Největší pokoutník - pokoutník tmavý si zhotovuje v rozích místností, výklencích a jiných\nNáš největší pavouk charakteristický zbarvením: svrchu je hnědočerný posetý šedivými skvrnami, jejichž velikost může být různá; chelicery (kusadla) a makadla má žlutooranžová; z břišní strany je tělo černé, na nohách se střídají černé a bílé pruhy POKOUTNÍK DOMÁCÍ (vodorovné sítě v rozích, kde přechází ve svislou rourku) SKÁKAVKA PRUHOVANÁ (černohnědě žíhané tělo, neloví do sítí, ale skáče) SLÍĎÁK HAJNÍ (výslunné okraje listnatých lesů, světlé zbarvení) STEPNÍK RUDÝ (teplé oblasti, samec rudý se čtyřmi tečkami na zadečku Pokoutník domácí (Tegenaria domestica) je jeden z 875 druhů pavouků, které doposud vědci našli v České republice.Na světě jich ale žije přes 43 000 druhů. Jako ostatní pavouci, i pokoutník má tělo členěné na hlavohruď a zadeček\nLycosa singoriensis (slíďák tatarský) BioLib\nNejvětší pavouk v Evropě je Slíďák tatarsk Pokoutník žijící v domácnostech umí bolestivě kousnout. Všichni pavouci jsou masožravci. Pavouci nemají křídla. Pavouci vytváří pavučiny z hedvábí pomocí tekutého hedvábí, které na vzduchu okamžitě tuhne\nTak takhle velký pavouk my lezl po pokoji a zalezl my za postel, ten pavouk byl velký zhruba kolem 4 cm. - Autor: Vráťa Míšek Pavouci foto, Wikipedie info - Fotografie zvířat a fotky přírody - www.Naturfoto.c Jedovatý zelený pavouk křižák. Křižák zelený (Araniella cucurbitina) je pavouk z čeledi křižákovití.Samice dorůstá délky maximálně 7 mm, samec 5 mm. Hlavohruď je žlutohnědá, zadeček nápadně žlutozelený až zelený a na jeho hřbetní straně je možné ve většině případů vidět čtyři malé černé tečky\npokoutník domácí Tegenaria domestica (Clerck, 1757) říše Animalia - živočichové » kmen Arthropoda - členovci » třída Arachnida - pavoukovci » řád Araneae - pavouci » čeleď Agelenidae - pokoutníkovití » rod Tegenaria - pokoutník Př: Pokoutník temnostní, pokoutník stepní, pokoutník obecný, pokoutník stájový, pokoutník tmavý a pokoutník jedovatý. Ale nebojte se, pokoutníci jsou velcí 5 - 8 mm. Nekousnou vás a jestli ano může se stát buď to, že vám oteče ruka, ale spiše vám tam vyroste pupínek a bude to vypadat jako píchnutí od včely nebo vosy\nPokoutník domácí je oblíbenou mlskou všech čtyřnohých mazlíčků. Psi i kočky si na nich shodně pomlaskávají a tak redukují největší drzouny zasahující do komfortní zóny člověka. 7.3.2019 Josef Mareyi. Naši pavouci, Poznání prožitkem,.\nObří pavouci Eratigena atrica (česky pokoutník tmavý) se k lidem stěhují hlavně v deštivém a zároveň teplém počasí. Pokoutníci mohou dorůst až 12 centimetrů! Navíc nejsou tak plaší jako jejich menší příbuzní, proto hrozí i kousnutí. Největší nával pavouků očekávají odborníci na podzim, v době.\nPokoutník nálevkovitý (Agelena labyrinthica) #2 - YouTub . Nejzajímavější citáty na téma hnízdo od autorů z celého světa - výběr vtipných, inspirativních a motivačních citátů na téma hnízdo ; Níže naleznete několik pavouků, na něž můžete v naší přirodě narazit a na které se nás lidé nejčastěji ptají\nPokoutník kouká z kouta. Pokoutníci patří mezi nejpilnější tvůrce domácích pavučin, které rozvěšují jako hedvábné záclonky po všech koutech. Bohužel málokterá paní domu jejich práci ocení. Pokud pavučinu schovají za skříní či obrazem, mají vyhlídky lepší\nPokoutník tmavý je evroý druh. V České republice hojný druh po celém území. Pokoutník tmavý patří mezi nejběžnější domácí pavouky, najdeme ho zejména ve starých domech, sklepích, stájích a v okolí domů. Ve volné přírodě žije například v sutích, na okrajích jeskyní, ve skalách a také v lomech Pokoutník tmavý (Tegenaria atrica) je pavouk patřící do čeledi pokoutníkovití (Agelenidae) Popis Délka těla samice je 12-18 mm, délka těla samce 13-15 mm. Tento nápadně dlouhonohý druh patří k nejznámějším pavoukům vůbec. Šedožlutě zbarvené tělo má tmavohnědou kresbu, hlavohruď s neostře ohraničenými proužky, zadeček uprostřed se zahnutými skvrnami a. V okolí lidských obydlí najdeme několik biotopů, v nichž našly podmínky pro život další druhy rostlin a živočichů, které se tomuto prostředí přizpůsobily a jsou jejich novým domovem Ona je silnější než pokoutník? Má dlouhé nohy a z dálky na něj dokáže naházet pavučinu. Přemůže i opravdu statného pokoutníka. Už před lety mi pár lidí napsalo, že třesavky vytlačují pavouky z jejich domů. Obrovská invaze, kterou odnášejí naši původní, domácí pavouci. Jaký je náš největší pavouk\nDo skupiny sklípkanovitých patří největší pavouci světa, kterým se říká tarantule. Většina velkých druhů pavouků může způsobit hodně bolestivé zranění. Jed působí i na malé obratlovce. Králíka nebo myš dokáže zabít během několika minut. Působení jedu na člověka není zatím zcela vyřešeno Největší je barvami hýřící pojem, ale i když kritérium superlativu zůstává v neznámu, má silný účinek. V odvolání chtějí strany řešit, nakolik pečlivě okresní soud rozlišoval nabídky na online trhu seznamek, například prý kdy, respektive nakolik jde o sólovou singl-burzu a kdy o zprostředkování partnerů LITOMYŠL - Řada rostlinných a živočišných druhů sem však proniká i z tropických a subtropických oblastí. Ze zástupců tropické, resp. subtropické arachnofauny se jedná mimo jiné o druh pavouka z čeledi třesavkovití (Pholcidae) s názvem třesavka velká (Pholcus phalangioides Fuess.)\nNejvětší i nejjedovatější sklípkani. V pavoukáriu se nachází nejen největší, ale i nejjedovatější či nejvzácnější sklípkani tropů. Mezi ty obří patří třeba Theraphosa blondi, se svými 30 centimetry považovaný za největšího sklípkana na světě. Pokoutník zachytí škůdce ve sklepě.\nPokoutník nálevkovitý (Agelena labyrinthica) je pavouk z čeledi pokoutníkovitých. Popis Tento pavouk má charakteristický vzorek na abdomenu (zadečku) a hnědý karapax (hlavohruď) se třemi světlými proužky. Tělo je chlupaté, nohy dlouhé. Po páření sameček zůstává se samičkou až do své smrti. Velikost samice je asi 15 mm, velikost samce 10 mm. Stanoviště Křoviny.\nPokoutník domácí, Slíďák tatarský, Stepník rudý, Zápřednice jedovatá, Skákavka největší počet úmrtí po bodnutí štírem v severní Africe a ten druhý způsobuje nejbolestivější bodnutí. Navíc je velmi útočný a nevyzpytatelný\nDomácí mazlíčci - Pokoutník vchodový ( tmavý ) ( Tegenaria atrica )No a aby tu Ferrugínek nebyl tak sám, vyfotil jsem mu doma ve sklepě kamaráda... Tentokrát se mi jej, opět s vydatnou webovou pomocí, podařilo určit jako Pokoutníka vchodového, leč v tomto případě se prameny poněkud rozcházejí, neboť pod tím.\nČlenovci představují největší kmen živočišné říše. Tělo většiny členovců členíme na hlavu, hruď Pokoutník domácí.\nnejvětší skupina bezobratlých živočichů. 1. PAVOUKOVCI. 2. KORÝŠI. 3. HMYZ. PAVOUKOVCI. PAVOUCI (křižák obecný, pokoutník domácí, běžník) SEKÁČI (sekáč domácí) ROZTOČI (klíště obecné) - tělo - hlavohruď, zadeček - na zadečku - snovací bradavky-> tvoří . pavučinové vlákno-> z nich spřádají . sít�\nJsem přesvědčená, že to není ani pokoutník ani maloočka ( V ČR se vyskytuje jediný zástupce této čeledi a to maloočka smaragdová a ta to určitě není), ale je to zápřednice Dobře se pozná podle výrazně dlouhého prvního páru nohou. je to s největší pravděpodobností zápřednice Mildeova, pro lidi neškodná.\nkrakatice - největší, až 22 m. KROUŽKOVCI. protáhlé tělo z článků, štětinky a sliz slouží k pohybu. Mnohoštětinatci; převážně mořští, dýchají žábrami. nereidka hnědá - až 20 cm, dravá. palolo zelený - korálové útesy TO. afroditka plstnatá - mořská housenka, široce oválné tělo, hustě porostlé.\nslimák největší škeble rybničná slávka jedlá KROUŢKOVCI ţíţala obecná nitěnka chobotnatka rybí PAVOUKOVCI křiţák obecný pokoutník domácí třesavka běţník kopretinový sekáč domácí klíště obecné štírek knihový KORÝŠI rak říční rak signální perloočka. buchank\nostranka jaderská ostranka tupá slimák největší plzák španělský páskovka hajní plamatka lesní škeble rybničná velevrub malířský perlorodka říční slávka jedlá kyjovka šupinatá hřebenatka běžník kopretinový pokoutník domácí sklípkan (pouze rod) vodouch stříbřit�\n-pokoutník domácí -pavučiny vrozích místností, stájích, -slíďáci -loví na zemi, oči ve třech řadách Pracovní list č. 1 Jak se jmenuje největší evroý pavouk? Je nebezpečný člověku? Co víš o samičkách pavouků? Řešení pracovního listu č.\nOstatní pavouci pokoutník domácí sklípkani - největší pavouci vodouch stříbřitý - žije ve vodě, dýchá vzdušný kyslík běžník kopretinový - babí lét\nPokoutník tmavý a jeho kousnutí Sklípkan největší je největším pavoukem na světě. V rozpětí nohou může mít až 30 cm a v těle může měřit až 12 cm. Loví žáby, ještěrky, myši, a dokonce i malé hady a mláďata. Nejmenším pavoukem na světě je patu marplesi. Je tak malý, že na špičku tužky by se jich.\n•Pokoutník domácí •Vodouch stříbřitý Rovné pavučiny v rozích místností. PAVOUCI - sklípkani •Největší pavouci (až 9 cm) •V tropech •Uloví i žábu, ještěrku či menšího ptáka.\nPOKOUTNÍK DOMÁCÍ. vodorovné pavučiny. SKLÍPKANI - tropy - největší pavouci (až 9 cm) VODOUCH STŘÍBŘITÝ. jsou věci na které si nejde zvyknout Můj největší žážitek byl, když jsem vymetl pavučinu v zahradním domku a vynesl ji na světlo. Celá byla hnědá a celá se hýbala. Snad trilion milimetrových pavoučků (pokoutník a veliký) ale nevadí mi, ba co víc, mám z něj radost. [přidat komentář\nJedovatí pavouci - příznaky, projevy, prevence a léčba nemocí. V souvislosti se změnou klimatických podmínek dochází v přírodě také k migraci některých živočichů, jejichž rodným krajem jsou mnohem odlehlejší končiny\nPoznáte někdo co to je za pavouka , velikost těla asi jako 2koruna a nožičky 2-3 cm . Děkuji . :).