OP 9/ :25 Stránka 1 - PDF\nOP 9/ :25 Stránka 1\nDownload "OP 9/2006 23.10.2006 8:25 Stránka 1"\n1 OP 9/ :25 Stránka 1\n2 OP :18 Str. 257 Pozdě, ale přece - A Rocha křesťané v ochraně přírody OBSAH Pavel Světlík: Pozdě, ale přece A Rocha křesťané v ochraně přírody 257 Petra Hesslerová: Krajina známá neznámá 3. Funkce krajiny a prostorové metody 259 Ivan Vorel: Krajinný ráz a jeho ochrana 1. část Charakter, ráz a identita krajiny 262 Karel Chobot: Lesák rumělkový Cucujus cinnaberinus málo známý druh naší fauny 269 L. Táborská, V. Zavadil, M. Hejcman: Kalspot unikátní mokřad Kladenska 270 Jan Čeřovský: Čtvrtstoletí rakouských národních parků 273 Jan Plesník: 4. mezivládní konference Biodiverzita v Evropě, staré i nové problémy čekají na řešení 279 Jan Flek: Jeskynní bludiště Výpustek 14. veřejnosti přístupná jeskyně? 283 Zprávy - státní ochrana přírody 285 SUMMARY Pavel Světlík: Late, but after all yes: A Rocha Christians in Nature Conservation 258 Jan Flek: The Výpustek Cave Labyrinth a fourteenth Show Cave? 284 OCHRANA PŘÍRODY 9 Ano opravdu tak to přesně je. Máme-li žít v duchu pravdivé křesťanské sebereflexe a mluvíme-li o pokání, pak platí nad křesťany v Čechách a jejich ekologickou odpovědností v myšlení i jednání můj nadpis. Rozšířeně by mohl znít Dosti pozdě, ale přece. To však není vlastně nic negativního, ale spíše radostného a velice nadějného. Je totiž lépe se správně i později rozhodnout a něco udělat, než toho mnoho napřemýšlet, naslibovat a pak neudělat nic. Proč tedy tak pozdě? A kde přece? Zapojení křesťanských myslitelů, ale i řadových členů křesťanských společenství a církví v ekologii v Čechách v letech minulého století bylo velmi mizivé. Ale hned dodejme nikoliv nulové. Jednotlivcům i skupinám uprostřed totality chybělo v tomto směru spíše přiznání se ke křesťanským kořenům. A mnohé profánní skupiny nás vskutku předběhly, mnozí byli aktivnější i statečnější. Avšak na druhé straně zde byli lidé, kteří z křesťanských pozic a kořenů formulovali, někdy i podvědomě, základy ekologického myšlení. Jak na katolické, tak na protestantské straně. Za celou dlouhou řadu zmíním jen několik jmen: Čeřovský, Moldan, Librová, Burešová, Heller, za velkou louží Kohák, později v Čechách Keller, Nováček a jiní. Tito lidé se často vyjadřovali velmi civilně, jindy i zcela zřetelně ukazovali na křesťanské kořeny. Např. prof. Moldan, pozdější ministr životního prostředí, geolog na otázku redaktora: Jste vědec-ekolog a přitom římský katolík, politický konzervativec, dosti neobvyklé spojení říká: Křesťanská víra mi poskytuje velice důležitou oporu. Mým oblíbeným autorem je Teilhard de Chardin, přijímám křesťanskou myšlenku lidské odpovědnosti za všecko stvořené, lidem byla svěřena planeta Země do péče a oni se o ni mají starat jako dobří hospodáři. A protestant, profesor Starého zákona na Karlově univerzitě dr. Heller píše: Byl jsem u toho, když se koncem 60. a počátkem 70. let u nás začal rozjíždět TIS, svaz pro ochranu přírody a krajiny vedený jedním z našich prvních zapálených ekologů Otakarem Leiským. Pokoušeli jsme se už tehdy spojovat teorii s praxí: Zachraňovali jsme huculské koně a zamýšleli se v bytových seminářích nad slavnými texty Římského klubu. Samozřejmě jsme se komunistickým ideologům znelíbili a tak byl původní TIS rozpuštěn. Koně se ovšem nakonec zachránit zdařilo. (tolik Heller) Patřím k žákům a obdivovatelům této první české pionýrské ekologické generace. Byl jsem jimi velmi ovlivněn, zejména dr. Čeřovským. O to více jsem se radoval, když jsme v devadesátých letech se skupinou přátel potkali živě pulsující ekologické hnutí A Rocha. Tuto křesťanskou ekologickou síť nejrůzněji zaměřených ochranářských projektů založili v 80. letech britští křesťané, anglikáni a to v čele s Peterem Harrisem a duchovním otcem A Rocha, vynikajícím theologem Johnem Stottem. Oba dva jsou výborní znalci světové avifauny, Peter dokonce kroužkovatel. John Stott, přítel anglické královny, byl po dvakrát jako host naší ornitologické společnosti, respektive kroužkovací centrály. Za doprovodu dr. Formánka a Škopka obdivoval nádhernou jihočeskou i severočeskou krajinu se zajímavými ptáky. A Rocha (portugalsky skála) znamená běžný pobřežní název v Algarve (asi jako česká Lhota) připomíná nám také základní přírodní element, ale v srdci zakladatelů tohoto hnutí signalizuje též něco pevného, stabilního, co přesahuje naši slabost a křehkost. Organizace se navzdory všem překážkám rychle prosazuje v celém světě. Dnes má již asi 16 národních projektů v Evropě, Africe, Indii, Libanonu v Severní a Jižní Americe. Zvláště z třetího světa se nyní hlásí další nové projekty. Celé A Rocha hnutí spojuje tzv. 5 C. Kromě společných křesťanských kořenů (Christians) jsou to především nejrůznější ochranářské aktivity (Conservation) K nim zveme jako ke společné práci všechny věkové generace a vytváříme také komunitní centra (Fieldstations). První existuje od r v Gruzinha v jihoportugalském Algarve. Ač je práce křesťanská má i charakročník 61 ISSN X Časopis státní ochrany přírody Journal of the State Nature Conservancy Vydává: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR v nakladatelství ENVIRONS Vedoucí redaktor: RNDr. Bohumil Kučera Redakční rada: RNDr. Václav Cílek, RNDr. Jan Čeřovský, CSc., Ing. Handrij Härtl, Ph. D., Ing. Josef Hlásek, Ing. Libor Hort, Ing. Tomáš Just, RNDr. Tomáš Kučera, Ph.D., RNDr. Vojen Ložek, DrSc., Ing. Petr Moucha, CSc., Ing. Martin Škorpík, RNDr. Leoš Štefka, Ing. František Urban, Grafická úprava: Zdeněk Vejrostek Adresa redakce: Kališnická 4, Praha 3 tel.: , , fax: Tiskne: LD, s.r.o. TISKÁRNA PRAGER, Kováků 9, PRAHA 5-Smíchov Distribuci pro předplatitele provádí: v zastoupení vydavatele společnost Mediaservis s.r.o. Abocentrum, Moravské náměstí 12D, Brno. Příjem objednávek: tel , fax: , servis.cz. Smluvní vztah mezi vydavatelem a předplatitelem se řídí všeobecnými obchodními podmínkami pro předplatitele. Příjem reklamací, tel.: Objednávky do zahraničí vyřizuje Mediaservis s.r.o., administrace vývozu tisku, Sazečská 12, Praha 10, tel.: , fax: , Předplatné v SR: Slovenská pošta SPT, Nám. slobody 27, Bratislava. Objednávky přijímá každá pošta a poštový doručovateľ. 1. strana obálky: Lesák rumělkový Cucujus cinnaberinus, vzácný druh naší fauny Foto Josef Hlásek OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č\n3 OP :18 Str. 258 ter Cross-cultural, jde napříč kulturami. Typickým příkladem je londýnská A Rocha spolupracující s různými indickými nekřesťanskými skupinami. Naší silnou snahou je naplňovat i páté C (Cooperation) ve spolupráci s různými vědeckými společnostmi a ústavy, správami CHKO, školami i univerzitami. Náš český projekt, který byl původně založen na Prachaticku, nyní působí zejména v oblasti Královéhradeckého kraje. Po počátečních porodních bolestech začal pracovat na vzniku otevřeného centra ekologické výchovy Krupárna v Dobrém u Dobrušky. Tento, původně krupařský mlýn z doby Marie Terezie později tkalcovna, se pomalu ale jistě proměňuje v otevřené ekologické centrum. Vynikajícím způsobem se rozjíždí především spojení s Českou společností ornitologickou při spolupráci na SPA Orlické Záhoří v účasti na monitoringu chřástala polního, ale též při sledování populační dynamiky řady jiných pěvců, indikátorů stavu životního prostředí v zemědělské krajině. Sem ke společné spolupráci přijíždí nejen čeští, ale i zahraniční ornitologové, také řada studentů, odborníků a přátel A Rocha ze světové sítě. Naopak někteří z našich členů i přátel se účastnili na výzkumných programech v Portugalsku, Francii, v Londýně a jinde. Právě teď se chystá cesta na stanici A Rocha v Keni v pralese Arabuko-Sokoke. Pozdě, ale přece Tohle je naše situace. Opožděné, ale přece poctivé a upřímné připojení k těm, kteří se již dlouho J. Konůpek, Vera ikon, akvarel před námi vydali na cestu záchrany krásné modré planety Země. Díky všem takovým za jejich příklad. Naše participace na tomto velkém poslání má duchovní kořeny i zdůvodnění, dílo stvoření je pro nás vzácným božím darem i závazkem. Jsme přesvědčeni, že v křesťanských církvích na celém světě je ukryt ještě obrovský a málo využitý především personální potenciál. Cesta připojení se není vždy lehká, v některých i vědeckých kruzích přetrvává žel myšlenkové dědictví, spojené zejména s komunismem, že křesťanství je tmářství, fikce a chybí mu pravé vědecké poznání. Jsme si však jisti, že rozhovor je nejen možný, ale i velmi potřebný. Dobře to vyjádřil prof. Jan Keller, ekolog vyučující na ostravské univerzitě. Na otázku, proč se ekologičtí aktivisté nesnaží více o nějaké spojence? Keller říká: Osobně si myslím, že ekologové mají objektivně nejblíže ke křesťanům, hlavně k těm mladým a je mi velice líto, že pro jejich dialog se zatím udělalo tak málo myslím si, že při respektování všech věroučných odlišností by se těmto dvěma skupinám mohlo podařit spolupracovat spojuje je přece přesvědčení o tom, že člověk nemá žádné právo ničit, co nevytvořil. V hnutí A Rocha máme radost z toho, že se v této oblasti začíná blýskat na lepší časy. Pavel Světlík, výkonný ředitel A Rocha v ČR - SUMMARY Late, but after all yes: A Rocha Christians in Nature Conservation Should we really live in the spirit of a true Christian self-reflection, and should we talk about repentance, then the above title is valid for the Christians in Czechia with the entire ecological responsibility in both thinking as well as acting of theirs. The involvement in ecology of Christian thinkers, but also of ordinary Christian communities and churches, has been in Czechia during the sixties and seventies of the 20th century a very negligible one. Individuals as well as groups living in the totalitarian regime were lacking in that line rather the confession of Christian roots. And many profane groups had got ahead of us, many had been more active and more courageous. On the other side, there were people here formulating in some cases even subconsciously - the fundamentals of an ecological thinking based on Christian attitudes and roots. For example, Professor Moldan, later the Minister of Environment, a geologist, had to answer a question given by a journalist: You are a scientistecologist and at the same time a Roman Catholic, a political conservative, which surely is a rather unusual combination Professor Moldan s answer was: The Christian faith gives me a very important support. My favourite author is Teilhard de Chardin, I do accept the Christian idea of the human responsibility for all creation, the humans have been put in charge of caring for the Earth as good managers, The Protestant Charles University Professor of the Old Testament Dr. Heller wrote: I was involved during the late sixties and early seventies in the developement of the TIS (YEW) the union for nature and landscape protection conducted by one of our ardent nature conservationists Mr. Otakar Leiský. Already at that time we were trying to combine theory and practice: we were preserving the Hucul horse, and in private workshops held in our flats were thinking carefully about the famous texts of the Roman Club. Of course the communist ideologues disliked us, and the TIS was disbanded. But the horse has been saved. (So Professor Heller.) I belong to the pupils and admirers of that first Czech pioneer ecological generation. They have influenced me very strongly, particularly Dr. Čeřovský. The more I was pleased to meet, with a group of friends, in the nineties the lively pulsing ecological movement A Rocha. That Christian ecological network of conservation projects of manysided profiles was founded in the eighties by British Christians of the Anglican Church headed by Peter Harris under the spiritual leadership by the outstanding theologist John Stott. Both of them are excellent experts in the global birdlife. In spite of various obstacles, this organization is rapidly spreading all over the world. At present, it conducts about 16 national projects in Europe, Africa, India, Lebanon, North and South America. Further new projects are emerging particularly in the Third World countries. The entire A Rocha movement is connected by the so called 5 C. Besides the common Christian roots (Christians) there are various conservation activities (Conservation). All age groups are being invited to the joint work, and community Centres (Fieldstations) are being established. The first one exists since 1983 in