Bible kralická/Job – Wikizdroje\nEster Job Žalmy\n5 A když vypořádali dny hodů, posílával Job, a posvěcoval jich, a vstávaje ráno, obětoval zápaly [podlé] počtu všech jich. Nebo říkával Job: Snad zhřešili synové moji, aneb zlořečili Bohu v srdci svém. Tak činíval Job po všecky ty dny.\n8 I řekl Hospodin Satanovi: Spatřil-lis služebníka mého Joba, že není jemu rovného na zemi, [a že jest] muž sprostný a upřímý, bojící se Boha a varující se zlého.\n9 A odpovídaje Satan Hospodinu, řekl: Zdaliž se Job darmo bojí Boha?\n12 Tedy řekl Hospodin Satanovi: Aj, cožkoli má, v moci tvé [buď], toliko na něj nevztahuj ruky své. I vyšel Satan od tváři Hospodinovy.\n14 [I] přišel posel k Jobovi, a řekl: Když volové orali, a oslice se pásly podlé nich,\n1 I stalo se opět jednoho dne, že když přišli synové Boží, aby se postavili před Hospodinem, přišel také i Satan mezi ně, aby se postavil před Hospodinem.\n2 Tedy řekl Hospodin Satanovi: Odkud jdeš? I odpověděl Satan Hospodinu, řka: Procházel jsem zemi, a obcházel jsem ji.\n3 I řekl Hospodin Satanovi: Spatřil-lis služebníka mého Joba, že není jemu rovného na zemi, [že jest] muž sprostný a upřímý, bojící se Boha, a varující se zlého, a že po dnes trvá v upřímnosti své, ačkoli jsi ty mne popudil proti němu, abych jej hubil bez příčiny.\n4 A odpovídaje Satan Hospodinu, řekl: Kůži za kůži, a všecko, což má člověk, dá za sebe samého.\n5 Ale vztáhni nyní ruku svou, a dotkni se kostí jeho, a masa jeho, nebude-liť v oči zlořečiti tobě.\n6 Tedy řekl Hospodin Satanovi: Aj, v moci tvé [buď], a však zachovej ho při životu.\n7 Protož vyšed Satan od tváři Hospodinovy, ranil Joba nežitem nejhorším, od zpodku nohy jeho až do vrchu hlavy jeho,\n8 Tak že vzal střepinu, aby se jí drbal, usadiv se v popele.\n9 I řekla jemu žena jeho: Ještě vždy trváš v své upřímnosti? Zlořeč Bohu a umři.\n10 Jížto řekl: Mluvíš, jako jedna z bláznivých mluvívá. Dobré-liž [jen] věci bráti budeme od Boha, zlých pak nebudeme přijímati? V tom ve všem nezhřešil Job rty svými.\n11 Když pak uslyšeli tři přátelé Jobovi o všem tom zlém, kteréž přišlo na něj, přišli jeden každý z místa svého: Elifaz Temanský, a Bildad Suchský a Zofar Naamatský, na tom zůstavše spolu, aby přijdouce k němu, politovali ho a těšili jej.\n12 Kteříž pozdvihše očí svých zdaleka, nepoznali ho. Potom pozdvihše hlasu svého, plakali, a roztrhše jeden každý roucho své, házeli prachem nad hlavy své zhůru.\n13 A seděli s ním na zemi sedm dní a sedm nocí, a žádný k němu nepromluvil slova; nebo viděli, že se velmi rozmohla bolest [jeho].\n1 Potom otevřev Job ústa svá, zlořečil dni svému.\n2 Nebo mluvě Job, řekl:\n3 [Ó by byl] zahynul ten den, v němž jsem se naroditi měl, i noc, v níž bylo řečeno: Počat jest pacholík.\n4 Ten den [ó by] byl obrácen v temnost, aby ho byl nevyhledával Bůh shůry, a nebyl osvícen světlem.\n5 [Ó by] jej byly zachvátily tmy a stín smrti, a aby jej byla přikvačila mračna, a předěsila horkost denní.\n6 [Ó by] noc tu mrákota byla opanovala, aby nebyla připojena ke dnům roku, a v počet měsíců nepřišla.\n7 [Ó by] noc ta byla osaměla, a zpěvu aby nebylo v ní.\n8 [Ó by] jí byli zlořečili ti, kteříž proklínají den, hotovi jsouce vzbuditi velryba.\n9 [Ó by] se byly hvězdy zatměly v soumraku jejím, a očekávajíc světla, aby ho nebyla [dočekala], ani spatřila záře jitřní.\n10 Nebo nezavřela dveří života mého, ani skryla trápení od očí mých.\n11 Proč jsem neumřel v matce, aneb vyšed z života, [proč] jsem nezahynul?\n12 Proč jsem vzat byl na klín, a proč jsem prsí požíval?\n13 Nebo bych nyní ležel a odpočíval, spal bych a měl bych pokoj,\n14 S králi a radami země, kteříž sobě vzdělávali místa pustá,\n15 Aneb s knížaty, kteříž měli zlato, a domy své naplňovali stříbrem.\n16 Aneb jako nedochůdče nezřetelné [proč] jsem nebyl, a jako nemluvňátka, kteráž světla neviděla?\n17 Tamť bezbožní přestávají bouřiti, a tamť odpočívají ti, jenž v práci ustali.\n18 Také i vězňové pokoj mají, a neslyší více hlasu násilníka.\n19 Malý i veliký tam jsou rovni sobě, a služebník jest prost pána svého.\n20 Proč Bůh dává světlo zbědovanému a život těm, kteříž jsou ducha truchlivého?\n21 Kteříž očekávají smrti, a není jí, ačkoli jí hledají pilněji než skrytých pokladů?\n22 Kteříž by se veselili s plésáním a radovali, když by nalezli hrob?\n23 Člověku, jehož cesta skryta jest, a jehož Bůh přistřel?\n24 Nebo před pokrmem mým vzdychání mé přichází, a rozchází se jako voda řvání mé.\n25 To zajisté, čehož jsem se lekal, stalo se mi, a čehož jsem se obával, přišlo na mne.\n26 Neměl jsem pokoje, aniž jsem se ubezpečil, ani odpočíval, až i přišlo pokušení toto.\n1 Jemuž odpovídaje Elifaz Temanský, řekl:\n2 Počneme-li mluviti s tebou, neponeseš-liž toho těžce? Ale kdož by se zdržeti mohl, aby neměl mluviti?\n3 Aj, učívals mnohé, a rukou opuštěných jsi posiloval.\n4 Padajícího pozdvihovals řečmi svými, a kolena zemdlená jsi zmocňoval.\n5 Nyní pak, jakž [toto] přišlo na tebe, těžce to neseš, [a] jakž tě dotklo, předěšen jsi.\n6 Nebylo-liž náboženství tvé nadějí tvou, a upřímost cest tvých očekáváním tvým?\n7 Rozpomeň se, prosím, kdo jest [kdy] nevinný zahynul? Aneb kde upřímí vyhlazeni jsou?\n8 Jakož jsem já vídal ty, kteříž orali nepravost, a rozsívali převrácenost, že ji [i] žali.\n9 Od dchnutí Božího hynou, a duchem prchlivosti jeho v nic obracíni bývají.\n10 Řvání lva a hlas lvice a zubové mladých lvíčat setříni bývají.\n11 Hyne lev, že nemá loupeže, a lvíčata mladá rozptýlena bývají.\n12 Nebo i tajně doneslo se mne slovo, a pochopilo ucho mé něco maličko toho.\n13 V přemyšlováních z vidění nočních, když připadá tvrdý sen na lidi,\n14 Strach připadl na mne a lekání, kteréž předěsilo všecky kosti mé.\n15 Duch zajisté před tváří mou šel, tak že vlasové vstávali na těle mém.\n16 Zastavil se, ale neznal jsem tváři jeho; tvárnost [jen byla] před očima mýma. Mezi tím mlče, slyšel jsem hlas:\n17 Zdaliž může člověk spravedlivějším býti než Bůh, aneb muž čistším nad toho, kterýž ho učinil?\n18 Ano mezi služebníky jeho není dokonalosti, a při andělích svých zanechal nedostatku.\n19 Čím více při těch, kteříž bydlejí v domích hliněných, jejichž základ jest na prachu, a setříni bývají snáze než mol.\n20 Od jitra až do večera stíráni bývají, a kdož [toho] nerozvažují, na věky zahynou.\n21 Zdaliž nepomíjí sláva jejich s nimi? Umírají, ale ne v moudrosti.\n1 Zavolejž tedy, dá-liť kdo odpověd? A k kterému se z svatých obrátíš?\n2 Pakli k bláznu, zahubí ho rozhněvání, a nesmyslného zabije prchlivost.\n3 Jáť jsem viděl blázna, an se vkořenil, ale hned jsem zle tušil příbytku jeho, [řka]:\n4 Vzdáleniť jsou synové jeho od spasení; nebo potříni budou v bráně, aniž bude, kdo by [je] vytrhl.\n5 Obilé jeho zžíře hladovitý, a i z prostřed trní je vychvátí; nadto sehltí násilník statek takových.\n6 Neboť nepochází z prachu trápení, aniž se z země pučí bída.\n7 Ale člověk rodí se k bídě, tak jako jiskry z uhlí zhůru létají.\n8 Jistě žeť bych já hledal Boha silného, a jemu bych předložil při svou,\n9 Kterýž činí věci veliké, nezpytatelné, divné, a jimž počtu není,\n10 Kterýž dává déšť na zemi, a spouští vody na pole,\n11 Kterýž sází opovržené na místě vysokém, a žalostící vyvyšuje spasením,\n12 Kterýž v nic obrací myšlení chytráků, tak aby nemohli k skutku přivésti ruce jejich ničeho,\n13 Kterýž lapá moudré v chytrosti jejich; nebo rada převrácených bláznová bývá.\n14 Ve dne motají se [jako] ve tmách, a jako v noci šámají o poledni.\n15 Kterýž zachovává od meče [a] od úst jejich, a chudého od ruky násilníka.\n16 Máť zajisté nuzný naději, ale nepravost musí zacpati ústa svá.\n17 Aj, jak blahoslavený [jest] člověk, kteréhož tresce Bůh! A protož káráním Všemohoucího nepohrdej.\n19 Z šesti úzkostí vysvobodil by tebe, ano i v sedmi nedotklo by se tebe zlé.\n20 V hladu vykoupil by tě od smrti, a v boji od moci meče.\n21 Když utrhá jazyk, byl bys skryt, aniž bys se bál zhouby, když by přišla.\n22 Zhouba a hlad buď tobě za smích, a nestrachuj se ani líté zvěři zemské.\n23 Nebo s kamením polním příměří tvé, a zvěř lítá polní pokoj zachová k tobě.\n24 A shledáš, žeť stánek tvůj bude bezpečný, a navrátíš se zase k příbytku svému, a nezhřešíš.\n25 Shledáš také, žeť se rozmnoží símě tvé, a potomci tvoji jako bylina zemská.\n26 Vejdeš v šedinách do hrobu, tak jako odnášíno bývá zralé obilí časem svým.\n27 Aj, toť jsme vyhledali, a takť jest; poslechniž toho, a schovej sobě to.\n1 Odpovídaje pak Job, řekl:\n2 Ó kdyby pilně zváženo bylo hořekování mé, a bída má na váze aby spolu vyzdvižena byla.\n3 Jistě že by se nad písek mořský těžší ukázala, pročež mi se i slov nedostává.\n4 Nebo střely Všemohoucího [vězí] ve mně, jejichž jed vysušil ducha mého, [a] hrůzy Boží bojují proti mně.\n5 Zdaliž řve divoký osel nad mladistvou travou? Řve-liž vůl nad picí svou?\n6 Zdaliž jedí to, což neslaného jest, bez soli? Jest-liž chut v věci slzké?\n7 [Ach], kterýchž se ostýchala dotknouti duše má, ty jsou již bolesti těla mého.\n8 Ó by se naplnila žádost má, a aby to, čehož očekávám, dal Bůh,\n9 Totiž, aby se líbilo Bohu setříti mne, vztáhnouti ruku svou, a zahladiti mne.\n10 Neboť mám ještě, čím bych se potěšoval, (ačkoli hořím bolestí, aniž mne [Bůh] co lituje), že jsem netajil řečí Nejsvětějšího.\n11 [Nebo] jaká jest síla má, abych potrvati mohl? Aneb jaký konec můj, abych prodlel života svého?\n12 Zdali síla má jest síla kamenná? Zdali tělo mé ocelivé?\n13 Zdaliž pak obrany mé není při mně? Aneb zdravý soud vzdálen jest ode mne,\n14 Proti tomu, jehož lítostivost k bližnímu mizí, a kterýž bázeň Všemohoucího opustil?\n15 Bratří moji zmýlili [mne] jako potok, pominuli jako prudcí potokové,\n16 Kteříž kalní bývají od ledu, [a] v nichž se kryje sníh.\n17 V čas horka vysychají; když sucho bývá, mizejí z místa svého.\n18 Sem i tam roztěkají se od toku svého obecného, v nic se obracejí a hynou.\n19 To vidouce houfové jdoucích [z] Tema, zástupové Sabejských, [jenž] naději měli v nich,\n20 Zastyděli se, že v nich doufali; [nebo] přišedše až k nim, oklamáni jsou.\n21 Tak zajisté [i vy] byvše, ne[jste]; vidouce potření [mé], děsíte se.\n22 Zdali jsem řekl: Přineste mi, aneb z zboží svého udělte darů pro mne?\n23 Aneb: Vysvoboďte mne z ruky nepřítele, a z ruky násilníků vykupte mne?\n24 Poučte mne, a budu mlčeti, a v čem bych bloudil, poslužte mi k srozumění.\n25 Ó jak jsou pronikavé řeči upřímé! Ale co vzdělá obviňování vaše?\n26 Zdali jen z slov [mne] viniti myslíte, a převívati řeči choulostivého?\n27 Také i na sirotka se obořujete, anobrž [jámu] kopáte příteli svému.\n28 A protož nyní chtějtež popatřiti na mne, a [suďte], klamám-liť před oblíčejem vaším.\n29 Napravte se, prosím, nechť není nepravostí; napravte se, pravím, a tak [poznáte], žeť jest spravedlnost v té [řeči] mé.\n30 A jest-li na jazyku mém nepravost, neměl-liž bych, čitedlen býti bíd?\n1 Zdaliž nemá vyměřeného času člověk na zemi? A dnové jeho jako dnové nájemníka.\n2 Jako služebník, kterýž touží po stínu, a jako nájemník, jenž očekává [skonání] díla svého:\n3 Tak jsou mi dědičně přivlastněni měsícové marní, a noci [plné] trápení jsou mi odečteny.\n4 Jestliže ležím, říkám: Kdy vstanu? A [brzo-li] pomine noc? Tak pln bývám myšlení až do svitání.\n5 Tělo mé odíno jest červy a strupem [i] prachem, kůže má puká se a rozpouští.\n6 Dnové moji rychlejší byli nežli člunek tkadlce, nebo stráveni jsou bez prodlení.\n7 Rozpomeň se, [ó Pane], že [jako] vítr jest život můj, a oko mé že více neuzří dobrých věcí,\n8 Aniž mne spatří oko, jenž mne vídalo. Oči tvé budou ke mně, a mne již nebude.\n9 [Jakož] oblak hyne a mizí, tak ten, kterýž sstupuje do hrobu, nevystoupí [zase],\n10 Aniž se opět navrátí do domu svého, aniž ho již více pozná místo jeho.\n11 Protož nemohuť já zdržeti úst svých, mluvím v ssoužení ducha svého, naříkám v hořkosti duše své.\n12 Zdali jsem já mořem čili velrybem, že jsi mne stráží osadil?\n13 Když myslím: Potěší mne lůže mé, poodejme naříkání mého postel má:\n14 Tedy mne strašíš sny, a viděními děsíš mne,\n15 Tak že sobě zvoluje zaškrcení duše má, a smrt nad život.\n16 Mrzí mne, nebuduť déle živ. Poodstupiž ode mne, nebo marní jsou dnové moji.\n17 Co jest člověk, že ho sobě tak vážíš, a že tak o něj pečuješ?