\nsklípkani - největší pavouci (až 20cm), žijí v děrách v zemi v tropech a subtropech, bolestivé kousnutí, loví hmyz, ptáčata, ještěrky. snovačka jedovatá - černá vdova, nejjedovatější pavouk. slíďáci - největší středoevropští pavouci, loví v běhu, samičky nosí kokon pod zadečkem. např\nPokoutník domácí Běžník květový Největší pavouk stavící sítě + nejpevnější síť - tajenka Největší v česku - Slíďák tatarský Nejmenší - Patu digua až 5 cm až cm a 5g. Nejjedovatější: Na světě - tropičtí, banánoví pavouc ZŠ Předměřice n/L. vzdělávací oblast vyučovací předmět ročník II.stupeň ČLOVĚK A PŘÍRODA PŘÍRODOPIS 6. Vzdělávací obsah předmětu ŠKOLNÍ VÝSTUP-ŽÁK UČIVO TÉMA PŘESAH VAZBY DO PT A MV jednoduše popíše názory na vznik Země i života na Zemi (stvoření, vývoj) popíše podle nákresu stavbu zemského těles\nnejvětší zauzlina je však v části hlavové Zástupci Pavoukovci sklípkan (tarantule) - největší pavouci a jejich domovinou je Amazonie netkají sítě, kořisti se zmocňují během a mají přítomnou jedovou žlázu pokoutník domácí - pavučinová síť je vodorovná křižák obecný - až 1,5cm, tká sítě ve svislém směr Zástupci pavouků Pokoutník domácí Křižák obecný Vodouch stříbřitý sklípkan Běžník kopretinový Snovačka jedovatá 2. Sekáči Co o nich víme i nevíme 3. roztoči Co o nich víme a nevíme Zástupci roztočů 4. štíři Co o nich víme i nevíme Z písmen slož, co nejvíce pojmů k učivu Správné odpověd ČR. Vodouch stříbřitý. Skákavka pruhovaná. slíďák tatarský - největší náš pavouk (4 cm). lovčík hajní. zápřednice jedovatá!! Pohyb. Pravý domácí časopise vás zve k moři Pokoutník domácí. Pavouci žijí všude kolem nás, řadí se mezi členovce a každý pavouk je svým způsobem jedovatý, protože jedem. Podkmen: KLEPÍTKATCI (CHELICERATA) Většinou suchozemští živočichové. Tělo bývá členěno na hlavohruď (cephalothorax) a zadeček (abdomen), ústní ústrojí tvoří 2 páry modifikovaných končetin - chelicery a pedipalpy (u roztočů zvané často palpy - lat. palpus, plurál palpi).Název je odvozen z řec. chélé = dráp, keras = roh, pes, pedis = noha, palpatio = ohmatávání\nJeho největší populace žije na Pálavě u Mikulova. Pokoutník tmavý patří mezi nejběžnější domácí pavouky, najdeme ho zejména ve starých domech, sklepích, stájích a v okolí domů. Ve volné přírodě žije například v sutích, na okrajích jeskyní a ve skalách.. no, ten největší měl kolem těch 10 cm, i soused, co ho vynášel byl dost překvapenej, že tohle u nás žije :-D Sice nejsem rachnofobik ale pocit že je neznámí, divně zbarvený (přecijen pokoutník domácí na kterého jsem zvyklá třebas i vynášet větší krasavce v rukách to nebyl) a poměrně velký pavouk je všude. seznam bezobratlých na laborky komprim Seznam bezobratlých na poznávačku (Bi) nereidka (Hermodice carunculata) - hlavní znaky - kroužkovec, mnohoštětinatci palolo zelený (Eunice viridis) - hlavní znaky - až 1 m, kroužkovec afroditka plstnatá (Aphrodita aculeata) - hlavní znaky - nezaměnitelná, kroužkovec pijavka lékařská (Hirudo medicinalis) - hlavní znaky.\nPři poskytování služeb nám pomáhají soubory cookie. Používáním webu vyjadřujete souhlas. Ochrana soukromí - cookies. Pavouci: Pokoutník domácí vodorovné pavučiny stavba těla: hlavohruď - stopka - zadeček u ústního otvoru klepítka (přeměněné končetiny) s jedovou žlázou makadla (k hmatu, přeměněný 2.pár končetin) 4 páry kráčivých končetin na zadečku - snovací bradavky tekutina - na vzduchu tuhne Vnitřní stavba pavouka. Pokoutník domácí . Vodouch stříbřitý . Běžník kopretinový . Sklípkani . Tarantule . A. B. c. D. E. Rozdíl mezi sklípkanem a tarantulí? Vodouch stříbřitý Sklípkan největší. V rozpětí nohou měří až 28 cm a v těle může měřit až 11,9 cm.. Autorem materiálu a všech jeho částí, není-li uvedeno jinak, je Mgr. Jarmila Hájková._x000d_ Dostupné z Metodického portálu www.rvp.cz, ISSN: 1802-4785, financovaného z ESF a státního rozpočtu ČR. _x000d_ Provozováno Výzkumným ústavem pedagogickým v Praze\nPokoutník domácí -Vyskytuje se hojně v domech, kůlnách, sklepech, stájích. Běžník kopretinový -v ČR velmi hojný výskyt Slíďák tatarský - neloví do pavučiny, kořist přepadává Zápřednicejedovatá -Samostatná práce: podívej se na video o zápřednicia dopiš výskyt a jedovatost tohoto pavouka Odkaz na video Tvoří nejpočetnější živočišný kmen - přes 1 milion druhů. Vyskytují se po celém zemském povrchu. Všichni členovci mají nestejnoměrně článkované tělo - heteronomní segmentaci. V průběhu zárodečného vývinu jednotlivé tělní články srůstají ve větší úseky, ty se zároveň stávají funkčními celky Náš největší pavouk. V nížinách můžeme na opuštěných půdách objevit i našeho největšího pavouka - slíďáka tatarského (Lycosa singoriensis). Ačkoliv dorůstá až do sedmi centimetrů, nepředstavuje nebezpečí pro člověka ani domácí mazlíčky. Hloubí si nory v půdě a v nich číhá na kořist 29.12.08. A máme Ježíška za sebou... Holky letos dostaly odolné hračky, zatím se jim nepodařila žádná zničit :)) Vánoce jsme trávili v Jeseníkách, kde jsme si užili pravou Vánoční atmosféru - sníh a mráz, ale taky naše brněnské kamarády :)) Nějaké fotečky zde (nejen z Vánoc). S Amálkou jsem začala chodit na agility Tak pokoutník, tušil jsem to. ~ Zoo-student. 2015-06-10 16:40:23. Vždycky se psalo že ani náš největší pavouk, slíďák, neprokousne lidskou kůži, ale to bude omyl. Černá vdova (která se občas objeví třeba i ve Skandinávii v autech dovezených z USA) přece taky lidskou kůži prokousne..\nTranscript Pavouci Základní škola a mateřská škola, Tupesy, příspěvková organizace 68707 Tupesy 112 Členovci • Klepítkatci • Předmět Přírodopis • Ročník • • • • Autor Mgr. Michal Koubek Druh výstupu výuková prezentace + pracovní list Datum ověření výstupu 24 Nejznámější je pokoutník domácí, v domácnostech se ale daří i příbuznému pokoutníku černošedému. Větší hospodářské budovy vyhledává dlouhonohý . Svlékající se třesavka velká - aby mohli pavouci růst, musí v určitých intervalech svléknout svoji starou pokožku Největší skupinu klepítkatců jsou štíři, pavouci, sekáči a roztoči. PAVOUKOVCI - Štíří ŠTÍR ŠTÍREK OBECNÝ. PAVOUKOVCI - Pavouci KŘIŽÁK PRUHOVANÝ KŘIŽÁK OBECNÝ. PAVOUKOVCI - Pavouci POKOUTNÍK DOMÁCÍ STEPNÍK RUDÝ. Spider samice pokoutníka tmaveho dost se oně zajmám souto největší pavoci v čr...` Hodnocení: 10.0 2 hlasů Facebook Twitter. 2014-11-07. Spider to to je muž od pokoutníka pěknej fešák takoveho sem měl taky nejsou složití pokoutník - samice těhotna...` pokoutník - samice b) pokoutník domácí c) běžník kopretinový 44. Poznáte místo podle této charakteristiky? Roste zde pérovník pštrosí, který jinak můžeme najít jen v zahrádkách. Údolí nese jméno na památku umrzlých cizinců během zimy roku 1920. a) Zvonkové údolí b) Ruské údolí c) Dřízenské údolí 45\nPokoutník domácí - často v lidském obydlí Vodouch stříbřitý - jediný pavouk žijící pod vodou. Neustále vystrkuje zadeček a zadní nohy nad hladinu, aby nasbíral vzduch, který si skladuje v pavučinovém zvonu pod vodou. Běžník kopretinový - nestaví sítě, žije na květech, kde číhá na hmyz a) Pokoutník tmavý - E= 1 b) Meta temnostní - E=9 c) Pavouk domácí - E=3 F. Kde žije Zápřednice jedovatá? a) v jeskyni - F= 4 b) na louce - F=3 c) v lese - F=2 G. Mezi naše nejjedovatější pavouky nepatří: a) Třesavka sekáčovitá - G=0 b) Křižák pruhovaný - G=2 c) Zápřednice jedovatá - G=9 H. Největší pavouk Evropy je Pavouci. Pavouci (Araneae) jsou řád bezobratlých živočichů ze třídy pavoukovců.Skupina zahrnuje asi 34 000 druhů, z toho v ČR žije asi 800 druhů. Charakteristika řádu. Tělo je složeno z hlavohrudi a zadečku, který je připojen nápadnou stopkou Otázka: Prvoústí (protostomia) Předmět: Biologie Přidal(a): Kuba Liška Trojlistí (eubilateria) se dělí na: Prvoústí - ty dělíme na: schizocoelní, pseudocoelní, coelom Druhoústí Kmen: Ploštěnci schizocoelní dutina, tělo je zploštělé, mají nedokonalé orgány trávicí soustava má jeden otvor (příjem i výdej) vylučovací soustava (protonefridie= plaménkové. Pokoutník domácí žije v domácnostech, vodorovné pavučiny Sklípkani (lidově tarantule) Největší pavouci, až 9 cm, žijí v tropech, uloví i žábu, malé ptáky. Snovačka jedovatá (černá vdova) Nejjedovatější, Amerika, Austrálie, kousnutí samicí často smrtelné.\nPodobně jako pokoutník není ovšem nikterak nebezpečný a nalezneme jej především ve sklepě či garáži. Ve vlhkém prostředí můžeme narazit také na šestiočku ryšavou , malého zrzavého pavouka s větším zadečkem připomínajícím klíště\nVELEŠTÍR OBROVSKÝ (největší štír, 18 cm, tmavý až černý, chodby v zemi, západní Afrika) ŠTÍR KÝLNAT Ý (běžný evroý druh, 3-4 cm, mj. i na Slapech [ale nepůvodní POKOUTNÍK DOMÁC Í (vodorovné sítě v rozích, kde.\nPokoutník domácí-vodorovné pavučiny, sklepy Třesavka velká-v ohroženíkmitácelým tělem, domácnosti Slíďák tatarský-největšív ČR, hlubokénory, hlídámláďata největší pavouci, až 9 cm, žijí v tropech, uloví i žábu, malé ptáky. 2. Sekáč\nNicméně většina domácích pavouků přežívá záměrně v teple a suchu, proto s největší pravděpodobností venku uhynou, popřípadě se budou opět snažit dostat do nějakého vnitřního prostoru. Vy však můžete mít Podobně jako pokoutník není ovšem niktera\nDoma nejsme nikdy sami NAŠI SPOLUBYDLÍCÍ V temném zákoutí čeká na svou kořist lovec vyzbrojený strašlivými kusadly. Tucet podivných tvorů se vrhl na právě objevený zdroj potravy, všude kolem pátrají tisíce zvířat po něčem na zub. V džungli běžného bytu je stejně živo jako v džungli skutečné ← Co kdyby se všichni na světě náhle stali vegetariány? → Znáte největší žijící organismus světa? 4 reakce na 8 přirozených způsobů, jak udržet pavouky co nejdál od domu Alex . 30.11.2014 (14:04) Super rady! A teď něco na mravence prosím �� No ten bolavej krk bych si odpustila, ale věřte, že i taková kravinka jako hezké křeslo je pro mě sen. A největší zážitek? Houpací (a pohupovací) křeslo! Všude si na ně sedám. A houpu se jak idiot. Nevím, jestli mě máma moc málo nebo naopak hodně kolébala, prostě houpání miluju. Mám na tom takovou neškodnou závislost •Pokoutník domácí Docela velký pavouk, který žije v blízkosti lidí - ve sklepech, stájích, na půdách, Zástupci pavouků •Sklípkan Největší pavouk n\nČlenovci jsou největší živočišný kmen - patří sem veškerý hmyz, korýši, pavoukovci a několik dalších skupin. Tělo Členovců. vnější schránku tvoří kutikula, která není tvořena buňkami, ale jen chitinem (aby mohli členovci růst, musí kutikulu pravidelně svlékat\nPokoutník. má vodorovné pavučiny. Vodouch. pavouk žijící pod vodou - staví si vzduchové bubliny. Běžník. pavouk žijící na rostlinách (kopretiny) Sklípkan. největší pavouk na světě, jedovaté chlupy, žije v tropech. Snovačka (černá vdova) nejjedovatější pavouk na světě - může zabít i člověka\nNejvětší nával pavouků očekávají odborníci na podzim, v době pavoučího páření. Přestože se pokoutníci většinou do lidských domovů nehrnou, v době páření jsou k tomu nuceni špatným počasím. Jedna samička přitom může naklást až stovky vajíček\nPokoutník. Rozpětím nožek náš největší (člověku naprosto neškodný, spíš naopak požíráním různých breber užitečný) pavouk žijící snad za každou skříní . Dělá si takové punčoškové obytné pavučiny, lapače prachu a dalšího bordelu, co každého dohánějí při odsunu nábytku kvůli malování k.