Gruzinha, Algarve, South Portugal. The Christian work has a Crosscultural character: a typical example of that is the A Rocha group in London cooperating with various Indian non-christian groups. We are trying hard to implement our fifth C Cooperation working together with different schools, universities, scientific societies and institutes. Our Czech project had originally been started in the Prachatice district, now being under way in the Region of Hradec Králové in particular. After the initial labour pains, the work on the establishment of an open centre for ecological education Krupárna in Dobré near the town of Dobruška has been launched. The building was a groats mill in the times of Maria Theresia, later a weaver factory: now it is slowly being turned into an open ecological centre Ėxcellent is the developing contact with the Czech Ornithological Society within a cooperation in the SPA Orlické Záhoří the participation in the corncrake monitoring, also in watching the population dynamics of many other songbirds indicators of the environmental status of an agricultural landscape. Many Czech, but also foreign ornithologists are coming here to join that work: they include many students, specialists and A Rocha friends from the global network. Late but after all yes this is our situation. Belated, but an honest and sincere adherence to environmental care for our beautiful blue Planet Earth. It is our conviction the Cristian churches all over the world do contain a giant potential still little put into service. The way how to adhere is not always an easy one: even in some scientific circles there still survives an ideological heritage particularly connected with the communism that the Christianity is an obscurity, a fiction lacking the right scientific knowledge. We however are sure that a dialogue is not only feasible, but even very much needed. The above has been well expressed by an ecologist teaching at the Ostrava University Professor Jan Keller: Why the ecological activists do not try more to gain some allies? Keller says: Me personally, I do think the ecologists objectively are most close to the Christians, especially the young ones: I regret very much not enough has yet been done in favour of their dialogue. I think while respecting all the worship differences those two groups might succeed in cooperation. their common link is their conviction the man has no right to destroy what he has not created.. We in the A Rocha movement are pleased to see a better future in this respect Ṗavel Světlík, Executive Director, A Rocha in the Czech Republic 258 OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č. 9\n4 OP :18 Str. 259 Krajina známá neznámá 3. Funkce krajiny a prostorové metody Petra Hesslerová Pro každou krajinu jsou charakteristické energomateriálové toky. Hlavním energetickým vstupem do systémů je sluneční energie. Při dopadu se určitá část odrazí (liší se dle povrchu) a část se dále přeměňuje. Asi % je absorbováno povrchem, pouhé 1-3 % se spotřebují na fotosyntézu. V rostlinách dochází k přeměně na energii chemickou. Než však získaná energie projde všemi trofickými úrovněmi, dojde k velkým energetickým ztrátám a účinnost využití energie je velmi malá. Co se však v krajině děje se zbytkem sluneční energie? Mohou nastat dva základní případy. V krajině a v rostlině je dostatek vody, tzn. energie se spotřebuje na výpar a krajina se autoregulačním mechanismem ochlazuje. Ve druhém případě v krajině není dostatek vegetace a vody, která by fungovala jako chladící médium. Povrch krajiny (záleží na jeho struktuře, druhovém složení, barvě...) se proto ohřívá, neboť v důsledku nedostatku vody nedochází k výparu. Z uvedeného vyplývá, že voda je hlavním přenosovým médiem v krajině (přenos látek i energie). Pro krajinu je tedy velmi důležité, aby její vodní cyklus byl uzavřený a krajina tak plnila svoji termoregulační funkci. Tento případ nastává v případě, že v krajině je dostatek vody a kvalitní zdravá vegetace. Krajinný povrch má potom vyšší vlhkost a v důsledku toho také nižší teplotu. Tomuto požadavku samozřejmě vyhovuje nejlépe lesní krajina a přirozené mokřady. Pravým opakem je zemědělská krajina s otevřeným vodním cyklem. Vykazuje nízkou vlhkost a vyšší teplotu, její termoregulační schopnost je velmi malá. řejí cykly, ale jedna forma energie se mění v jinou, jsou toky látek cyklické. A to buď uzavřené v rámci jednoho ekosystému, nebo otevřené s přechodem do okolních ekosystémů. Z celkového počtu 90 prvků, které se na Zemi vyskytují, pouze z nich tvoří živé organismy. Mezi primární patří C, H, O, N, P, S, které se nacházejí ve všech organismech. Ostatní tvoří již téměř stopová množství. Tyto biogenní prvky vstupují do živé složky ekosystémů z abiotického prostředí a poté se do něho opět vracejí. Vytvářejí tak biochemické cykly. A nyní si ukážeme, jak jsou toky látek a energie propojeny. Před zásahy člověka do krajiny (konec pleistocénu) docházelo ke zvýšené akumulaci látek v lesních porostech. Poté, kdy člověk začal využívat krajinu k zemědělským účelům, došlo k odstranění lesa a tím i funkční vegetace. Krajina se tímto otevřela - nastal postupný proces odvodnění a velký odnos látek. Snížením hladiny podzemní vody do vyprázdněných prostor proniká vzduch. Dochází k oxidaci a mineralizaci organických dusíkatých látek a sulfidů. Těmito oxidačními procesy se uvolňuje velké množství protonů a klesá ph. Půda se okyseluje, v důsledku toho ztrácí Ca 2+, Mg 2+, K +, Na + a zároveň uvolňuje i některé těžké kovy. Tím, jak krajina ztrácí velké množství vody, se mění poměr latentní energie a tepla. V krajině přestávají fungovat uzavřené a autoregulační cykly a dochází k výraznému oteplení. Řešením je tedy vrátit kvalitní vegetaci do krajiny, do oběhu vody opět ve zvýšené míře zapojit evapotranspiraci a tím vodní cyklus opět uzavřít. Modelování těchto systémů je však velmi složité a nikdy nedostaneme výsledky, které by bylo možno považovat za charakteristické pro všechny ostatní systé- Koloběh látek V krajině dochází k neustálému koloběhu látek. Na rozdíl od energetických toků, jež nevytvámy. Vstupy do systémů jsou často velmi nahodilé a proměnlivé v čase, tudíž těžko modelovatelné. Bohužel podmínky v laboratořích se natolik liší od skutečných přírodních, že výsledky těchto měření nám opravdu mohou být jen jakýmsi hrubým schématem, jak krajina funguje. Metody v krajinné ekologii Metod v krajinné ekologii je velmi mnoho a jejich využití je velmi široké. Lze jimi modelovat různé procesy a jevy v krajině, její uspořádání, strukturu, stav a změnu. Krajinu lze tedy popsat jak kvalitativně, tak kvantitativně. K nejvyužívanějším patří různé matematické a statistické metody, geoinformační technologie, letecké a družicové snímky. FARINA (1998) uvádí velké množství metod, kterými lze číselně vyjádřit charakteristiky plošek, většina je založena na hodnocení jejich obvodu, plochy, tvaru, celistvosti, atp. Matematických metod používá i pro měření prostorového uspořádání plošek, kde hodnotí počet a typy plošek, jejich dominanci, souměrnost, entropii, sdílení a mnoho dalších. Pro analýzu krajinné mozaiky využívá měření vzdáleností mezi ploškami, její složitost a kontrast mezi ploškami hodnotí pomocí texturálních měřítek. Ty charakterizují i míru homogenity krajiny. Nerovnoměrné rozložení přírodních jevů - srážek, krajinného pokryvu / využití půdy, geologická stavba území a dalších, vytváří velmi komplikovanou krajinnou strukturu. Pokud bychom chtěli tento stav vyjádřit, nevystačíme si s eukleidovskou geometrií. Ta může být aplikována pouze na antropogenní krajinu, ve které nalezneme přímé linie a geometrické tvary. Lze tak popsat jednoduché charakteristiky těchto tvarů, jakými jsou obvod, plocha, velikost plošky OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č\n5 OP :18 Str. 260 a jejich vzdálenost. Pokud ale uvažujeme přírodní krajinu, pravidelnost mizí. Fraktální geometrie tedy pomáhá analyzovat pomocí dvou základních veličin - pravidelnosti a náhodnosti složitost krajinné hierarchie, její měřítko a procesy, které v ní probíhají. Dálkový průzkum Země Pro analýzu různých krajinných jevů v čase, na různé hierarchické úrovni a pro hodnocení krajinných změn se v dnešní době stále častěji využívá dat získaných pomocí dálkového průzkumu Island krajina s vysokou dynamikou a intenzivními exogenními geomorfologickými procesy Země (DPZ). V nejobecnějším smyslu znamená dálkový průzkum získávání informací o objektech a jevech na dálku bez přímého kontaktu s těmito jevy či objekty. Tyto obrazové materiály v sobě obsahují dva druhy informací. První z nich podává informace o poloze objektů, jejich tvaru, velikosti, vzdálenosti, tzn. že získáme určitou obrazovou informaci snímek určitého zájmového území. Druhým typem je informace tematická. Ta je ve většině případů založena na měření množství odraženého elektromagnetického záření pomocí různých snímacích zařízení, jakými jsou např. skenery a radiometry. DPZ je nástrojem, který umožňuje analýzu, dokumentaci a následné obhospodařování environmentálních, přírodních i kulturních jevů. Dálkový průzkum je tedy jakýmsi spojovacím článkem mezi ekologickým výzkumem, plánováním a řízeným využíváním krajiny. Jaké jsou výhody využití dat dálkového průzkumu, proč je vlastně využívat? Družicová data mají totiž jednu obrovskou výhodu. Ve stejný časový okamžik získáváme data pro velká území. Zároveň je toto měření prováděno opakovaně, v určité časové periodě. Získáváme tak velmi dobrou časovou řadu dat, která umožňují provádět hodnocení krajiny i s její proměnlivostí v čase, zjišťovat krajinné změny. Typ informace, který o daném povrchu získáme do jisté míry závisí na parametrech senzoru. Další výhodou je, že je zamezeno ovlivnění pozorovatelem, a to díky velké vzdálenosti mezi senzorem a snímaným objektem. Již od počátku 70. let je nejvýznamnějším zdrojem informací o přírodních zdrojích Země družice Landsat. Její data lze vzhledem k prostorové rozlišovací schopnosti (30 metrů) bez problémů využít pro tematická mapování do měřítek 1: Vedle družic Landsat jsou pro různé environmentální účely využívána i data francouzského systému SPOT. Abychom však mohli získaná data vyhodnocovat, je dobré mít znalosti nejen z oboru dálkového průzkumu, ale také z botaniky, rostlinné fyziologie, ekologie, krajinné ekologie a dalších oborů. Data dálkového průzkumu nám poskytnou ekologické informace o zásobách nerostných surovin a přírodních zdrojů, pomohou nám kvantifikovat různé environmentální jevy, popsat energomateriálové toky v ekosystémech či vyhodnotit změny a navrhnout alternativní a efektivní řešení pro řízení ekosystémů. Kde všude tedy mohou data DPZ najít své uplatnění? (Zpracováno podle TURNER, GARD- NER 1991). Oblastí využití je celá řada. V zemědělství jsou vhodná pro zjišťování výnosů, inventarizaci plodin, monitoring a účinnost zavlažovacích systémů, erozních rizik. Široké využití mají v různých lesnických a vegetačních studiích (např. rozšíření druhů, zdravotní stav vegetace). Dálkový průzkum se uplatňuje v geologii, geomorfologii, využívá se při studiu gravitačního i magnetického pole Země, i při studiu teploty (vulkanické oblasti, teplota krajiny, antropogenní jevy a vlivy). V neposlední řadě hrají tato data nezastupitelnou úlohu v plánování, hospodaření a řešení zásahů v krajině a hodnocení stavu životního prostředí. Jsou vhodná zejména pro klasifikaci a sledování změn využívání krajiny a krajinného pokryvu, dále pro hodnocení kvality a znečištění vodních zdrojů, rozložení sněhové pokrývky a ledovců. S jejich pomocí lze dobře monitorovat hydrologické epizodické události, provádět inventarizaci a analýzu přírodních stanovišť apod. Dálkový průzkum je tedy schopen odpovědět na celou řadu otázek, kterými se krajinná ekologie zabývá. Je schopen odpovědět na otázky ohledně prostoru (co je tam, jaké je uspořádání, jaké je vhodné prostorové měřítko pro danou analýzu), času (kdy došlo ke změně) i dynamiky (jak intenzivní změna byla, které procesy ji způsobily). Všechny tyto tři roviny na sebe vzájemně působí. Proto prostorový rámec prováděné krajinné analýzy musí být dán do časové souvislosti a dynamika musí být spojována s krajinnými procesy, které byly pozorovány či měřeny. Dle těchto veličin a procesů se potom můžeme rozhodnout, jaká data (z jakého senzoru), budou pro moje řešené téma vhodná. Ani data DPZ se však neobejdou bez propojení s terénními a pozemními měřeními a pracemi, které jsou nezbytné pro úpravu údajů a výstupů. Velmi dobrým nástrojem jsou letecké snímky. Lze je pořídit za určitým účelem, pro speciální výzkum, avšak tato flexibilita je vykoupena poměrně vysokou cenou. 