\n18 A že ho navštěvuješ každého jitra, [a] každé chvíle jej zkušuješ?\n19 Dokudž se neodvrátíš ode mne, a nedáš mi aspoň polknouti mé sliny?\n20 Zhřešil jsem, což mám učiniti, ó strážce lidský? Proč jsi mne položil za cíl sobě, tak abych sám sobě byl břemenem?\n21 Nýbrž proč neodejmeš přestoupení mého, a neodpustíš nepravosti mé? Nebo již v zemi lehnu. Potom bys mne i pilně hledal, nebude mne.\n1 Tedy odpovídaje Bildad Suchský, řekl:\n2 Dokudž mluviti budeš takové věci, a slova úst tvých [budou jako] vítr násilný?\n3 Což by Bůh silný neprávě soudil, a Všemohoucí což by převracel spravedlnost?\n4 Synové zajisté tvoji že zhřešili proti němu, proto pustil je po nepravosti jejich.\n5 Kdybys ty opravdově hledal Boha silného, a Všemohoucímu se modlil,\n6 A byl čistý a upřímý: jistě žeť by se hned probudil k tobě, a napravil by příbytek spravedlnosti tvé.\n7 A byly by první věci tvé špatné, poslední pak rozmnožily by se náramně.\n8 Nebo vzeptej se, prosím, věku starého, a nastroj se k zpytování otců jejich.\n9 (Myť zajisté včerejší jsme, aniž jsme [čeho] povědomi; k tomu dnové naši jsou [jako] stín na zemi.)\n10 Zdaliž tě oni nenaučí, [a] nepovědí tobě, a z srdce svého nevynesou-liž slov?\n11 Zdali roste třtí bez bahna? Roste-liž rákosí bez vody?\n12 Nýbrž ještě za zelena, dříve než vytrháno bývá, ano prvé než jaká jiná tráva, usychá.\n13 Tak stezky všech zapomínajících se na Boha silného, [tak], pravím, naděje pokrytce zahyne.\n14 Klesne naděje jeho, [a] doufání jeho [jako] dům pavouka.\n15 Spolehne-li na dům svůj, neostojí; chytí-li se ho, nezdrží.\n16 Vláhu má před sluncem, tak že z zahrady jeho výstřelkové jeho vynikají.\n17 Při vrchovišti kořenové jeho hustě rostou, [i] na místech skalnatých rozkládá se.\n18 A však bývá-li zachvácen z místa svého, až by se ho i odečtlo, [řka]: Nevidělo jsem tě:\n19 Tožť ta radost života jeho, a z země jiný vykvetá.\n20 Aj, Bůh silný nepohrdá upřímým, ale nešlechetným ruky nepodává:\n21 Až i naplní smíchem ústa tvá, a rty tvé plésáním,\n22 [Když] nenávidící tebe v hanbu oblečeni budou, a stánku [lidí] bezbožných nikdež nebude.\n1 Odpověděv pak Job, řekl:\n2 I ovšem vím, žeť tak jest; nebo jak by mohl člověk spravedliv býti před Bohem silným?\n3 A chtěl-li by se hádati s ním, nemohl by jemu odpovědíti [ani na] jedno z tisíce [slov].\n4 Moudrého jest srdce a silný v moci. Kdo zatvrdiv se proti němu, pokoje užil?\n5 On přenáší hory, než kdo shlédne, a podvrací je v prchlivosti své.\n6 On pohybuje zemí z místa jejího, tak že se třesou sloupové její.\n7 On když zapovídá slunci, nevychází, a hvězdy zapečeťuje.\n8 On roztahuje nebe sám, a šlapá po vlnách mořských.\n9 On učinil Arktura, Oriona, Kuřátka a [hvězdy] skryté na poledne.\n10 On činí věci veliké, a to nevystižitelné a divné, jimž není počtu.\n11 Ano jde-li mimo mne, tedy nevidím; ovšem když pomíjí, neznamenám ho.\n12 Tolikéž jestliže co uchvátí, kdo mu to rozkáže navrátiti? Kdo dí jemu: Co činíš?\n13 Nezdržel-li by Bůh hněvu svého, klesli by před ním spolu spuntovaní, [jakkoli] mocní.\n14 Jakž bych já tedy jemu odpovídati, a jaká slova svá proti němu vyhledati mohl?\n15 Kterémuž, bych i spravedliv byl, nebudu odpovídati, [ale] před soudcím svým pokořiti se budu.\n16 [Ač] bych pak i volal, a on mi se ozval, neuvěřím, aby vyslyšel hlas můj,\n17 Poněvadž vichřicí setřel mne, rozmnožil rány mé bez příčiny.\n18 Aniž mi dá oddechnouti, ale sytí mne hořkostmi.\n19 Obrátil-li bych se k moci, aj, onť jest nejsilnější; pakli k soudu, kdo mi rok složí?\n20 Jestliže se za spravedlivého stavěti budu, ústa má potupí mne; [pakli] za upřímého, převráceného mne býti ukáží.\n21 Jsem-li upřímý, nebudu věděti toho; nenáviděti budu života svého.\n22 Jediná jest věc, pročež jsem to mluvil, [že] upřímého jako bezbožného on zahlazuje.\n23 Jestliže bičem náhle usmrcuje, zkušování nevinných se posmívá;\n24 Země dána bývá v ruku bezbožného, tvář soudců jejich zakrývá: jestliže ne on, kdož jiný jest?\n25 Dnové pak moji rychlejší byli nežli posel; utekli, aniž viděli dobrých věcí.\n26 Pominuli jako prudké lodí, jako orlice letící na pastvu.\n27 Dím-li: Zapomenu se na své naříkání, zanechám horlení svého, a posilím se:\n28 Lekám se všech bolestí svých, vida, že mne jich nezprostíš.\n29 Jestli jsem bezbožný, pročež bych nadarmo pracoval?\n30 [Ano] bych se i umyl vodou sněžnou, a očistil mýdlem ruce své,\n31 Tedy v jámě pohřížíš mne, tak že se ode mne zprzní [i to] roucho mé.\n32 Nebo [Bůh] není člověkem jako já, jemuž bych odpovídati mohl, a abychom vešli spolu v soud.\n33 Aniž máme prostředníka mezi sebou, kterýž by rozhodl nás oba.\n34 [Kdyby] odjal ode mne prut svůj, a strach jeho aby mne nekormoutil,\n35 Tehdáž bych mluvil, a nebál bych se, poněvadž není [toho] tak při mně.\n1 Stýště se duši mé v životě mém, vypustím nad sebou naříkání své, mluviti budu v hořkosti duše své.\n2 Dím Bohu: Neodsuzuj mne, oznam mi, proč se nesnadníš se mnou?\n3 Jaký máš na tom užitek, že [mne] ssužuješ, že pohrdáš dílem rukou svých, a radu bezbožných osvěcuješ?\n4 Zdali oči tělesné máš? Zdali tak, jako hledí člověk, ty hledíš?\n5 Zdaž [jsou] jako dnové člověka dnové tvoji, a léta tvá podobná dnům lidským,\n6 Že vyhledáváš nepravosti mé, a na hřích můj se vyptáváš?\n7 Ty víš, žeť nejsem bezbožný, ačkoli není žádného, kdo by mne vytrhl z ruky tvé.\n8 Ruce tvé sformovaly mne, a učinily mne, [a teď] pojednou všudy vůkol hubíš mne.\n9 Pamětliv buď, prosím, že jsi mne jako hlinu učinil, a že v prach zase obrátíš mne.\n10 Zdalis mne jako mléka neslil, a jako syření neshustil?\n11 Kůží a masem přioděl jsi mne, a kostmi i žilami spojils mne.\n12 Života z milosrdenství udělil jsi mi, přesto navštěvování tvé ostříhalo dýchání mého.\n13 Ale toto skryl jsi v srdci svém; vím, žeť jest to při tobě.\n14 Jakž zhřeším, hned mne šetříš, a od nepravosti mé neočišťuješ mne.\n15 Jestliže jsem bezbožný, běda mně; pakliť jsem spravedlivý, [ani tak] nepozdvihnu hlavy, nasycen jsa hanbou, a vida trápení své,\n16 Kteréhož vždy více přibývá. Honíš mne jako lev, a jedno po druhém divně se mnou zacházíš.\n17 Obnovuješ svědky své proti mně, a rozmnožuješ rozhněvání své na mne; vojska jedna po druhých jsou proti mně.\n18 Proč jsi jen z života vyvedl mne? [Ó bych] byl zahynul, aby mne bylo ani oko nevidělo,\n19 A abych byl, jako by mne nikdy nebylo, z života do hrobu abych byl vnesen.\n20 Zdaliž jest mnoho dnů mých? Ponechejž tedy a popusť mne, abych maličko pookřál,\n21 Prvé než odejdu [tam], odkudž se zase nenavrátím, do krajiny tmavé, anobrž stínu smrti,\n22 Do krajiny, [pravím], tmavé, [kdež jest] sama mrákota stínu smrti, a kdež není žádných proměn, ale sama pouhá mrákota.\n1 A odpovídaje Zofar Naamatský, řekl:\n2 Zdaliž k mnohým slovům nemá odpovědíno býti? Aneb zdali člověk mnohomluvný práv zůstane?\n3 Žváním svým lidi zaměstknáváš, a posmíváš se, aniž jest, kdo by tě zahanbil.\n4 Nebo jsi řekl: Čisté jest učení mé, a čist jsem, [ó Bože], před očima tvýma.\n5 Ješto, ó kdyby Bůh mluvil, a otevřel rty své proti tobě,\n6 Aťby oznámil tajemství moudrosti, že dvakrát většího [trestání] zasloužil jsi. A věz, že se Bůh zapomněl na tebe pro nepravost tvou.\n7 Zdaliž ty stižitelnosti Boží dosáhneš, aneb dokonalost Všemohoucího vystihneš?\n8 Vyšší jest nebes, což učiníš? Hlubší než peklo, jakž porozumíš?\n9 Delší jest míra její než země, a širší než moře.\n10 Bude-li pléniti neb zavírati aneb ssužovati, kdo se na něj bude domlouvati?\n11 Poněvadž zná lidskou marnost, a vidí nepravost, což by tomu rozuměti neměl?\n12 Tak aby muž nesmyslný nabyl rozumu, ačkoli člověk jest jako hřebec z divokého osla zplozený.\n13 Jestliže ty nastrojíš srdce své, a ruce své k němu vztáhneš;\n14 Byla-li by nepravost v ruce tvé, vzdal ji od sebe, aniž dopouštěj bydliti v staních svých nešlechetnosti:\n15 Tedy jistě pozdvihneš tváři své z poškvrny, a budeš nepohnutý, aniž se báti budeš.\n16 Nebo se na těžkost zapomeneš, [na niž] jako na vody, kteréž pominuly, zpomínati budeš.\n17 K tomu nad poledne [jasný] nastaneť čas; zatmíš-li se [pak], jitru podobný budeš.\n18 Budeš i mysli doufanlivé, maje naději; stánek roztáhneš, [i] bezpečně spáti budeš.\n19 A tak v pokoji budeš, aniž tě kdo předěsí, a mnozí tváři tvé kořiti se budou.\n20 Oči pak bezbožných zkaženy budou, a utíkání jim zhyne; nadto naděje jejich [bude jako] dchnutí člověka.\n2 V pravdě, že jste vy lidé, a že s vámi umře moudrost.\n3 I jáť mám srdce jako vy, aniž jsem zpozdilejší než vy, anobrž při komž toho není?\n4 Za posměch příteli svému jsem, kteréhož, když volá, vyslýchá Bůh; v posměchuť jest spravedlivý [a] upřímý.\n5 Pochodně zavržená [jest] (podlé smýšlení [člověka] pokoje užívajícího) ten, kterýž jest blízký pádu.\n6 Pokojné a bezpečné příbytky mají loupežníci ti, kteříž popouzejí Boha silného, jimž on uvodí [dobré věci] v ruku jejich.\n7 Ano zeptej se třebas hovad, a naučí tě, aneb ptactva nebeského, a oznámí tobě.\n8 Aneb rozmluv s zemí, a poučí tě, ano i ryby mořské vypravovati budou tobě.\n9 Kdo nezná ze všeho toho, že ruka Hospodinova to učinila?\n10 V jehož ruce [jest] duše všelikého živočicha, a duch každého těla lidského.\n11 Zdaliž ucho slov rozeznávati nebude, tak jako dásně pokrmu okoušejí?\n12 Při starcích jest moudrost, a při dlouhověkých rozumnost.\n13 [Nadto pak] u Boha moudrost a síla, jehoť jest rada a rozumnost.\n14 Jestliže on boří, nemůže zase stavíno býti; zavírá-li člověka, nemůže býti otevříno.\n15 Hle, tak zastavuje vody, až i vysychají, a tak je vypouští, že podvracejí zemi.\n16 U něho jest síla a bytnost, jeho [jest] ten, kterýž bloudí, i kterýž v blud uvodí.\n17 On uvodí rádce v nemoudrost, a z soudců blázny činí.\n18 Svazek králů rozvazuje, a pasem přepasuje bedra jejich.\n19 On uvodí knížata v nemoudrost, a mocné vyvrací.\n20 On odjímá řeč výmluvným, a soud starcům béře.\n21 On vylévá potupu na urozené, a sílu mocných zemdlívá.\n22 On zjevuje hluboké věci z temností, a vyvodí na světlo stín smrti.\n23 On rozmnožuje národy i hubí je, rozšiřuje národy i zavodí je.\n24 On odjímá srdce předním z lidu země, a v blud je uvodí na poušti bezcestné,\n25 Aby šámali ve tmě bez světla. Summou, činí, aby bloudili jako opilý.\n1 Aj, všecko [to] vidělo oko mé, slyšelo ucho mé, a srozumělo tomu.\n2 Jakož vy znáte [to], znám i já, nejsem zpozdilejší než vy.\n3 Jistě žeť já s Všemohoucím mluviti, a s Bohem silným [o] svou při jednati budu.\n4 Nebo vy jste skladatelé lži, a lékaři marní všickni vy.\n5 Ó kdybyste aspoň mlčeli, a bylo by vám to za moudrost.\n6 Slyštež medle odpory mé, a důvodů rtů mých pozorujte.\n7 Zdali zastávajíce Boha silného, mluviti máte nepravost? Aneb za něho mluviti máte lest?\n8 Zdaliž osobu jeho přijímati budete, a o Boha silného se zasazovati?\n9 Zdaž [vám to] k dobrému [bude], když na průbu vezme vás, že jakož člověk oklamán bývá, oklamati jej chcete?\n10 [V pravdě žeť] vám přísně domlouvati bude, budete-li povrchně osoby [jeho] šetřiti.\n11 Což ani důstojnost jeho vás nepředěšuje, ani strach jeho nepřikvačuje vás?\n12 Všecka vzácnost vaše podobná jest popelu, [a] hromadám bláta vyvýšení vaše.\n13 Postrptež mne, nechať já mluvím, přiď na mne cokoli.\n14 Pročež bych trhati měl maso své zuby svými, a duši svou klásti v ruku svou?\n15 By mne i zabil, což bych [v něho] nedoufal? A však cesty své před oblíčej jeho předložím.\n16 Onť sám jest spasení mé; nebo před oblíčej jeho pokrytec nepřijde.\n17 Poslouchejte pilně řeči mé, a zprávu mou [pusťte] v uši své.\n18 Aj, jižť začínám pře své vésti, vím, že zůstanu spravedliv.\n19 Kdo [jest], ješto by mi odpíral, tak abych nyní umlknouti a umříti musil?\n20 Toliko té dvoji věci, [ó Bože], nečiň mi, a tehdy před tváří tvou nebudu se skrývati:\n21 Ruku svou vzdal ode mne, a hrůza tvá nechť mne neděsí.\n22 Zatím povolej [mne], a buduť odpovídati; aneb nechať já mluvím, a odpovídej mi.\n23 Jak mnoho jest mých nepravostí a hříchů? Přestoupení mé a hřích můj ukaž mi.\n24 Proč tvář svou skrýváš, a pokládáš mne sobě za nepřítele?\n25 Zdaliž list [větrem] se zmítající potříti chceš, a stéblo suché stihati budeš?\n26 Že zapisuješ proti mně hořkosti, a dáváš mi v dědictví nepravosti mladosti mé,\n27 A dáváš do klady nohy mé, a šetříš všech stezek mých, na paty noh mých našlapuješ;\n28 Ješto člověk jako hnis kazí se, [a] jako roucho, kteréž jí mol.