\n- pokoutník domácí - vodouch stříbřitý - slíďák tatarský - běžník květomilný (babí léto) - skákavka pruhovaná Řád: Štíři (Scorpionida = Scorpiones) - štír středomořský, kýlnatý; veleštír obrovský Řád: Štírci (Pseudoscorpionida = Psudoscorpiones\nTegenaria domestica (pokoutník domácí) BioLib\nPokoutník domácí staví , pavučiny. si nestavějí, zvonu, pavučiny utkané svisle, vzduchem, největší pavouci, na květech. VYLUŠTI TAJENKU. 6(3) pavouk stavící svislé pavučiny. 8(8) největší pavouk. 6(4) část těla žížaly. 9(5) měkkýš s přísavkami. 7(2) kroužkovec sající krev • mají určitý člen the- the water, the butter, the money, the coffee- Slice the onion.Nakrájej cibuli. Put the flower in the bowl. Dej mouku do misky. • nemaji neurčitý člen a - nelze a milk, a money, a coffee, a cheese • nemají množné číslo. - milk - nelze a milk/milks, ale some milk, rice- rýže, nelze a rice/rices, ale some rice, nelze a butter/butters- máslo, ale. S největší pravděpodobnost šlo o druh jménem pokoutník domácí, který svou vypečenou přítomností jen podtrhl závažnost papežových slov a světovém míru. Celosvětová informační síť se záhy postarala o tom, aby se pokoutním aspoň chvíli hřál na výsluní světové popularity Pokoutník domácí  nejčastěji se vyskytující pavouk u nás  dělají pavučiny v rozích místnosti; Třesavka  jemné sítě  žije v domácnostech; Běžník  dva páry nohou dopředu, dva dozadu . Skákavky. Vodouch. Roztoči  více jak 30 000 druhů  zadeček a hlavohruď spojen pokoutník domácí-rohovité sítě s důlkem, rychlí, synantropní. vodouch stříbřitý-jediný trvale vodní pavouk, mírný pás i u nás, ve stojatých vodách, vynoří zadeček ven a pomocí chloupků se mu zachytí vzduchová bublina, kterou umístí pod pavučinu ve vodě\nKnihovna výukových materiálů. Zavolejte nám. Potřebujete poradit, nebo máte nějaký nápad na vylepšení slimák největší škeble rybničná KROUŽKOVCI žížala obecná pijavka koňská PAVOUKOVCI křižák obecný pokoutník domácí třesavka velká sekáč domácí klíště obecné štír kýlnatý KORÝŠI rak říční krab říční stínka obecná STONOŽKY CHVOSTOSKOCI A ŠUPINUŠKY stonožka škvorová rybenka domácí. Známý je pokoutník domácí; Snovačkovití - si staví trojrozměrnou síť a úkryty. Patří sem známá černá vdova - snovačka jedovatá nebo snovačka pečující; Slíďákovití - mají oči sestavené do tří řad. Nestavějí si sítě, samice nosí kokon s vajíčky, nymfy na hřbetě\nMapa webu - Fotografie zvířat a fotky přírody - www.Naturfoto.c Jestli je pokoutník takový ten největší domácí pavouk...tak to zdrhám a oklepávám se ještě hodinu a snažím se rozehnat husí kůži, co mi vyskočila Paradoxně sklípkana jsem sice zblízka neviděla(jasně přes sklo v zoo) ale bych se ho nejspíš nebála, nepřijde mi strašný ani hnusný, protože ten už je takový. Obrazová reportáž z vernisáže výstavy TAJEMNÉ RYBY, která proběhla v úterý 7.12.2004 v galerii Pokoutník v prostorách Národního muzea v Praze (Václavské náměstí 68, Praha 1). více » 30.12.2004 · Pavel Mžourek · Reportáže · názory (0) · Hodnocení: 4/6 · Sledovanost: 9684 Není divu, před sebou uviděla na zdi vystavenou svlečku vypreparovanou Theraphosa blondi, asi 25cm s nohami (největší pavouk na světě). Po delší chvilce co se vzpamatovala a zklidnila z té hrůzy se odvážila přijít až k terárku, jak se pavouk pohnul, další šok, zase vřískala. po uklidnění jsem jí dokázal ukecat, aby.\nPokoutník domácí Mikael Buck reklama . Fotograf Mikael Buck přiblížil světu život obyčejných bezobratlých, kteří jsou důvěrně známí z téměř každé domácnosti. Největší černá díra je sedmnáctkrát větší než Sluneční soustava. Vesmírné kolonie: Tak si je představovala NASA . Poznejte svět zblízka. Pokoutník domácí. vyskytuje se v lidských sídlech. vytváří vodorovně napnuté pavučiny. Obr. č.20  Sklípkani . největší žijící pavouci na Zemi (až 12 cm dlouhé tělo) žijí v tropických oblastech. některé druhy mohou svým kousnutím ohrozit i život člověka Největší z korýšů (3-4 m), velekrab japonský, žije na pobřeží Japonského moře a obdivovat jej můžete před vchodem do zool. expozice Národního muzea. Kromě poustevníčků žijí v symbióze se sasankami i krabi, někteří si je dokonce pěstují na klepetech.3 Krabí tyčinky (surim) jsou ve skutečnosti z mletého.\n- Největší evroá vosa (až 3,5 cm)- Žije v koloniích - Dravá, loví hmyz Křižák b) vodouch c) pokoutník d) sklípkan 6. Které pohlaví klíštěte obecného saje krev savcům? a) Samice b) samci c) samci i samice d) larvy 7. Roztoči často žijí: a) Ve vodě b) v peří c) pod slupkami ovoce d) ve dřevě. Základní škola Nová Paka, Komenského 555 kat. 8. - 9. třídy ZOOLOGIE BEZOBRATLÍ PRVOCI trepka velká lamblie střevní trypanozoma spavičná bobovk Jedovatý pavouk v ČR, Pavouk avicularia versicolor, Pavouci, Žlutě kvetoucí okrasné keře, Brslen, Okrasné keře, Keře, Kvetoucí keře, Kakadu palmový, Nejlepší substrát pro zeleninovou zahradu, Pieris japonica, CSV - Český svaz včelařů, Pavoučí kousnutí, Lék Naše škola se nachází v Praze 5 na sídlišti Barrandov, v bezprostřední blízkosti Prokoého údolí. Škola se zaměřuje na výuku cizích jazyků a informatiky, v příštích letech bude orientace školy kromě toho více směřovat k podpoře estetického vzdělávání a oblasti tělovýchovy a sportu. Zřizovatelem školy je MČ Praha 5\nDále nám představil významné zástupce živočichů, a to jak bezobratlých, tak i obratlovců - ryb, obojživelníků, plazů, ptáků a savců. Už víme, odkud pochází kapr, jaký je rozdíl mezi slepýšem a ještěrkou, co je třasavka, pokoutník, kuňka i kvíčala a jakému prehistorickému druhu jsou nejblíže ptáci Diskuse o sklípkanech a jiných potvůrkách FAQ Hledat Seznam uživatelů Uživatelské skupiny Registrace : RS Pavouci v domě už rozebírají maminky na webu eMimino. Podívejte se na jejich rady a přidejte do diskuze své zkušenosti. (5 An icon used to represent a menu that can be toggled by interacting with this icon 13. Členovci Zařazení: TriblastikaEcdysozoa = prvoústíPanarthropoda Želvušky, drápkovci Obecná charakteristika: Výskyt:všechny biotopyTělo: tvořeno články (heteronomní =rozrůzněné,navzájem se liší velikostí i tvarem a neobsahují stejné orgány); rozlišeno nahlavu,hruď azadeček(nebo: hlavohruď + zadeček; hlava + trup; jeden celek)Vývoj křídel, smyslových.\nPokoutník domácí - Tegenaria domestica - Mareyi C\nPotřeba zamotat film důkladněji než pokoutník nálevkovitý svoji kořist sem přitáhla nelogičnosti, přeplácanost a kvantum meganáhod. A čeho je moc, toho je příliš. Takže jednou se to dalo, ale v podstatě nemám proč se na film podívat znovu, nevybavuju si ani jednu scénu, která by mi utkvěla v hlavě nějak silněji Pokoutník tmavý (Eratigena atrica) je pavouk patřící do čeledi pokoutníkovití (Agelenidae). Skákavka rudopásá patří mezi největší druhy čeledi skákavkovitých (obsahuje až 70 rodů), samci jsou nápadně zbarveni, samice jsou mnohem větší než samci POkoutník domácí: •husté pavučiny v rohu místnosti . Vodouch stříbřitý: •vodní pavouk •síť ve tvaru zvonu plní vzduchem . Slíďák tatarský •největší evroý pavouk . Běžník kopretinoví •květy rostlin •babí léto sklípkan huňatý . Snovačka jedovatá černá vdova Videa odkazy


Akční letenky | Chcitam.cz - levné eurovíkendy a cestování\nDomů • Příspěvky obsahující štítek "Akční letenky"\nI přes to, že ceny letenek do velkých měst bývají v létě a zejména v termínech víkendů vcelku vyšponované, najdou se i vyjímky. Jednou z nich může být například prodloužený červencový víkend v Amstredamu s odletem z Prahy. Letenky zakoupíte od ...\nMalta v červenci: Letenky z Prahy od 3429 Kč\nMalta je cílem mnoha turistů, kteří prahnou po nádherných plážích, historii a romantickým zákoutím. Pokud patříte mezi takové cestovatele i Vy, máme pro Vás skvělou nabídku – zpáteční letenky z Prahy na Maltu, dostupné od 3429 Kč! Na Maltě ...\nPro členy WizzAir dicount clubu máme báječnou nabídku. Zpáteční letenky z Brna do Londýna za příjemných 900 Kč. Celkem budete moci zůstat v Londýně krásných 6 dní, což je dostatečná doba na to, navštívit naprostou většinu slavných londýnských ...


Interiéry Pardubice, Hradec Králové\nInteriéry a stylové bytové doplňky\nNechte si od nás navrhnout jedinečný nábytek a krásné bytové doplňky. Zakázková, řemeslná výroba je naší vášní a za více než 16letou praxi jsme vyrobili interiérový nábytek řadě spokojených zákazníků. Rádi tedy splníme i vaše přání, ať už jakkoliv netradiční. Jsme specialisté na atypická řešení! Nábytek do interiéru pro vás navrhujeme ve spolupráci s našimi designéry. Každý kousek nábytku je originál a je vyroben z těch nejkvalitnějších materiálů. Dohromady tvoří nábytek dokonalý, harmonický celek a ve vašem interiéru dovolí plně realizovat vaší individualitu.\nNavrhneme vám celý interiér\nkuchyň, obývací pokoj\nVe společnosti ALIN-MODERNÍ BYT je pro nás na prvním místě poctivá a precizní řemeslná práce. Při práci používáme prvotřídní materiály a komponenty a nejmodernější strojní vybavení. Pokud jde o design, tak zde jsou našimi hodnotami originalita, nápaditost, hravost i čistota linií. Výrobu nábytku přizpůsobíme vašim požadavkům nebo vám rádi nabídneme novou, působivou variantu od našich návrhářů. Pečlivě vybíráme i různé doplňky a spotřebiče. Pracujeme s prestižními značkami, které jsou zárukou dlouhé životnosti a funkčnosti. Doporučit vám můžeme například stylové kousky od vítěze soutěže Nábytek roku 2013, společnosti MM Interier nebo nábytkem známé značky Rott\nProč si nechat navrhnout\ninteriér od nás\nZdarma získáte 3D návrh vaší unikátní kuchyně, obýváku, ložnice nebo třeba kanceláře.\nPotěší vás luxusní kousky ze špičkových materiálů.\nVyladíte svou domácnost a proměníte ji v praktický a zároveň stylový celek.