260 OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č. 9\n6 OP :18 Str. 261 Pro tundrové oblasti je charakteristický velmi pomalý koloběh látek (Brooks Range) Foto Petra Hesslerová Výše uvedené metody se snaží zachytit složitost krajinného systému jako celku, popsat a porozumět funkci krajiny a procesům, které v ní probíhají, existují vedle nich tradiční metody krajinné ekologie, jež kladou důraz na popis, třídění a klasifikaci. Výsledkem jsou pak různé typologie a klasifikace krajiny, zpracované dle různých kritérií, jakými jsou např. stupeň antropogenní přeměny, klima, vegetace, atd. Krajinu se snaží člověk využít k tomu, aby uspokojil své stále vzrůstající potřeby. Avšak její využití má své hranice. Proto je nutné sladit dohromady zájem člověka a přírody tak, aby nedocházelo k trvalému poškození. Existují různé metodiky krajinného plánování, různé programy zaměřené na ochranu a údržbu. Z těchto důvodů je také krajina protkána více či méně funkčními ekologickými sítěmi. Závažnost ekologických problémů a nebezpečí nevratných globálních změn na Zemi naznačují, že bychom si měli najít nový způsob k jejímu využití. Měli bychom dbát na to, abychom respektovali a nepřekračovali únosnou kapacitu ekosystémů, snažili se zefektivnit jejich využití a zároveň hledat i jiné zdroje. Jen tak zachováme krajinu i pro budoucí generace. LITERATURA DOBROVOLNÝ P. (1998): Dálkový průzkum Země. Zpracování obrazu. Vydavatelství Masarykovy univerzity, Brno, 208s. - LIPSKÝ Z. (1998): Krajinná ekologie. Karolinum, Praha, 129 s. - POKORNÝ J. (2001): Dissipation of solar energy in landscape controlled by management of water and vegetation. Renewable Energy, 24: RIPL W. (1995): Management of water cycle and energy flow for ecosystem control: the energy-transportreaction (ETR) model. Ecological Modelling, 78: TURNER M.C., GARDNER R.H. (1991): Quantitative Methods in Landscape Ecology. Ecological Studies 82. Springer - Verlag, New York, 536 s. Různorodost krajiny západních Čech zobrazená na družicovém snímku Landsat (tm), doplněná státní hranicí a s vyznačením hranic ptačích oblastí Natury 2000 (SPA: 1 Křivoklátsko, 2 Doupovské hory, 3 Vodní nádrž Nechranice, 4 Novodomská rašeliniště-kovářská, 5 Východní Krušné hory, 6 okraj Labských pískovců); snímek rozlišuje lesy (listnaté, jehličnaté) travnaté porosty, pole, vodní plochy, sídla a území postižená těžbou OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č\n7 OP :18 Str. 262 Krajinný ráz a jeho ochrana 1. část - Charakter, ráz a identita krajiny Ivan Vorel 1. Úvod Ochrana krajinného rázu je zakotvena v 12 zákona č. 114/1992 Sb. o ochraně přírody a krajiny. (1) Krajinný ráz, kterým je zejména přírodní, kulturní a historická charakteristika určitého místa či oblasti, je chráněn před činností snižující jeho estetickou a přírodní hodnotu. Zásahy do krajinného rázu, zejména umísťování a povolování staveb, mohou být prováděny pouze s ohledem na zachování významných krajinných prvků, zvláště chráněných území, kulturních dominant krajiny, harmonického měřítka a harmonických vztahů v krajině. (2) K umísťování a povolování staveb, jakož i jiným činnostem, které by mohly snížit nebo změnit krajinný ráz, je nezbytný souhlas orgánu ochrany přírody. Podrobnosti ochrany krajinného rázu může stanovit Ministerstvo životního prostředí obecně závazným právním předpisem. (3) K ochraně krajinného rázu s významnými soustředěnými estetickými a přírodními hodnotami, který není zvláště chráněn podle části třetí tohoto zákona, může orgán ochrany přírody zřídit obecně závazným předpisem přírodní park a stanovit omezení takového využití území, které by znamenalo zničení, poškození nebo rušení stavu tohoto území. výkladů a přístupů, které se vyvíjely a promítaly do rozhodování orgánů ochrany přírody na různých stupních. Názory v praxi se různí a nabývají někdy krajních poloh. Jednou polohou je názor, že problematiku, která nemá jednoznačné významy, má velký podíl subjektivních hledisek a poskytuje proto různé možnosti výkladu, nelze legislativně uchopit a neměla by být řešena zákonem. Takový názor je podpořen nekonzistentním přístupem orgánů ochrany přírody k rozhodování ve věci ochrany krajinného rázu a též využívání 12 pro záležitosti, které s krajinným rázem nemají nic společného. S tímto názorem souvisí i kritické výhrady vůči odbornému vybavení orgánů ochrany přírody a jejich kompetenci k posuzování otázek estetiky krajiny a kulturněhistorických hodnot. Na opačné straně spektra stojí (v praxi uplatňované) postoje, v jejichž důsledku pracovníci orgánů ochrany přírody a krajiny zasahují do řešení staveb tedy do problematiky, která je výhradně v kompetenci autorizovaných osob. Objevují se i značně extrémní názory - zejména někte- rých občanských sdružení, která mají snahu pod ochranu krajinného rázu zahrnout i otázky zjevně nepatřící resortu životního prostředí (urbanistická teorie a kompozice a otázky památkové péče). Tyto různorodé názory se objevovaly během doby platnosti zákona a objevují se i dnes. Proto se již od poloviny 90. let vyskytovaly snahy o usměrnění názorů a vytvoření obecně přijímaných metodických postupů a odborných výkladů pojmů zákona. Přijetí metodického postupu, který by byl odbornou veřejností akceptován, by znamenalo při absenci vyhlášky významné přispění ke konzistenci postupu orgánů ochrany přírody a k omezení subjektivních přístupů. Z různých metod a metodických postupů, které více, či méně vycházely z dikce 12, a které pocházejí z období kolem roku 1995 je třeba připomenout v praxi využívané metodiky AOPK ČR (MÍCHAL 1999) a bývalé Správy CHKO ČR (BUKÁČEK, MATĚJKA 1997), které korespondovaly s postupem hodnocení použitým v práci Žďárské vrchy hodnocení území z hlediska krajinného rázu (VOREL a kol. 1995) a s postupem hodnocení vlivu staveb Harmonický charakter krajiny Podkrkonoší při pohledu z Příkrého k Vysokému nad Jizerou Foto I. Vorel V průběhu třinácti let platnosti zákona č. 114/1992 Sb. o ochraně přírody a krajiny a jeho 12 vzbudila problematika ochrany krajinného rázu velkou pozornost v odborných kruzích zabývajících se životním prostředím, ochranou přírody a krajiny - v orgánech státní ochrany přírody, ve výzkumných i univerzitních pracovištích i jinde. Reakce na výklady smyslu ochrany krajinného rázu, na metodické postupy hodnocení vlivu staveb na krajinný ráz a na rozhodnutí orgánů ochrany přírody se množí i ze strany jiných resortů z oblasti územního plánování a státní památkové péče. Aktivní jsou v této problematice i nevládní organizace, vstupující do správních řízení. K tomuto zřejmě těžko legislativně uchopitelnému paragrafu, užívajícímu nejednotně definovatelné pojmy a neměřitelná kritéria nebyla za dobu platnosti zákona vydána vyhláška. V důsledku toho vzniklo široké spektrum odborných názorů, 262 OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č. 9\n8 OP :19 Str. 263 na krajinný ráz (VOREL 1997). O jiná východiska se opírá metodický postup J. Löwa (LÖW, MÍCHAL). Snahu o shrnutí předchozích metodik, ověřených na mnoha konkrétních příkladech hodnocení, představuje metodický postup Posouzení vlivu navrhované stavby, činnosti nebo změny využití území na krajinný ráz (VOREL, BUKÁČEK, MATĚJ- KA, CULEK, SKLENIČKA 2004). 2. Vzájemně související pojmy - charakter, ráz, paměť, identita krajiny Charakter krajiny Pojem charakter krajiny je pojmem velmi obecným a užívaným v běžné řeči. Je pojmem vyjadřujícím určité vlastnosti krajiny, které tu či onu krajinu odlišují od jiné, nebo které jsou naopak pro různé krajiny společné. V krajinné architektuře a krajinném plánování vyjadřuje tento pojem určitou množinu znaků terénu, vodních toků a ploch, vegetačního krytu a znaků souvisejících s osídlením a hospodářskou činností. Ve stejné podobě se tato vlastnost krajiny nazývá i v cizích jazycích (Landscape Character, Landschaftscharakter). Charakter krajiny je dán: georeliéfem, vodními toky a plochami, vegetačním krytem, osídlením a technickou infrastrukturou, hospodářským využitím krajiny. Geometrická soustava alejí a vizuálních os barokní krajinné úpravy areálu Zlonice - Budenice na Slánsku Krajinný ráz Čeština používá však i slovního spojení krajinný ráz. Slovo ráz je více české, má však také poněkud odlišný význam, který cítíme z odvozených slov rázovitý, svérázný. Ráz krajiny vyjadřuje její odlišnost, zvláštnost. Pojem krajinný ráz je však petrifikován v odborné terminologii jako terminus technicus díky 12 zákona č. 114/1992 Sb. o ochraně přírody a krajiny (dále jen zákon ). Přes jeho specifické zabarvení odpovídá termínu charakter krajiny tak, jak se tento termín používá v terminologii cizojazyčné. Dle odst. (1) 12 zákona platí, že krajinný ráz je dán zejména přírodní, kulturní a historickou charakteristikou určitého segmentu krajiny (místa či oblasti). Přírodní, kulturní a historická charakteristika se projevuje soustavou znaků, které je možno v krajině identifikovat. Tyto znaky mají dvojí charakter. Je to na jedné straně přítomnost určitého jevu a jeho význam ve struktuře přírodních nebo civilizačních složek a na straně druhé vizuální projev takového jevu v krajinné scéně, přičemž vizuální projev (uplatnění v krajinné scéně) může vytvářet estetické hodnoty, harmonické měřítko a harmonické vztahy v krajině. Krajinný ráz je ( 12) dán: přírodní charakteristikou, kulturní a historickou charakteristikou, a jejich vizuálním projevem v krajinné scéně. Smysl slovního spojení ráz krajiny tkví významově především v rovině vizuální a estetické. Většina návštěvníků bude ráz krajiny vnímat jako obraz krajiny nebo krajinnou scénu (Landschaftsbild, Landscape Scene), která na člověka působí emocionálně (prostorové formy, tvary prvků, barevnost, vůně, zvuky) i rozumově (hodnocení jednotlivých jevů, myšlenkové asociace a vzpomínky). Za hodnoty krajinného rázu, které je třeba chránit, si většina z nás představí krajinu, ve které hlavní roli hraje příroda - kopce, údolí, lesy, skupiny stromů, aleje, meze, louky, pole, potoky, řeky, rybníky nebo jezera a tato příroda se v našich představách vybavuje buď bez staveb nebo s velmi harmonickým vztahem staveb, zástavby a krajinného rámce. Je to krajina, která představuje harmonii a uklidnění, odpočinek a uvolnění od neklidu a starostí. V krajinné scéně oceňujeme soulad přírodního prostředí a zástavby, soulad zemědělského využití s podmínkami, které krajina poskytuje, oceňujeme harmonii života člověka v prostředí, které ho obklopuje. Takový harmonický vztah ale není příliš častý. V krajině se uskutečňuje mnoho funkcí, které souvisí s osídlením, bydlením, rekreací, výrobou, s technickou infrastrukturou. Socio- ekonomické procesy, které probíhají v městské a příměstské krajině, na území měst, městeček a vesnic, v prostorech aglomerací nebo ve volné venkovské krajině, vnášejí své trvalé stopy do krajiny. Rámec života člověka tak vedle přírodního prostředí spoluvytvářejí různé technické prvky a struktury. Je to přirozené, protože obraz krajiny se vždy vyvíjel společným působením socioekonomických, kulturních a přírodních procesů. Nové prvky, které člověk do krajiny přinesl mají však velmi rozdílnou podobu. Mohou to být architektonické objekty, které jsou skutečnými uměleckými díly díla historie, jakými jsou zámky, hrady a poutní kostely i díla současnosti, jako architektonicky cenné rozhledny, vysílače, jezy, mosty. Siluety měst a obcí v krajině se změnily, mění se měřítko jednotlivých staveb (halové objekty obchodních zařízení a skladů), zástavby, rozsah zastavěných ploch vůči plochám volným. Měřítko krajiny je změněno velkoplošnou strukturou krajiny, kterou vytvořily velké scelené plochy orné půdy. Do krajiny též přibyla řada nových prvků, které mají vysloveně technický charakter. Jsou to stavby, které symbolizují některé fenomény naší doby dopravní spojení nebo informační a komunikační technologie. V krajinné scéně se objevily výrazné linie silnic, dálnic a železnic, stožáry OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č\n9 OP :19 Str. 264 hlavních tras velmi vysokého napětí a věže a stožáry telekomunikačních zařízení, větrné elektrárny. Existují názory, že takto změněný obraz krajiny vyjadřuje ducha naší doby, že se jedná o