\n1 Člověk narozený z ženy [jest] krátkého věku a plný lopotování.\n2 Jako květ vychází a podťat bývá, a utíká jako stín, a netrvá.\n3 A však i na takového otvíráš oko své, a mne uvodíš k soudu s sebou.\n4 Kdo toho dokáže, aby čistý z nečistého pošel? Ani jeden.\n5 Poněvadž vyměřeni jsou dnové jeho, počet měsíců jeho u tebe, [a] cíles jemu položil, kterýchž by nepřekračoval:\n6 Odvrať se od něho, ať oddechne sobě, a zatím aby přečekal jako nájemník den svůj.\n7 [O] stromu zajisté jest naděje, by i podťat byl, že se zase zotaví, a výstřelek jeho nevyhyne,\n8 By se pak i sstaral v zemi kořen jeho, a v prachu již jako umřel peň jeho:\n9 [Avšak] jakž počije vláhy, zase se pučí, a zahustí jako keř.\n10 Ale člověk umírá, mdlobou přemožen jsa, a když vypustí duši člověk, kam se poděl?\n11 Jakož ucházejí vody z jezera, a řeka opadá a vysychá:\n12 Tak člověk, když lehne, nevstává zase dotud, dokudž nebes stává. Nebývajíť vzbuzeni [lidé], aniž se probuzují ze sna svého.\n13 Ó kdybys mne v hrobě schoval, a skryl mne, dokudž by nebyl odvrácen hněv tvůj, ulože mi cíl, abys se rozpomenul na mne.\n14 Když umře člověk, zdaliž zase ožive? Po všecky [tedy] dny vyměřeného času svého očekávati budu, až přijde proměna při mně.\n15 Zavoláš, a já se ohlásím tobě, díla rukou svých budeš žádostiv,\n16 Ačkoli nyní kroky mé počítáš, aniž shovíváš hříchům mým,\n17 [Ale] zapečetěné maje [jako] v pytlíku přestoupení mé, ještě přikládáš k nepravosti mé.\n18 Jistě že [jako] hora padnuc, rozdrobuje se, a skála odsedá z místa svého,\n19 [Jako] kamení stírá voda, [a] povodní zachvacuje, což z prachu zemského samo od sebe roste: tak [i ty] naději člověka v nic obracíš.\n20 Přemáháš jej ustavičně, tak aby odjíti musil; proměňuješ tvář jeho, a propouštíš jej.\n21 Budou-li slavní synové jeho, nic neví; pakli v potupě, nic o ně nepečuje.\n22 Toliko tělo jeho, dokudž živ jest, bolestí okouší, a duše jeho v něm kvílí.\n1 Tedy odpovídaje Elifaz Temanský, řekl:\n2 Zdali moudrý vynášeti má umění povětrné, aneb naplňovati východním větrem břicho své,\n3 Hádaje se slovy neprospěšnými, aneb řečmi neužitečnými?\n4 Anobrž vyprazdňuješ i bázeň [Boží], a modliteb k Bohu činiti se zbraňuješ.\n5 Osvědčujíť zajisté nepravost tvou ústa tvá, ač jsi koli sobě zvolil jazyk chytrých.\n6 Potupují tě ústa tvá, a ne já, a rtové tvoji svědčí proti tobě.\n7 Zdaliž ty nejprv z lidí zplozen jsi, aneb prvé než pahrbkové sformován?\n8 Zdaliž jsi tajemství Boží slyšel, že u sebe zavíráš moudrost?\n9 Co víš, čehož bychom nevěděli? Čemu rozumíš, aby toho při nás nebylo?\n10 I šedivýť i stařec mezi námi jest, ano i starší věkem než otec tvůj.\n11 Zdali malá [jsou] tobě potěšování Boha silného, čili něco [je] zastěňuje tobě?\n12 Tak-liž tě jalo srdce tvé, a tak-liž blíkají oči tvé,\n13 Že smíš odpovídati Bohu silnému tak pyšně, a vypouštěti z úst svých ty řeči?\n14 [Nebo] což jest člověk, aby se mohl očistiti, aneb spravedliv býti narozený z ženy?\n15 An při svatých jeho není dokonalosti, a nebesa nejsou čistá před očima jeho,\n16 Nadto ohavný a neužitečný člověk, kterýž pije nepravost jako vodu.\n17 Já oznámím tobě, poslyš mne; to zajisté, což jsem viděl, vypravovati budu,\n18 Což moudří vynesli a nezatajili, [slýchavše] od předků svých.\n19 Jimž samým dána byla země, aniž přejíti mohl cizí prostředkem jejich.\n20 Po všecky své dny bezbožný sám se bolestí trápí, po všecka, pravím léta, skrytá před ukrutníkem.\n21 Zvuk strachu [jest] v uších jeho, že i v [čas] pokoje zhoubce připadne na něj.\n22 Nevěří, by se měl navrátiti z temností, ustavičně očekávaje na sebe meče.\n23 Bývá i tulákem, chleba hledaje, kde by byl, cítě, že pro něj nastrojen jest den temností.\n24 Děsí jej nátisk a ssoužení, kteréž se silí proti němu, jako král s vojskem sšikovaným.\n25 Nebo vztáhl proti Bohu silnému ruku svou, a proti Všemohoucímu postavil se.\n26 Útok učinil na něj, na šíji [jeho] s množstvím zdvižených štítů svých.\n27 Nebo přiodíl tvář svou tukem svým, tak že se [mu] nadělalo faldů na slabinách.\n28 A bydlil v městech zkažených, a v domích, v nichž [žádný] nebydlil, kteráž v hromady rumu obrácena byla.\n29 [Avšak] nezbohatneť, aniž stane moc jeho, aniž se rozšíří na zemi dokonalost takových.\n30 Nevyjde z temností, mladistvou ratolest jeho usuší plamen, a tak zahyne od ducha úst svých.\n31 Ale nevěří, že v marnosti jest ten, jenž bloudí, a že marnost bude směna jeho.\n32 Před časem svým vyťat bude, a ratolest jeho nebude se zelenati.\n33 Zmaří, jako vinný kmen nezralý hrozen svůj, a svrže květ svůj jako oliva.\n34 Nebo shromáždění pokrytce spustne, a oheň spálí stany [oslepených] dary.\n35 Kteřížto když počali ssužování, a porodili nepravost, hned břicho jejich strojí [jinou] lest.\n1 A odpovídaje Job, řekl:\n2 Slyšel jsem již podobných věcí mnoho; všickni vy nepříjemní jste těšitelé.\n3 Bude-liž kdy konec slovům povětrným? Aneb co tě popouzí, že tak mluvíš?\n4 Zdaliž bych já tak mluviti mohl, jako vy, kdybyste byli na místě mém? Shromažďoval-li bych proti vám slova, aneb potřásal na vás hlavou svou?\n5 [Nýbrž] posiloval bych vás ústy svými, a otvírání rtů mých krotilo by [bolest].\n6 Buď že mluvím, neumenšuje se bolesti mé, buď že tak nechám, neodchází ode mne.\n7 Ale ustavičně zemdlívá mne; nebo jsi mne, [ó Bože], zbavil všeho shromáždění mého.\n8 A vrásky jsi mi zdělal; což mám za svědka, ano patrná na mně hubenost má na tváři mé [to] osvědčuje.\n9 Prchlivost jeho zachvátila [mne], a vzal mne v nenávist, škřipě na mne zuby svými; [jako] nepřítel můj zaostřil oči své na mne.\n10 Rozedřeli na mne ústa svá, potupně mne poličkujíce, proti mně se shromáždivše.\n11 Vydal mne Bůh silný nešlechetníku, a v ruce bezbožných uvedl mne.\n12 Pokoje jsem užíval, však potřel mne, a uchopiv mne za šíji mou, roztříštil mne, a vystavil mne sobě za cíl.\n13 Obklíčili mne střelci jeho, rozťal ledví má beze vší lítosti, [a] vylil na zem žluč mou.\n14 Ranil mne ranou na ránu, outok učinil na mne jako silný.\n15 Žíni jsem ušil na zjízvenou kůži svou, a zohavil jsem v prachu sílu svou.\n16 Tvář má oduřavěla od pláče, a na víčkách mých stín smrti jest.\n17 Ne pro nějaké bezpraví v rukou mých; nebo i modlitba má čistá [jest].\n18 Ó země, nepřikrývej krve mé, a nechť nemá místa volání mé.\n19 Aj, nyní jestiť i v nebesích svědek můj, svědek můj, [pravím], jest na výsostech.\n20 Ó mudráci moji, přátelé moji, k Bohuť slzí oko mé.\n21 Ó by lze bylo muži v hádku s ním se vydati, jako synu člověka s přítelem svým.\n22 Nebo léta [mně] odečtená přicházejí, a cestou, kterouž se zase nenavrátím, již se beru.\n1 Dýchání mé ruší se, dnové moji hynou, hrobu blízký jsem.\n2 Jistě posměvači jsou u mne, a pro jejich [mne] kormoucení nepřichází ani sen na oči mé.\n3 Postav mi, prosím, rukojmě za sebe; kdo jest ten, nechť mi na to ruky podá.\n4 Nebo srdce jejich přikryl jsi, aby nerozuměli, a protož [jich] nepovýšíš.\n5 Kdož pochlebuje bližním, oči synů jeho zhynou.\n6 Jistě vystavil mne za přísloví lidem, a za divadlo všechněm,\n7 Tak že pro žalost pošly oči mé, a oudové moji všickni stínu jsou podobni.\n8 Užasnouť se nad tím upřímí, a však nevinný proti pokrytci [vždy] se zsilovati bude.\n9 Přídržeti se bude, pravím, spravedlivý cesty své, a ten, jenž jest čistých rukou, posilní se více.\n10 Tolikéž i vy všickni obraťte se, a poďte, prosím; neboť nenacházím mezi vámi moudrého.\n11 Dnové moji pomíjejí, myšlení má mizejí, přemyšlování, [pravím], srdce mého.\n12 Noc [mi] obracejí v den, [a] světla denního ukracují pro přítomnost temností.\n13 Abych pak čeho i očekával, hrob bude dům můj, ve tmě usteli ložce své.\n14 Jámu nazovu otcem svým, matkou [pak] a sestrou svou červy.\n15 Kdež [jest] tedy očekávání mé? A kdo to, čím bych se troštoval, spatří?\n16 Do skrýší hrobu sstoupí, poněvadž jest všechněm v prachu [země] odpočívati.\n1 Odpovídaje pak Bildad Suchský, řekl:\n2 Dokudž neučiníte konce řečem? Pomyslte na to, a potom mluviti budeme.\n3 Proč jsme počteni za hovada? Oškliví jsme [jemu], jakž sami vidíte.\n4 Ó ty, jenž hubíš život svůj zůřením svým, zdaliž pro tebe opuštěna bude země, a odsedne skála z místa svého?\n5 Anobrž světlo bezbožných uhašeno bude, aniž se blyštěti bude jiskra ohně jejich.\n6 Světlo se zatmí v stánku jeho, a lucerna jeho v něm zhasne.\n7 Ssouženi budou krokové síly jeho, a porazí jej rada jeho.\n8 Nebo zapleten jest do síti nohami svými, a v zamotání chodí.\n9 Chytí ho za patu osídlo, [a] zmocní se ho násilník.\n10 Skrytať jest při zemi smečka jeho, a léčka jeho na stezce.\n11 Odevšad hrůzy jej děsiti budou a dotírati na nohy jeho.\n12 Hladovitá bude síla jeho, a bída pohotově při boku jeho.\n13 Zžíře žily kůže jeho, zžíře oudy jeho kníže smrti.\n14 Uchváceno bude z stánku jeho doufání jeho, a to jej přivede k králi strachů.\n15 V stánku jeho [hrůza] bydleti bude, ač nebyl jeho; posypáno bude obydlí jeho sirou.\n16 Od zpodku kořenové jeho uschnou, a svrchu osekány budou ratolesti jeho.\n17 Památka jeho zahyne z země, aniž jméno jeho [slýcháno bude] na ulicích.\n19 Ne[pozůstaví] ani syna ani vnuka v lidu svém, ani jakého ostatku v příbytcích svých.\n20 Nade dnem jeho zděsí se potomci, a přítomní strachem podjati budou.\n21 Takovýť jest zajisté způsob nešlechetného, a takový cíl toho, kterýž nezná Boha silného.\n1 Tedy odpověděv Job, řekl:\n2 Dokudž trápiti budete duši mou, a dotírati na mne řečmi [svými]?\n3 Již [na] desetkrát zhaněli jste mne, aniž se stydíte, že se zatvrzujete proti mně.\n4 Ale nechť jest tak, že jsem zbloudil, při mně zůstane blud můj.\n5 Jestliže se pak vždy proti mně siliti chcete, a obviňujíc [mne], za pomoc [sobě] bráti proti mně potupu mou:\n6 Tedy vězte, že Bůh podvrátil mne, a sítí svou otáhl mne.\n7 [Nebo] aj, volám-li pro nátisk, nemám vyslyšení; křičím-li, není rozsouzení.\n8 Cestu mou zapletl tak, abych nikoli projíti nemohl, a stezky mé temnostmi zastřel.\n9 Slávu mou se mne strhl, a sňal korunu s hlavy mé.\n10 Zpodvracel mne všudy vůkol, abych zahynul, a vyvrátil jako strom naději mou.\n11 Nadto zažžel proti mně prchlivost svou, a přičtl mne mezi nepřátely své.\n12 Pročež přitáhše houfové jeho, učinili sobě ke mně cestu, a vojensky se položili okolo stanu mého.\n13 Bratří mé ode mne vzdálil, a známí moji všelijak se mne cizí.\n14 Opustili mne příbuzní moji, a známí moji zapomenuli se na mne.\n15 Podruhové domu mého a děvky mé za cizího mne mají, cizozemec jsem před očima jejich.\n16 Na služebníka svého volám, ale neozývá se, [i] když ho ústy svými pěkně prosím.\n17 Dýchání mého štítí se manželka má, ačkoli pokorně [jí] prosím, pro dítky života mého.\n18 Nadto i ti nejšpatnější pohrdají mnou; i když povstanu, utrhají mi.\n19 V ošklivost mne sobě vzali všickni rádcové moji, a ti, kteréž miluji, obrátili se proti mně.\n20 K kůži mé jako k masu mému přilnuly kosti mé, kůže při zubích mých toliko v cele zůstala.\n21 Slitujte se nade mnou, slitujte se nade mnou, vy přátelé moji; nebo ruka Boží se mne dotkla.\n22 Proč mi se protivíte tak jako Bůh silný, a masem mým nemůžte se nasytiti?\n23 Ó kdyby nyní sepsány byly řeči mé, ó kdyby v knihu vepsány byly,\n24 [Anobrž] rafijí železnou a olovem na věčnost na skále aby vyryty byly.\n25 Ačkoli já vím, že vykupitel můj živ jest, a že v den nejposlednější nad prachem se postaví.\n26 A ač by kůži mou i tělo [červi] zvrtali, však vždy v těle svém uzřím Boha.\n27 Kteréhož já uzřím sobě, a oči mé spatří [jej], a ne jiný, [jakkoli] zhynula ledví má u vnitřnosti mé.\n28 Ješto byste říci měli: I pročež ho trápíme? poněvadž základ dobré pře při mně se nalézá.\n29 Bojte se meče, nebo pomsta za nepravosti jest meč, a vězte, žeť bude soud.\n1 Odpovídaje pak Zofar Naamatský, řekl:\n2 Z příčiny té myšlení má k odpovídání tobě nutí mne, a to abych rychle učinil,\n3 Že kárání k zahanbení svému slyším, pročež duch můj osvícený nutí mne, aťbych odpovídal.\n4 Zdaž nevíš o tom, že od věků, a jakž postavil [Bůh] člověka na zemi,\n5 Plésání bezbožných krátké jest, a veselí pokrytce [jen] na chvílku?\n6 Byť pak vstoupila až k nebi pýcha jeho, a hlava jeho oblaku by se dotkla,\n7 Však jako lejno jeho na věky zahyne. Ti, kteříž jej vídali, řeknou: Kam se poděl?