VZPOMÍNKA: Fenomén Hlaváček\nJe začátek roku 1965. Sedíme v našem ústeckém bytě, tak jako vždy u stolu s neuklizeným nádobím od večeře, a družně klábosíme o tom, co den přinesl. Máma se rozčiluje na ředitele školy, kterému dělá od minulého měsíce sekretářku. Malý bráška Martin je plísněn za fakt, že dnes byl spatřen sousedkou, jak šel do školy v bačkorách. Já se přiznávám, že mi hrozí ředitelská důtka. Zorganizovala jsem totiž útěk z autoopraven, kde se při studiu gymnázia učíme na automechaniky s cílem přiblížení se dělnické třídě. Jen sestra Danda je nezvykle tichá a vážná. Její kamarádka má rakovinu a dnes jí v místní nemocnici amputovali nohu.\nA do toho najednou dlouze řinčí domovní zvonek. "No to nám ještě chybělo, kdo to může být?" Diví se máma a neochotně vstává od rodinného stolu. Slyšíme mužský hlas a máma přivádí do kuchyně neznámého tmavovlasého muže. Táta překvapeně vstává a vítá příchozího. A tak poznáváme pana inženýra Hlaváčka, starého mládence, velkého bonvivána, muže v nejlepších letech.\nNáš táta ho potkal náhodou v ústecké pivnici Svět, kdysi spolu pracovali v cukrovaru. Táta ho pozval poté, co spolu vypili několik plzní. Pozval ho bez stanovení konkrétního data, tak jak to bývá v hospodě zvykem. "Určitě se někdy stav, představím tě své rodině."\nMáma se omlouvá za nepořádek s tím, že to je jen dnes, jindy je vždy uklizeno. Panu Hlaváčkovi nepořádek očividně nevadí, sedá ke stolu, ze světlé vepřovicové aktovky vyndává velkou bonboniéru a láhev červeného vína. Táta dospělým nalévá, trochu dostanu i já, a mí mladší sourozenci se pouští bez pobízení do bonboniéry. Pan Hlaváček do rodiny dokonale zapadá a zapojuje se ihned do hovoru připomenutím svých zkušeností se studentskou recesí, s rakovinou u dětí i s vydřidušskými řediteli škol a jinými zaměstnavateli. Poslední vlak do Lovosic odjíždí ve dvě třicet ráno. Pan Hlaváček ho dobíhá v poslední minutě.\nDruhý den se zabýváme velkým vlčákem, který se k Dandě přidal, když se vracela ze školy. Vlčák má hlavu rozštípnutou sekerou. Nedávno byl stanoven poplatek za psy a mnozí lidé se svých věrných psích přátel koukají zbavit. Táta psovi, kterého pojmenováváme Rek, vymývá krvácející ránu na hlavě. Psa to bolí a pálí, ale vděčně na nás pohlíží smutnýma očima. V tom zvoní zvonek a přichází, no hádejte kdo: přece pan Hlaváček. Hned se s námi zapojuje do péče o nešťastné zvíře, hlavu mu zručně obvazuje a pes usíná. Pan Hlaváček opět stihne vlak ve dvě třicet a slibuje, že se zítra přijde podívat na psího maroda.\nSamozřejmě se dostaví, ale nás nachází v truchlivé náladě. Rek už totiž nežije.\nPo této příhodě se pan Hlaváček stává opravdu blízkým přítelem rodiny. Někdy se máma sice při zazvonění vyděsí a běží ke dveřím s výkřikem: "No to přesahuje všechny meze, to je snad zase už Hlaváček," ale jakmile se host usadí na svém místě v kuchyni, zapomene i máma na své předchozí rozladění. Pan Hlaváček se nikterak nepozastavuje nad nepořádkem panujícím v naší domácnosti. Naopak, pochvaluje si bezprostřední kouzlo našeho domova. Náměty hovoru nikdy nevyschnou, pan Hlaváček prožívá s námi všechny významné okamžiky. Nikdy nezapomene na kytku pro mámu, tátovi shání nedostatkové součástky do našeho starého tudora.\nRodiče navštěvují kurzy tance pro dospělé. Při večeři vyprávějí o tom, jak se naučili blues. Pan Hlaváček při další návštěvě přiváží gramofonovou desku s bluesovými nahrávkami, rodiče tancují po kuchyni a pan Hlaváček vyzývá k tanci mne. Stydím se, ale za chvíli už nám to jde dobře. Dodneška se mi vybavuje melodie i slova písně, kterou jsem měla z té gramodesky nejraději. "Vás mistr Blues, žádná ráda nemá, jste stále sám, smutný a zadumán, uprostřed nevlídných dnů…"\nA pak jednoho dne táta připomněl: "Co je s Hlaváčkem? Nějak dlouho tu nebyl." Nikdy jsme ho už neviděli. Tak, jak se objevil, tak také zmizel. Já i Danda jsme ostatně zanedlouho odešly studovat do Prahy, táta byl přeložen do cukrovaru v pražských Čakovicích a rodiče se přestěhovali do přiděleného bytu v Praze. Na pana inženýra Hlaváčka se ale zapomenout nedá. Byl příliš pevně zakotven do života naší rodiny. Ještě dlouho po jeho poslední návštěvě se u nás při zazvonění domovního zvonku používalo úsloví "to bude asi pan Hlaváček". Zpočátku jsme ještě věřili, že by to mohl skutečně být on, ale později jsme ono rčení používali již jen s nadsázkou a s mírnou nostalgií.\nNo jeste ze tak\npočet příspěvků: 2, poslední 16.6.2013 11:54


Důležité: Doporučujeme, abyste v SharePointu Online přestali používat služby Visio Services a webovou část Visio Web Access. Odteď používejte k zobrazení digramů Visia a vytváření hybridních řešení Visia na webu aplikaci Visio Online. Další informace najdete v přehledu služeb Visio Services v SharePointu Online. Na SharePoint Serveru budou tyto funkce dál podporované v souladu se Zásadami životního cyklu společnosti Microsoft.\nPři uložení diagramu na server SharePoint jako webového výkresu zpřístupníte diagram pomocí služeb Visio Services uživatelům pro zobrazení v prohlížeči. Webové výkresy mohou obsahovat hypertextové odkazy, mít několik stránek a využívat ostatní funkce jako standardní výkres aplikace Visio, včetně možnosti připojení k externím zdrojům dat.\nUložení diagramu jako webového výkresu se liší od jeho uložení jako výkresu aplikace Visio do knihovny dokumentů služby SharePoint, i když obě metody používají službu SharePoint. Výkresy aplikace Visio vyžadují, aby byla nainstalována aplikace Visio, a otevírají se v aplikaci Visio. Webový výkres lze otevřít přímo v prohlížeči bez použití aplikace Visio. Možnost zobrazení webových výkresů je zajišťována prostřednictvím podpory serveru Microsoft SharePoint Server 2010.\nPředpoklady pro publikování webových výkresů\nAplikace Microsoft Visio 2010 Professional nebo Premium\nServer Microsoft SharePoint Server 2010 s povolenými službami Visio Services (správce serveru musí služby Visio Services povolit a nakonfigurovat)\nPublikování diagramu jako webového výkresu\nV části Typy souborů vyberte položku Webový výkres (*.vdw).\nOtevře se dialogové okno Uložit jako, ve kterém jsou k dispozici další možnosti.\nZaškrtněte políčko Automaticky zobrazit soubory v prohlížeči, pokud chcete diagram otevřít kvůli kontrole ihned po kliknutí na tlačítko Uložit. Tato možnost je dostupná, pouze pokud ukládáte diagram jako webový výkres (soubor VDW).\nKliknutím na tlačítko Možnosti otevřete dialogové okno Nastavení publikování, kde můžete konfigurovat stránky a zdroje dat k publikování. Po publikování stránek nebo zdrojů dat je bude možné zobrazit v prohlížeči. Publikovány budou vybrané položky a položky, které nejsou vybrané, budou skryty nebo odpojeny.\nPokud zrušíte zaškrtnutí políčka, nebude přidruženou položku možné zobrazit v prohlížeči, ale bude-li diagram otevřen v aplikaci Visio, bude tato položka nadále součástí diagramu. Nechcete-li, aby bylo možné stránku zobrazit v aplikaci Visio, odstraňte ji před uložením na server SharePoint z dokumentu.\nZkontrolujte, zda je v seznamu Uložit jako typ vybrána možnost Webový výkres (*.vdw) a klikněte na tlačítko Uložit.\nPrvky webového výkresu se nezobrazují očekávaným způsobem\nVětšina standardních prvků diagramů aplikace Visio se při publikování ve formě webového výkresu zobrazuje očekávaným způsobem. Pro některé prvky to však nemusí platit, například pro:\nvlastní vzorky čar,\nvlastní vzorky výplně,\nvlastní koncové obrazce,\nvlastní velikosti koncových obrazců,\nvlastní styly a vzorky stínování,\nPokud vytvoříte diagram, který má připojení k externím zdrojům dat, jsou připojení ve webovém diagramu zachována s výjimkou některých speciálních případů.\nPodporované jsou následující zdroje dat:\nSešity aplikace Excel hostované na webu služby SharePoint\nTabulky a zobrazení serveru SQL Server (SQL Server 2000, 2005, 2008, 2010)\nPřipojení ke zdrojům dat aplikace Microsoft Access nejsou při publikování diagramu jako webového diagramu zachována.\nSešity aplikace Excel jsou jako zdroje dat podporovány, je však třeba uložit sešit na web služby SharePoint, který je hostitelem daného webového diagramu .\nKontingenční diagramy a diagramy časové osy\nKontingenční diagramy nebo diagramy časové osy je možné publikovat jako webové výkresy, dojde však k jejich odpojení od zdrojů dat a nelze je tedy aktualizovat.


Přímý výrobce čaje ze Srí Lanky. Čaje Tipson jsou pěstovány v těch nejlepších podmínkách na východních svazích ostrova Cejlon. Tipson má pověst nejen kvalitních čajů, ale také často excelentně dárkově zabalených do praktické plechovky. Zejména černé čaje tohoto výrobce jsou považovány za špičku na trhu.\nProdej čajů Tipson nám na množství vracejících se zákazníků jednoznačne ukazuje vysokou kvalitu čaje, prestižní zpracování a příznivou cenu. Zejména dárkové varianty černých čajů v plechovce s motivy hodin patří mezi nejprodávanější produkty v našem obchodě s čajem.


GoCrazy – Amatéros peros | DVDINFORM.cz\nGoCrazy – Amatéros peros\nPokud se dá z upoutávky vydavatele, společnosti GoCrazy, soudit, pak se ve čtvrtek 20. května 2010 chystalo na pulty DVD se souborem několika krátkých filmů režiséra – otce českého amatérského filmu jménem Pjeer van Eck (Blues Film) pod souhrnným názvem Amatéros peros. Objevilo se až v pátek 21. května 2010 za cenu 69,- Kč.\nČlověk nebo prase\nHrají: Jean, Pietro, Inci, Ivana Hájková, Ivan Straka, Pavel Šimčík a další\nDélka: 9 min., 4: 3\nDélka: 15 min., 16: 9\nDélka: 15 min. ,16: 9\nZnepokojivá situace v oblasti populačního přírůstku obyvatelstva začíná ohrožovat ekonomický růst. Na jeden manželský pár připadá jedna čtvrtina dítěte. Jednání zvláštní komise členských států Unie v Bruselu opět podpořilo další osazování people-procesorů do předčasně zemřelých nebo nevyléčitelně nemocných občanů do padesáti let věku. Tímto opatřením by se mělo docílit udržení trvalého ročního přírůstku HDP 7 %. Dobré výsledky s nasazením a životností people-robotů, mohou být předpokladem překlenutí napětí v oblasti důchodového pojištění. Zavádění people-robotů však přináší i své problémy. Stávka z minulého týdne ve francouzském Lyonu a vzpoura v mladoboleslavské Škodě, by měly být výstrahou všem, kteří vidí naší budoucnost pouze v nastavování současné populace elektronickými součástkami. Povolení první svatby homunkulů ve Velké Británii nevrhá na tamější úřady dobré světlo. V té době již v Londýně pracuje na 2 milióny oficiálních people-robotů…\nVyrobil: Blues film\nDélka: 16 min., 16: 9\nZvuk: 2.0 česky (německy u č. 2)\nTitulky: česky u č. 2, jinak žádné\nObraz: barevný 4:3 a 16:9\n← North Video – Lví král Simba 16\nFilmag válka dokument – Letecké bitvy 2. světové války 5. DVD – Americké válečné letectvo →