nezbytné zásahy do krajiny, o zásahy, které jsou potřebné a proto v krajině nejenom přirozené, ale někdy i esteticky působivé. To je v mnoha případech pravda - ne každá nová výstavba znamená újmu krajinnému rázu. Kvalitní architektura nebo dokonalé technické dílo řešené s ohledem na krajinu, vytvářející harmonii nebo úměrný a působivý kontrast, může přispět ke vzniku estetických hodnot a může si vytvořit harmonický vztah ke krajině. Na tyto okolnosti pamatuje pojetí krajinného rázu dle 12. Ráz krajiny může být ovlivněn civilizačními složkami, prvky a jejich vlivy a právě z tohoto důvodu může být i chráněn (zdánlivě nelogicky roztroušené osídlení a zdeformovaný terén historických míst těžby rud nebo rozsáhlá postindustriální území na Ostravsku). Povětšinou však jeho ochrana uplatňována není a to proto, že území postrádá některé důležité aspekty krajinného rázu, které jsou předmětem ochrany estetické hodnoty, harmonické měřítko a harmonii vztahů v krajině. Paměť krajiny Krajina, která nás obklopuje je kulturní krajinou, která se vyvíjela po staletí a ve které se zrcadlí ekonomická, technická a kulturní úroveň té které doby. V krajině jsou patrné stopy prehistorického osídlení a určité doklady raně středověkého zemědělského hospodaření. Velká středověká kolonizace 12. až 14. stol. přinesla podstatný úbytek lesů a rozptýlenou strukturu zemědělských ploch s lesy, lesíky a rozptýlenou zelení. Trojpolní zemědělská soustava vedla ke změně členění plužiny, zřetelně byly vymezeny plochy pastvin a luk. V pozdním středověku byly kolonizovány i vyšší podhorské a horské polohy. Období renesance přineslo do krajiny velké změny, které jsou patrné i v četných historických stopách současné krajiny. V krajině vznikaly mlýny, pivovary, ovčíny, hutě, sklárny. Byly budovány rybníky a rybniční soustavy. Právě rybníky (i když později mnohé zanikly) vtiskly určitým oblastem České republiky zcela typický ráz. V období baroka je většina půdy obhospodařována panskými velkostatky. V úrodných plochách polí se vyskytuje málo vzrostlé zeleně, členitější jsou pastviny a nivy řek. V takto otevřené krajině se výrazně uplatňují záměrně tvořené geometrizované soustavy propojující alejemi významné stavby - zámky, kostely, hospodářské dvory, špýchary a tvořící spolu s plochami obor, bažantnic a zámeckých parků komponované areály krajinářských úprav. Právě tyto areály a drobnější dílčí úpravy jsou významným rysem harmonie české krajiny. Období romantismu a přírodně krajinářského stylu 19. stol. přineslo zjemnění velkorysých geometrických kompozic do podoby drobnějších krajinných areálů a do podoby zdánlivě přirozené, avšak smysluplně aranžované pastorální nebo lovecké krajiny. Již období průmyslové revoluce a dynamického rozvoje dopravy však přineslo do krajiny vedle romantických a ochranářských tendencí výrazné esteticky degradační zásahy. Vývoj krajiny a zemědělství 20. stol. přinesl další zásahy, málokdy krajinu zhodnocující. Vývoj obrazu české krajiny dospěl do velmi problematické fáze. Při určitém zjednodušení pohledu vidíme, že na jedné straně stojí tendence rozvoje podnikání a tvrdé exploatace krajiny v zájmu okamžitého ekonomického přínosu a na straně druhé stojí poměrně sofistikovaný systém ochrany přírodních, kulturních a historických hodnot krajiny. Činnost některých subjektů přináší do krajiny viditelné a zřetelné zásahy, které jsou příčinou degradace zjevných estetických hodnot. V krajině se též objevuje množství nových (byť drobných) prvků krajinné scény. Můžeme hovořit vedle degradace estetických hodnot krajiny též o vizuálním znečištění krajiny. V této situaci připomínáme paměť krajiny. To není jenom abstraktní pojem, to jsou časté stopy historické kultivace krajiny. Je to přítomnost historických staveb, technických úprav krajiny, stopy tradičního zemědělského hospodaření. Jsou to také dochované zbytky velkorysých krajinářských úprav. Všechny tyto a mnohé další stopy nám poskytují informaci o tom, v jaké krajině se nacházíme, jaký byl její vývoj. Je to informace, která slouží k tomu, abychom porozuměli krajině, abychom si k ní vytvořili vlastní vztah. Paměť krajiny nám připomíná historické a kulturní souvislosti, zasazuje krajinu do širších souvislostí, vztahů. Krajina, která nese tyto stopy je obvykle rekreačně velmi atraktivní (Třeboňsko, Hlubocko, Lednicko-Valtický areál). Krajina je ale také kulturní pamětí národa. Mnoho pověstí, literárních a výtvarných děl má vazbu k určitým typům krajiny nebo k určitým konkrétním místům. Stejně tak život významných osobností našich kulturních dějin je spjat s určitou konkrétní krajinou. Krajina tak může mít svůj skrytý význam, svá tajemství, může být zdrojem informací a poučení. Identita krajiny Některá místa a oblasti krajiny mají určité osobité vlastnosti, které způsobují, že je nám tato krajina Krajinářské úpravy různých historických období překrývající se v krajině Hlubocka a vrcholící v podobě parkové krajiny 2. pol. 19. stol. představují příklad krajiny se silnou identitou Foto I. Vorel 264 OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č. 9\n10 OP :19 Str. 265 bližší, než jiná místa a oblasti, že máme k této krajině zvláštní vztah. Je to na jedné straně zřejmě obecná vlastnost, kterou lze vycítit z uměleckého zobrazení v literatuře, výtvarném umění nebo hudbě. Na druhé straně je to zcela osobně hodnocená a vnímaná vlastnost, vyvolávající skryté významy, vzpomínky a asociace. Taková krajina se bude vyznačovat výrazností a nezaměnitelností krajinné scény (zejména přírodními podmínkami terénu, vody a vegetace) a přítomností viditelných a charakteristických, pro lokalitu typických, stop kulturního vývoje krajiny, jejího osídlování a kultivace (úvozové cesty, stavby a zbytky staveb, křížky, kapličky, vodohospodářské stavby, mosty, rybníky, kamenné zídky, meze, členění pozemků apod.). Identita krajiny je též vytvářena nehmotnými vlastnostmi určitých míst duchovním významem, symbolickým významem nebo významem historickým. Může se jednat o zvláštní místa v krajině (prameny, skály, jeskyně, balvany, průrvy a údolí, skalní města, významné vrcholy), místa historických událostí (bitvy, setkání) nebo místa spojená s určitými osobnostmi (paměť krajiny). Identita krajiny může být dána: rázovitostí a nezaměnitelností krajinné scény, přítomností viditelných stop kulturního vývoje, kulturním, historickým či symbolickým významem míst. žití území narážet na požadavky ochrany krajinného rázu dle 12 mnohem více než v krajině, kde takové znaky a hodnoty nejsou. Stavba nebo záměr se bude muset v cenné krajině více přizpůsobovat zachování znaků a hodnot KR nebo ji v daném rozsahu, objemu a architektonickém řešení nebude možné realizovat vůbec. V ostatních typech krajiny budou omezení z hlediska ochrany KR slabší nebo vzhledem k absenci zákonných znaků a hodnot (přírodní a estetické hodnoty, ZCHÚ, VKP, kulturní dominanty, harmonické měřítko a vztahy) nebudou stanovena žádná omezení. Ráz krajiny zastavěného území sídla Vzhledem k tomu, že 12 je zahrnut do části druhé zákona Obecná ochrana přírody, týkala se ochrana dle 12 až doposud veškerého území. Toto pojetí odpovídalo pojetí krajiny dle zákona č. 114/1992 Sb. krajina je část zemského povrchu s charakteristickým reliéfem, tvořená souborem funkčně propojených ekosystémů a civilizačními prvky ( 3). To znamená, že existuje krajina přírodní či přírodě blízká na jedné straně a krajina urbanizovaná či krajina městská na opačné straně. Péči o ráz krajiny byla proto ze strany orgánů ochrany přírody věnována pozornost i v městské struktuře v těch situacích, kde krajinný ráz představoval zřetelnou hodnotu. Hodnocení vlivu záměrů na krajinný ráz v urbanizované krajině nebo přímo v městské krajině však přinášelo řadu problémů. Obecné zásady, vyjádřené textem 12 zákona, do značné míry selhávaly v prostředí, kde přírodní složky byly silně přetvořené, v charakteru prostředí hrály málo významnou roli, v panoramatech se projevovaly málo. Charakter prostředí (městské krajiny) vnímaný ve vizuální scéně je rozhodujícím způsobem vytvářen umělými prvky urbánní struktury stavbami, zpevněnými plochami, liniemi a prvky technické infrastruktury atd., ale také městskými funkcemi intenzivním užíváním prostoru, pohybem lidí a vozidel, hlukem, osvětlením atd. Vzhledem k významu umělých složek vystupují do popředí hlediska urbanistická a architektonická mnohem silněji, než hlediska ochrany přírody a krajiny. Použití ochrany krajinného rázu v extrémně urbanizované krajině bez přírodních a přírodě blízkých prvků (např. hustě zastavěné části středu města) je proto nejenom odborně obtížně proveditelné (nezbytně vyžaduje účast urbanistů a architektů a vymyká se tak kompetenci orgánu ochrany přírody), ale je také zřejmě nesprávné neboť neodpovídá nejenom definici krajiny dle 3 zákona, ale ani účelu zákona dle 1 - Účelem zákona je... přispět k udržení Krajina a výraznost jejího charakteru Každá krajina má svůj ráz ve smyslu 12 zákona. Každou krajinu je možno popsat pomocí přírodní, kulturní a historické charakteristiky. Krajinný ráz je však v různých oblastech a lokalitách (místech krajinného rázu) různě výrazný, různě čitelný. V určitých situacích jsou přítomny četné znaky a rysy, které spoluvytvářejí krajinný ráz. Tyto znaky jednotlivých charakteristik krajinného rázu mohou být dobře zřetelné a spoluvytvářet jedinečnost a nezaměnitelnost krajinné scény vizuálně vnímaného obrazu krajiny. V takových typech krajiny bývají přítomny cenné hodnoty přírodní a estetické a často též ZCHÚ, VKP, kulturní dominanty, harmonické měřítko a vztahy (viz odst. 1 12). V jiných typech krajiny nejsou znaky krajinného rázu příliš nezřetelné, ty výraznější nejsou příliš četné a celkově vzniká krajina, která zdánlivě není ničím specifická ani zajímavá. Přírodní a estetické hodnoty jsou nevýrazné nebo nejsou přítomny vůbec, stejně jako ZCHÚ, VKP, kulturní dominanty, harmonické měřítko a vztahy. V krajině tak můžeme nalézt území, která jsou rázovitá a území, která jsou charakterově indiferentní. Je logické, že v krajině s výraznými a jedinečnými znaky a hodnotami krajinného rázu bude umísťování staveb a záměrů vyua obnově přírodní rovnováhy v krajině, k ochraně rozmanitostí forem života, přírodních hodnot a krás, k šetrnému hospodaření s přírodními zdroji.... Zařazení 12 do obecné ochrany přírody dle zákona ukazuje, že může vzniknout rozpor mezi právním pojetím a odborným obsahem. Problematika ochrany krajinného rázu v zastavěném území a zastavitelných plochách sídla bude do budoucna podstatně změněna a přesune se zřejmě z územních a stavebních řízení do projednávání a schvalování územně plánovací dokumentace. Je to proto, že dle části dvacáté páté, čl. XXVI., odst 1. zákona ze dne o změně některých zákonů souvisejících s přijetím stavebního zákona a zákona o vyvlastnění platí, že Krajinný ráz se neposuzuje v zastavěném území a v zastavitelných plochách, pro které je územním plánem nebo regulačním plánem stanoveno plošné a prostorové uspořádání a podmínky ochrany krajinného rázu dohodnuté s orgánem ochrany přírody. Je zřejmé, že do budoucna bude třeba zaměřit pozornost orgánů ochrany přírody ke sledování problematiky ochrany krajinného rázu již v procesu pořizování územně plánovací dokumentace, aby se požadavky, podmínky a omezující opatření objevily v územních a regulačních plánech. LITERATURA BUKÁČEK R., MATĚJKA P. (1997): Hodnocení krajinného rázu. Správa CHKO ČR. - DAY CHRISTOPHER (2004): Duch a místo. Brno. - GOJDA M. (2000): Archeologie krajiny.vývoj archetypů kulturní krajiny. Praha. - MÍCHAL I. (ed) (1998): Hodnocení krajinného rázu návrh metodického doporučení. AOPK ČR Praha. - KVĚT R. (2003): Duše krajiny. Staré stezky v proměnách věků. Praha. - LÖW J., MÍCHAL I. (2003): Krajinný ráz. Kostelec nad Černými Lesy. NORBER M., SCHULZ CH. (1994): Genius loci. Praha. - SKLENIČKA P. (2002): Základy krajinného plánování. Říčany. - TESSIN W. (2004): Freiraum und Verhalten. Wiesbaden. - VOREL I. a kol. (1996): Žďárské vrchy studie hodnocení území CHKO z hlediska krajinného rázu (MŽP 1996). - VOREL I. (1997): Žďárské vrchy hodnocení území CHKO z hlediska krajinného rázu. Ochrana přírody 52/1: VOREL I. (1997) Námět metodického postupu hodnocení vlivu na krajinný ráz. Ochrana přírody 52/10 : VOREL I. (200): Přírodní, kulturní, estetická hodnota a struktura osídlení konflikt nebo harmonie. In: T. Hájek-K. Jech (ed). Kulturní krajina. MŽP, Praha VOREL