\n8 Jako sen pomine, aniž ho naleznou; nebo uteče jako vidění noční.\n9 Oko, kteréž ho vídalo, již ho nikdy neuzří, aniž více patřiti bude na něj místo jeho.\n10 Synové jeho budou přízně u nuzných hledati, a ruce jeho musejí zase vraceti loupež svou.\n11 Kosti jeho naplněny jsou [hříchy] mladosti jeho, a s ním v prachu lehnou.\n12 A ačkoli zlost sladne v ústech jeho, [a] chová ji pod jazykem svým;\n13 Kochá se v ní, a nepouští jí, ale zdržuje ji u prostřed dásní svých:\n14 [Však] pokrm ten ve střevách jeho promění se; [bude jako] žluč hadů nejlítějších u vnitřnostech jeho.\n15 Zboží nahltané vyvrátí, z břicha jeho Bůh silný je vyžene.\n16 Jed hadů lítých ssáti bude, zabije ho jazyk ještěrčí.\n17 Neuzří pramenů potoků [a] řek medu a másla.\n18 Navrátí úsilé [cizí], a nezažive ho, vedlé nátisku svého rozličného; nebude [na ně] vesel.\n19 Nebo utiskal [a] opouštěl nuzné, dům zloupil a nestavěl ho.\n20 Pročež nesezná nic pokojného v životě svém, aniž které nejrozkošnější své věci bude moci zachovati.\n21 Nic mu nepozůstane z pokrmu jeho, tak že nebude míti, čím by se troštoval.\n22 Byť pak i dovršena byla hojnost jeho, ssoužení míti bude; každá ruka trapiče oboří se na něj.\n23 By měl čím naplniti břicho své, dopustí na něj [Bůh] prchlivost hněvu svého, kterouž na něj dštíti bude [i] na pokrm jeho.\n24 Když utíkati bude před zbrojí železnou, prostřelí ho lučiště ocelivé.\n25 [Střela] vyňata bude z toulu a vystřelena, nadto meč pronikne žluč jeho; [a] když odcházeti bude, přikvačí jej hrůzy.\n26 Všeliká neštěstí jsou polečena v skrýších jeho, zžíře jej oheň nerozdmýchaný, zle se povede i pozůstalému v stanu jeho.\n27 Odkryjí nebesa nepravost jeho, a země povstane proti němu.\n28 Rozptýlena bude úroda domu jeho, rozplyne se v den hněvu jeho.\n29 Tenť [jest] podíl člověka bezbožného od Boha, to, pravím, dědictví vyrčené jemu od Boha silného.\n2 Poslouchejte pilně řeči mé, a bude mi to [za] potěšení [od] vás.\n3 Postrpte mne, abych i já mluvil, a když odmluvím, posmívejž se.\n4 Zdaliž já před člověkem naříkám? A poněvadž jest proč, jakž nemá býti ssoužen duch můj?\n5 Pohleďte na mne, a užasněte se, a položte prst na ústa.\n6 Ano [já sám], když rozvažuji [své bídy], tedy se děsím, a spopadá tělo mé hrůza.\n7 Proč bezbožní živi jsou, k věku starému přicházejí, též i bohatnou?\n8 Símě jejich stálé jest před oblíčejem jejich s nimi, a rodina jejich před očima jejich.\n9 Domové jejich bezpečni jsou před strachem, aniž metla Boží na nich.\n10 Býk jejich připouštín bývá, ale ne na prázdno; kráva jejich rodí, a nepotracuje plodu.\n11 Vypouštějí jako stádo maličké své, a synové jejich poskakují.\n12 Povyšují [hlasu] při bubnu a harfě, a veselí se k zvuku muziky.\n13 Tráví v štěstí dny své, a v okamžení do hrobu sstupují.\n14 Kteříž říkají Bohu silnému: Odejdi od nás, nebo známosti cest tvých neoblibujeme.\n15 Kdo jest Všemohoucí, abychom sloužili jemu? A jaký toho zisk, že bychom se modlili jemu?\n16 Ale pohleď, [že] není v moci jejich štěstí jejich, [pročež] rada bezbožných vzdálena [jest] ode mne.\n17 Často-liž svíce bezbožných hasne? Přichází-liž na ně bída jejich? Poděluje-liž [je] bolestmi [Bůh] v hněvě svém?\n18 Bývají-liž jako plevy před větrem, a jako drtiny, kteréž zachvacuje vicher?\n19 Odkládá-liž Bůh synům bezbožníka nepravost jeho? Odplacuje-liž jemu tak, aby to znáti mohl,\n20 A aby viděly oči jeho neštěstí jeho, a prchlivost Všemohoucího že by pil?\n21 O dům pak jeho po něm jaká [jest] péče jeho, když počet měsíců jeho bude umenšen?\n22 Zdali Boha silného [kdo] učiti bude umění, kterýž sám vysokosti soudí?\n23 Tento umírá v síle dokonalosti své, všelijak bezpečný a pokojný.\n24 Prsy jeho plné jsou mléka, a mozk kostí jeho svlažován bývá.\n25 Jiný pak umírá v hořkosti ducha, kterýž [nikdy] nejídal s potěšením.\n26 Jednostejně v prachu lehnou, a červy se rozlezou.\n27 Aj, známť myšlení vaše, a chytrosti, [kteréž] proti mně neprávě vymýšlíte.\n28 Nebo pravíte: Kde jest dům urozeného? A kde stánek příbytků bezbožných?\n29 Což jste se netázali jdoucích cestou? Zkušení-liž aspoň jejich nepovolíte,\n30 Že v den neštěstí ochranu mívá bezbožný, v den, [pravím], rozhněvání přistřín bývá?\n31 Kdo jemu oznámí zjevně cestu jeho? Aneb [za to], co činil, kdo jemu odplatí?\n32 A však [i] on k hrobu vyprovozen bude, a tam zůstane.\n33 Sladnou jemu hrudy údolí, nadto za sebou všecky lidi táhne, těch pak, kteříž ho předešli, není počtu.\n34 Hle, jak vy mne marně troštujete, nebo v odpovědech vašich [ne]zůstává než faleš.\n1 A odpovídaje Elifaz Temanský, řekl:\n2 Zdaliž Bohu silnému co prospěšný býti může člověk, když sobě nejmoudřeji počíná?\n3 Zdaliž se kochá Všemohoucí [v tom], že ty se ospravedlňuješ? Aneb má-liž zisk, když bys dokonalé ukázal býti cesty své?\n4 Zdali, že by se tebe bál, tresce tě, mstě nad tebou?\n5 Zdali zlost tvá není mnohá? Anobrž není konce nepravostem tvým.\n6 Nebo jsi brával základ od bratří svých bez příčiny, a roucha z nahých jsi svláčel.\n7 Vody ustalému jsi nepodal, a hladovitému zbraňovals chleba.\n8 Ale muži boháči [přál jsi] země, tak aby ten, jehož osoba vzácná, v ní seděl.\n9 Vdovy [pak] pouštěl jsi prázdné, ačkoli ramena sirotků potřína byla.\n10 A protož obkličuji tě osídla, a děsí tě strach nenadálý,\n11 Aneb tma, abys neviděl, anobrž rozvodnění přikrývá tě.\n12 [Říkáš]: Zdaž Bůh není na výsosti nebeské? Ano shlédni vrch hvězd, jak jsou vysoké.\n13 Protož pravíš: Jak by věděl Bůh silný? Skrze mrákotu-liž by soudil?\n14 Oblakové jsou skrýše jeho, tak že nevidí; nebo okršlek nebeský obchází.\n15 Šetříš-liž stezky věku [předešlého], kterouž kráčeli lidé marní?\n16 Kteříž vypléněni jsou před časem, potok vylit jest na základ jejich.\n17 Kteříž říkali Bohu silnému: Odejdi od nás. Což by tedy jim učiniti měl Všemohoucí?\n18 On zajisté domy jejich naplnil dobrými věcmi, (ale rada bezbožných vzdálena [jest] ode mne).\n19 [Což] vidouce spravedliví, veselí se, a nevinný posmívá se jim,\n20 Zvlášť když není vypléněno jmění naše, ostatky pak jejich sežral oheň.\n21 Přivykejž medle s ním [choditi], a pokojněji se míti, skrze to přijde tobě všecko dobré.\n22 Přijmi, prosím, z úst jeho zákon, a slož řeči jeho v srdci svém.\n23 Navrátíš-li se k Všemohoucímu, vzdělán budeš, [a] vzdálíš-li nepravost od stanů svých,\n24 Tedy nakladeš na zemi zlata, a místo kamení potočního [zlata] z Ofir.\n25 Nebo bude Všemohoucí nejčistším zlatem tvým, a stříbrem [i] silou tvou.\n26 A tehdáž v Všemohoucím kochati se budeš, a pozdvihna k Bohu tváři své,\n27 Pokorně modliti se budeš jemu, a vyslyší tě; pročež sliby své plniti budeš.\n28 Nebo cožkoli začneš, budeť se dařiti, anobrž na cestách tvých svítiti bude světlo.\n29 Když jiní sníženi budou, tedy díš: Jáť jsem povýšen. Nebo toho, kdož jest očí ponížených, [Bůh] spasena učiní.\n30 Vysvobodí i toho, [kterýž] není bez viny, vysvobodí, pravím, čistotou rukou tvých.\n1 Tedy odpověděl Job a řekl:\n2 Což vždy předce naříkání mé za zpouru [jmíno bude, ješto] bída má těžší jest nežli lkání mé?\n3 Ó bych věděl, kde ho najíti, šel bych až k trůnu jeho.\n4 Pořádně bych před ním vedl při, a ústa svá naplnil bych důvody.\n5 Zvěděl bych, [jakými] slovy by mně odpověděl, a porozuměl bych, co by mi řekl.\n6 Zdaliž by podlé veliké síly [své] rozepři vedl se mnou? Nikoli, nýbrž on sám dal by mi [sílu].\n7 Tuť by upřímý hádati se mohl s ním, a byl bych osvobozen všelijak od soudce svého.\n8 [Ale] aj, půjdu-li upřímo dále, tam ho není; pakli nazpět, nepostihnu ho.\n9 By i čím zaměstknán byl na levo, předce ho nespatřím; zastře-li se na pravo, ovšem ho neuzřím.\n10 Nebo on zná cestu, kteráž jest při mně; bude-li mne zkušovati, jako zlato se ukáži.\n11 Šlepějí [zajisté] jeho přídržela se noha má, cesty jeho šetřil jsem, abych se [s ní] neuchyloval.\n12 Aniž [od] přikázaní rtů jeho uchýlil jsem se, nýbrž ustaviv se na tom, schované jsem měl řeči úst jeho.\n13 On pak jestliže při čem [stojí], kdo jej odvrátí? Ano duše jeho čehož jen žádá, toho hned dovodí.\n14 A vykoná uložení [své] o mně; nebo takových [příkladů] mnoho jest při něm.\n15 Pročež před tváří jeho děsím se; když [to] rozvažuji, lekám se ho.\n16 Bůh zajisté zemdlil srdce mé, a Všemohoucí předěsil mne,\n17 Tak že [sotva] jsem nezahynul v těch temnostech; nebo před tváří mou [ne]zakryl mrákoty.\n1 Proč by od Všemohoucího neměli býti skryti časové, a ti, kteříž jej znají, [neměli] neviděti dnů jeho?\n2 [Bezbožníť nyní] mezníky přenášejí, [a] stádo, kteréž mocí zajali, pasou.\n3 Osla sirotků zajímají, v zástavě berou vola [od] vdovy.\n4 Strkají nuznými s cesty, musejí se vůbec skrývati chudí na světě.\n5 Aj, oni jako divocí oslové na poušti, vycházejí [jako] ku práci své, ráno přivstávajíce k loupeži; poušť jest chléb jejich i dětí jejich.\n6 Na cizím poli žnou, a z vinic bezbožníci sbírají.\n7 Nahé přivodí k tomu, aby nocovati musili bez roucha, nemajíce se čím přiodíti na zimě.\n8 [A] přívalem v horách moknouce, nemajíce obydlí, k skále se přivinouti musejí.\n9 Loupí sirotky, kteříž jsou při prsích, a od chudého základ berou.\n10 Nahého opouštějí, že musí choditi bez oděvu, a ti, kteříž snášejí snopy, v hladu zůstávati.\n11 [Ti], jenž mezi zdmi jejich olej vytlačují, a presy tlačí, žíznějí.\n12 Lidé v městech lkají, a duše zraněných volají, Bůh pak přítrže tomu nečiní.\n13 Oniť jsou ti, kteříž odporují světlu, a neznají cest jeho, aniž chodí po stezkách jeho.\n14 Na úsvitě povstávaje vražedlník, morduje chudého a nuzného, a v noci jest jako zloděj.\n15 Tolikéž oko cizoložníka šetří soumraku, říkaje: Nespatříť mne žádný, a tvář zakrývá.\n16 Podkopávají potmě i domy, kteréž sobě ve dne znamenali; nebo nenávidí světla.\n17 Ale hned v jitře [přichází] na ně stín smrti; když jeden druhého poznati může, strachu stínu smrti okoušejí.\n18 Lehcí jsou na svrchku vody, zlořečené jest jmění jejich na zemi, aniž odcházejí cestou svobodnou.\n19 [Jako] sucho a horko uchvacuje vody sněžné, [tak] hrob [ty, jenž] hřešili.\n20 Zapomíná se na něj život matky, sladne červům, nebývá více připomínán, a tak polámána bývá nepravost jako strom.\n21 Připojuje mu neplodnou, kteráž nerodí, a vdově dobře nečiní.\n22 Zachvacuje silné mocí svou; ostojí-li [kdo z nich], bojí se o život svůj.\n23 Dává jemu, na čemž by bezpečně spolehnouti mohl, však oči jeho [šetří] cest jejich.\n24 Bývají zvýšeni poněkud, ale hned [jich] není; tak jako [jiní] všickni sníženi, vypléněni, a jako vrškové klasů stínáni bývají.\n25 Zdaliž není tak? Kdo na mne dokáže klamu, a v nic obrátí řeč mou?\n2 Panování a hrůza Boží působí pokoj na výsostech jeho.\n3 Zdaliž jest počet vojskům jeho? A nad kým nevzchází světlo jeho?\n4 Jakž by tedy spravedliv býti mohl bídný člověk před Bohem silným, aneb jak čist býti narozený z ženy?\n5 Hle, ani měsíc nesvítil by, ani hvězdy nebyly by čisté před očima jeho,\n6 Nadto pak smrtelný člověk, [jsa jako] červ, a syn člověka, jako hmyz.\n2 Komu jsi napomohl? Tomu-li, kterýž nemá síly? Toho-lis retoval, kterýž jest bez moci?\n3 Komu jsi rady udělil? Nemoudrému-li? Hned jsi základu dostatečně poučil?\n4 Komužs ty řeči zvěstoval? A čí duch vyšel z tebe?\n5 [Však] i mrtvé věci pod vodami a obyvateli jejich sformovány bývají.\n6 Odkryta jest propast před ním, i zahynutí není zakryto.\n7 Ontě roztáhl půlnoční stranu nad prázdnem, zavěsil zemi na ničemž.\n8 Zavazuje vody v oblacích svých, aniž se trhá oblak pod nimi.\n9 [On sám] zdržuje stále trůn svůj, a roztahuje na něm oblaky své.\n10 Cíl vyměřil rozlévání se vodám, až do skonání světla a tmy.\n11 Sloupové nebeští třesou se a pohybují od žehrání jeho.\n12 Mocí svou rozdělil moře, a rozumností svou dutí jeho.\n13 Duchem svým nebesa ozdobil, a ruka jeho sformovala hada dlouhého.\n14 Aj, toť [jsou jen] částky cest jeho, a jak [nestižitelné jest] i to maličko, což jsme slyšeli o něm. Hřímání pak moci jeho kdo srozumí?\n1 Potom dále Job vedl řeč svou a řekl:\n2 Živť jest Bůh silný, [kterýž] zavrhl při mou, a Všemohoucí, [kterýž] hořkostí naplnil duši mou,\n3 Že nikoli, dokudž duše má ve mně bude a duch Boží v chřípích mých,\n4 Nebudou mluviti rtové moji nepravosti, a jazyk můj vynášeti lsti.\n5 Odstup ode mne, abych vás za spravedlivé vysvědčil; dokudž dýchati budu, neodložím upřímosti své od sebe.