Miroslav Fišmeister - Martin Reiner\nNarodil se 23. 4. 1976 v Brně, žije tamtéž | amatérský přírodovědec | vydal knihy Ten stolek je nízký! (2005), To okno je malé! (2006), Aspoň že postel je pohodlná… (2007), Pískoviště (2007), Z (2009), Pieter van den Hoogenband (2010), Šel jsem tím městem… (2010, spoluautor Jaroslav Plocek), Barva času je žlutá (2011), Nohy z Kalymnosu (2012) | http://www.fismeister.eu/\n© Tereza Samková\nDřevo a radost jak Pipi nad pi- hou jak kobylka máš uši na nohou Zenová kata. Houpy hou. *\nM. F., starý muž příbuzný s koněm\nSedím zády k odledňující se ledničce, v hlavě slunce Australian Open – uvidíte je v obrázku na konci, broukokukátkem –, slunce na čtvrtou umocněné hovorem s Iwanem, přemýšlím o zkamenělém mléce a čerstvě umleté kávě a ledních medvědech, zoo, víře v dobré zítřky a příbuzenstvích a příbuznostech. Indiánské jméno: Poetika, která je Kabešovým dědečkem.\nŽe se medvěd osvobodil z klece, bylo Hagenbeckovi oznámeno obuvníkem nedaleko bydlícím, ale nic se nestalo, za bochníkem černého chleba do klece zase vlezl. Hagenbeck své tuleně, kteří ho vesměs měli moc rádi, zdravil každého rána voláním „Pavle, Pavle“, protože se všichni jmenovali Pavel. Indiánské jméno: Muž, jehož dědeček sdílel milenku s koněm.\nČtu o zakladateli bábismu v mayovsky pojmenované knize Josefa Hříbka V říši lva a slunce, 1927, že byl „(…) známý pode jménem ‚baba‘, to jest dědek.“ – Encyklopedie naproti tomu tvrdí, že tento muž přijal titul Báb, což se dá přeložit jako brána. Vsuvka: Zdali zamýšlel Karel May svého neworleanského advokáta Murphyho coby narážku na tamního geniálního šachistu? Podobná vzděláním podložená genialita je běžná u Monty Pythonů. Konec vsuvky. V Lovcích otroků nechá jako vždy dokonale informovaný Karel May Karu ben Nemsího = Old Shatterhanda dobýt ostrov Ába, v moderní transkripci nazývaný poněkud švédsky znějícím jménem Abba. Pusťte si Knowing Me, Knowing You živě, ať slyšíte, jak to mají hlasy po Fridě těžké. Mamma Mia! Milovaná Aegeida!\nNež přijdu k broukovi: čtu u Jiřího Levého, že „V překladu rozhlasové povídky, v níž nezáleželo na zoologické dokumentárnosti, se ukázalo účelnější rybu „kefal“ přeložit jinou rybí odrůdou než přesným „cípal hlavatý“ (hrozilo komické přeslechnutí „chcípal“).“ U toho jsem si vzpomněl na Mighty Boosh a na funk, který byl nalezen v posteli s úhořovcem –„Odhalili mě!“ – : jaké setkání dvou zcela rozdílných světů! Mimochodem: – v předposledním odstavci totiž tato otázka vyvstane – pokud Vince Noir oblékne leva (1. pád lev; toto skloňování a množné číslo levy je pocta doktoru platónologie: Ty víš, kdo jsi!) jako Adama Anta, zmizí ten oblek, když se lev přepeřuje? To je myšlenka, která mne napadla právě když Graham Chapman, panikaříc, vykřikl „Barma!“. Přechodník je tam ženský, neboť byl převlečen za ženu. Jestli to je správně gramaticky, nevím, ale je to správně pro nynější kurs mého myšlení; omlouvám se.\nJe poněkud ironií, že o tom, že sv. Pachomia přes Nil vozili krokodýli, jsem se dozvěděl z knihy Papežka Johanna (moje vydání tohoto řeckého románu přeložil Theo Stefanides! Nesmím vám ovšem zatajit, že nikoliv Theodor, ale Theofil, takže shoda není dokonalá, ale takto to směřuje myšlenky k dokonalosti, což je ještě lepší). Vzpomínáte? « Servir Dieu, c'est régner. » Německá Wikipedie má odkaz na Vita Pachomii, kde v 7. kapitole najdete větu: – Der Krokodile in den Flüssen bediente er sich beständig, um auf das jenseitige Ufer zu kommen, und sie brachten ihn auch mit größter Schnelligkeit hinüber. – Všimněte si toho superlativu!\nMusí tam někde být mumie desetimetrových krokodýlů. Možná by to věděl Abú Abdalláh Muhammad ibn Abdalláh ibn Ibráhim ibn Abdarrahmán ibn Jusúf al Lawátí at Tandží, kterého znáte jako Ibn Battútu; čtu ale u Bratra Oldřicha Čecha z Furlánska jinou, neméně znamenitou věc, totiž o bílé slepici s vlnou jako ovce, o nichž Marco Polo praví, že nemají peří, ale kůži jako kočka t. j. kočka angorská nebo perská a že, píše francouzský slovník historie přírody, tento druh byl podkladem pro báječného slepičího králíka (1766), vystavovaného v Bruselu jako kříženec králíka a slepice. Do tohoto období spadá život hraběte Buffona, na jehož spisy nemám peníze, ale rád si je představuji (tedy spisy, nikoliv peníze), což opět souvisí s broukem. Vsuvka: kynout lidem rukou, která je k nim obrácena hřbetem nebo hranou, to, jak jsem si ke svému potěšení a oblažení nedávno uvědomil, dokáží láskyplně (čti: lásky plně) kromě Jana Pavla II. ještě Tři tenoři. Takový Plácido Domingo když kyne Sinatrovi, celé město jásá stejně, jako když Tomíkova paní učitelka běží a plive (TOMÍK DAL DOSKLEPA 1 KRYSY). A protože vím, jak by kynul lidem Iwan, jsem si jistý, že mohu do této společnosti přiřadit ještě jeho. Ó, jak jsme si včera kynuli! (MF kyne, jak včera kynul) Konec vsuvky.\nNedávno jsem se podíval na Jméno růže; krásné skriptorium. Přišlo mi to slovo na mysl, když jsem četl v korespondenci Petra Ctihodného (asi 1092 – 1156, Cluny), citované ve znamenité knize Dějiny středověkého mnišství: „Pošlete nám prosím, ten objemnější svazek listů svatého Augustina; velkou část našeho náhodně sežral medvěd.“ a já přemýšlel, jestli se medvěd vydal do skriptoria (a proč), a nebo zda si bratr vzal knihu s sebou do lesa ku čtení, ale Iwan to rozluštil: byl to medvěd (oblečený do kalhot), který žil v medvědinci v rámci kláštera.\nZakoupiv ve Štáflově chalupě pár knih – no dobře, sedmnáct –, stal jsem se hrdým majitelem Wýboru z literatury české, prvního dílu, s úvodem Šafaříkovým. Tento Wýbor je nejen skvělý, ale má i tu jedinečnou zvláštnost, že je dole vpravo díra, prokousaná úplně skrz broukem. Brouk sice pořídil díru, kterou je krásně vidět skrz, ale nedotkl se při tom jediného písmenka! A to má kniha přes 1400 stran. – „Aeneas Sylvius spolu s mnoha jinými stanoví tři zvláštní způsoby, jejichž pomocí lze objevit blázna. Blázen je ten, kdo hledá, co nemůže nalézt; blázen je ten, kdo si způsobí více škody než dobra, nalezne-li, co hledá; blázen je ten, kdo si z cest, jež ho mohou dovést na konec jeho putování, zvolí tu nejhorší.“ – Anatomie melancholie – Po takové cestě – Iwan a Tao! Iwan, který jediný dokáže toto: když vidím pravěké umění nebo umění přírodních národů a pak umění avantgardní jím inspirované, líbí se mi oboje ohromně, ale když čtu mýty a písně přírodních národů, nenalézám v avantgardní literatuře texty, které by mě zasáhly stejným pohádkovým vytržením: kromě Iwanových!! – brouk, když byl pozřel tolik musejního papíru s tolikerými texty, nemohl být stejný jako předtím: viz. úhořovec. Byl to tedy jiný brouk. Jakou změnu v něm setkání se světem lidí provedlo? Brouk není blázen. I proto věřím tomu, že dobrou.\nOSLAVA RADOSTI Z KNIHY FRC (koláž)\nPoslední známý hieroglyfický nápis je na jednom z nejpůvabnějších míst Egypta: na kouzelném ostrůvku Fílai čili Pilaku, „perle Egypta", kde z vod staré Asuánské přehrady vystupují okrově zlaté pylony Esetina chrámu a rozkvetlé hlavice sloupů Traianova kiosku. Byl vyhotoven dne 24. srpna roku 394 našeho letopočtu. – – Jejich veličenstva pyramidy\nUž od šesti let mě provází úplná posedlost malováním předmětů a jejich různých tvarů. Do necelých padesáti let jsem publikoval velké množství kreseb, ale nejsem spokojen s ničím, co jsem namaloval do svých sedmdesáti. Teprve ve třiasedmdesáti jsem téměř zvládl přírodu a tvar ptáků, ryb, rostlin atd. A v osmdesáti se logicky dostanu věcem až na dřeň a ve stovce se pak dostanu na ještě vyšší úroveň, již ani nedokážu definovat, a ve sto deseti už každá tečka a každý tah mým štětcem ožijí. Vyzývám všechny, kteří budou žít tak dlouho jako já, aby se přesvědčili, že své slovo dodržím. – PODEPSÁN KDYSI HOKUSAI, DNES POŠETILÝ MALUJÍCÍ STAŘEC [překlad z roku 1998]\n[MF 15. 1. 2013: Jenom ten, kdo spořiti chce na palivu, potřebném k oteplení vody až na 45° dle Celsia, zajde si po denní lopotě do lázní veřejných. Nepochybuji, že se vysoké té teplotě žaponské lázně podivujete. Ale Žaponec snáší ji s chutí. Voda o teplotě 38 až 45° jest mu nejmilejší, byť i z takové lázně vylézal červený jako rak. – Žaponsko, 1893. Následně čteno: Moderní Čína]\nOd šestého roku kreslil jsem náruživě vše, co se mi namanulo. Když mi bylo padesát let, vydal jsem již mnoho kreseb, ale vším, co jsem nakreslil před svým sedmdesátým rokem, jsem nespokojen. Maje věku sedmdesát tří let pochopoval jsem již trochu pravou přírodu a věrnou podobu ptáků, ryb a rostlin. Do svého roku osmdesátého udělám snad ještě nějaký pokrok, tak že v letech osmdesátých přijdu věci na kloub. Ve stém roce vzepnu se ještě výše, a až mi bude sto deset let, bude každý rys, každá tečka a vše, co z mé ruky vyjde, živo. – HOKUSAI [překlad z roku 1893]\nVe skutečnosti Mennofer už neexistuje. Je tu jen palmový háj, sice krásný a rozlehlý, ale přece jen háj, a Mitrahína je pouze jedna z vesnic, jež vznikly v jeho stínu. Někdejší jeho řecký název Memfis nám tam připomíná jen nápis na malém bufetu. – – Jejich veličenstva pyramidy\nBufet a kiosek....... :: „Přijď k nám na zákusky budu tolik šťastná“\nKlobouk Garyho Clarka, zpěváka skupiny Danny Wilson, mi připomněl Herberta Loma, z čehož mám velikou radost; i proto, že mne zase upomněl na ty rovné krempy spiklenecké – nemluvě o estetickém potěšení, které mám z toho, jak Gary Clark zpívá slovo „be“ (na obrázku vpravo) – neboť jsem zaprvé sehnal Lomovu knihu s věnováním, zadruhé mým vzorem je Old Shatterhand, a zatřetí, v balíčku knih, který mi přišel (maminka říká, že mi zvedli důchod o 69 korun, to je mohutná suma), je za á Vinnetoua připomínající kniha Souboj s prérií (v dalších vydáních již s titulem doplněným o tři slova, Velké železnice světa; teď jsem ji otevřel a mayovská dvojice je hned v druhé větě), která je podivuhodná i tím, že moje první vydání vyšlo v nákladu 10.167 výtisků a uvádí v tiráži borgesovských 179 stran (druhé vydání vyšlo v nákladu 10.112 výtisků, další už mají náklad 10, respektive 12 tisíc), a za bé je tam Frc a tím pádem mám Iwanovy sbírky komplet!, což je potěšení, čest a toast s ontologií; a kdybych chtěl vědět, proč té železnice vyšlo právě tolik, stačí zvednout telefon, Iwan to jistě ví, ale já se budu ještě kolébat na rybníčku domněnek, kudy ostatně stejně potřebuji poplouvati sem a tam hledaje synestesii: Björn si v klipu The Winner Takes It All vykračuje dolů po ulici, žluté sako, bílá košile, modré jeansy, nakročen dopředu pravou nohou, bílá bota ukazuje podrážku a mně to něco připomnělo, jenže než jsem to chytil, někam se to schovalo, ale já hledám, pane Ulvaeusi, já hledám, děkuji –\nv tomto jsem umíněný jako Wittgenstein, který Russellovi (jemuž přesně na den 64 let před mým narozením přinesl „překrásné růže“) nebyl ochoten připustit, že v místnosti není žádný nosorožec (a dost rád bych věděl, kolik stupňů měla voda v jeho vaně; vždy se chlubil tím, jak horkou si napouští, já snesu maximálně 43°C) – a mluvě o nosorožcích, na výtisk Papežova nosorožce jsem konečně dal zpátky tři knihy, které naň patří (měnili nám měřiče tepla na radiátorech a já musel nějaké knihy dát stranou) a dost mě mrzí, že když jsou teď v Národním museu, které se rekonstruuje, jenom plejtvák, slon a žirafa, mohlo tam být kvarteto zvířat: když totiž Earl Douglass nalezl roku 1923 kompletní kostru nového druhu diplodoka, pojmenoval jej na počest mecenáše Diplodocus carnegii, což Andrewa Carnegieho potěšilo natolik, že nabídl světovým muzeím zdarma odlitek jeho kostry (27 metrů, tehdy nejdelší dinosaur na světě) a to pražské naneštěstí muselo s omluvou pro nedostatek místa dar odmítnout, což mne mrzí tak, že jen co věnuji čas strýci Robertovi na diskusi o tom, zda krásný překlep „Grimmm“ znamená 1,5 bratra, vlezu si pro úplně jinou náladu k Periklům na imaginární ouzo a budu snít o rozhovoru o štěněcím dechu.