I. (2000): Proměny rázu krajiny českého venkova a nebezpečí ztráty její identity. In: Krajina v ohrožení. Sborník příspěvků z konference Tvář naší země krajina domova. Praha II/ VOREL I., BUKÁČEK R., MATĚJKA P., CULEK M., SKLENIČKA P. (2004): Posouzení vlivu navrhované stavby, činnosti nebo změny využití území na krajinný ráz. ČVUT Praha. - WÖBSE H. H. (2002): Landschaftsästhetik. Stuttgart. OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č\n11 OP :19 Str. 266 Obnovitelná energie a ochrana přírody a krajiny Příklad z CHKO Žďárské vrchy Obnovitelná energie je určitě perspektivní řešení pro výrobu a zásobování v přesně definovaných podmínkách dostupnost jiných zdrojů, trvalost a stálost, využití místních zdrojů, respektování místních podmínek, cílená a promyšlená podpora státu. Tyto a další zásady má obsahovat státní energetická koncepce. Podpora obnovitelné energie je v současnosti zaměřena především na plošné využití větrné energie po celém území republiky. Při současných dimenzích a výkonech VE už není jednoznačná podmínka dobrých větrných poměrů. Dokonce nic nebrání v umísťování VE v jiných než horských oblastech, dokonce ani v urbanizovaných územích. Jediným problémem tam asi jsou ceny pozemků, proto se zřizovatelé stále tlačí do hor a podhůří. Zvlášť chráněné části přírody, ve kterých jsou chráněny i jiné priority než jen ekonomika, jsou těmito zájmy stále ohrožovány. Někteří zřizovatelé větrných elektráren vyvíjejí obrovský tlak na změnu veřejného zájmu v těchto územích ve prospěch ekologické energie. V CHKO Žďárské vrchy s vysokou lesnatostí je velký potenciál v produkci biomasy. Příkladem může být město Bystřice nad Pernštejnem za hranicemi CHKO Žďárské vrchy, které již provozuje teplárnu využívající biomasu. Další možností energetických úspor je využití tepelných čerpadel. I přes vysoké počáteční náklady a nízké dotační zvýhodnění je v CHKO Žďárské vrchy v posledních pěti letech využíváno několik desítek vrtů, čerpadel využívajících vodní nádrže, teploty vzduchu. Využívání větrné a solární energie je ve zvlášť chráněném velkoplošném území Žďárských vrchů spíše Projekt větrných elektráren u Hlinska doplňkovou možností, která je však s ohledem na narušení krajinného rázu velmi problematická. Problémy s využitím větrné energie stávajícími technologiemi na příkladu Ždárských vrchů jsou popsány v dalších částech článku. Vliv větrných elektráren na faunu O vlivu větrných elektráren na živočichy se vedou neustálé diskuse. Zastánci a propagátoři výstavby VE obvykle tvrdí, že vliv na faunu je minimální až prakticky zanedbatelný. Odborná veřejnost naopak zastává názor, že určitý vliv (obvykle negativní) na živočichy VE mít mohou. Pravda bude asi někde uprostřed, a nikdo dnes nemůže s jistotou tvrdit, že VE nemají žádný (či naopak mají) významný vliv na biotu ve svém okolí. Podle odborných studií lze konstatovat, že nejrizikovějšími skupinami, které mohou být výstavbou a provozem VE dotčeny, jsou netopýři a především ptáci. Ptáci představují z hlediska možných negativních vlivů VE jednu z nejohroženějších skupin organismů. Zodpovědné posouzení každého konkrétního záměru výstavby VE nebo větrného parku na ptáky je současně mnohem obtížnější než u jiných skupin organismů, protože potenciální negativní vlivy nespočívají jen v přímém záboru pozemků pro vlastní výstavbu, ale především v riziku přímé mortality z důvodu kolize s rotory VE a dále v riziku disturbance a následných změn v okolí VE (vliv na hnízdění, získávání potravy či migraci - narušení stávajících migračních koridorů nebo tahových tras). Významným negativním faktorem je také noční osvětlení VE, které ptáky přitahuje a zvyšuje tak možnost kolize. Z těchto důvodů je nutné před každou plánovanou výstavbou VE provést na dotčené lokalitě odborné posouzení z hlediska možných střetů se zájmy ochrany přírody, a to v délce trvání minimálně jednoho roku, lépe pak 2-3 sezon. Pouze při delším sledování lokality lze totiž pokrýt všechna roční období, během nichž je charakter využívání krajiny ptáky výrazně odlišný. (hnízdní období, jarní a podzimní tah, zimování). V sousedním Rakousku a Německu, tedy v zemích, které mají s využíváním obnovitelných zdrojů energie podstatně více zkušeností, jsou standardně vyžadovány předběžné studie v délce minimálně jednoho roku. Sledování lokality dotčené plánovanou výstavbou VE vyžaduje využití specifických metodik, rozhodně tedy nestačí, když investor dodá pouhou kompilaci faunistických dat z předešlých období. Příkladem druhů, které mohou být výstavbou a provozem VE výrazně ohroženy jsou např. chřástal polní nebo křepelka obecná. Oba tyto druhy jsou citlivé na vibrace VE, které svou frekvencí mohou připomínat některé z jejich hlasových projevů a ovlivnit tak jejich komunikaci a tím i reprodukční proces. V sousedním Rakousku jsou pravidelná hnízdiště chřástala polního zařazena v tzv. červených zónách, v nichž výstavba VE není povolena. Z dalších druhů ptáků, považovaných za ohrožené větrnými elektrárnami jsou čáp černý, čáp bílý, moták pochop nebo moták pilich. Optimálním řešením při každém záměru výstavby VE by bylo provést rozsáhlejší ornitologický průzkum jako součást tzv. postprojektové analýzy, který by měl být již součástí dokumentace EIA. Projekt větrných elektráren u Hlinska 1. listopadu 2005 oznámila MF Dnes, že nad Hlinskem se roztočí čtyři obří vrtule, a že obyvatelé Hlinecka si budou muset zvyknout na novou dominantu v kopcích nad městem. 18. května 2006 oznámily noviny Chrudimska, že projekt výstavby gigantických větrných elektráren nedaleko Holetína u Hlinska padl. 266 OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č. 9\n12 OP :19 Str. 267 Občanské sdružení Babáky, které se proti tomuto projektu postavilo, přijalo tuto zprávu jako moudré a prozíravé rozhodnutí starosty a zastupitelstva obce Holetín. Zdálo by se, že problém je uzavřen. Ale to, co se dělo během tohoto půl roku, mohlo se dít v podobném scénáři i na jiném místě. Podobné projekty mohou představovat stejná, příliš veliká rizika, příliš velký negativní zásah do krajiny a životního prostředí, prostě se podobat téměř jako vejce vejci. Tak tedy skutečný, částečně téměř vzorový příběh o jednom projektu větrné elektrárny (VE) na Vysočině, který naštěstí nedopadl: Jednoho dne se dozvěděli z novin obyvatelé a chalupáři osady patřící k blízké obci, že v těsné blízkosti jejich osady chce jistá firma za podpory zastupitelstva obce postavit čtyři stopadesátimetrové VE. Je třeba si představit v hustě obydlené a zalesněné krajině Vysočiny čtyři monstra na kopci o velikosti čtyř, více než 50ti patrových věžáků. S těmi, kterých by se toto týkalo nejvíce, se ale nikdo nebavil, pro zastupitelstvo jako by neexistovali. Osadníci neměli tedy jinou zákonnou možnost než založit Občanské sdružení a takto začít získávat informace a podklady pro následná jednání s mateřskou obcí. První zjištění bylo překvapující. Firma, která chtěla zvládnout stamilionovou investici je ve skutečnosti jen společnost o dvou lidech s ručením omezeným, se zanedbatelným kapitálem, nemající v místě svého sídla ani telefon, jen schránku na chodbě. Ve výpisu z obchodního rejstříku jako předmět podnikání je uvedena mimo jiné výrobu obuvi (kromě ortopedické),atp. Tato firma informovala skromným letáčkem obyvatele obce - osadníky přehlédla - o tom, že zorganizovala pro několik zastupitelů a občanů obce zájezd do blízké ciziny, aby se přesvědčili, jak jsou VE fantastické a bezproblémové. Firma si samozřejmě zajistila, aby výsledek krátké exkurze byl takový, jaký potřebovala. V letáčku je také ve smyslu známého poručíme větru, dešti vypočítáno, kolik elektřiny bude vyrobeno a kolik za to, že obec mezi dvěma CHKO změní nádhernou, turisticky navštěvovanou krajinu v průmyslovou oblast z daleka viditelnou, dostane. Je to cena za devastaci krajiny? Vždyť s ekologií to v širších souvislostech nemá nic společného. Kdyby tu nehrály roli peníze, málokterá vesnice by to chtěla, možná žádná. Faktická informovanost obyvatel zůstává na úrovni výroků: vítr fouká pořád a zadarmo či je to daleko za vesnicí, tak se mě to netýká. Kde skutečně by měly stát, to ví málokdo, dokonce ani zodpovědní. A kdo za projektem fakticky stál? To my nevíme dodnes. Říká se jim větrná lobby. Faktem je, že provozované větrné elektrárny v ČR pracují v průměru na cca 15 % svého instalovaného výkonu. Jak asi by to dopadlo se slíbenou odměnou, když vítr nebude foukat podle plánu? V tomto konkrétním případě by to nikdy nemohlo vyvážit negativní dopady tohoto nedomyšleného, byť státem jistým způsobem podporovaného projektu. Starosta obce zorganizoval na podporu stanoviska zastupitelstva mezi obyvateli anketu, kde v položené otázce občanům obce (osadníci byli opět opomenuti) mimo jiné uvedl: Využitím větrné energie se sníží znečištění z uhelných elektráren, ničení krajiny povrchovými doly a zmenší se produkce radioaktivních odpadů. Souhlasíte Vy se stavbou větrných elektráren?. Ke cti zastupitelů je třeba podotknout, že tato demagogie není z jejich pera, ale do puntíku opsáno z jedné malé příručky. Výsledek byl sice jen velmi těsně pro, kdyby mohli hlasovat v anketě i ti, kterých se to týká nejvíce, byl by výsledek opačný. Ale nebylo to nic než anketa! Občanské sdružení se snažilo o poskytování relevantních informací, které získalo studiem odborného tisku a konzultacemi s pracovníky samosprávy, vysokých škol a ústavů, politiky a odborníky z dané oblasti z tuzemska i zahraničí. Informace uveřejnilo na Internetu, psalo články do novin, hovořilo v rozhlase. Bylo pozváno na veřejnou schůzi zastupitelstva obce, aby zde prezentovalo svá stanoviska. Mimo politickou reprezentaci obce, blízkého města a zástupce výše zmíněné firmy zde bylo obyvatel jako šafránu. Občanské sdružení zorganizovalo dle zákona petici proti zamýšlenému projektu ve všech okolních obcích. Na základě předkládaných argumentů si obec uvědomila rizika, neprůhlednosti projektu, nevhodnost projektu v daném místě za daných podmínek a od podpisu smlouvy s rozporuplnou firmou ustoupila. Tolik stručně o dění kolem projektu a teď dovolte pár obecných postřehů: Ve státní politice podpory obnovitelných zdrojů energie postrádáme koncepčnost a jistou regulaci v podpoře jednotlivých zdrojů ve vztahu k možnostem České republiky, její krajiny atd. Nejvyšší kontrolní úřad zjistil, že větrná energie patří u nás mezi nejrizikovější, je jednou z nejdražších a v podmínkách ČR má malý potenciál. Postrádáme vyhodnocení možností umístění větrných elektráren v České krajině a to nejen z hlediska větrné mapy ČR. Není zde položena na misku vah cena a nenahraditelné funkce krajiny pro zachování vyváženého životního prostředí. Výkupní ceny zelené energie deformují trh a v důsledku paradoxně mohou životní prostředí poškodit. Snahy investorů získat souhlas místních zastupitelstev se stavbou VE se vyznačují živelností, lobbismem, vykazují znaky korupčního prostředí. Investoři vyhledávají lokality z pozice ekonomičnosti možnosti připojení na distribuční síť atp. Ekologické dopady a dopady na životní prostředí, pohodu bydlení obyvatel a ceny jejich nemovitostí jsou bagatelizovány. Pravidlem je malá, neúplná či žádná informovanost obyvatel o možných negativních dopadech VE na blízkou populaci. Právní ochrana obyvatel v této oblasti je nedostatečná. V EU jsou VE naopak vytlačovány z obydlených oblastí do pobřežních vod a na ostrovy, starší, mnohdy repasované jsou za účelem zisku exportovány na východ. Výstavba se plánuje i tam, kde jednoznačně není možno z důvodu větrnosti území dosáhnout plánovaných výkonů. Nabízí se vysvětlení, že jde vlastně jen o profit z prodeje železa. Měření větru v místě se nahrazuje odvozováním větrných podmínek lokality z měření nejbližší meteorologické stanice, zpravidla z měření v 15 m výšce. Obyvatelé nejsou dostatečně informováni o faktu, že VE musí být zálohovány z neobnovitelných zdrojů, především tepelných a jaderných elektráren. Neberou se v úvahu již existující obtíže regulovatelnosti naší distribuční sítě v případě silně větrného počasí v sousedních zemích, kdy v důsledku propojených sítí, vznikne v ČR přetlak elektrické energie, pro kterou není využití. Plány, podle kterých by se měla vyrábět elektrická energie povětšině z obnovitelných zdrojů jsou naprosto nerealizovatelné, jde pouze o jistý politický a lobbistický boj o prospěch. Zahraniční zkušenosti a výzkumy, týkající se negativních zdravotních dopadů na obyvatelstvo v jisté blízkosti VE jsou zamlčovány a nebrány v úvahu. Je bagatelizován dopad VE na faunu, neplní se pod- OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č\n13 OP :19 Str. 268 Větrná elektrárna u obce Fryšava Tato větrná elektrárna byla navržena nad obcí Fryšava, celková výška i s vrtulí by dosahovala m. Návrh byl posouzen jako výrazný negativní zásah do krajinného rázu a Správou CHKO Žďárské vrchy nebyl vydán souhlas. Pro dokreslení při uvedených výškách by větrná elektrárna přesahovala nejvyšší vrchol Žďárských vrchů Devět skal Snímky archiv SCHKO Žďárské vrchy mínky sledování a vyhodnocení migrace ptáků v dané lokalitě. Je snaha obcházet projekty územní ekologické stability vytvořené na úrovni krajů či dokonce posouzení vlivu projektových záměrů a strategických koncepcí na životní prostředí. (Pavel Šmaha, OS Babáky www. babakov.cz/vetrniky) Farma větrných elektráren (4 ks) na pozemku p.