\n6 Spravedlnosti své držím se, aniž se jí pustím; nezahanbíť mne srdce mé nikdy.\n7 Bude jako bezbožník nepřítel můj, a povstávající proti mně jako nešlechetník.\n8 Nebo jaká jest naděje pokrytce, by pak lakoměl, když Bůh vytrhne duši jeho?\n9 Zdaliž volání jeho vyslyší Bůh silný, když na něj přijde ssoužení?\n10 Zdaliž v Všemohoucím kochati se bude? Bude-liž vzývati Boha každého času?\n11 [Ale já] učím vás, v kázni Boha silného [jsa], a jak se mám k Všemohoucímu, netajím.\n12 Aj, vy všickni [to] vidíte, pročež vždy tedy takovou marnost vynášíte?\n13 Ten [má] podíl člověk bezbožný u Boha silného, a to dědictví ukrutníci od Všemohoucího přijímají:\n14 Rozmnoží-li se synové jeho, [rozmnoží se] pod meč, a rodina jeho nenasytí se chlebem.\n15 Pozůstalí po něm v smrti pohřbeni budou, a vdovy jeho nebudou [ho] plakati.\n16 Nashromáždí-li jako prachu stříbra, a jako bláta najedná-li šatů:\n17 [Co] najedná, to spravedlivý obleče, a stříbro nevinný rozdělí.\n18 Vystaví-li jako Arktura dům svůj, [bude] však jako bouda, [kterouž] udělal strážný.\n19 Bohatý když umře, nebude pochován; pohledí někdo, anť ho není.\n20 Postihnou jej hrůzy jako vody, v noci kradmo zachvátí ho vicher.\n21 Pochytí jej východní vítr, a odejde, nebo vichřicí uchvátí jej z místa jeho.\n22 Takové věci na něj dopustí [Bůh] bez lítosti, ačkoli před rukou jeho prudce utíkati bude.\n23 Tleskne nad ním [každý] rukama svýma, a ckáti bude z místa svého.\n1 Máť zajisté stříbro prameny své, a zlato místo k přehánění.\n2 Železo z země vzato bývá, a kámen rozpuštěný dává měď.\n3 Cíl ukládá temnostem, a všelikou dokonalost člověk vystihá, kámen mrákoty a stínu smrti.\n4 Protrhuje se řeka na obyvatele, tak že ji nemůže žádný přebřesti, a svozována bývá uměním smrtelného člověka, [i] odchází.\n5 Z země vychází chléb, ačkoli pod ní [jest něco] rozdílného, podobného k ohni.\n6 V některé zemi jest kamení zafirové a prach zlatý,\n7 [K čemuž] stezky nezná žádný pták, aniž ji spatřilo oko luňáka,\n8 Kteréž nešlapala mladá zvěř, aniž šel po ní lev.\n9 K škřemeni vztahuje ruku svou, a z kořene převrací hory.\n10 Z skálí vyvodí potůčky, a všecko, což jest drahého, spatřuje oko jeho.\n11 Vylévati se řekám zbraňuje, a tak cožkoli skrytého jest, na světlo vynáší.\n12 Ale moudrost kde nalezena bývá? A kde jest místo rozumnosti?\n13 Neví smrtelný člověk ceny její, aniž bývá nalezena v zemi živých.\n14 Propast praví: Není ve mně, moře také dí: Není u mne.\n15 Nedává se zlata čistého za ni, aniž odváženo bývá stříbro [za] směnu její.\n16 Nemůže býti ceněna za zlato z Ofir, ani za onychin drahý a zafir.\n17 Nevrovná se jí zlato ani drahý kámen, aniž směněna býti může za nádobu z ryzího zlata.\n18 Korálů pak a perel se nepřipomíná; nebo nabytí moudrosti dražší jest nad klénoty.\n19 Není jí rovný v ceně smaragd z Mouřenínské země, aniž za čisté zlato může ceněna býti.\n20 Odkudž tedy moudrost přichází? A kde jest místo rozumnosti?\n21 Poněvadž skryta jest před očima všelikého živého, i před nebeským ptactvem ukryta jest.\n22 Zahynutí i smrt praví: Ušima svýma slyšely jsme pověst o ní.\n23 [Sám] Bůh rozumí cestě její, a on ví místo její.\n24 Nebo on končiny země spatřuje, [a] všecko, což jest pod nebem, vidí,\n25 Tak že větru váhu dává, a vody v míru odvažuje.\n26 On též vyměřuje dešti právo, i cestu blýskání hromů.\n27 Hned tehdáž viděl ji, a rozhlásil ji, připravil ji, a vystihl ji.\n28 Člověku pak řekl: Aj, bázeň Páně jest moudrost, a odstoupiti od zlého rozumnost.\n1 Ještě dále Job vedl řeč svou, a řekl:\n2 Ó bych byl jako za časů předešlých, za dnů, v nichž mne Bůh zachovával,\n3 Dokudž svítil svící svou nad hlavou mou, při jehož světle chodíval jsem v temnostech,\n4 Tak jako jsem byl za dnů mladosti své, dokudž přívětivost Boží [byla] v stanu mém,\n5 Dokudž ještě Všemohoucí [byl] se mnou, [a] všudy vůkol mne dítky mé,\n6 Když šlepěje mé máslem oplývaly, a skála vylévala mi prameny oleje,\n7 Když jsem vycházel k bráně skrze město, a na ulici strojíval sobě stolici svou.\n8 Jakž mne spatřovali mládenci, skrývali se, starci pak povstávali a stáli.\n9 Knížata choulili se v řečech, anobrž ruku kladli na ústa svá.\n10 Hlas vývod se tratil, a jazyk jejich lnul k dásním jejich.\n11 Nebo ucho slyše, blahoslavilo mne, a oko vida, posvědčovalo mi,\n12 Že vysvobozuji chudého volajícího, a sirotka, i toho, kterýž nemá spomocníka.\n13 Požehnání hynoucího přicházelo na mne, a srdce vdovy k plésání jsem vzbuzoval.\n14 V spravedlnost jsem se obláčel, a ona ozdobovala mne; jako plášť a koruna byl soud můj.\n15 Místo očí býval jsem slepému, a místo noh kulhavému.\n16 Byl jsem otcem nuzných, a na při, jíž jsem nebyl povědom, vyptával jsem se.\n17 A tak vylamoval jsem třenovní zuby nešlechetníka, a z zubů jeho vyrážel jsem loupež.\n18 A protož jsem říkal: V hnízdě svém umru, a jako písek rozmnožím dny.\n19 Kořen můj rozloží se při vodách, a rosa nocovati bude na ratolestech mých.\n20 Sláva má mladnouti bude při mně, a lučiště mé v ruce mé obnovovati se.\n21 Poslouchajíce, čekali na mne, a přestávali na radě mé.\n22 Po slovu mém [nic] neměnili, tak na ně dštila řeč má.\n23 Nebo očekávali mne jako deště, a ústa svá otvírali [jako] k přívalu žádostivému.\n24 Žertoval-li jsem s nimi, nevěřili; pročež u vážnosti mne míti neoblevovali.\n25 Přišel-li jsem kdy k nim, sedal jsem na předním [místě], a tak bydlil jsem jako král v vojště, když smutných potěšuje.\n1 Nyní pak posmívají se mi mladší mne, jejichž bych otců nechtěl byl postaviti se psy stáda svého.\n2 Ač síla rukou jejich k čemu by mi [byla?] Zmařena jest při nich starost [jejich].\n3 Nebo chudobou a hladem znuzeni, utíkali na planá, tmavá, soukromná a pustá místa.\n4 Kteříž trhali zeliny po chrastinách, ano i koření, [a] jalovec za pokrm byl jim.\n5 Z prostřed [lidí] vyháníni byli; povolávali za nimi, jako [za] zlodějem,\n6 Tak že musili bydliti v výmolích potoků, [v] děrách země a skálí.\n7 V chrastinách řvali, pod trní se shromažďovali,\n8 Lidé nejnešlechetnější, nýbrž lidé bez poctivosti, menší váhy i než ta země.\n9 Nyní, pravím, jsem jejich písničkou, jsa jim učiněn za přísloví.\n10 V ošklivosti mne mají, vzdalují se mne, a na tvář mou nestydí se plvati.\n11 Nebo [Bůh] mou vážnost odjal, a ssoužil mne; pročež uzdu před přítomností mou svrhli.\n12 Po pravici mládež povstává, nohy mi podrážejí, tak že šlapáním protřeli ke mně stezky nešlechetnosti své.\n13 Mou [pak] stezku zkazili, k bídě mé přidali, [ač] jim to nic nepomůže.\n14 Jako širokou mezerou vskakují, [a] k vyplénění [mému] valí se.\n15 Obrátily se na mne hrůzy, stihají jako vítr ochotnost mou, nebo jako oblak pomíjí zdraví mé.\n16 A již ve mně rozlila se duše má, pochytili mne dnové trápení mého,\n17 [Kteréž] v noci vrtá kosti mé ve mně; pročež ani nervové moji neodpočívají.\n18 Oděv můj mění se pro násilnou moc [bolesti], kteráž mne tak jako obojek sukně mé svírá.\n19 Uvrhl mne do bláta, tak že jsem již podobný prachu a popelu.\n20 Volám k tobě, [ó Bože], a neslyšíš mne; postavuji se, ale nehledíš na mne.\n21 Obrátils mi se v ukrutného nepřítele, silou ruky své mi odporuješ.\n22 Vznášíš mne u vítr, sázíš mne na něj, a k rozplynutí mi přivodíš zdravý soud.\n23 Nebo vím, že mne k smrti odkážeš, a [do] domu, do něhož se shromažďuje všeliký živý.\n24 Jistě žeť nevztáhne [Bůh] do hrobu ruky, by pak, když je stírá, i volali.\n25 Zdaliž jsem neplakal nad tím, kdož okoušel zlých dnů? Duše má kormoutila se nad nuzným.\n26 Když jsem dobrého čekal, přišlo mi zlé; nadál jsem se světla, ale přišla mrákota.\n27 Vnitřností mé zevřely, tak že se [ještě] neupokojily; předstihli mne dnové trápení.\n28 Chodím osmahlý, ne od slunce, povstávaje, i mezi mnohými křičím.\n29 Bratrem učiněn jsem draků, a tovaryšem mladých pstrosů.\n30 Kůže má zčernala na mně, a kosti mé vyprahly od horkosti.\n31 A protož v kvílení obrátila se harfa má, a píšťalka má v hlas plačících.\n1 Smlouvu jsem učinil s očima svýma, a proč bych hleděl na pannu?\n2 Nebo jaký [jest] díl od Boha s hůry, aneb dědictví [od] Všemohoucího s výsosti?\n3 Zdaliž zahynutí nešlechetnému a pomsta zázračná činitelům nepravosti připravena není?\n4 Zdaliž on nevidí cest mých, a všech kroků mých nepočítá?\n5 Obíral-li jsem se s neupřímostí, a chvátala-li ke lsti noha má:\n6 Nechť mne zváží na váze spravedlnosti, a přezví Bůh upřímost mou.\n7 Uchýlil-li se krok můj s cesty, a za očima mýma odešlo-li srdce mé, a rukou mých chytila-li se jaká poškvrna:\n8 [Tedy co] naseji, nechť jiný sní, a výstřelkové moji ať jsou vykořeněni.\n9 Jestliže se dalo přivábiti srdce mé k ženě, a u dveří bližního svého činil-li jsem úklady:\n10 Nechť mele jinému žena má, a nad ní ať se schylují jiní.\n11 Neboť jest to nešlechetnost, a nepravost odsudku hodná.\n12 Oheň ten zajisté by až do zahynutí žral, a všecku úrodu mou vykořenil.\n13 Nechtěl-li jsem státi k soudu s služebníkem svým aneb děvkou svou v rozepři jejich se mnou?\n14 Nebo co bych činil, kdyby povstal Bůh silný? A kdyby vyhledával, co bych odpověděl jemu?\n15 Zdali ten, kterýž mne v břiše učinil, neučinil i jeho? A [ne]sformoval nás hned v životě jeden a týž?\n16 Odepřel-li jsem žádosti nuzných, a oči vdovy jestliže jsem kormoutil?\n17 A jedl-li jsem skyvu svou sám, a nejedl-li [i] sirotek z ní?\n18 Poněvadž od mladosti mé rostl se mnou jako [u] otce, a od života matky své býval jsem vdově za vůdce.\n19 Díval-li jsem se na koho, že by hynul, nemaje šatů, a nuzný že by neměl oděvu?\n20 Nedobrořečila-li mi bedra jeho, že rounem beranů mých se zahřel?\n21 Opřáhl-li jsem na sirotka rukou svou, když jsem v bráně viděl pomoc svou:\n22 Lopatka má od svých plecí nechť odpadne, a ruka má z kloubu svého ať se vylomí.\n23 Nebo jsem se bál, aby mne Bůh nesetřel, jehož bych velebnosti nikoli neznikl.\n24 Skládal-li jsem [v] zlatě naději svou, aneb hrudě zlata říkal-li jsem: Doufání mé?\n25 Veselil-li jsem se z toho, že bylo rozmnoženo zboží mé, a že [ho] množství nabyla ruka má?\n26 Hleděl-li jsem na světlost [slunce] svítícího, a na měsíc spanile chodící,\n27 Tak že by se tajně dalo svésti srdce mé, a že by líbala ústa má ruku mou?\n28 I toť by byla nepravost odsudku hodná; neboť bych [tím] zapíral Boha silného nejvyššího.\n29 Radoval-li jsem se z neštěstí toho, kterýž mne nenáviděl, a plésal-li jsem, když se mu zle vedlo?\n30 Nedopustilť jsem zajisté hřešiti ani ústům svým, abych zlořečení žádal duši jeho.\n31 Jestliže neříkala čeládka má: [Ó by nám] dal někdo masa toho; nemůžeme se ani najísti?\n32 [Nebo] vně nenocoval host, dvéře své pocestnému otvíral jsem.\n33 Přikrýval-li jsem jako [jiní] lidé přestoupení svá, skrývaje v skrýši své nepravost svou?\n34 A ač bych byl mohl škoditi množství velikému, ale pohanění rodů děsilo mne; protož jsem mlčel, nevycházeje ani ze dveří.\n35 Ó bych měl toho, kterýž by mne vyslyšel. [Ale] aj, totoť jest znamení mé: Všemohoucí sám bude odpovídati za mne, a kniha, kterouž sepsal odpůrce můj.\n36 [Víť Bůh], nenosil-li bych ji na rameni svém, neotočil-li bych ji sobě místo koruny.\n37 Počet kroků svých oznámil bych jemu, jako kníže přiblížil bych se k němu.\n38 Jestliže proti mně země má volala, tolikéž i záhonové její plakali,\n39 Jídal-li jsem úrody její bez peněz, a duši držitelů jejich přivodil-li jsem k vzdychání:\n40 Místo pšenice nechť vzejde trní, a místo ječmene koukol. Skonávají se slova Jobova.\n1 A když přestali ti tři muži odpovídati Jobovi, proto že se spravedlivý sobě zdál,\n2 Tedy rozpáliv se hněvem Elihu, syn Barachele Buzitského z rodu Syrského, na Joba, rozhněval se, proto že spravedlivější pravil býti duši svou nad Boha.\n3 Ano i na ty tři z přátel jeho roznítil se hněv jeho, proto že nenalézajíce odpovědi, však potupovali Joba.\n4 Nebo Elihu očekával na Joba a na ně s řečí, proto že starší byli věkem než on.\n5 Ale vida Elihu, že nebylo žádné odpovědi v ústech těch tří mužů, zažhl se v hněvě svém.\n6 I mluvil Elihu syn Barachele Buzitského, řka: Já jsem nejmladší, vy pak [jste] starci, pročež ostýchaje se, nesměl jsem vám oznámiti zdání svého.\n7 Myslil jsem: Staří mluviti budou, a mnoho let mající v známost uvedou moudrost.\n8 Ale [vidím, že] Duch [Boží] v člověku a nadšení Všemohoucího činí lidi rozumné.