\nPřed usnutím: Raoul Hausmann. Před usnutím: Paul Celan. Před usnutím: Chodím na hrušky s Petrem Houbou. Předtím oslovení: Přátelé, Římané, bosony.\nDozvěděl jsem se vcelku neuvěřitelnou věc – a navíc mě v rámci tohoto poznání doprovodily Airy Buenné (díky Václavu Rozehnalovi) –, že totiž malíř Viktor Olíva a malíř Viktor Oliva jsou ta samá osoba. Nu, to by zase nebylo až tak kdo ví co (možná), ale proč: když se totiž oliva (plod) začala psát s krátkým i, začali tak psát i malíře! (Ivan ví vážně všechno.) Dovedete si představit, že byste se jmenovali Klapkobřinkostroj a najednou byste zjistili, že vás přepsali na dveřích na Klavír? Ačkoliv taky jsem se jednoho dne probudil místo do České republiky do Česka.\nKdyž se po nocích dívám na filmy pro pamětníky, což je pro mne úplně nová zkušenost, neboť to bývala aktivita poobědová, ve filmu Příklady táhnou jsem byl omráčen otázkou Stelly Májové, která zjistila, že ryba chycená v řece a přenesená do akvária sežrala babiččiny zlaté rybičky: „Kde mají ryby ráj?“ Ne, přijdou-li někam ryby po smrti, ne, zda se mohou dostat do ráje, ale prostě, kde mají ráj.\nTaké jsem si poprvé všiml, že přísná matka ve filmu Eva tropí hlouposti se v jednom okamžiku zastaví u poličky se sukulenty a kaktusy tak, že její tvář tvoří levou polovinu písmene X, přičemž pravou polovinu tvoří pravá ruka sochy založená v bok: špička nosu přímo na lokti! Dá se z těch znaků udělat taky rybička <°)))>< .\nA do třetice, film Lelíček ve službách Sherlocka Homese sice není z mých velmi oblíbených, ale když jsem ho potkal s ruskými titulky (ty titulky měl film, ne já), to jsem neodolal. A jak už to tak bývá, díky jinému úhlu pohledu (ne nadarmo Indiáni chodí vyklánějíce se do stran) jsem uviděl několik věcí: zaznamenal jsem, že je tam v češtině použito znamenité slovo dvojenec (ruské titulky se braly jinou cestou) – bylo to po scéně, v níž čerstvého držitele Řádu zacpanýho tunelu znamenitě sehrál kaktus, že vejce má ostrý konec, a že při pokusu o atentát (ta rovná krempa spikleneckých klobouků!), kdy se „dvojenec“ Lelíček ptá, zda se plaší voda, ruské titulky mají charmsovité (či-li čáramantní) „U vas voda vzběsilas?“\n– Mark Hollis si právě v Montreaux 1986 rozpustil culík. – –\nObklopiv se včera klasiky (tedy Řeky a Římany, ale víc Řeky), uvědomil jsem si po vcelku dlouhé době obcování s nimi – a mám za to, že je to díky injektáži znamenitosti U. Eca – že Václav Bahník se vlastně jmenuje jako ryba z podtřídy dvojdyšní, a že Seneca by klidně mohl být Irokéz.\nOpálený jako Miss Canaveral Odpovědnost za velryby z pozůstalosti\nČtyři různě šedé pratvary: dívám se ráno na zimní kopce.\nPod keři lov na bungalov Datura, Dháka, čaj\nZamrzlý rybník sýra. V ranní kuchyni se řídím finštinou.\nUsínajícího v slunci polekal mě výkřik sněhu\nBílý okvětní lístek padá Na něm jako na letadle nehet kýmsi vyplivnutý z okna\nNejmenší známka do alba- tros je veliký a smutný\nHněď rána do vícehnědi proříznutá kosím zapípáním.\nRozhovory a sny o zvířatech a malířích a knihách a pod stromečkem Chci, abys byl, a J. E. Purkyně. Takže vám popřeji šťastný nový rok výpisky. Anotace u Ecových Dějin ošklivosti končí „…v přírodě není ošklivosti.“ – „Ochraňuj všechny tvory pro radost, kterou ti dává jejich krása.“ (Seton) – Každý tvor je krásný. Zázračně krásný. A krásné je číst Púa latinsky a vidět, jak Kryštůfek Robin pálí na balónek ze své sclopetum. Slovník: sclopetum, per onomatopoeiam. Aztécky tlequiquiztli. Pásovec aztécky: stará paní, která se vyzná. Moje indiánské jméno: Starý muž, který je příbuzný s koněm. Tygřice starající se o selátka. „Tu stojíme ovšem před něčím božským, co mě uvádí v radostný úžas. Kdyby tomu skutečně bylo tak, že by toto krmení cizího mláděte procházelo vší přírodou jako něco obecně zákonitého, byla by tím rozluštěna mnohá hádanka a s hlubokým přesvědčením bychom mohli říci, že se Bůh smiluje nad mladými krkavci, kteříž volají k němu.“ (Rozhovory s Goethem, 8. října 1827)\nAristotelés: „Pokud je vůbec v našich silách, nesmíme opomenout vůbec nic, ať už se nám to jeví krásné či odporné. Vždyť i v tom, co nelichotí smyslům, poskytuje plodná příroda nevýslovné hodnoty těm, kteří touží poznat příčiny věcí – a jen to jsou filosofové hodní toho jména. Bylo by opravdu podivné a protismyslné, kdybychom my lidé, kteří pociťujeme slast při pohledu na napodobeniny přírody, jak je podává výtvarné umění malířů a sochařů, necenili ještě daleko výše pozorování přírodních jsoucen samých, na nichž lze nadto studovat i nejhlubší základy bytí vůbec. Proto také nesmíme ani při studiu živočichů nejnižších propadnout dětinskému odporu, neboť ve všech věcech vůbec tkví cosi obdivuhodného. Asi jako když nějací návštěvníci hodlali zavítat k Hérakleitovi, ale když byli pozváni dovnitř a spatřili jej nahého a rozpařeného v sauně, zůstali zaraženě stát, ale on jim řekl, aby jen přistoupili bez ostychu, neboť ani toto místo není přece vyloučeno z boží všudypřítomnosti, tak musíme postupovat při zkoumám kteréhokoliv živočicha. Nesmíme se dát odradit naprosto ničím, neboť ve všech věcech je cosi přirozeného a krásného.“ (O částech zvířat, kap. V., začátek)\nCharles Hazelius Sternberg o E. D. Copeovi: „Jeho paměť i představivost byly mimořádné. Hodiny ke mně dokázal hovořit o systematickém pořádku živých i dávno zmizelých živočichů, nazývaje je nepřeberným množstvím vědeckých jmen. Ta jména jsem zapomněl v okamžiku, kdy jsem je slyšel, ale ten milující obdiv, který choval k zázrakům stvoření, měl na mne trvalý a hluboký účinek. Pokud jsem měl kdy pocit odporu k nějakému tvoru, ztratil jsem ho na základě vědomostí, které jsem získal od tohoto vynikajícího přírodovědce, který spatřoval krásu i v ještěrech a hadech. Věřil, a učil mě věřit, že je zločinem ničit život zlovolně, jakoukoli jeho formu.“\n„Květiny jsou pro nás nejvyšším potvrzením dobrotivé Prozřetelnosti. Všechny ostatní věci, naše schopnosti, naše touhy, naše potrava – to všechno je, pravda, pro naši existenci nezbytné v první řadě. Tahle růže je ale něco navíc. Její vůně a barva jsou okrasou života, nikoli jeho podmínkou. Jen dobro může vytvořit něco navíc, a tak musím opakovat, že z květin lze čerpat mnoho naděje.“ (Sherlock Holmes)\n„Pravá veselost nejen nevadí důstojnosti lidské, ale je i podstatnou podmínkou její dokonalosti.“ Bolzano\nHle uprostřed místnosti loďka *\n„Kdyby jedinou modlitbou, kterou by ses v životě pomodlil, bylo prosté „děkuji ti“, stačilo by to.“ (Mistr Eckhart) – Ano, vděčnost!!\nPRO VIZORNÍ DVOJŠROUBOVICE\nPoslední slovo před probuzením, první slovo při probuzení: Kdožkolvěk. Slyšeno oranžovočerveně.\nSen ve spánku: Wallaceum. Protože jsem si připomněl, že – po léta nabízel odměnu 1000 liber tomu, kdo dokáže, že k psaní svých opusů najímá (jak se tvrdilo) anonymní autory. Byl to skutečně svého druhu génius: když chtěl, dovedl nejen nadiktovat písařce (britské rekordwoman v psaní na stroji) celý román za dva a půl dne nebo celovečerní hru za čtyři dny, ale dokázal občas stvořit i texty tak živé, literárně zvládnuté a půvabné, že není ani nadsázkou výrok Edgara Shankse, podle něhož byl Wallace „ztraceným Dickensem“ – a u Vltavy jsem po internetu objevil Dickensův Život našeho Pána, jehož publikování Dickens za života svých dětí zakázal, avšak poslední vůle Sira Henryho Fieldinga Dickense (zemřel jako poslední z Dickensových dětí v roce 1933) stanovila, že pokud bude většina rodiny pro publikování, kniha vyjde, a tak roku 1934 vyšla. Sen bdělý: Eklektárium Ivana Wernische. Internetový dům, v němž si lze přečíst zapomenuté autory: nejen úryvky, jako v Ivanových skvělých antologiích, ale jejich celé knihy. Tam by se dalo toulat jako po palubě kominické lodi, nebo jako lodí po moři, s Ivanem jako kapitánem…\nPřečíst Johnsonovy Nešťastníky v každém možném pořadí. Na první stránce Plaček nad Finneganem je první z devíti slov o 101 písmenech, toto asi nejslavnější symbolizuje zahřmění při Pádu Adama a Evy: Bababadalgharaghtakamminarronnkonnbronntonnerronntuonnthunntrovarrhounawnskawntoohoohoordenenthurnuk Je to hybrid ze slov v mnoha jazycích vztahujících se k hromu. Navíc mají Plačky tu výhodu, že začínají v půlce věty, a její začátek naleznete na konci, tak je můžete číst pořád dokola. Jako když onen stařík poradil železničáři, který mu říkal, že nejvíce postižený při nehodě bývá poslední vagón: „Tak jej tedy odpojte.“ Ha(ha)!, nalezeno slovo, kdovíkdy zapsané: dadaJoyce.\nKniha, která by se mi líbila – – Penninský deník pana Andóa: Paměti japonského sexovače kuřat v městě Hebden Bridge v roce 1935 (Mr Andoh's Pennine Diary: Memoirs of a Japanese Chicken Sexer in 1935 Hebden Bridge), autoři: Stephen Curry a Takajoši Andó, nakladatelství Royd Press. Příběh Koičiho Andóa, který odcestoval z Japonska do Yorkshiru, kde v 30. letech učil pracovníky líhní jak určovat pohlaví jednodenních kuřat. Třeba se potkával s Herriotem. Určovat pohlaví užovek v Rakousku. Několik lidí se jmenuje Chytání pstruhů v Americe!\nNa obrázku je Pieter van den Hoogenband. – – Já si v lékárně připadám vždycky jako bytost skládající se z páru tenisek.\nII. R, a O PŘÍŠTÍM AMOLETKINOVI\nDotaz (mně položený) na vlečné lano německy, schlepptrosse, se zodpověděl pomocí nizozemsko-českého slovníku (Celan – „Na pěnícím okraji mořské rány přistává dýchající číslo“) a zároveň se mi objevilo lano trosové, což nevím, co je, ale na ranním stole mne čekal balíček se zvířetem, na něž u lana nebylo lze nepomysliti, protože z ulice Pštrossova.\nSlovní hříčka: malého Andrého Rousimmofa do školy vozil Samuel Beckett, jeho soused, protože malý André byl příliš velký. Šedá barva.\nJak pravila belgická puma: „Sušenka nemá duši, je to jen sušenka. Ale předtím to bylo mléko a vejce. A vejce, v těch je potenciál pro život.“\nK páté ráno: mrazivé krystaly světla. První tramvaj svým trolejem vykřesává miniblesky z namrzlého vedení. Jak udělat jedno slovo ze slov švitořit a Schwitters?\nPrvní blahoslavenou knihou je Ben Hur – papežem Lvem XIII. Přečtěte si, co o scénáři k filmu z roku 1959 tvrdí Gore Vidal. Přiznám se, že o tom, že i kniha může být blahoslavenou, jsem nikdy předtím neslyšel.\nStále nevím, proč mi Francis Rossi, OBE připomíná Marca Antonia.