č. 211/1 v k.ú. Cikháj - záměr Navržené stavby jsou situovány v centrální části Žďárských vrchů, mimo zastavěné území obce, na pohledově exponovaném svahu kóty Tisůvka. Dané území je součástí III. zóny odstupňované ochrany přírody CHKO ŽV. Navržené stavby jsou vysoké 100 m tubusový stožár výšky 65 m + třílistý rotor o poloměru 35 m. Vzhledem ke svojí výšce a umístění přesáhne stavba přírodní dominantu vrchol Tisůvky (792 m) Malá větrná elektrárna WT10P na pozemku p.č. 212 v k.ú. Cikháj Stavba byla povolena v roce 2003 jako dočasná s max. dobou trvání 10 let. Omezení výšky stavby (max. 14 m) vycházelo z nutnosti zachování charakteru okraje sídla a výškové hladiny zástavby sídla, která je dána především výškou nadzemního el. vedení Závěr z odborného stanoviska Realizací výše uvedeného záměru evidentně dojde k dotčení několika území se zvýšenou ochranou krajinného rázu a porušení jejich ochranných podmínek. Vzhledem k parametrům a charakteru staveb dojde k narušení významných pohledových os a předělů v rámci celé centrální části CHKO a tím k zásadnímu ovlivnění velkoplošně chráněného území, jehož hlavním posláním je ochrana dochované kulturní krajiny a hodnot krajinného rázu, které jsou definovány především přírodními a estetickými charakteristikami. Zásadně se mění pořadí určujících charakteristik pozitivních hodnot krajinného rázu (zejména přírodní charakter horizontů) a tím i měřítko a vztahy v krajině. Proto uvedený záměr nelze z hlediska zájmů ochrany přírody a krajiny ve smyslu ustanovení 12 zákona č. 114/1992 Sb. akceptovat. Správa CHKO Žďárské vrchy Záměr postavení farmy větrných elektráren (4 ks) v k. ú. Cikháj 268 OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č. 9\n14 OP :19 Str. 269 Lesák rumělkový Cucujus cinnaberinus málo známý druh naší fauny Jedním z druhů živočichů, které se teprve nedávno dostaly do centra pozornosti ochranářské i biologické odborné veřejnosti je zajímavý zástupce brouků, čeledi lesákovitých (Cucujidae), lesák rumělkový. Pozornost je zapříčiněna jeho zařazením mezi druhy tzv. naturové, přesněji pak mezi druhy přílohy II a IV směrnice 92/43/EEC o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin; zkráceně směrnice o stanovištích. Jeho uvedení v příloze II se promítlo do vyhlašování území pro ochranu tohoto druhu (vzhledem k nízkému počtu známých lokalit jich bylo navrženo 10, 6 dalších je navrženo k doplnění). Uvedení v příloze IV pak vedlo zcela nedávno k zařazení tohoto druhu do tzv. malé novely vyhlášky č. 395/1992 Sb., tedy do nového, rozšířeného seznamu chráněných živočichů v kategorii silně ohrožený. Lesák rumělkový (Cucujus cinnaberinus) je významným prvkem západopalearktické fauny, rozšířeným v severní, východní a jihovýchodní Evropě (ve střední Evropě Bavorsko, Rakousko, Česko, Slovensko a Polsko). Jak už rodové jméno napovídá, jde o druh brouka vázaného na staré, původní lesy. Druhové jméno prozrazuje jeho barvu krovky, štít a hlava jsou nápadně rumělkově červené. Jak lokalitami výskytu, tak i barvou se podobá mnohem hojnějšímu ohniváčkovi (Pyrochroa coccinea), ovšem výrazně plochým tvarem těla a mnohem větší hlavou je s ním nezaměnitelný. Naopak možnost záměny je s naším druhým druhem rodu Cucujus C. haematodes, který je však na našem území již dlouho nenalezenou raritou. Larvy lesáka rumělkového se vyvíjejí v hnijícím vlhkém, černohnědě zabarveném lýku pod uvolněnou borkou padlých či zlomených listnatých stromů nebo v ulomených silných větvích, přičemž preferovány jsou kmeny bez přímého kontaktu se zemí. V této souvislosti je zajímavý fakt výskytu silných populací na silnějších stromech skácených bobrem. Hlavní hostitelské rostliny jsou buk, osika a další topoly, duby a jiné listnáče. Pro výběr hostitelské rostliny je důležitější odpovídající stupeň rozkladu lýka než druh. Larvy i imaga se pravděpodobně živí hnijícím lýkem, ale larvy zřejmě požírají i larvy jiného podkorního hmyzu, včetně slabších jedinců vlastního druhu. V případě larev je podobnost s ohniváčkem mnohem vyšší, rozdíly lze vysledovat především ve tvaru hlavy a v postavení ostnů (u lesáka do V, s celkem čtyřmi postranními menšími trny) na posledním článku zadečku. Larvální vývoj trvá minimálně dva roky. Larvy se kuklí koncem léta, dospělí brouci se líhnou na konci léta či na podzim, přezimují, na jaře se páří a kladou vajíčka. Jinak se vyskytují ve stejném prostředí jako larvy, častěji je však možno najít v kmenech v časnějším stadiu rozpadu, nezřídka i v čerstvě padlých kmenech. To pravděpodobně souvisí s dynamikou druhu a rozpadu dřeva. Dospělci vyhledávají čerstvější kmeny, zatímco larvy na daných kmenech zůstávají, aby dokončily svůj vývoj. Většina nálezů dospělců spadá do období od října do prosince a od března do května. Otázka ohroženosti lesáka rumělkového úzce souvisí s jeho známým rozšířením; ke svému vývoji vyžaduje dostatečný počet padlých či zlomených stromů v souvislých lesních porostech s přirozenou skladbou dřevin. Pravděpodobně mu vyhovují zapojené porosty, tedy zástin a vyšší relativní vlhkost. Nedostatek a úbytek vhodných biotopů v krajině je pak hlavní příčinou ohrožení. Znalosti o přesném rozšíření tohoto druhu v České republice jsou stále nedostatečné. Po řadu let byl považován za velmi vzácný druh, známý pouze z Beskyd (NPR Mionší), Bílých Karpat a z lužních lesů při dolním toku Dyje (JELÍNEK, 2000). Zmínky starší literatury (např.: FLEIS- CHER, 1930) hovořily o dalších lokalitách např. Šumavě. Od devadesátých let dvacátého století se však objevují nové nálezy z dalších oblastí. Dnes je lesák rumělkový znám ještě z lesů na dolním toku Odry, z povodí Bečvy a z řady lokalit ve středních a východních Čechách (střední Polabí, dolní Poohří). Přehled rozšíření podává mapka. Fragmentárnost rozšíření tohoto druhu je pravděpodobně dána nízkou úrovní poznání, resp. nedostatečnou prozkoumaností. Přesto však není vyloučena možnost expanze tohoto druhu v současné době. Pro rozřešení této otázky je však dosud nedostatek dat, autor proto uvítá nové či neznámé nálezy, které pomohou doplnit znalost rozšíření tohoto druhu, na adrese: karel_cho Poděkování: Dík patří všem entomologům, kteří AOPK ČR poskytli údaje o svých nálezech a pozorováních. Na základě jejich dat je především vytvořena mapa rozšíření. Jmenovitě se jedná o: M. Boukala, J. Hejkala, J. Mertlika, M. Mikáta, B. Mocka, P. Moravce, a J. Vávru. LITERATURA FLEISCHER J : Přehled brouků fauny Československé republiky. Moravské museum zemské, Brno, 485 pp. - JELÍNEK J. 2000: Návrh národního seznamu území Special Areas of Conservation pro druh Cucujus cinnaberinus (Scopoli, 1763). Podklady pro zařazení do soustavy Natura Unpubl. MS, Praha: AOPK, 4 pp. Karel Chobot Síťová a bodová mapa rozšíření lesáka rumělkového (Cucujus cinnaberinus v ČR). Faunistické kvadráty s recentním výskytem (od r. 1970) žluté, historický výskyt (do r. 1969) sv. hnědý Lesák rumělkový Foto K. Chobot OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č\n15 OP :19 Str. 270 Kalspot unikátní mokřad Kladenska Lenka Táborská, Vít Zavadil, Michal Hejcman Úvod Mokřady jsou významným biotopem pro velké množství druhů rostlin i živočichů. Jsou unikátní svou schopností zadržovat, filtrovat a čistit vodu v krajině a ovlivňovat mikroklimatický režim. Díky vysokému výparu působí v létě v krajině chladivým dojmem, v podzimních měsících své okolí naopak oteplují. Pro některé skupiny obratlovců i bezobratlých jsou nezbytné v době rozmnožování či hnízdění. Mnoho mokřadních biotopů bylo v minulosti zničeno melioracemi a dalšími technickými zásahy. Velkoplošná přeměna mokřadů na travní porosty a ornou půdu probíhala zejména v období po druhé světové válce, i když snahy o jejich zúrodnění jsou doloženy již z období první republiky. Například některé polabské černavy, jak uvádí ve své učebnici speciální botaniky z roku 1937 A. Bayer, byly odvodňovány, převáděny na ornou půdu a intenzivně hnojeny již ve třicátých letech 20. století. Velkoplošnou devastaci mokřadů přinesl však až vývoj zemědělství v poválečné době, kdy docházelo k budování rozsáhlých melioračních systémů téměř po celém území naší republiky. V některých horských oblastech se však rozloha mokřadů mohla lokálně i zvětšit. Příčinou byla pastva velkých stád mladého skotu na nevhodných pozemcích a zanedbání údržby povrchových odvodňovacích kanálů. V důsledku toho docházelo k poškozování travního drnu zejména u napajedel, zanášení odvodňovacích kanálů a následnému podmáčení přilehlých pozemků doprovázeného rozvojem mokřadních společenstev. Lokality, které si dosud zachovaly přirozený nebo přírodě blízký charakter, zasluhují pro svoji jedinečnost naši pozornost a ochranu. Cílená péče a vhodné obhospodařování jsou mnohdy jedinou možností, jak zachovat širokou škálu mokřadních společenstev v intenzivně využívané krajině. Důraz by měl být kladen na území, kde je vzhledem k přírodním podmínkám podíl biotopů vázaných na vodní prostředí nízký. V srážkově chudém území býv. okresu Kladno je evidovaných 21 maloplošných zvláště chráněných území, z nich ale pouze pět je vodního nebo mokřadního charakteru. Přírodní památka (PP) Hobšovický rybník a přírodní rezervace (PR) Záplavy jsou chráněné pro rozsáhlé porosty rákosin významné zejména jako hnízdiště a tahová zastávka vodního ptactva, PP Třebichovická olšinka s rozlohou 0,6337 ha a PP Ve Šperkotně (0,43 ha) jsou údolní nivy s rozvinutými pestrými společenstvy mokrých luk. Ve Šperkotně se vyskytují chráněné druhy rostlin jako je tajuplná kapradina hadilka obecná (Ophioglossum vulgatum) nebo naše nejhojnější mokřadní orchidej prstnatec májový (Dactylorhiza majalis). Nejbohatší lokalitou z hlediska výskytu obojživelníků je v býv. okrese Kladno PP Kalspot. Ještě nedávno bývaly populace obojživelníků mnohem početnější. Snižování početních stavů zaznamenaly u nás zřejmě jako první výzkumné ústavy, které používaly zejména žáby k pokusným účelům. Přímý vliv člověka jako chytače byl na obojživelníky poměrně malý. Mnohem větší negativní dopad měl úbytek mokřadních biotopů v krajině daný ničením tůní, odvodňováním nebo zavážením mokřin, jejich znečišťováním odpadky a podobně. Chemizace zemědělství znamenala pro mokřady pohromu v podobě zhoršování kvality vody spojené s rozvojem vodního květu a nepříznivými kyslíkovými poměry v době rozkladu organické hmoty. Dnes je naštěstí znečišťování vyplavovanými živinami z polí vzhledem k vysokým cenám minerálních hnojiv a jejich racionálnějšímu využívání, podstatně nižší než v letech osmdesátých. Populaci a populační dynamiku obojživelníků může silně ovlivňovat také fragmentace krajiny a izolace biotopů. Celé Kladensko je intenzivně zemědělsky využíváno, má bohatou průmyslovou historii a zejména samotné Kladno a jeho blízké okolí je v povědomí mnoha lidí stále vnímáno jako špinavé město s rudou září na obloze, krajinou zničenou těžbou uhlí Obr. 1 Přírodní památka Kalspot je na Kladensku ojedinělou mokřadní lokalitou s výskytem mnoha druhů obojživelníků. Snímek byl pořízen při leteckém průzkumu dne a minimální krajinářskou hodnotou. Málokdo si uvědomuje, že i v takto charakterizovaných oblastech se nacházejí lokality jako je Kalspot, s vysokou přírodní hodnotou, umožňující rozmnožování a přežívání mnoha chráněných organismů. Mokřad Kalspot Přírodní památka Kalspot se nachází přibližně 7 km jz. od Kladna, v těsné blízkosti obce Kamenné Žehrovice. Je to mokřadní biotop s bohatým výskytem obojživelníků a dalších organismů vázaných na vodní a vlhká stanoviště. Tvoří ho tři mělké