\n9 Slavní ne [vždycky] jsou moudří, aniž starci [vždycky] rozumějí soudu.\n10 A protož pravím: Poslouchejte mne, oznámím i já také zdání své.\n11 Aj, očekával jsem na slova vaše, poslouchal jsem důvodů vašich dotud, dokudž jste vyhledávali řeči,\n12 A bedlivě vás soudě, spatřil jsem, že žádného není, kdo by Joba přemohl, není z vás žádného, ješto by odpovídal řečem jeho.\n13 Ale díte snad: Nalezli jsme moudrost, Bůh silný stihá jej, ne člověk.\n14 [Odpovím]: Ač [Job] neobracel proti mně řeči, a však slovy vašimi nebudu jemu odpovídati.\n15 Bojí se, neodpovídají více, zavrhli od sebe slova.\n16 Čekal jsem zajisté, však poněvadž nemluví, ale mlčí, a neodpovídají více,\n17 Odpovím i já také za sebe, oznámím zdání své i já.\n18 Nebo pln jsem řečí, těsno ve mně duchu života mého.\n19 Aj, břicho mé jest jako mest nemající průduchu, jako sudové noví rozpuklo by se.\n20 Mluviti budu, a vydchnu sobě, otevru rty své, a odpovídati budu.\n21 Nebuduť pak šetřiti osoby žádného, a k člověku bez proměňování jména mluviti budu.\n22 Nebo neumím jmen proměňovati, [nebo] tudíž by mne zachvátil stvořitel můj.\n1 Slyšiž tedy, prosím, Jobe, řeči mé, a všech slov mých ušima svýma pozoruj.\n2 Aj, jižť otvírám ústa svá, mluví jazyk můj v ústech mých.\n3 Upřímost srdce mého a umění vynesou rtové moji.\n4 Duch Boha silného učinil mne, a dchnutí Všemohoucího dalo mi život.\n5 Můžeš-li, odpovídej mi, připrav [se] proti mně, a postav se.\n6 Aj, já podlé žádosti tvé [buduť místo] Boha silného; z bláta sformován jsem i já.\n7 Pročež strach ze mne nepředěsí tě, a ruka má nebudeť k obtížení.\n8 Řekl jsi pak přede mnou, a hlas ten řečí tvých slyšel jsem:\n9 Čist jsem, bez přestoupení, nevinný jsem, a nepravosti při mně není.\n10 Aj, příčiny ku potření mne shledal [Bůh], klade mne sobě za nepřítele,\n11 Svírá poutami nohy mé, střeže všech stezek mých.\n12 Aj, tím nejsi spravedliv, odpovídám tobě, nebo větší jest Bůh nežli člověk.\n13 Oč se s ním nesnadníš? Žeť všech svých věcí nezjevuje?\n14 Ano jednou mluví Bůh silný, i dvakrát, a nešetří toho [člověk].\n15 Skrze sny u vidění nočním, když připadá hluboký sen na lidi ve spaní na ložci,\n16 Tehdáž odkrývá ucho lidem, a čemu je učí, to zpečeťuje,\n17 Aby odtrhl člověka od skutku [zlého], a pýchu od muže vzdálil,\n18 A zachoval duši jeho od jámy, a život jeho aby netrefil na meč.\n19 Tresce i bolestí na lůži jeho, a všecky kosti jeho násilnou [nemocí],\n20 Tak že sobě život jeho oškliví pokrm, a duše jeho krmi nejlahodnější.\n21 Hyne tělo jeho patrně, a vyhlédají kosti jeho, [jichž] prvé nebylo vídati.\n22 A tak bývá blízká hrobu duše jeho, a život jeho smrtelných [ran].\n23 [Však] bude-li míti anděla vykladače jednoho z tisíce, kterýž by [za] člověka oznámil pokání jeho:\n24 Tedy smiluje se nad ním, a dí: Vyprosť jej, ať nesstoupí do porušení, oblíbilť jsem mzdu vyplacení.\n25 I odmladne tělo jeho nad dítěcí, [a] navrátí se ke dnům mladosti své.\n26 Kořiti se bude Bohu, a zamiluje jej, a patřiti bude na něj tváří ochotnou; nadto navrátí člověku spravedlnost jeho.\n27 [Kterýž] hledě na lidi, řekne: Zhřešilť jsem byl, a to, což pravého bylo, převrátil jsem, ale nebylo mi [to] prospěšné.\n28 [Bůh však] vykoupil duši mou, aby nešla do jámy, a život můj, aby světlo spatřoval.\n29 Aj, všeckoť to dělá Bůh silný dvakrát [i] třikrát při člověku,\n30 Aby odvrátil duši jeho od jámy, a aby osvícen byl světlem živých.\n32 Jestliže máš slova, odpovídej mi, nebo bych chtěl ospravedlniti tebe.\n33 Pakli nic, ty mne poslouchej; mlč, a poučím tě moudrosti.\n1 Ještě mluvil Elihu, a řekl:\n2 Poslouchejte, moudří, řečí mých, a rozumní, ušima pozorujte.\n3 Nebo ucho řečí zkušuje, tak jako dásně okoušejí pokrmu.\n4 Soud sobě zvolme, [a] vyhledejme mezi sebou, co by bylo dobrého.\n5 Nebo řekl Job: Spravedliv jsem, a Bůh silný zavrhl při mou.\n6 Své-liž bych pře ukrývati měl? Přeplněna jest bolestí rána má bez provinění.\n7 Který muž jest podobný Jobovi, ješto by pil posměch jako vodu?\n8 A že by všel v tovaryšství s činiteli nepravosti, a chodil by s lidmi nešlechetnými?\n9 Nebo řekl: Neprospívá to člověku líbiti se Bohu.\n10 A protož, muži rozumní, poslouchejte mne. Odstup od Boha silného nešlechetnost a od Všemohoucího nepravost.\n11 Nebo [on podlé] skutků člověka odplací, a podlé toho, jaká jest čí cesta, působí, aby to nalézal.\n12 A naprosto Bůh silný nečiní nic nešlechetně, a Všemohoucí nepřevrací soudu.\n13 Kdo svěřil jemu zemi? A kdo zpořádal všecken okršlek?\n14 Kdyby se na něj obrátil, [a] ducha jeho i duši jeho k sobě vzal,\n15 Umřelo by všeliké tělo pojednou, a tak by člověk do prachu se navrátil.\n16 Máš-li tedy rozum, poslyš toho, pusť v uši své hlas řečí mých.\n17 Ješto ten, kterýž by v nenávisti měl soud, zdaliž by panovati mohl? Čili toho, jenž jest svrchovaně spravedlivý, za nešlechetného vyhlásíš?\n18 Zdaliž [sluší] králi říci: Ó nešlechetný, [a] šlechticům: Ó bezbožní?\n19 [Mnohem méně tomu], kterýž nepřijímá osob knížat, aniž [u něho] má přednost urozený před nuzným; nebo dílo rukou jeho jsou všickni.\n20 V okamžení umírají, třebas o půl noci postrčeni bývají lidé, a pomíjejí, a zachvácen bývá silný ne rukou [lidskou].\n21 Nebo oči jeho [hledí] na cesty člověka, a všecky kroky jeho [on] spatřuje.\n22 Neníť žádných temností, ani stínu smrti, kdež by se skryli činitelé nepravosti.\n23 Aniž zajisté vzkládá na koho více, tak aby se s Bohem silným souditi mohl.\n24 Pyšné stírá bez počtu, a postavuje jiné na místa jejich.\n25 Nebo zná skutky jejich; pročež [na ně] obrací noc, a potříni bývají.\n26 Jakožto bezbožné rozráží je na místě patrném,\n27 Proto že odstoupili od něho, a žádných cest jeho nešetřili,\n28 Aby [dokázal], že připouští k sobě křik nuzného, a volání chudých že vyslýchá.\n29 (Nebo když on spokojí, kdo znepokojí? A když skryje tvář svou, kdo jej spatří?) Tak [celý] národ, jako i [každého] člověka jednostejně,\n30 Aby nekraloval člověk pokrytý, aby nebylo lidem ourazu.\n31 Jistě žeť k Bohu silnému [raději toto] mluveno býti má: Ponesuť, nezruším.\n32 Mimo to, [ne]vidím-li čeho, ty vyuč mne; jestliže jsem nepravost páchal, neučiním toho víc.\n33 [Nebo] zdali vedlé tvého [zdání] odplacovati má, že bys ty [toho] neliboval, že bys [ono] zvoloval, a ne on? Pakli co víš [jiného], mluv.\n34 Muži rozumní se mnou řeknou, i každý moudrý poslouchaje mne,\n35 Že Job hloupě mluví, a slova jeho nejsou rozumná.\n36 Ó by zkušen byl Job dokonale, pro odmlouvání [nám jako] lidem nepravým,\n37 Poněvadž k hříchu svému přidává i nešlechetnost, mezi námi [také jen] chloubu svou vynáší, a rozmnožuje řeči své proti Bohu.\n2 Domníváš-liž se, že jsi to s soudem řekl: Spravedlnost má převyšuje Boží?\n3 Nebo jsi řekl: Co mi prospěje, jaký užitek budu míti, bych i nehřešil?\n4 Já odpovím tobě místně, i tovaryšům tvým s tebou.\n5 Pohleď na nebe a viz, anobrž spatř oblaky, vyšší, než-lis ty.\n6 Jestliže bys hřešil, co svedeš proti němu? A byť se i rozmnožily nešlechetnosti tvé, co mu uškodíš?\n7 Budeš-li spravedlivý, čeho mu udělíš? Aneb co z ruky tvé vezme?\n8 Každémuť člověku bezbožnost jeho [uškodí], a synu člověka spravedlnost jeho [prospěje].\n9 Z množství nátisk trpících, kteréž k tomu přivodí, aby úpěli [a] křičeli pro ukrutnost povýšených,\n10 Žádný neříká: Kde jest Bůh stvořitel můj? Ješto on dává zpěv i v noci.\n11 On vyučuje nás nad hovada zemská, a nad ptactvo nebeské moudřejší nás činí.\n12 Tehdáž volají-li pro pýchu zlých, nebývají vyslyšáni.\n13 A jistě žeť ošemetnosti nevyslýchá Bůh silný, a Všemohoucí nepatří na ni.\n14 Mnohem méně, jestliže díš: Nepatříš na to. Sám s sebou vejdi v soud před ním, a doufej v něho.\n15 Ale nyní poněvadž nic není [těch věcí], navštívil [jej] hněv jeho; nebo nechce znáti hojnosti této veliké.\n16 A protož marně Job otvírá ústa svá, hloupě rozmnožuje řeči [své].\n1 Zatím přidal Elihu, a řekl:\n2 Postrp mne maličko, a oznámímť [šíře]; neboť mám ještě, co bych za Boha mluvil.\n3 Vynesu smysl svůj zdaleka, a stvořiteli svému přivlastním spravedlnost.\n4 V pravdě, žeť ne[budou] lživé řeči mé; zdravě smýšlejícího [máš mne] s sebou.\n5 Aj, Bůh silný mocný jest, aniž [svých] zamítá; silný jest, [a] srdce udatného.\n6 Neobživuje bezbožného, chudým pak k soudu dopomáhá.\n7 Neodvrací od spravedlivého očí svých, nýbrž s králi na stolici sází je na věky, i bývají zvýšeni.\n8 Pakli by poutami sevříni [byli], zapleteni jsouce provazy ssoužení:\n9 Tudy jim v známost uvodí hřích jejich, a že přestoupení jejich se ssilila.\n10 A tak otvírá sluch jejich, aby se napravili, anobrž mluví [jim], aby se navrátili od nepravosti.\n11 Uposlechnou-li a budou-li [jemu] sloužiti, stráví dny své v dobrém, a léta svá v potěšení.\n13 Nebo kteříž jsou nečistého srdce, přivětšují hněvu, aniž [k němu] volají, když by je ssoužil.\n14 [Protož] umírá v mladosti duše jejich, a život jejich s smilníky.\n15 Vytrhuje, [pravím], ssouženého z jeho ssoužení, a ty, jejichž sluch otvírá, v trápení.\n16 A tak by i tebe přenesl z prostředku úzkosti [na] širokost, kdež není stěsnění, a [byl by] pokojný stůl tvůj tukem oplývající.\n17 Ale [ty] zasloužils, abys jako bezbožný souzen byl; soud a právo [na tě] dochází.\n18 Jistě strach, aby tě neuvrhl [Bůh] u [větší] ránu, tak že by [jakkoli] veliká výplaty mzda, tebe nevyprostila.\n19 Zdaliž by sobě co vážil bohatství tvého? [Jistě] ani nejvýbornějšího zlata, ani jakékoli síly [neb] moci [tvé].\n20 Nechvátejž [tedy] k noci, [v kterouž] odcházejí lidé [na] místo své.\n21 Hleď, abys se neohlédal na marnost, zvoluje ji raději, nežli ssoužení.\n22 Aj, Bůh silný nejvyšší [jest] mocí svou. Kdo jemu podobný učitel?\n23 Kdo jemu vyměřil cestu jeho? Kdo [jemu] smí říci: Činíš nepravost?\n24 Pamětliv buď [raději], abys vyvyšoval dílo jeho, kteréž spatřují lidé,\n25 Kteréž, [pravím], všickni lidé vidí, [na něž] člověk patří zdaleka.\n26 Nebo Bůh silný tak jest veliký, že [ho] nemůžeme poznati, počet let jeho jest nevystižitelný.\n27 On zajisté vyvodí krůpěje vod, [kteréž] vylévají déšť z oblaků jeho,\n28 Když se rozpouštějí oblakové, a kropí na mnohé lidi.\n29 (Anobrž vyrozumí-li [kdo] roztažení oblaků, [a] zvuku stánku jeho,\n30 Jak rozprostírá nad ním světlo své, aneb všecko moře přikrývá?\n31 Skrze ty věci zajisté tresce lidi, [a též] dává pokrmu hojnost.\n32 Oblaky zakrývá světlo, a přikazuje [mu ukrývati se] za to, co je potkává.)\n33 Ohlašuje o něm zvuk jeho, též dobytek, a to hned, když [pára] zhůru vstupuje.\n1 Takéť se i nad tím děsí srdce mé, až se pohybuje z místa svého.\n2 Poslouchejte pilně hřmotného hlasu jeho, a zvuku z úst jeho pocházejícího.\n3 Pode všecka nebesa jej rozprostírá, a světlo své k krajům země.\n4 Za nímž zvučí hlukem, [a] hřímá hlasem důstojnosti své, aniž mešká s jinými věcmi, když se slýchá hlas jeho.\n5 Bůh silný hřímá hlasem svým předivně, činí veliké věci, a však nemůžeme rozuměti, [jak].\n6 Sněhu zajisté říká: Buď na zemi, tolikéž pršce dešťové, ano i přívalu násilnému.\n7 Zavírá ruku všelikého člověka, aby žádný z lidí [nemohl] konati díla svého.\n8 Tehdáž i zvěř vchází do skrýše, a v peleších svých obývá.\n9 Z skrýše vychází vichřice, a od půlnoční strany zima.\n10 Dchnutím Bůh silný dává mráz, až se široké vody zavírají.\n11 Také i při svlažování země pohybuje oblakem, [a] rozhání mračno světlem svým.\n12 A tentýž sem i tam obrací se moudrostí jeho, aby činil, což by mu koli přikázal na tváři okršlku zemského.\n13 Buď k trestání, neb pro zemi svou, buď k [prokazování] dobrotivosti, spraví to, že se postaví.\n14 Pozorujž toho, Jobe, zastav se a podívej se divům Boha silného.\n15 Víš-li, kdy Bůh ukládá co o těch věcech, aneb [kdy chce] osvěcovati světlem oblaky své?\n16 Znáš-li, jak se vznášejí oblakové, [a jiné] divy dokonalého v uměních?\n17 A že tě roucho tvé zahřívati [bude], když [Bůh] zemi pokojnou činí větry poledními?\n18 Roztahoval-li jsi s ním nebesa trvánlivá, k zrcadlu slitému podobná?\n19 Poukaž nám, co bychom řekli jemu; [nebo] nemůžeme ani řeči zpořádati pro temnost.\n20 Zdaž jemu kdo oznámí, co bych já mluvil? Pakli by kdo [za mne] mluvil, jistě že by byl sehlcen.\n21 Ano nyní nemohou patřiti [lidé] na světlo, [když] jest jasné na oblacích, když je vítr prochází a vyčišťuje,\n22 Od půlnoční strany [s] [jasnem jako] zlato přicházeje, [ale] v Bohu hroznější [jest] sláva.