\nRuská trojka s prasátky. Stanisław Lem, Příběhy pilota Pirxe – Když se krabičkou zatřáslo, vylezla z keřů za chaloupkou tři prasátka, růžová jako perličky. Z doupěte u lesa, les byl jenom vymalovaný na vnitřní straně krabičky, ale jako živý, vyběhl zároveň černý vlk; při sebemenším pohybu cvakal zubatou, zevnitř rudou tlamou, plížil se k prasátkům, aby je sežral. Jistě měl uvnitř malý magnet. Bylo zapotřebí velké obratnosti, aby se mu v tom zabránilo. Ťukáním do dna krabičky nehtem malíčku museli jste napřed dostat tři prasátka do chaloupky dvířky, která se také nechtěla pokaždé otevřít dokořán. Celá ta věcička nebyla větší než pudřenka, ale mohli jste nad ní prosedět půl života. Ted však nebyla k ničemu, protože v beztížném stavu hračka nefungovala. Pilot Pirx se smutně díval na páky akcelerátoru, jediný malý pohyb a tah motoru, i sebeslabší, vyvolá gravitaci a on, místo aby zbůhdarma civěl do černé prázdnoty, bude se moci věnovat svým prasátkům.\n[foto: Štěpán Obrovský]\nV černošském kotli převařený písek\nzanesený do předsíně. Bosé chodidlo cítí jeho jednotlivá zrnka, jeho zbytek pláče bodvláčné slzy. Rozkvétá mandlovna – škrobovými květy pod víčky; smutně přou se žáby – tak vida, pro smutek je tu olej, usmažíme si polské oko, rozpláčeme ruské vejce. Skutečné Melbourne leží v Kongu.\nDůležitá synestesie (ačkoliv důležité jsou jistě všechny): sleď = lodní lano! Asociace: Finn Salomonsen, dánský odborník na přepeřování, u nás známý společnou knihou s Freuchenem, v jehož Knize sedmi moří (schválně se zamyslete nad tím počtem) jsem se poprvé seznámil s obrázkem mořského hada, kterého na své cestě do Grónska potkal dánský biskup Hans Egede. Onoho mořského hada mi představila pro změnu kniha ruského génia a renesančního člověka, A. M. Kondratova, Žijí ještě dinosauři? – Hans Egede vypráví, že 6. června 1734 se nalézal na 64° severní šířky u břehu Grónska. Najednou on i posádka lodi „spatřili strašlivé zvíře, nepodobající se ničemu, co jsme dříve viděli. Zvedlo hlavu tak vysoko nad vlnami, že se nám zdálo, že je výš než strážní koš na stěžni. Nestvůra dýchala slaběji než velryba, hlavu měla užší než tělo, které se zdálo být krátké a vrásčité. Netvor se pohyboval pomocí ohromných ploutví, které měl pod břichem. O něco později jsme viděli i jeho ocas. Celková délka obludy přesahovala délku našeho korábu.“\nNechtěl bych působit dojmem, že se směju muži, jakým byl Hans Egede, apoštol Grónska, zakladatel Nuuku (Godthåbu, chcete-li), první překladatel křesťanských textů do inuitštiny – za prostudování stojí potíže, s nimiž se při překladu setkal: v Otčenáši je místo „chléb náš vezdejší“ „tuleně našeho vezdejšího“ a Beránek Boží je nahrazen Tuleňátkem Božím –, to jistě ne, ale četl jsem čísi krásnou formulaci, že vyplul do Grónska proto, že koruna již několik století neměla spojení s grónským biskupstvím, a duchovní se „báli, že Grónsko je stále katolické“.\nKdyž slyším God Save the Queen, zpívám ji inuitsky, a trochu u toho přemýšlím, kolik ji nás asi v tu chvíli zpívá tímhle jazykem. Poznámka: ĸ = písmeno „kra“ – tak surrealistické jméno –, ekvivalent q v moderní ortografii. Pokud se vám nezobrazí či nenapíše, nahraďte ho řeckým κ nebo к používaným cyrilicí.:\nGûdib saimarliuk Attanerijavut, Nâlengnartoĸ! Piloridlarlune, Nertornadlarlune, Attaniutile Uvaptingnut.\nNašel jsem ji v úžasné knize: Helen DeWittová, Poslední samuraj – Co kdyby existoval člověk, který si myslí, že svět by byl lepší místo, kdyby každý, koho by potěšilo vidět slabičnou abecedu tamilštiny, měl přístup ke slabičné abecedě tamilštiny?\nPo obou stranách koně mohutný kalamář: spisovatel.\nOrtopedické vložky bunkrů. Je krásné si takto propojit přímý přenos golfového turnaje s Karkulínem ze střechy! A jak půvabná jsou slova „nejmladší jamka na hřišti“…\nHraje-li poslední skupina, můžete vidět bunkry obsazené fotografy.\nHraje-li se na Floridě, ach, aligátoři!\nHraje-li se kdekoliv, ptactvo: termín birdie, tedy ptáček, vznikl roku 1899, kdy se při hře na hřišti Atlantického klubu v Northfieldu, New Jersey sešli George Crump, William Poultney Smith a jeho bratr Ab Smith. Crumpův míček na čtyřparu skončil několik centimetrů od jamky poté, co se jeho druhá rána odrazila od letícího ptáka. Bratři Smithovi okamžitě řekli, že to byl „pták“ – Smith následně zahrál jeden úder pod par a od té doby říkali takovému úspěchu „birdie“, tedy ptáček. Protože klub byl hojně navštěvován, výraz se ujal, nejprve mezi členy, a pak i mezi návštěvami odjinud, aby se následně rozšířil po celé Americe. Co se stalo s tím trefeným ptákem, historie neříká. Dva údery pod par se jmenují orel, pro to, že orel je prostě větší pták, z čehož dedukuji, že Crump trefil jiného ptáka než právě orla. Žako šedý? Tři údery pod par se nazývají albatros, opět analogicky – albatros je jeden z největších ptáků. Pravděpodobnost albatrosa je asi milion k jedné. Taky se mu říká double eagle, dvojitý orel (pshaw). Nejlepší skóre na jedné jamce, které bylo kdy skutečně zahráno, je kondor, čtyři údery pod par. Známy jsou pouze čtyři případy, kdy někdo zahrál kondora, pouze jednou přímým úderem – na rekordní vzdálenost 472,745 metru – a nikdy na profesionálním turnaji. Teoretická lepší skóre existují, pštros, považovaný všeobecně za nemožný, protože to vyžaduje eso na šestiparu, které jsou navíc vzácné, a fénix, vyžadující eso na sedmiparu, které jsou extrémně vzácné – jeden je v městě Sano v prefektuře Točigi v Japonsku a měří 881,482 metru; opět považovaný za nemožný. Karkulín ze střechy by jistě řekl, že on by to dokázal. Poznámka k aktuálnosti Karla Maye (ač takových poznámek není zapotřebí): 23. března 2012, ČT4 vysílá přímý přenos golfového turnaje v Bay Hill na Floridě. Z vodní překážky vylézá na dráhu aligátor a sluní se. Jaromír Bosák k Čeňku Lorencovi: „Tam jestli skončí nějaký míček, kdo si pro něj půjde? To je otázka… Třeba syn lovce medvědů?“ Jsem synovec lovce medvědů, ale lov pro zábavu se mi hnusí.\nPoslechněte si, jak krásně (spíše oneiricky než konvulsivně a snad nejvíc pohádkově) zní úvod popisu jednoho ptačího souhvězdí v jedné z nejlepších knih, které jsem kdy četl, Naše souhvězdí od Josipa Kleczeka: „Ve večerních hodinách měsíce září a října ovládá jižní oblohu skupina ptáků: Páv, Jeřáb, Tukan, Fénix a Rajka. Z nich je Tukan nejslabší. Je však v něm Malý Magellanův oblak (…)“\nJedno z nejpříjemnějších překvapení minulého týdne: nacházím sousloví „prdel vody“, které používala moje babička z Velkého Meziříčí, v českém překladu Vianova Podzimu v Pekingu!\nI. MOŘ SKÁNE MOC\nSen: Martin Reiner mě k sobě pozval na návštěvu, ukazuje mi svou sbírku biblí, říkám mu, že alespoň část Bible byla přeložena do více než dvou tisíc jazyků; jeden z jeho exemplářů má na konci podpisy Martinových překladatelů do angličtiny. Ukazuje mi svou sbírku cédéček, má jich hodně přes čtyři tisíce, říkám Báře, aby si koupila remasterované Jethro Tull, protože jakkoliv netuším, zda mají lepší zvuk, mají bonusové písničky, tak The Broadsword and the Beast má jako první bonus skvělou Jack Frost and the Hooded Crow. Martin mě zve na oběd; říkám si, to je ale velká jídelna, to je krása, ale ona je to restaurace, hosté po mně koukají, že jsem osel; vyprávím mu o Alexandru Karelinovi. Nabídka nealko je omezena na tři nápoje, obsluhující dívka mluví tak rychle, že prvnímu názvu nerozumím, druhý je Fanta, která je hnusná, to třetí je naštěstí tonik, tak se na něj těším, podávají se opečené brambory, mňam!\nTonik jsem si zamiloval díky skvělé knize Grahama Greena Monsignor Quijote. – – Na internetu člověk objeví opravdu mnoho věcí. Našel jsem tuhle i knihu zarputilého Charlese Piazzi Smytha Our Inheritance in the Great Pyramid (vydání z roku 1874), Skota, který častoval věci a lidi okolo epitety, za něž by se nemusel stydět ani hunský náčelník – tak Sfinga je pro něj „nestvůrnou modlou“ ke které vzhlížejí „s největším a člověka nejvíc pobuřujícím obdivem zpravidla Francouzi a římští katolíci“ (ještěže mám i francouzské příbuzné! Mrzelo by mě, kdybych ho pobuřoval jen svým vyznáním), jak píše Zamarovský. Nevím, které vydání měl k disposici on, ale v tom mém je za Francouzi a římskými katolíky ještě závorka (málem jsem napsal zázvorka. To je tím, že bych s Ivanem Wernischem rád jedl sušenky), která praví „(though there are happily brilliant exceptions amongst them)“. Panoramix se nejspíš počítá jako Francouz.\nIhned po vydání jsem měl to potěšení číst už čtvrtou čítanku I. W., Živ jsem byl! – a až na kousek jsem ji přečetl na jeden zátah, je to neuvěřitelný zážitek, jako vždycky (o něm snad jindy, to si zaslouží mnoho, mnoho, aneb velmi, velmi). Zařadil jsem si Ivana do stejné „poličky“, kde jsou Jungmann, Presl a další. Povídat si s ním o rosomácích je stejné potěšení, jako jezdit prstem po středověké mapě mytických ostrovů.\nPod Belmondem zbělalo moře.\nTelevizní hlas: „Jdeme na Zlatana!“\nNěkolikrát jsem se díval, co že je to tam mezi Ibrou a zdí za dadapána – neb otec Ubu uvízl ve výtahu schodiště a Kabyline je v akci o několik pater výš –, než mi došlo, že je to závěsná kamera! Sním si o tom, že jakmile jí odvážou drát, létá jako uabzrem.\nJsou-li dosud záhadou výkony Faylla a Chiónida, nabízím řešení: pokud antický skokan do dálky používal krátký rozběh a o umístění rozhodoval součet tří soutěžních skoků, nevím, v čem je problém. A je-li to anekdota, nu, pak máme možnost přimknout ji k Hérodotovu „Nikdo z Egypťanů, Libyjců ani Řeků, s nimiž jsem se dostal do řeči, nepředstíral, že ví, kde má Nil prameny, kromě písaře pokladnice chrámu Athénina ve městě Sais. Myslím však, že si ze mne tropil šašky.“ To je také krásné. A uvážíme-li, že se to vše odehrává v modři jako Santorini, můžeme se zasmát představě, že u věty „Na rozhraní mezi třetihorami a čtvrtohorami se vytvořil vysoký kužel zvaný Stronghyli (…)“ mě napadlo, že tak byl pojmenován už tehdy. Kuk!\nJak píše Jaroslav Velinský ve své znamenité knize Případ Atlantis, „Jelikož ale inteligence a vzdělání nesou smysl pro humor s sebou, lze připustit, že celá Atlantis byla prostě egyptský vtip, na který Solón skočil k velkému obveselení kněží, kostelníka a ministrantů.“ Nejvíce se mi tam líbí ten kostelník. A taky je zaumné, že Solón skočil.\n„Sanatorium, ozdravovna, Rhodos, internát, bažiny, muzeum,“ pravilo orákulum.\nK tomuto kubistickému autoportrétu se hodí toto: Odesilatel: robot@academia.cz. Ó, to je báječné, takové snivě SF, jako když jsem se v dětství zamiloval do Asimova.\nRozkošné Věděli jste… z anglické Wikipedie: … že Paul Kelpe byl kritizován za to, že jeho fresky jsou příliš abstraktní, ale skupina abstraktního umění ho požádala, aby odstoupil, protože jeho práce nebyly dostatečně abstraktní?\nA maje, jak vidno, celý den – je 31°C, pečeme kachnu – otevřenu záložku s Kurtem Schwittersem, nemohu nepřepsat, že jeho společnice Edith Thomasová byla známa jako Wantee pro svůj zvyk ptát se každého hosta, jestli chce šálek čaje.\nJe rozdíl mezi Zrcadlovým psem a zrcadlovým psem, ale uvědomil jsem si to až dnes.