deprese, které v letním období téměř nebo zcela vysychají. Východní a jižní hranice území je tvořena lesním komplexem (obr.1). Svahová prameniště z tohoto lesního celku jsou spolu se srážkami 270 OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č. 9\n16 OP :19 Str. 271 Obr. 2 Celkové počty dospělých jedinců obojživelníků a užovky obojkové po provedení asanačního zásahu v prosinci Monitoring byl prováděn v letech 2002, 2004 a Použité zkratky: RD skokan štíhlý, RT skokan hnědý, RR skokan skřehotavý, BB kuňka obecná, TC čolek velký, TV čolek obecný, NN užovka obojková a spodní vodou jediným zdrojem, která Kalspot napájí. V těsné blízkosti protéká Loděnický potok zvaný Kačák, ten však není s tůněmi Kalspotu propojen. Z hlediska výskytu obojživelníků je významná skutečnost, že Podle Katalogu biotopů České republiky se zde vyskytuje vegetace letněných rybníků (M2.1), zastoupená zejména psárkou plavou (Alopecurus eaqualis), rákosiny eutrofních stojatých vod (M1.1) a vegetace vysokých ostřic (M1.7). Hlavními zástupci těchto vegetačních jednotek jsou orobince (Typha latifolia, T. angustifolia), rákos obecný (Phragmites australis), zblochan vodní (Glyceria maxima), ostřice (Carex gracilis, Carex fusca), sítiny (Juncus effusus, J. conglomeratus, J. bufonius), žabník jitrocelový (Alisma plantago-aquatica), halucha vodní (Oenanthe aquatica), místy se vyskytuje kyprej obecný (Lythrum salicaria), tužebník jilmový (Filipendula ulmaria), zevar vzpřímený (Sparganium erectum) a další. Za zmínku stojí nález asi deseti exemplářů bazanovce kytkokvětého (Naumburgia thyrsiflora), který je podle vyhlášky 395/1992 Sb. silně ohroženým druhem. Plocha je bezlesím, jen roztroušeně zde roste několik dřevin, zejména vrb. Rozloha PP je 3,55 ha, nmv. 375 m. Historie Kalspotu není příliš dlouhá. Přibližně před třiceti lety se v místě současného mokřadu nacházela jedna souvislá volná vodní plocha s průměrnou hloubkou cm. Po záplavách, které způsobilo rozvodnění Loděnického potoka, bylo koryto toku v těchto místech prohloubeno. V důsledku provedeného zásahu došlo k poklesu hladiny spodní vody a území začalo vysychat. Na místě vodní plochy vznikla přirozenou sukcesí mokřadní společenstva, která byla spolu s výskytem obojživelníků v roce 1986 důvodem k vyhlášení chráněného území. Kalspot byl v nedávné době navržen do soustavy Natura 2000 jako evropsky významná lokalita k zajištění ochrany čolka velkého. Dynamika mokřadu V průběhu let doznalo území značných změn. Několik suchých roků způsobilo zmenšení plochy vodní hladiny, rozvoj makrofytní vegetace a postupné zarůstání a zazemňování nádrže. Proto byl v zimě roku 2001 v území proveden asanační zásah. V místě bývalé vodní plochy byly vyhloubeny tři mělké deprese s nepravidelným příčným profilem, rozdílné velikosti i tvaru. Vybagrovaný materiál byl rozhrnut po ploše směrem k potoku. V srpnu 2004 došlo k úplnému vyschnutí tůní a uchycení semenáčků orobince širolistého Všechny snímky foto L. Táborská v nádržích nejsou téměř žádné ryby. To je dáno zejména hloubkou tůní, která se pohybuje do jednoho metru a také tím, že nemají přítok. V letním období téměř vysychají, také v zimě často zůstávají bez vody a mohou vymrznout. Přestože tyto faktory jsou pro život ryb v našich podmínkách limitující, byla v největší tůni v srpnu roku 2004 zaznamenána přítomnost několika desítek ryb o velikosti do 5 cm. Ze západní strany k tůním přiléhají porosty podmáčených luk, které směrem k potoku přecházejí v rákosiny. V roce 2005 byla již značná část plochy všech tůní zarostlá dominantním orobincem, což se projevilo snížením početnosti některých druhů obojživelníků Před zásahem i po něm byl po dobu několika let prováděn monitoring obojživelníků. Drvota v roce 1980 zaznamenal na Kalspotu a v jeho nejbližším okolí devět druhů obojživelníků, bohužel pouze z hlediska druhového složení, nikoliv početního zastoupení. Jednalo se o druhy: čolek velký (Triturus cristatus), čolek obecný (Triturus vulgaris), čolek horský (Triturus alpestris), kuňka obecná (Bombina bombina), ropucha obecná (Bufo bufo), ropucha zelená (Bufo viridis), skokan skřehotavý (Rana ridibunda), skokan hnědý (Rana temporaria), skokan zelený (Rana esculenta). Před zásahem v roce 2001 bylo zjištěných druhů již jen pět, zmizely kuňky, ropucha zelená, skokan hnědý, zelený i skřehotavý, nově byl ale zaznamenán skokan štíhlý (Rana dalmatina). Pro každý z těchto druhů je optimální jiný typ stanoviště. Některé druhy upřednostňují mělkou vodu nebo dokonce jen větší louže, jiné potřebují pro svůj vývoj hlubší či větší vodní nádrže. Liší se i například v nárocích na OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č\n17 OP :19 Str. 272 Prosinec 2001 Srpen 2004 Září 2002 Červenec 2003 Březen 2004 Květen 2005 Sukcesní vývoj dokumentovaný na největší tůni od roku 2001 do roku 2005 teplotu nebo čistotu vody. Území Kalspot se vyznačuje vysokou variabilitou mikrostanovišť, takže dokáže vyhovět ekologickým nárokům všech výše uvedených živočichů. Poloha jednotlivých tůní vzhledem k lesu ovlivňuje délku jejich osvitu, tím i prohřívání vody a celkovou teplotu. Důležitou roli hraje velikost a hloubka jednotlivých depresí. Předpokladem udržení vysoké druhové diverzity je však stálá cílená péče o přírodní památku. Kalspot patří k mnoha chráněným územím, které není bez zásahů udržitelné. Bez soustavné vhodné řízené péče se lokalita velmi rychle mění, jak se ukázalo hlavně v posledních letech. Po provedeném zásahu v roce 2001 došlo k několikanásobnému nárůstu počtu obojživelníků, zejména skokana štíhlého, kuňky ohnivé, čolka velkého a obecného. Oproti tomu nebyl pozorován čolek horský. Tento stav ale může být pouze přechodný, stejně jako u skokana hnědého, který byl zaznamenán před rokem 2001 a pak až v roce Situaci nastiňuje obr. 2, znázorňující počet zjištěných dospělých jedinců uvedených druhů. Graf je ale na první pohled poněkud zavádějící v údajích o skokanu štíhlém, což je dáno rozdílnou metodikou monitoringu. U skokana štíhlého se v rámci sledování provádí sčítání snůšek, nikoliv zjišťování počtu dospělců. Počet snůšek ve všech uvedených letech přesahoval hodnotu 200, v roce 2002 byla zaznamenána přítomnost tisíců larev tohoto skokana. Populace obojživelníků se vyznačují širokou fluktuací v jednotlivých letech, proto jejich nepřítomnost nebo výrazné snížení početnosti v jednom roce nemusí být signálem úplného vymizení daného druhu na lokalitě. V současné době, po pěti letech od vyhrnutí, všechny tůně Kalspotu znovu silně zarůstají vodními makrofyty, zejména orobinci. Zmenšování volné vodní plochy působí na početnost jednotlivých obojživelníků 272 OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č. 9\n18 OP :19 Str. 273 negativně a zároveň ztěžuje monitoring některých druhů. Zlomovým bodem byl zřejmě rok 2004, kdy v důsledku velmi suchého léta došlo k úplnému vyschnutí celé lokality. Larvy čolků a žab, které ještě nedokončily přeměnu a nebyly vychytány predátory v posledních loužích, byly v rámci záchranného transferu odloveny a přechodně umístěny v záchranné stanici pro handicapované živočichy. Později byli metamorfovaní jedinci vypuštěni zpět do volné přírody. Jak je patrné z obrázků na s. 272, následný rozvoj makrofytní vegetace byl velmi rychlý. V srpnu a září 2004 začaly obnažené plochy dna osídlovat semenáčky orobinců. Za necelý rok již zhruba 80 % všech tří nádrží pokryl hustý porost těchto a dalších rostlin. V takových podmínkách mají šanci k úspěšnému rozmnožování zejména ty druhy, které se začínají rozmnožovat brzy z jara (např. skokan štíhlý). Později, když vegetací zaroste značná část nádrží a omezí se tak plocha volné hladiny a objem vodního sloupce, jsou podmínky pro rozmnožování značně zhoršeny. Závěr Malé mokřadní lokality, jako je Kalspot, se vyznačují rychlou a dynamickou proměnou. Toto území nelze ponechat přirozenému vývoji. Tůně jsou bez přítoku a tedy závislé na úhrnu ročních srážek. Vyschnutí tůní je kritickým momentem vedoucím k uchycení semenáčků mnoha druhů rostlin a následně k masovému zarůstání a zazemňování nádrží. Ponechání území bezzásahovému vývoji by vedlo k rozvoji jednotvárných společenstev konkurenčně silných vysokých rostlin a postupně k úplné ztrátě vodních ploch. Prohloubení provedené před pěti lety je proto nutné pravidelně opakovat, jinak populace obojživelníků z této lokality zmizí a území ztratí význam, pro který bylo vyhlášeno. Použitá literatura je dostupná u autorů článku. Poděkování Děkuji panu Lorencovi, konzervátoru ochrany přírody, za cenné připomínky, Mgr. Lukáši Krinkemu a Ing. Miroslavu Čížkovi za poskytnuté materiály. Výzkum byl podpořen záměrem MSM Výzkum zdrojů a indikátorů biodiverzity v kulturní krajině v kontextu dynamiky její fragmentace. Lenka Táborská, Česká zemědělská univerzita v Praze, Magistrát města Kladna, Vít Zavadil, AOPK ČR, Michal Hejcman, Česká zemědělská univerzita v Praze Čtvrtstoletí rakouských národních parků V Rakousku letos slaví 25. jubileum svých národních parků: na úrovních národní, regionální, lokální a do určité míry i mezinárodní. Ovšem v roce 1981 byl učiněn jen první krok. Byl zřízen první rakouský národní park, ještě přesněji jen první díl prvního národního parku: korutanská část Národního parku Hohe Tauern. Následovalo vyhlášení dalších částí: 1983 v Salcbursku a 1991 v Tyrolsku. Je všeobecně známou skutečností, že první evropské národní parky byly vyhlášeny tam, kde zbývalo nejvíc divočiny nenarušené přírody: v horských oblastech ve Švédsku; 1914 byl zřízen Švýcarský národní park, 1922 Gran Paradiso v Itálii, 1924 Triglav v tehdejší Jugoslávii všechny tři v Alpách; následovaly Vitoša v Bulharsku (1934) a Retezat v rumunských Karpatech (1935). V nové etapě zájmu o národní parky v Evropě v šedesátých a sedmdesátých letech minulého století Rakousko předběhla Francie (Vanoise 1963, Mercantour 1979) a dokonce i Německo (Berchtesgaden 1978). Zdálo by se tedy, že Rakušané ve velkoplošné územní ochraně nejvyšší kategorie pěkně zaspali. Není to však tak docela pravda. První kroky ke zřízení národního parku v rakouských Alpách, konkrétně ve Vysokých Taurách, se datují rokem Toho roku byly nejen vyhlášeny první evropské národní parky (viz výše), ale v Mnichově byl založen soukromý spolek Verein Naturschutzpark (termín staří čeští ochranáři překládali jako přírodní park ochranný ). Ten v roce 1913 zakoupil hektarů alpských luk a lesů na severním úbočí hlavního hřebene Vysokých Taur v údolích Felbertal a Stubachtal, později ještě dalších ha v obou horských dolinách. Rakouský Alpský spolek (Alpenverein) vykoupil s velkorysou finanční podporou jistého korutanského podnikatele ha pozemků v oblasti nejvyšší rakouské hory: Grossglockner-Pasterze-Gamsgrube. Roku 1926 vykoupil spolek Vídeňských přátel přírody (Wiener Naturfreunde) ha na salcburské straně téhož pohoří, 1938 přešlo do státního vlastnictví ha ve Východním Tyrolsku za účelem vytvoření velkoplošného chráněného území. Rakouský Alpský spolek pak s cílem zvláštní územní ochrany přikoupil další pozemky: dnes vlastní celkem ha v tyrolské části Národního parku Hohe Tauern. Pestrá vápnomilná květena v NP Kalkalpen. Zvonek maličký (Campanula cochleariaefolia) je považován za jednu z nejkrásnějších alpinek Snímky foto Jan Čeřovský OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č\n19 OP :19 Str. 274 Typická vegetace nad horní hranicí lesa v NP Hohe Tauern. Nejníže jalovec obecný nízký (Juniperus communis subsp. alpina), uprostřed kvetoucí pěnišník rezavý (Rhododendron ferrugineum), nad nimi borovice kleč (Pinus mugo) 3. NP Gesäuse ( soutěska ) Rozloha ha, m n.m., zřízen 2002 ( nejmladší v soustavě rakouských národních parků): Štýrsko. Horská skupina Ennstaler Alpen s úzkou skalnatou soutěskou řeky Enns. Přirozené či přírodě blízké ekosystémy všech vegetačních stupňů od lužních lesů až po alpinské skalní biotopy horských štítů. Pod vlivem mohutného popudu, daného rozvojem ochrany přírody v Evropě 1. evropským rokem ochrany přírody 1970, uspořádaným Radou Evropy, podepsali dne zemští hejtmané Korutanska, Salcburska a Tyrolska smlouvu o společné ochraně přírody a krajiny v alpských Vysokých Taurách. Nejméně deset let však ještě uběhlo, než byl celý národní park vytvořen. Ten je tak ve skutečnosti národním parkem vnitrostátně přeshraničním, neboť jej zřídily a na péči o něj samostatnými správami se podílejí tři země spolkové republiky Rakousko. V jubilejním roce 2006 má Rakousko celkem 6 národních parků. Uvedeme jejich stručný přehled ve velikostním pořadí. 