\n23 Všemohoucí, jehož vystihnouti nemůžeme, [ač] jest veliký v moci, však soudem a přísnou spravedlností netrápí.\n24 Protož bojí se ho lidé; neohlédá se na žádného [z těch, kdož] jsou moudrého srdce.\n1 Tedy odpověděl Hospodin Jobovi z vichru, a řekl:\n2 Kdož jest to, jenž zatemňuje radu řečmi neumělými?\n3 Přepaš nyní jako muž bedra svá, a [nač] se tebe tázati budu, oznam mi.\n4 Kdes byl, když jsem zakládal zemi? Pověz, jestliže máš rozum.\n5 Kdo rozměřil ji, víš-li? Aneb kdo vztáhl pravidlo na ni?\n6 Na čem podstavkové její upevněni jsou? Aneb kdo založil úhelný kámen její,\n7 Když prozpěvovaly spolu hvězdy jitřní, a plésali všickni synové Boží?\n8 Aneb [kdo] zavřel [jako] dveřmi moře, když vyšlo z života, [a] zjevilo se?\n9 Když jsem mu položil oblak za oděv, a mrákotu [místo] plének jeho,\n10 Když jsem jemu uložil úsudek svůj, přistaviv závory a dvéře,\n11 I řekl jsem: Až potud vycházeti budeš, a dále nic, tu, pravím, skládati budeš dutí vlnobití svého.\n12 Zdaž jsi [kdy] za dnů svých rozkázal jitru? Ukázal-lis záři jitřní místo její,\n13 Aby uchvacovala kraje země, a bezbožní aby z ní vymítáni byli?\n14 [Tak] aby proměnu přijímala jako vosk pečetní, [oni] pak aby [nedlouho] stáli jako roucho,\n15 A aby bezbožným zbraňováno bylo světla jejich, a rámě vyvýšené zlámáno bylo?\n16 Přišel-lis až k hlubinám mořským? A u vnitřnosti propasti chodil-lis?\n17 Jsou-li tobě zjeveny brány smrti? A brány stínu smrti viděl-lis?\n18 Shlédl-lis širokosti země? Oznam, jestliže ji znáš všecku.\n19 Která jest cesta k obydlí světla, a které místo temností,\n20 Že bys je pojal v meze jeho, poněvadž bys srozumíval stezkám domu jeho?\n21 Věděl-lis tehdáž, že jsi měl se naroditi, a počet dnů tvých [jak] veliký [býti má]?\n22 Přišel-lis až ku pokladům sněhu? A poklady krupobití viděl-lis,\n23 Kteréž chovám k času ssoužení, ke dni bitvy a boje?\n24 Kterými se cestami rozděluje světlo, [kteréž] rozhání východní vítr po zemi?\n25 Kdo rozdělil povodní tok, a cestu blýskání hromovému,\n26 Tak aby pršel déšť i na tu zemi, [kdež] není lidí, na poušť, kdež není člověka,\n27 Aby zapájel místa planá a pustá, a k zrůstu přivodil trávu mladistvou?\n28 Má-liž déšť otce? A kdo plodí krůpěje rosy?\n29 Z čího života vychází mráz? A jíní nebeské kdo plodí?\n30 [Až i] vody jako [v] kámen se proměňují, a svrchek propasti zamrzá.\n31 Zdali zavázati můžeš rozkoše Kuřátek, aneb stahování Orionovo rozvázati?\n32 Můžeš-li vyvoditi hvězdy polední v čas jistý, aneb Arktura s syny jeho povedeš-li?\n33 Znáš-li řád nebes? Můžeš-li spravovati panování jejich na zemi?\n34 Můžeš-li pozdvihnouti k oblaku hlasu svého, aby hojnost vod přikryla tebe?\n35 Ty-liž vypustíš blýskání, aby vycházela? Zdaliž řeknou tobě: Aj teď jsme?\n36 Kdo složil u vnitřnostech [lidských] moudrost? Aneb kdo dal rozumu stižitelnost?\n37 Kdo vypravovati bude o nebesích moudře? A láhvice nebeské kdo nastrojuje,\n38 Aby svlažená země zase stuhnouti mohla, a hrudy se v hromadě držely?\n39 Honíš-liž ty lvu loupež? A hltavost lvíčat naplňuješ-liž,\n40 Když se stulují v peleších svých, ustavičně z skrýší číhajíce?\n41 Kdo připravuje krkavci pokrm jeho, když mladí jeho k Bohu silnému volají, a toulají se sem i tam pro nedostatek pokrmu?\n1 Víš-li, kterého času rodí kamsíkové, [a] laň ku porodu pracující spatřil-lis?\n2 Máš-li v počtu měsíce, [kteréž] vyplňují? Znáš-li, pravím, čas porodu jejich?\n3 [Jak] se kladou, plod svůj utiskají, a s bolestí ho pozbývají?\n4 [Jak] se zmocňují mladí jejich, [i] odchovávají picí [polní], a vycházejíce, nenavracují se k nim?\n5 Kdo propustil zvěř, [aby byla] svobodná? A řemení divokého osla kdo rozvázal?\n6 Jemuž jsem dal pustinu [místo] domu jeho, a [místo] příbytku jeho zemi slatinnou.\n7 Posmívá se hluku městskému, a na křikání toho, kdož by jej honil, nic nedbá.\n8 To, což nachází v horách, jest pastva jeho; nebo toliko zeliny hledá.\n9 Svolí-liž jednorožec, aby tobě sloužil, a u jeslí tvých aby nocoval?\n10 Připřáhneš-liž provazem jednorožce k orání? Bude-liž vláčeti brázdy za tebou?\n11 Zdaž se na něj ubezpečíš, proto že jest veliká síla jeho, a poručíš jemu svou práci?\n12 Zdaž se jemu dověříš, že sveze semeno tvé, a [na] humno tvé shromáždí?\n13 [Ty-lis dal] pávům křídlo pěkné, aneb péro čápu neb pstrosu?\n14 A že opouští na zemi vejce svá, ačkoli je v prachu osedí,\n15 Nic nemysle, že by je noha potlačiti, aneb zvěř polní pošlapati mohla?\n16 Tak se zatvrzuje k mladým svým, jako by jich neměl; jako by neužitečná [byla] práce jeho, [tak jest] bez starosti.\n17 Nebo nedal jemu Bůh moudrosti, aniž mu udělil rozumnosti.\n18 Časem svým zhůru se vznášeje, posmívá se koni i jezdci jeho.\n19 Zdaž ty dáti můžeš koni sílu? Ty-li ozdobíš šíji jeho řehtáním?\n20 Zdali jej zastrašíš jako kobylku? [Anobrž] frkání chřípí jeho strašlivé [jest].\n21 Kopá důl, a pléše v síle [své], vycházeje vstříc i zbroji.\n22 Směje se strachu, aniž se leká, aniž ustupuje zpátkem před ostrostí meče,\n23 [Ač i] toul na něm chřestí, [a] blyští se dřevce a kopí.\n24 S hřmotem a [s] hněvem kopá zemi, aniž [pokojně] stojí k zvuku trouby.\n25 [Anobrž] k zvuku trouby řehce, a zdaleka cítí boj, hluk knížat a prokřikování.\n26 Zdali podlé rozumu tvého létá jestřáb, roztahuje křídla svá na poledne?\n27 Zdali k rozkazu tvému zhůru se vznáší orlice, a vysoko se hnízdí?\n28 Na skále přebývá, přebývá na špičaté skále jako na hradě,\n29 Odkudž hledá pokrmu, [kterýž] z daleka očima svýma spatřuje.\n30 Ano i mladí její střebí krev, a kde těla mrtvá, tu [i ona] jest.\n1 A tak odpovídaje Hospodin Jobovi, řekl:\n2 Zdali hádající se s Všemohoucím obviní [jej?] Kdo chce viniti Boha, nechť odpoví na to.\n3 Tehdy odpověděl Job Hospodinu a řekl:\n4 Aj, chaternýť jsem, což bych odpovídal tobě? Ruku svou kladu na ústa svá.\n5 Jednou jsem mluvil, ale nebudu [již] odmlouvati, nýbrž i podruhé, ale nebudu [více] přidávati.\n6 Ještě odpovídaje Hospodin z vichru Jobovi, i řekl:\n7 Přepaš nyní jako muž bedra svá, [a nač] se tebe tázati budu, oznam mi.\n8 Zdaliž pak i soud můj zrušiti chceš? [Což] mne odsoudíš, [jen] abys se sám ospravedlnil?\n9 Čili máš rámě jako Bůh silný, a hlasem jako on hřímáš?\n10 Ozdobiž se nyní vyvýšeností a důstojností, v slávu a okrasu oblec se.\n11 Rozprostři prchlivost hněvu svého, a pohleď na všelikého pyšného, a sniž ho.\n12 Pohleď, [pravím], na všelikého pyšného, a sehni jej, anobrž setři bezbožné na místě jejich.\n13 Skrej je v prachu spolu, tvář jejich zavěž v skrytě.\n14 A tak i já budu tě oslavovati, že tě zachovává pravice tvá.\n15 Aj, hle slon, jejž jsem jako i tebe učinil, trávu jí jako vůl.\n16 Aj, hle moc jeho v bedrách jeho, a síla jeho v pupku břicha jeho.\n17 Jak chce, ohání ocasem svým, [ačkoli jest] jako cedr; žily lůna jeho jako ratolesti jsou spletené.\n18 Kosti jeho [jako] trouby měděné, hnátové jeho [jako] sochor železný.\n19 Onť jest přední z účinků Boha silného, učinitel jeho [sám na něj] doložiti může meč svůj.\n20 Hory zajisté přinášejí mu pastvu, a všecka zvěř polní hrá tam.\n21 V stínu léhá, v soukromí [mezi] třtím a bahnem.\n22 Dříví stín dávající stínem svým jej přikrývá, [a] vrbí potoční obkličuje jej.\n23 Aj, zadržuje řeku [tak, že] nemůže pospíchati; tuší [sobě], že požře Jordán v ústa svá.\n24 [Zdaž kdo] před očima jeho polapí jej, [aneb] provazy protáhne chřípě [jeho]?\n1 Vytáhneš-liž velryba udicí, aneb provazem pohříženým až k jazyku jeho?\n2 Zdali dáš kroužek na chřípě jeho, aneb hákem probodneš čelist jeho?\n3 Zdaž se obrátí k tobě s prosbami, aneb mluviti bude tobě lahodně?\n4 Učiní-liž smlouvu s tebou? Přijmeš-liž jej za služebníka věčného?\n5 Zdaž budeš s ním hráti jako s ptáčkem, aneb přivážeš jej dětem svým?\n6 Přistrojí-liž [sobě] hody z něho společníci, a rozdělí-liž jej mezi kupce?\n7 Zdaž naplníš háky kůži jeho, a vidlicemi rybářskými hlavu jeho?\n8 Vztáhni jen na něj ruku svou, a neučiníš zmínky o boji.\n9 Aj, naděje [o polapení] jeho mylná jest. Zdaž i k spatření jeho [člověk] nebývá poražen?\n10 Není žádného tak smělého, kdo by jej zbudil, kdož tedy postaví se přede mnou?\n11 Kdo mne [čím] předšel, abych se [jemu] odplacel? [Cožkoli] jest pode vším nebem, mé jest.\n12 Nebudu mlčeti o údech jeho, a o síle výborného sformování jeho.\n13 Kdo odkryl svrchek oděvu jeho? S dvojitými udidly svými kdo [k němu] přistoupí?\n14 Vrata úst jeho kdo otevře? Okolo zubů jeho jest hrůza.\n15 Šupiny [jeho] pevné [jako] štítové sevřené velmi tuze.\n16 Jedna druhé tak blízko jest, že ani vítr nevchází mezi ně.\n17 Jedna druhé se přídrží, a nedělí se.\n18 Od kýchání jeho zažžehá se světlo, a oči jeho [jsou] jako záře svitání.\n19 Z úst jeho [jako] pochodně vycházejí, a jiskry ohnivé vyskakují.\n20 Z chřípí jeho vychází dým, jako [z] kotla vroucího aneb hrnce.\n21 Dýchání jeho uhlí rozpaluje, a plamen z úst jeho vychází.\n22 V šíji jeho přebývá síla, a před ním utíká žalost.\n23 Kusové masa jeho drží se spolu; celistvé jest v něm, aniž se rozdrobuje.\n24 Srdce jeho tuhé jest jako kámen, tak tuhé, jako úlomek zpodního žernovu.\n25 Vyskýtání jeho bojí se nejsilnější, [až] se strachem [i] vyčišťují.\n26 Meč stihající jej neostojí, [ani] kopí, šíp neb i pancíř.\n27 Pokládá železo za plevy, ocel za dřevo shnilé.\n28 Nezahání ho střela, v stéblo obrací se jemu kamení prakové.\n29 Za stéblo počítá střelbu, a posmívá se šermování kopím.\n30 Pod ním ostré střepiny, stele [sobě na] věci špičaté [jako] na blátě.\n31 Působí, aby vřelo v hlubině jako v kotle, a kormoutilo se moře jako v moždíři.\n32 Za sebou patrnou činí stezku, [až] sezdá, že propast má šediny.\n33 Žádného není na zemi jemu podobného, [aby tak] učiněn byl bez strachu.\n34 Cokoli vysokého jest, za nic pokládá, jest králem nade všemi šelmami.\n1 Tedy odpovídaje Job Hospodinu, řekl:\n2 Vím, že všecko můžeš, a že nemůže překaženo býti [tvému] myšlení.\n3 Kdo jest to ten, [ptáš se], ješto zatemňuje radu [Boží] tak hloupě? Protož přiznávám se, že jsem [tomu] nerozuměl. Divnějšíť jsou ty věci nad mou stižitelnost, anižť jich mohu poznati.\n4 Vyslýchejž, prosím, když bych koli mluvil; když bych se tebe tázal, oznamuj mi.\n5 Tolikoť jsem slýchal o tobě, nyní pak [i] oko mé tě vidí.\n6 Pročež mrzí mne [to], a želím toho v prachu a v popele.\n7 Stalo se pak, když odmluvil Hospodin slova ta k Jobovi, že řekl Hospodin Elifazovi Temanskému: Rozpálil se hněv můj proti tobě, a proti dvěma přátelům tvým, proto že jste nemluvili o mně toho, což pravého jest, tak jako služebník můj Job.\n8 Protož nyní vezměte sobě sedm volků, a sedm skopců, a jděte k služebníku mému Jobovi, abyste dali obětovati obět za sebe, a služebník můj Job, aby se [modlil] za vás. Nebo jistě oblíčej jeho přijmu, abych neučinil s vámi [podlé] bláznovství [vašeho]; nebo nemluvili jste toho, což pravého jest, o mně, tak jako služebník můj Job.\n9 A tak odšedše Elifaz Temanský a Bildad Suchský a Zofar Naamatský, učinili, jakž jim byl přikázal Hospodin, a přijal Hospodin oblíčej Jobův.\n10 Navrátil také Hospodin to, což odjato bylo Jobovi, když se modlil za přátely své, tak že což měl Job, rozmnožil to Hospodin dvénásobně.\n11 A sšedše se k němu všickni příbuzní, a všecky příbuzné jeho, a všickni známí jeho prvnější, jedli s ním chléb v domě jeho, a lítost majíce nad ním, potěšovali ho nade vším tím zlým, kteréž byl uvedl Hospodin na něj. A dali jemu jeden každý peníz jeden, a jeden každý náušnici zlatou jednu.\n12 A tak požehnal Hospodin Jobovi k posledku více nežli v počátku jeho. Nebo měl čtrnácte tisíc ovcí, a šest tisíc velbloudů, a tisíc spřežení volů, a tisíc oslic.\n13 Měl také sedm synů a tři dcery,\n14 Z nichž první dal jméno Jemima, jméno pak druhé Keciha, a jméno třetí Kerenhappuch.\n15 Aniž se nacházely ženy [tak] krásné, jako dcery Jobovy, ve vší té krajině; kterýmž dal otec jejich dědictví mezi bratřími jejich.\n16 Byl pak živ Job potom sto [a] čtyřidceti let, a viděl syny své, a syny synů svých, [až do] čtvrtého pokolení.\n17 I umřel Job, stár jsa a pln dnů.\nCitováno z „https://cs.wikisource.org/w/index.php?title=Bible_kralická/Job&oldid=121554“\nStránka byla naposledy editována 19. 3. 2016 v 16:16.


