.\nDynamo buduje tým pro další roky a postupně by rádo nahoru. Generální manažer Salfický do vás vkládá velkou důvěru…\nTo mě může jen těšit, moc si toho vážím. Uvědomuji si však, že tu důvěru budu muset na ledě splatit svými výkony. Dostal jsem k tomu velkou příležitost a rozhodně ji chci naplno využít.\nTémata: Dynamo Pardubice, Oceláři Třinec, Pardubický kraj, Dušan Salfický, Rostislav Marosz, Petr Sýkora, Tomáš Rolinek


Samsung Z a Tizen OS plně představeny v novém videu – Android Magazine\nSamsung Z a Tizen OS plně představeny v novém videu\nVčera byl Samsungem odhalen jeho úplně první smartphone s operačním systémem Tizen, Samsung Z. Telefon by měl zatím určen pouze pro ruský trh, kde by se měl objevit už ve třetím kvartálu letošního roku, portál TheHandheldBlog se však rozhodl ukázat celému světu, co operační systém od jihokorejského výrobce na Samsungu Z dokáže. Tizen OS pro smartphony bude až do vydání zmiňovaného telefonu „dostupný“ pouze v podobě testovacích verzí, avšak portálu, jež video natočil, se podařilo sehnat Samsung Z s tou samou verzí systému, která bude na podzim k dispozici.\nSamsung se nepřekvapivě rozhodl vytvořit systém, který se bude alespoň částečně podobat často diskutovanému, ale již zavedenému prostředí TouchWiz, a tak se minimálně designem od ostatních Samsung smartphonů s novějším Androidem moc neliší. Už na samotném začátku je poznat značná podobnost ikonek s těmi, jenž můžeme potkat na TouchWizu použitém na Samsungu Galaxy S5, zároveň jsou ale okamžitě patrné některé rozdíly, jako třeba velikost doku či způsob uspořádání hlavní plochy. Video ovšem nabízí mnohem více, a právě proto je možné si ho shlédnout hned pod textem.


Soud nevyhověl námitkám heparinového vraha, neměl žádnou úctu k životu – Novinky.cz\nSoud nevyhověl námitkám heparinového vraha, neměl žádnou úctu k životu\nBývalý zdravotník havlíčkobrodské nemocnice Petr Zelenka, známý jako heparinový vrah, nevyjde z vězení do konce života, protože neměl žádnou úctu k lidskému životu. Nejvyšší soud v Brně v pondělí zveřejnil odůvodnění, jímž zamítl Zelenkovo nedávné dovolání, které bylo pro něj poslední možností, jak se trestu vyhnout. Uvěznění na doživotí bylo v podstatě jediným možným trestem, konstatovali soudci.\npondělí 18. května 2009, 16:52 - Brno\nNejvyšší soud odmítl všechny Zelenkovy námitky a v rozsudcích nenašel žádné chyby ani nesrovnalosti. Soudci zdůraznili, že někdejší zdravotník spáchal čin "svým charakterem a rozsahem naprosto ojedinělý". Možnost nápravy je údajně nízká.\n"Je sice málo pravděpodobné, že by obviněný v případě pobytu na svobodě ještě někdy pracoval ve zdravotnickém zařízení, avšak s ohledem na jeho naprostou neúctu k lidskému životu nelze spolehlivě vyloučit, že by obdobnou trestnou činnost mohl opakovat i v jiném prostředí a jiným způsobem," uvedl v usnesení senát s předsedou Vladimírem Veselým.\nDeset vražd z 21 pokusu kvůli "vzrušení"\nZelenka jako pracovník anesteziologicko-resuscitačního oddělení havlíčkobrodské nemocnice podle spisu podával pacientům heparin od května do září 2006. Pacientům způsobil závažné zdravotní komplikace. Heparin jim zředil krev a někteří poté vykrváceli. Během přípravného řízení se Zelenka ke spáchání všech činů doznal. Při hlavním líčení uvedl, že heparin podal pěti lidem a u ostatních si podrobnosti nevybavuje. K původnímu přiznání jej prý donutili policisté násilím.\nSoudy Zelenkovi nakonec prokázaly, že zavraždil sedm lidí a u dalších deseti se o to pokusil. Podle rozsudku podával pacientům heparin, aby dosáhl vlastního vzrušení z krizové situace a následné aktivity nemocničního personálu. Letos v lednu policisté zveřejnili, že Zelenka má zřejmě na svědomí ještě další tři vraždy a jeden pokus o ni. Vzhledem k doživotnímu trestu ho však už nebudou trestně stíhat.\nZelenkův případ vyvolal velkou pozornost veřejnosti a médií. Stal se dokonce předlohou pro hraný film, který pod názvem Hodinu nevíš natočil režisér Dan Svátek.


Twitter postihl pishingový útok. Ukradené profily spamují. : Marketing journal\nPishingový útok, kterému byly vystaveny tisíce a možná i desetitisíce uživatelů Twitteru byl, jak se zdá, alespoň z části úspěšný. Podle informací, které přinesla společnost Sophos o svá hesla přišly desítky uživatelů. Jejich profily jsou teď mimo kontrolu právoplatných majitelů a začínají spamovat.\nO co konkrétně při "LOL pishingu" šlo?\nUživatelům začaly pomocí přímých zpráv chodit krátké vzkazy typu “lol, is this you”, “Lol. this is me??”, “lol , this is funny”, tedy podobné 'štěky', jaké občas kamarádi skutečně zasílají. Za vzkazem následoval odkaz, který uživatele odeslal na falešnou titulní stránku služby Twitter. Méně pozorný uživatel tedy nabyl dojmu, že je vše v pořádku a pouze byl z neznámého důvodu odhlášen (například vinou svého prohlížeče). Vyplněním přihlašovacích údajů ovšem přišel o svůj účet.\nTyto účty jsou v současnosti hojně využívány pro šíření spamu, především nejrůznějších nabídek na "prodlužovací medikamenty", případně falešná dědictví, tedy podobných témat, jaká známe ze svých emailových schránek.\nTwitter se zatím k celé záležitosti nevyjádřil, pravděpodobně však nepřistoupí k jiným krokům, než je postupné navracení zasažených profilů do rukou jejich tvůrců. Kolika profilů se to bude týkat není vůbec jasné.