1. NP (Nationalpark) Hohe Tauern Vysoké Taury Rozloha ha, m n.m., m, rok zřízení : Korutany, Salcbursko, Tyrolsko. Nejvyšší rakouské alpské pohoří s dvěma nejvyššími vrcholy (Grossglockner 3798 m, Grossvenediger 3674 m), 246 ledovci a nejvyšším středoevropským vodopádem (Krimmler Fälle, 380 m). Vysokohorský reliéf, flóra a vegetace, zvířena. 2. NP Kalkalpen - Vápencové Alpy Rozloha ha, m n.m., zřízen 1997: Horní Rakousy mezi Bad Ischl a Windischgarsten. Jedna z nejrozlehlejších oblastí alpinského krasu ve střední části Severních Vápencových Alp mezi řekami Ems a Steyr. Přirozené a přírodě blízké ekosystémy, především lesní, nenarušený systém horských bystřin, bohatá biodiverzita. 4. NP Neusiedler See Seewinkel Neziderské jezero Rozloha ha (rakouská část bilaterálního chráněného území), m n.m., vyhlášen jako národní park 1993, ale již od roku 1977 biosférická rezervace UNESCO, mezinárodně významný ( ramsarský ) mokřad: Burgenlandsko. Dvě oddělené části: východní pobřeží mělkého (průměrná hloubka 1,10 m) nejzápadnějšího evropského stepního jezera z poloviny zarostlého rákosinami; východně od něho slaniska s tůněmi. Panonská stepní flóra a vegetace, halofilní rostlinstvo, hnízdiště a zastávky na tahových cestách vodního a bažinného ptactva. Přeshraniční národní park s maďarským NP Fertö-Hanság (zřízen 1991). 5. NP Donauauen Dunajské luhy Rozloha ha, m n.m., zřízen 1996: Dolní Rakousy. Oblast převážně lužních lesů (65 % rozlohy) přírodního či přírodě blízkého složení, luk (15 %), říčních ramen, slepých ramen a tůní (20 %). 47 km podél Dunaje (převážně levý břeh) na lidskými zásahy málo ovlivněné části toku od jihovýchodní části Vídně (Wien/Lobau) až po soutok Dunaje s Moravou na slovenské hranici (perspektivní bilaterální národní park). 6. NP Thayatal Podyjí Rozloha 1330 ha, m n.m., zřízen 1993: Dolní Rakousy, při hranici oblastí Weinviertel a Waldviertel. Strmé stráně a lesy na pravém břehu hluboce zaříznutého údolí řeky Thaya Dyje s pozoruhodnými vodními, pobřežními, lesními, stepními, skalními a suťovými biotopy s bohatou květenou a zvířenou. Bilaterální přeshraniční národní park, jehož partnerem je NP Podyjí v ČR, zřízený již Rakušané všechny své národní parky předvedli k posouzení zvláštní evropskou pracovní skupinou Světové komise pro chráněná území (WCPA IUCN) k tak zvané verifikaci a certifikaci. IUCN totiž v nedávné době (po V. světovém kongresu o chráněných územích, Durban, JAR, 2003) povýšila své mezinárodní kategorie chráněných území z funkce srovnávací do funkce uznávací. Lze ji požádat o ověření a potvrzení místa určitého chráněného území v systému kategorií. To Rakousko učinilo a oficiálního zařazení do Katego- 274 OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č. 9\n20 OP :19 Str. 275 V údolí Obersulzbachtal (NP Hohe Tauern) se dochovaly jedny z nejpozoruhodnějších věkovitých porostů borovice limby (Pinus cembra) v celém Rakousku rie II národní park se dostalo velkoplošným chráněným územím Neusiedler See Seewinkel, Donauauen, Kalkalpen, Thayatal, Gesäuse a korutanské části NP Hohe Tauern. Na oficiálním seznamu rakouských národních parků už nefiguruje západní část pohoří Nockberge v Korutansku. Území o rozloze ha bylo vyhlášeno druhým rakouským národním parkem v roce Protože však celá oblast je v podstatě kulturní krajina, formovaná zejména salašnickým hospodářstvím, byla zařazena do mezinárodní kategorie V chráněná krajina. Dne se korutanský komitét pro národní parky za přítomnosti zemského hejtmana jednomyslně usnesl převést Národní park Nockberge do jiného typu chráněného území biosférický park (Biosphärenpark). Jedná se o zřízení dalšího národního parku, jímž by se mělo stát horní povodí alpské řeky Lech v horské skupině Lechtaler Alpen v Tyrolsku. Rakouští ochránci přírody si stěžují, že se jejich národním parkům nedostává dost uznání ze strany místního obyvatelstva. Žádný národní park nepotřebujeme, celá země je jeden národní park! zní často předhazovaný argument. Přitom průzkumy ukázaly, že každý druhý návštěvník některého ze šesti národních parků udává: právě existence národního parku byla rozhodujícím motivem jeho cesty. V roce 2005 zaplatili turisté v regionech národních parků 4,5 milionu noclehů a 83 tamním obcím přinesli zisk 347 milionů euro. Dobře se i prodávají typické místní produkty, například v horách sýry, na Neziderském jezeře známková vína. Všechny národní parky mají též značný význam vodohospodářský. Víceúčelové využití rakouských národních parků lze stručně charakterizovat třemi slovy: rekreace, výzkum, vzdělávání. Tomu poslednímu slouží celá řada návštěvnických středisek, poznávací výlety se zkušenými průvodci a jiné akce. Někdy mívají, v rámci dobře se rozvíjející spolupráce v přeshraničních parcích i mezinárodní charakter, což mohou nejlépe dosvědčit pracovníci správy i návštěvníci našeho Národního parku Podyjí. Jan Čeřovský Východ slunce nad druhou nejvyšší horou Rakouska, Grossvenediger v Národním parku Hohe Tauern. Přes vrchol (3674 m n.m.) probíhá státní hranice mezi Salcburskem a Tyrolskem LITERATURA ČEŘOVSKÝ J., KRÁL V., RUBÍN J., SOPOUCH J., SOPOUCHOVÁ H. (1999): Rakousko a Vídeň. Průvodce do zahraničí. 264 p. Olympia, Praha. LIECKFELD C.-P. (2006): Natur ist Zukunft. 25 Jahre National-Parks in Östrerreich. 48 p. Bundesministerium für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft, Wien. - WOLKINGER F. Ed. (1996): Natur- und National-Parks in Österreich. 245 p. Austria Medien Service, Graz. OCHRANA PŘÍRODY, 61, 2006, č


Stránky folkových skupin - Strachotín [otutom.com]\nPři nynějším výběru Stránky folkových skupin - Strachotín nejsou dostupná žádná data k zobrazení.\nZkuste jinou blízkou lokalitu, část nebo ulici města nebo jiný výraz pro produkt či službu (synonymum nebo něco příbuzného či podobného) k hledaným kritériím Stránky folkových skupin - Strachotín.\nStránky folkových skupin - Strachotín\nČeská republika >>> S >>> Strachotín >>> část: Kdekoli >>> S >>> Stránky folkových skupin\nPři nynějším výběru Stránky folkových skupin - Strachotín nejsou dostupná žádná data k zobrazení. Zkuste jinou blízkou lokalitu, část nebo ulici města nebo jiný výraz pro produkt či službu (synonymum nebo něco příbuzného či podobného) k hledaným kritériím Stránky folkových skupin - Strachotín.\nInformace o produktech Mohelnice [Plzeň-jih] Nádraží; Kluby cestovatelů Mohelnice [Plzeň-jih]; Výroba dílů pro automobilový průmysl Mohelnice [Plzeň-jih]; Ztracené bednění Žabeň Frýdek; Chovatelství ptactva Žabeň Frýdek; Praktický lékař Žabeň Frýdek; Výroba průmyslových chemikálií Volduchy Volduchy; Skladovací služby Volduchy; jablka Volduchy Volduchy; Sipo Prostějov Šárka; Vše pro firmy Prostějov Železárny; Nápady a rady pro šikovné ruce Prostějov LOlomoucká ul.; Brambory Žarošice; Televizní seriály Žarošice; Elektropráce Žarošice; Herní klany Sněžné [Rychnov nad Kněžnou]; Parcely Sněžné [Rychnov nad Kněžnou]; Prodej stavební techniky Sněžné [Rychnov nad Kněžnou]; Prodej náhradních dílů a autodoplňků Rýmařov; Prodej potřeb pro chovatele psů a koček Rýmařov; Metal Rýmařov; Fotografie Lubnice; Retlich Lubnice; Sportovní služby Lubnice;\nKola Vsetín Centrum (Vsetín), Půjčovny spotřební elektroniky Brno Jundrov (Brno-město), Kde sa dá cvičiť pilatesovou metódou Ostrava Mariánské Hory (Ostrava-město), Čalúnenie Mokrý Háj Senica, Miestny urad Machulince, Urzędy Kajetanów (wieś przy Iłża) (radomski), Poistenie Spišský Hrhov, Nike stvakova kancelaria Praha Sázava, osada Kopaniny (Hlavní město Praha), Coop jednota Veľké Straciny, Plastové obaly Šútovo,


Další ztráta slovenského sportu. Zemřel trenér Dušan Danko - Sputnik Česká republika\n© Foto : Slovenská hokejbalová únia\n14:37 06.05.2019 Získat krátkou URL\nDušan Danko kormidlo slovenské hokejbalové reprezentace převzal v září 2018, když vystřídal svého předchůdce Jozefa Ďurise.\nPřed slovenským A-týmem trénoval reprezentaci do 20 let, se kterou na MS 2014 v Bratislavě a MS 2016 v Sheffieldu získal mistrovské tituly. Před rokem v kanadském St. John´s vybojovala reprezentace do 20 let bronz.\nJako hráč Danko dlouhá léta reprezentoval Slovensko. Startoval celkem na šesti MS (2005 v Pittsburghu, 2007 v Rattingene, 2009 v Plzni, 2011 v Bratislavě, 2013 v St. John´s a 2015 v Zugu).\nCelkem s reprezentací vybojoval dvě zlaté medaile, jednu stříbrnou a tři bronzové. V nejvyšší slovenské soutěži hájil barvy Ružinova, se kterým vybojoval sedm titulů slovenských mistrů.\ntrenér, smrt, rakovina, Dušan Danko, hokejbal, Slovensko


Teploučko jako na jaře? Nenechte se zmást, mrazy tvrdě udeří! | Ahaonline.cz\nAhaonline.cz >Musíte vědět! >Teploučko jako na jaře? Nenechte se zmást, mrazy tvrdě udeří!\nMusíte vědět! 11. ledna 2015 • 12:00\nMráz si znovu vychutná celé Česko. (Ilustrační foto) (ČTK )\nPo velmi teplém začátku ledna se v příštích čtyřech týdnech postupně ochladí a začátkem února budou teploty pod dlouhodobým průměrem. V noci už bude po většinu období mrznout, průměrné denní teploty by ale měly většinou zůstat mírně nad nulou. Vyplývá to z měsíčního výhledu Českého hydrometeorologického ústavu (ČHMÚ) na dobu od 12. ledna do 8. února.\nSrážkově by podle meteorologů mělo být toto období nadnormální, a to zejména v první polovině předpovídaného období.\nDenní teploty by se mohly první týden pohybovat kolem čtyř stupňů Celsia, dva následující týdny kolem dvou stupňů a první únorový týden už jen kolem nuly. V noci má být příští týden většinou kolem nuly, další tři týdny už ale bude mrznout - v týdnu od 19. do 25. ledna má být přes noc kolem minus čtyř, o týden později kolem minus pěti a v týdnu od 2. do 8. února kolem minus šesti stupňů Celsia.\nJak to vidí meteorologové: Na horách sníh, v nížině spíše…


Muzejní noc 2016 – Gymnázium Dr. Antona Randy\nÚvodní stránka›Aktuality›Muzejní noc 2016\nV pátek 20. května byl zahájen Festival muzejních nocí. Muzea po celé České republice si připravují zajímavé programy a jsou otevřena zdarma pro všechny zájemce.\nAni Památník manželů Scheybalových společně s Městskou galerií MY nezůstal pozadu. Z naší školy se akce zúčastnily poloviny tříd V1.A a V2.A se svým příběhem O jabloneckých knoflících a studenti vyššího gymnázia s kabaretním vzpomínkovým pořadem.\nPříběh o knoflících napsala naše paní učitelka Jungmannová. Téma volila tak, aby se dotklo letošního výročí Jablonce nad Nisou. Příběh je o krosňákovi (člověk, jenž v cizině prodával zboží), který šel do světa a nabízel skleněné knoflíky z Jizerských hor. Po cestě se setkal s lidmi různých národností. Sice měl někdy problémy s cestováním, ale nakonec se dostal živý a zdravý domů do Čech, prodal všechny knoflíky, koupil si driketu a oženil se.\nVečer nebyl jen o divadle, při vstupu do muzea si lidé mohli poslechnout hudbu studentů ZUŠ, nebo si vyrobit vlastní jo-jo a papírovou krabičku s motivy jabloneckých budov. K dispozici bylo i občerstvení a prohlídka muzea. Myslíme si, že si všichni večer užili, protože odcházeli s dobrou náladou. Ale my si to užili nejvíc!\nKateřina Brožková a Tereza Hillová, V1.A\nLetošní rok mi bylo ctí účastnit se přípravy představení u příležitosti Muzejní noci pod Ještědem v Domě Jany a Josefa V. Scheybalových. Naše skupina byla „směska“ lidí z několika tříd – nadšenců pro divadlo, které dal dohromady Jakub Müller. Dle mého názoru se nám za velmi krátký čas podařilo vytvořit něco, co se dá směle nazvat představením.\nCelková atmosféra muzejní noci na tomto místě byla opravdu kouzelná a člověk měl pocit, že se vrátil v čase. Před kostelem skupina hudebníků města Vídně, uvnitř Jazztet ZUŠ, nádherná taneční vystoupení studentů z gymnázia U Balvanu, vystoupení našich mladších spolužáků a konečně náš skromný kousek, pracovně nazvaný Kabaret vzpomínek. Tento byl hrán celkem čtyřikrát a pokaždé za hojné účasti diváků. Kvalita představení se s postupujícím časem zvyšovala tak, že divák, jenž zhlédl představení ve 20.00, měl ve 23.00 pocit, že vidí již docela jiné číslo.\nNa půlnoc bylo připraveno překvapení, věřte, že ne náhodou inspirované sporem dvou velkých klanů – MoNteků a KaPuletů. Bylo to okénko do alternativního zpracování příběhu Romea a Julie se zapojením diváků. Zbytek nechám na Vaší fantazii.\nJo, muzejní noc, má zvláštní moc…\nFilip Novák, V7.A\nPS: Ještě se nekončí! Na představení Vás zveme ještě jednou, 7. 6. 2016 v 17.00 se koná repríza.\nRandovka a fyzika si r