Hlavní stránka Pro novináře Tvorba webu pro Asociaci výrobců lahůdek\nAsociace výrobců lahůdek je sdružení fyzických i právnických osob podnikajících v oboru lahůdek a podobných oborech jako je např. zpracování masa nebo poskytování cateringových služeb. Již od roku 2001 zastupují své registrované členy v jejich vztahu ke sdělovacím prostředkům, dodavatelům, orgánům státní správy, k dozorovým orgánům a dalším. Jsou např. členem Potravinářské komory a také se aktivně podílejí na její činnosti, zprostředkovávají odbornou pomoc svým členům, mají blízký vztah k výzkumným pracovištím a mají přehled o aktuálních otázkách v oboru potravinářství.\nV tomto projektu bylo nejdříve nutné vzít pod správu jejich domény a zřídit webhosting. Původní a velmi zastaralý web byl napaden virem a již dříve bylo nutné infekci vyléčit. Na nás zbylo odstranit upozornění o nebezpečném obsahu objevující se při návštěvníkově vstupu. Bylo převedeno logo České lahůdky do použitelného vektorového formátu. Logo si oprávnění výrobci lahůdek umisťují na své výrobky a slouží jim jako značka kvality.\nByl proveden návrh webu, kompletní grafika a flash animace. Prezentace samotná je doslova k nakousnutí. Fotografie vybraných lahůdek střídá druhou, červenobílý design vše jen podtrhuje. Navigace je umístěna jak vlevo na stránce, tak i nahoře, nechybí okénko pro rychlé vyhledávání. Všechny použité obrázky byly dodány klientem. Data byla naplněna naší společností NETservis s.r.o. na základě požadavků a podkladů od klienta.\nPodstatnou část celé prezentace tvoří sekce, která je přístupná pouze registrovaným členům a obsahuje již specifičtější a konkrétnější informace. Registrace nových členů probíhá tak, že musí být schválena pověřenou osobou přímo z Asociace výrobců lahůdek.\nV neposlední řadě byl na stránky nasazen Redakční systém WebRedakce, který splnil jeden z nejhlavnějších požadavků zákazníka a to, že si svůj web bude moci spravovat dle aktuální potřeby sám.\nSpolupráce proběhla ve velmi příjemném a přátelském duchu, to vše při vzájemně přínosné komunikaci. Jako nezisková organizace od nás společnost Asociace výrobců lahůdek získala 20 % slevu.\nKlient: Asociace výrobců lahůdek


Parádní víkend Novotného | BLOG.KOLOKRÁM\nÚvodní stránka › Závody › Parádní víkend Novotného\nJakub Svoboda 6.4.2010 Žádný komentář\n„Petr zaslouží velkou pochvalu. Je to vrstevník Romana Kreuzigera, se kterým kdysi bojovali o celkové prvenství na Závodu míru juniorů. On se po pauze vrátil k cyklistice a je vidět, že v sobě má velký potenciál,“ pochválil svého svěřence šéf týmu František Trkal.\nV Rakousku se závodilo na 68 kilometrů. „Petr zachytil klíčový nástup pětičlenné skupiny, která odjela v osmém kole. Vydrželi spolu až do cíle a rozdávali si to ve spurtech. Musíme brát v úvahu, že jsme v podstatě amatérský tým, proto je jeho čtvrté místo na začátek sezóny velice dobré. Věřím, že na tento výsledek brzy navážeme,“ dodal týmový šéf.\nNedělní závod Brno-Velká Bíteš-Brno poznamenal pád, kvůli kterému zůstalo pět našich závodníků vzadu. „Bylo to ve chvíli, kdy Dukla Praha sjížděla uprchlíky a klukům trvalo asi 40 kilometrů, než skupinu dojeli. Z našich byl vpředu jen Novotný a je škoda, že tam kvůli tomu pádu neměl k ruce více lidí. Ale i tak se v nabité konkurenci naši neztratili a jsem s jejich výkonem spokojen,“ přiznal František Trkal.\nOchrana proti spamu: − 4 = 1


Léčba hypertenze v tyreotoxikóza - Krevní tlak a tepová frekvence u dětí mladších 12 let\nLéčba hypertenze v tyreotoxikóza\nNovinky v diagnostice a léčbě tyreotoxikózy: existuje subklinická hypertyreóza? hypertenzní krizi se zácpou\nSanatorium se specializací na léčbu hypertenze hypertenze projevuje, Papazol dělat s tlakem hypertenzní krizi zásady první pomoci. Souvislost atmosférického tlaku s krevním tlakem hloh a pes růže hypertenze, Tablety vysokého krevního tlaku banky, pokud krevní tlak.\n✅ Štítná žláza dokáže hodně potrápit hypertenze ošetření potravin\nTlak při hypertenzi 1. února a 3 stupně Připomínka pacientů s hypertenzí, klima vhodnější hypertenzní jak lépe kontrolovat krevní tlak. Kořeněná jídla pro hypertenzi normální krevní tlak ve věku 60 let, koupit přístroj pro měření krevního tlaku v Rostově patogeneze primární hypertenze.\nMěření krevního tlaku zvířete Jaký tlak krve by měl být za 80 let\nMTR rizika hypertenze recepce Lozap a diroton, hypertenzní krize cévní mozková příhoda hypertenze a Reishi. Hypertenzní krize dvou typů 50 mg losartanu, které, jako zjištěné plicní hypertenzi Typy hypertenzní krizi akutní péče.\nJak snížit vysoký krevní tlak Léčba hypertenzní choroba srdeční\nSkála lis na hypertenzi Testy na krevní tlak s odpověďmi, hypertenze, zvýšená kortizol Hlavními příznaky hypertenzní krizi. Místa pro hypertoniků EGD pro hypertenzi, způsobit snížení krevního tlaku v dopoledních hodinách snížit tlak vysoký krevní tlak.\nDomácí měření krevního tlaku Denní monitorování krevního tlaku\nZda vzestupu krevního tlaku podle změny počasí jako horní limit na snížení krevního tlaku, Můžete diroton v noci chuť k jídlu pro hypertenzi. Hypertenzní retinopatie a neyroretinopatiya peklo na nohy s hypertenzí, kapátka pro hypertenzní krizi přijatá rozpustí ve vojenském hypertenze stupně 2.\n✅ Jak účinně snížit vysoký krevní tlak krevního tlaku 50 let\nVstřikování ke zvýšení krevního tlaku léčba renální hypertenze s bylinkami, důchod pacientů s hypertenzí SDA-2 frakce návod k použití pro osoby s hypertenzí. Vnitrostátní pokyny pro léčbu hypertenze v roce 2015 poslechem srdce hypertenze, chudokrevnost a hypertenze Erektilní dysfunkce u pacientů s hypertenzí.\nVizita 4 díl Plicní hypertenze hypertenze, která je 2stepeni\nHypertonický klystýr ošetřovatelství hypertenzní školní představení, Příčinou náhlých změn krevního tlaku viagra a plicní hypertenze. Forma krevní tlak Proč hypertenzní krize se děje v noci, pokud hypertenzní klesl nižší tlak co je to blog monitorování s krevním tlakem.\nPoprvé na světě provedli léčbu krevního tlaku ultrazvukem v nemocnici Na Homolce Míra krevní tlak dítě do 12 let\nKrevní tlak TABULKA dibazol 1 Elektroforéza, tablety pro hypertenzi Ukrajině dibazol pro děti recenze. Koupit sbírku klášterní hypertenze na Ukrajině Článek 2 hypertenze riziko, střední krevní tlak DBP k léčbě hypertenze Kalina.\nMěření TK a cílová hodnota při léčbě hypertenze kuřácké pacienti s arteriální hypertenze\nKrevní tlak věk vzorec hmotnost z nichž nízký tlak v hypertenzní, způsobuje nepřímé známky nitrolební hypertenze koncentrace soli v hypertonického roztoku. Karta Valz 80 mg 28 losartan v CHF, vysoký krevní tlak v číslech kde je nejlepší k léčbě hypertenze.\nKde leží příčiny vysokého krevního tlaku? hypertenze krok 3 3 3 stupně rizika\nHypertenze léky pro diabetiky typu 2 hypertenzní krize feochromocytom, pomeranče a krevní tlak hypertenze učebnice. Zařízení pro korekci krevního tlaku koupit Míra krevní tlak mužů, Rozdíly hypertenze a hypertenze Kritéria pro měření krevního tlaku.\nHypertenze (vysoký krevní tlak) a účinky magnetoterapie rozdíl krevního tlaku 20\nPro měření krevního tlaku na jakou stranu jak zvýšit váš krevní tlak dítě 10 let, Co krevní tlak by měl být 11 let pro dívky hypertenzní krize enap. Krevní tlak ukazuje, že horní a dolní tlak fiziotenz cena Pyatigorsk, zda hypertenzní sójové omáčky zvýšený krevní tlak.\nHypertenze HD Technologie pro provádění jednoduché lékařské služby krevní tlak\nMetody způsobu měření krevního tlaku podle nábřeží anamnéza pacientů s esenciální hypertenzí, Crystal hypertenze torasemid v hypertenzní nemoci. Dibazol s papaverin ampulí návodu k použití faktory, které ovlivňují hladinu krevního tlaku, potraviny při exacerbaci hypertenze Diagnóza hypertenze 2 3 stadii.risk jaké je.\nVysoký tlak - jak se zbavit hypertenze při které snižují krevní tlak\nDibazol ampule co diagnóza hypertenze 3 stupně rizika, krevní tlak ve věku 90 sedativum hypertenze. Ucho přetížení a krevní tlak medicíny. jak zlepšit krevní tlak, hypertenze gynekologie maximální tlak krve pozorován v době.\nVysoký krevní tlak tráva, normální krevní tlak\nKrevní tlak algoritmus studie vše o tlaku a hypertenze, způsobuje prudký pokles krevního tlaku pravidelné kolísání krevního tlaku. Jak se Magne B6 při hypertenzi co dělat v případě, že nižší zvýšení krevního tlaku, zvýšení krevního tlaku v důsledku žaludku prezentace na hypertenzi pro lékaře.\nPřírodopis - Měření krevního tlaku kdy krevní tlak obličej zčervená\nHypertenzní krizi a její komplikace zda je možné spustit na hypertenzi 2, bylinný lék proti hypertenzi Léčba po hypertonic krizových lidových prostředků. Zda je možné navštívit lázně při hypertenzi krevního tlaku po dobu 11 let, strava pro DZHVP Hypertonický krevní tlak 100 na 47.\nPřírodní léčba = Serafin byliny - Vysoký krevní tlak a jeho přírodní léčba (8) kdy je nejlepší pro měření krevního tlaku\nJak pro určení tlaku arteriálního impulzu Třetí stupeň hypertenze, co to je, za sníženého tlaku, zvýšení krevního tlaku zelí pro hypertoniků. Hypertenze identifikovat rizika losartan hydrochlorothiazid název, stres nízký krevní tlak sběr bylin pro hypertenzi.\nJak správně doplňovat železo? dibazol JECFA kód\nVideo zařízení pro měření krevního tlaku léky na vysoký krevní tlak s minimálními kontraindikace, citlivosti geny hypertenze rizikové skupiny pro hypertenzi. Zvyšují riziko hypertenzní nemoci hypertenze 3 stupeň nebezpečí 1 stupeň, Thajské masáže a hypertenze Fáze 3 hypertenze riziko 4, co to je.\nNemoci srdce pohledy praktika jak zabránit skoky v krevním tlakem\nJak pro určení tlaku arteriálního impulzu obnovit paměť po hypertenzní krizi, lék na vysoký krevní tlak pro diabetiky snižují krevní tlak u pacientů s hypertenzí příčin. Fitness třídy pro hypertenzi diroton aplikace a kontraindikace, hypertenzní obvazy, jak přimět tablety proti hypertenzi bez názvu nežádoucí účinky.\nSprávné měření krevního tlaku 2. stupně hypertenze stupeň 2-3\nTěhotenství s portální hypertenzí tep a krevní tlak měření, dýchací zařízení na snížení krevního tlaku hypertonický fyziologický roztok. Zda se krevní tlak je závislý na teplotě Měření krevního tlaku 14, Jaké léky si vzít s hypertenzí stupně 3 Komplexní léky na vysoký krevní tlak.\n✅ Vysoký krevní tlak: hledejte viníka, léčba je pak snazší hypertoniků\nDiroton ráno nebo večer Algoritmus manipulace měření krevního tlaku, Hypertenzní terapie skořice s medem pro hypertenzi. Valz lze zrušit z nichž je velikost krevního tlaku nezávislým, výpočet střední arteriální tlak žlučových cest dyskineze během hypertonického typu.\nHypertenzní a křečovitý syndrom\nPomoc při hypertenzní krize u dětí\nProto může být nízká snižují krevní tlak\nDibazol děti s nachlazením\nPocení na příčiny hypertenze\nJednoduchý s esenciální hypertenzí\nValz a amlodipin společně


Vánoční stromeček Recept | Dr. Oetker\nna recept Vánoční stromeček\nšpejle silnější (2x)\nNa přípravu korpusu v míse pečlivě vyšleháme směs s vodou elektrickým ručním šlehačem podle návodu na obale. Třetinu těsta necháme bílou. Zbylé těsto obarvíme zelenou barvou, které naplníme do cukrářského sáčku s řezanou trubičkou. Na plech vyložený papírem na pečení vytvoříme těsně vedle sebe pusinky do tvaru stromečku a posypeme zdobením. Bílé těsto naplníme do cukrářského sáčku s hladkou nebo řezanou trubičkou a do stromečku vytvoříme malé bílé pusinky. Nakonec pod stromeček vsuneme špejli. Vložíme do předehřáté trouby na 150 °C, teplotu ihned snížíme na 110 °C a sušíme.\nNutriční hodnoty na recept Vánoční stromeček\nSacharidy 94.23 g 52.94 g\nBílkoviny 4.13 g 2.32 g


Pdf CZ Autoškola 2016 - PDF FABRIC\nAutoškola 2016 eBook\nHledáte knihu Autoškola 2016? Skvělé, máme tu knihu. Bylo napsáno 2016 a autorem je Ondřej Weigel? Přečtěte si knihy online na našem webu fatimma.cz\nUčebnice je určena pro žáky autoškol, běžné řidiče i řidiče referentských vozidel, kteří si potřebují zopakovat pravidla provozu na silničních komunikacích, naučit se nové dopravní značky i předpisy a otestovat své odborné znalosti prostřednictvím zkušebních testových otázek. Kniha je doplněna kapitolou o poskytování první pomoci, zásadami bezpečné jízdy a texty z předmětu Ovládání a údržba vozidla.Z obsahu knihy:bodový systém a sankce za přestupkyúplné znění zákona o silničním provozu č. 361/2000 Sb.testové otázky používané ve zkušebních testechovládání a údržba vozidla (skupina B a B1)aktuální zákony a vyhlášky pro všechny řidičedopravní značky s podrobným výklademzásady bezpečné jízdyzdravotnická příprava s názornými ilustracemivzor záznamu o dopravní nehodě\nAutoškola, Textbook - Megaknihy.cz\nAutoškola 2016. První a zároveň asi i nejpropracovanější aplikace v našem výběru má prostý, ale všeříkající název. Autoškola 2016 přitom nenabízí testy jen pro řidičské průkazy skupiny A, B a C+D ale také testy profesní způsobilosti řidiče v osobní a nákladní dopravě a řidiče z povolání.\nDrátování eBook Berlíňanka eBook TOP 10 - Vídeň eBook Tak trochu úžasní eBook Hry pro rozvoj psychomotoriky eBook Výlet eBook Vojde kôň do baru eBook S Bohom sa hrávam odmala eBook Je důležité, aby děti spaly s kočkou v posteli eBook Album skladieb eBook Rodina v podkroví eBook Leonardo 7: Není mezi přítomnými génius? eBook Ver, že to dokážeš eBook Budete ako bohovia eBook Čítanka 8 eBook 21 krokov k láske eBook Anna z ostrova eBook