\nM jako… Básně, kterými je Michauxovo písmo…\nMám moc rád Kruh milovníkov poézie, i proto, že v něm vyšly knihy autorů, jimž česky dosud samostatná kniha nevyšla (hanba!). Vyšel tam i Henri Michaux, Lazar, spíš? (1968), ale nesmírně mne dojala Teodorescova kniha Blany oceánov, protože v originále se jmenuje Blănurile oceanelor. Ach, ta blízkost Rumunska, které mám v srdci jako létající pelikány.\nM jako Étienne-Jules Marey. Odbočka: „děti, okouzleně se dívající na loutkové divadlo“ – na fotografii Eugèna Atgeta, jehož fotografie jsem zahlédl v knihkupectví v jedné epizodě Teorie Velkého třesku (nic extra, ale světelný meč je zábavná hračka, i když ne tolik jako šišky). Vůbec se nedivím, že ho tak milují surrealisté (a tiše děkuju za to, že se jeho fotky po jeho smrti neztratily); ta Paříž je pořád stejná (bizarní zaslech u skvělé knihy The Road of Excess: A History of Writers on Drugs: FetCup) a to je krásné, tak neamerikánsky, abych tak řekl; Atgetova fotka výlohy na Avenue des Gobelins je úplně fantastická: tam si vskutku můžete na čele nechat přistát vážku! (Kdybyste chtěli nahrát nějakou fotku do Wikipedie: All works of Atget should have … – – To je krásné, to, že se neví, kdo by ten copyright vlastnil: je to jak cancourek pentličky, vlající si do vzduchu. Spolu s tím, že mi pořádně nefunguje skener, mi to ale jaksi znemožňuje nahrát tam ty děti.) Konec odbočky. Neodbočím teď k tomu, jak Jan Evangelista Purkyně bavil vnoučata forolytem, ani k přechodu Venuše přes Slunce, který při minulé příležitosti v Japonsku pro mraky nemohl vyfotografovat slavný francouzský hvězdář Pierre Janssen (ve Francii známý jako Jules Janssen – Jak se světlo naučilo kreslit ho chybně píše Jenssen a v Japonsku nebyl roku 1847, ale 1874, to je překlep; v roce 1847 přece ještě Japonsko striktně dodržovalo zákaz kanpakua Hidejošiho, přihlaste se, že vám to taky bylo hned divný), ani k tomu, že jsem si teď Venuši vyfotil (inu, ponocuji, Stellarium vám řekne jak), ale přejdu k tomu, v čem je gró odstavce. Jak se světlo naučilo kreslit – „Fotografická puška“ se neobyčejně osvědčila a venkované v okolí Paříže se znamenitě bavili pohledem na vážného pána v buřince, který jakousi divnou puškou, podobnou spíše kanónu, mířil na vrabce, vrány a straky, zuřivě mačkal spoušť, ale rána nikdy nevyšla. Nakonec usoudili, že jde asi o neškodného blázna, a nechali ho s pokojem.\nNa fotopušku, která se objevila v době, kdy jsem končil ZŠ, jsem měl to potěšení vzpomínat 19. října, kdy jsem šel do lesa ověšen aparáty jako mnohonožka červenými parazity (to je kompliment a zároveň výzva, poněvadž u nás se studiu parazitů mnohonožek nikdo nevěnuje, aspoň pokud vím), protože se mi poprvé podařilo vyfotografovat pořádně vážku. Možná bych to býval dokázal už v létě, jenže to létala vážka po lesní cestě, na níž jsem čupěl s kočkou ze zahrádky s řešety na klíně, takže jsem se nemohl dost dobře plížit a vážce se k nám moc nechtělo, což není divu, neboť ji kočička odbíhala lovit; pak krásně zatínala drápky do mého kolena. Vážku mám tedy jak kompaktem, tak zrcadlovkou; kompaktem lépe. Ach, jak se mi ten den smály vrány! Jak krásný pták v podobě mraku byl na obloze! Jak krásné ten den byly muchomůrky červené! A večer si pak přeříkávat na prstech domácí úkoly: pověsit nádobí, utřít prádlo, napsat Petru Hruškovi.\nPÍSEŇ PÁTÉ BULLERBYNSKÉ PRINCEZNY\nÓ mé bílé, bílé mšice! Ó mé bílé, bílé bedlobytky!\nÚzus FedCupových kapitánů je, že se stavem 1:1 nebývají nespokojeni. Kousek tenisového vědění s dvojitým záporem, který mám moc rád.\nPřipomnělo mi to onoho důstojného kapitána – nemluvě o plešaté zpěvačce –, který vezl dva české profesory po moři a který za celou cestu řekl jediný správný člen, právě tam, kde jsem ho čekal: „die schönste Frau“. Daneš, Domin, Dvojím rájem – Náš kapitán jest postava vzácně svérázná, i při svých zvláštnostech velice sympatická. Jsa rodem Ital, mluví celkem špatně německy, ale v němčině si libuje. Smíšeným jazykem italsko-německým líčí dojemně strasti kapitánů, kteří ztrácejí dlouhou službou oči, zdraví a všechno, a když mu jednou náš mladý chorvatský kapitán namítne při podobné příležitosti, že jeho strýc kapitánoval ve zdraví do 70 let, není dlouho v rozpacích a prohlašuje (či spíše křičí) k všeobecné veselosti: „ihre Onkel eine rhinoceronte!“\nV Pravěké přírodě (1991) od Beneše a Buriana je kouzelný překlep u plesiosaura: celková délka 3–5 mm. Ten musí být krásný! Ale jistě taky kouše. Dostanu od šály za každé kousnutí plesiosaurem pětník? Není to jediný překlep na té stránce, protože renesanční muž Athanasius Kircher je tam omylem přejmenován na Anastasia (což se rovněž omylem přihodilo i výtečnému Zdeňku Kukalovi, když už jsem v moři). Tužkou je pod textem o plesiosaurovi připsáno: Lochneská obluda? a v textu je podtrženo „nebyli žádnými rychlými plavci“.\nNo jistě, tajný jazyk pekařovy dcery je lehký, řeknete si. Ale co tajný jazyk žralokovy dcery?\nPřísloví: Pes, který si snědl pelech, stele si sám v sobě.\nZ jakéhosi důvodu mi to všechno připomnělo LP Bring Me the Head of Yuri Gagarin od Hawkwind a zjistil jsem – ne s překvapením, spíš s úžasem – že existuje s několika různými obaly. Z jakéhosi důvodu? Kdepak: obal Pravěké přírody je světlozelený, a to mi připomnělo zásadní informaci o Niku Tunerovi, totiž že to byl pěkný poděs a někdy se oblékal jako žába.\n„Otevřete, to jsem já.“ „Kdo?“ „Britský surrealismus.“ S ním se v poslední době u mne opravdu roztrhly dveře („Zpívám o jedinečném světle shody okolností“, tento verš ze Vzduchu vody (…) je také klíčovou bretonovskou devizou. – Petr Král v doslovu (omylem jsem napsal odlovu) k výboru z Bretonových básní.) Během mezinárodní surrealistické výstavy v Londýně v roce 1936 přednášel Dalí svoji přednášku Fantomes paranoiaques authentiques z potápěčského obleku, z nějž jej musel francouzským klíčem vysvobodit mladý anglický básník David Gascoyne – znamenitý autor! Svou ženu Judy Lewisovou potkal díky „mimořádné shodě okolností“: když jednoho dne předčítala ve Whitecroftské psychiatrické léčebně na ostrově Wight svou oblíbenou báseň Zářijové slunce, přišel za ní jeden z pacientů a řekl: „To jsem napsal já“. Položila mu ruku na rameno a řekla: „Samozřejmě že ano, drahoušku“. Když jej potom poznala lépe, uvědomila si, že je to pravda.\nKdybyste náhodou nečetli Lyntonovo Umění 19. a 20. století jako já na sluníčku na letním balkóně s pěti psy na klíně: Constantin Brancusi říkal: „Nehledejte žádné neznámé formule nebo záhady. Nabízím vám čistou radost. Dívejte se na moje sochy tak dlouho, až to svedete.“ – „Násilí, jímž totalitní vlády potlačovaly všechno moderní umění a snažily se vnutit mu určitý sloh a funkci, je měřítkem toho, jak významnou úlohu hraje umění v duchovním životě člověka a jak působí moderní umění protiautoritářsky.“ – „Gabovo využívání umělých hmot vneslo do konstruktivismu lyrismus, s nímž se v původních záměrech tohoto směru nepočítalo, který jim však nikterak neodporuje.“ – Hans Arp: „Umění je plod, který v člověku roste jako plod na rostlině nebo jako dítě v matčině lůně.“ – „Arpova poetická, nicméně precizní sochařská mluva byla neocenitelným protějškem neosobní a geometrické abstrakci, která se objevila ve dvacátých letech v Holandsku a ve střední Evropě.“ – „Mluvilo se o tom, že Wright vědomě nebo nevědomě pojal tuto stavbu [Taliesin West] tak, aby v budoucnu dělala dojem působivé ruiny.“\nNa Janu Zábranovi mám sedět dva medvídky a dřevěnou zebru, na vedle ležícím B. S. Johnsonovi lvíče. Co že to B. S. Johnson vydal rok před Létem lásky? Trawl…\nČAS POJATÝ JAKO TUATARA\nAni jsem nespal, ani jsem nebděl. Naproti domu stál jeřáb a na balkóně seděly dvě velikánské sýkorky. Vzal jsem fotoaparát a peřinu a přelezl spát do jiného pokoje, protože nad naším někdo vrtal, a ještě chvíli koukal z okna na vedlejší dům, kde dvě sýkorky létaly zdola nahoru na jeden balkón za druhým, a že je jich tam osm, a pak zase shora dolů. A vedle hromosvodu, v díře, kterou si do polystyrénového zateplení vyklovali špačci na hnízdo, seděla další sýkorka. Trochu jsem se divil, co tam dělá – pak vylétla ven, a on to byl strakapoud! Tak se to vysvětlilo. Letěl krásně, jak oni už létají, jako opeřeně koktavé torpédo.\nAsi při tom člověk bdí, ale protože pak ještě usne, dostane to snovou kvalitu.\nByl to ten obří jeřáb, rameno měl převysoké; jenže byl za keřem skrytý natolik, že to, že to byl gigant jako ten, který nám na střechu dával anténu, nebylo poznat. Mám z toho dobrý pocit, že za keř u popelnic se schová gigantický jeřáb s tolik vysunutou, nebo snad lépe řečeno předsunutou kabinou pro řidiče, který ji má takhle postavenou proto, aby mohl jezdit po širokých betonových dálnicích, které nejsou přístupné autům, a spásat z jejich povrchu žlutý německý předminulý čas a sem tam snít o Italské cestě. Sem tam zamumlat „das Vorhergegangene“ a myslet u toho na řeku Gangu, i proto, že nejlepší jeřábník je přece maličký J. a já viděl v dubnu 2010 na přehradě plout jeřáb, na pontonu: jako vždy i zpomezi Rimbauda a PKD.\nTungsten má brýle s želvovinovou obroučkou.\nPřemýšlel jsem už párkrát, zda si nepsat snový deník, ale zjistil jsem, že když si zapisuju sny, vkládám tam formulace a uspořádání, které jsou jaksi projevem rozumu, tedy jde o jinou rovinu, než jsou sny, a tak si sny zapisuju jenom občas: tenhle je z 18. října – V jednom patře pod námi bydlí maličcí zpěvní ptáčci, hlavně sýkorky. V druhém patře pod námi bydlí kočky, jedna má právě několik desítek koťat, žijí na bidýlkách uspořádaných do pěti, dvě dole, dvě výše, jedno nejvýše. Jedno kotě je nemocné; aby se mohlo vyléčit, sedám si na jeho bidýlko. (A pak tam ještě bylo Assisi a byla tam Kesinka a byla tam krása a láska.)\nAni jsem nespal, ani jsem nebděl. V té chvíli to vypadalo, že ten dům patří sýkorkám. A bylo to krásné pomyšlení: protože bylo pro přírodu, aniž by bylo proti lidem.\nPořád teď myslím na past na ho―ho. Letos jsem do ní spadl už 8. května! Pak se na mne ze stromu spustila housenka a lezla mi po ruce. A než jsem k té housence došel, zažil jsem tento krásný souběh, takový keltský: V lese u přehrady jsem našel papíry z nějaké knihy o psech, tak jsem si na supermakro vyfotil obrázek skotského teriéra, protože jsem ho nikdy neviděl, a protože je skotský. Pak jsem se svezl tramvají tři zastávky na konečnou a hned zamířil k lesu, ale doslova první (no dobře, druhé, první byl brouk), co jsem uviděl, byl párek skotských teriérů, českých šampiónů; jejich majitelka toto plemeno chová už od roku 1973. Velmi jsme se sobě líbili.\nSen: obličej je v modrém kruhu, hlava ve žlutém. – Zajímavé je, že jsem se probouzel a nastavoval si tento sen pomocí toho, že jsem si dal levou ruku nad hlavu tak, jako bych se chtěl podrbat na pravém uchu. Modrý kruh byl, myslím, ozvěna mého bdělého snu o Európě (ačkoliv tento měsíc modrý není) a také synestesie, protože těsně před usnutím jsem v duchu někomu vysvětloval, kdo to byla Amalthea, jež se mi nějak vynořila z paměti při čtení knížky Obeznámeni s nocí, a její jméno vnímám modře. A myslel jsem na Prométhea skládajícího přísahů Titánů, milión let v ledu a skloňoval si Protvétheus, Projehotheus… A přemýšlel jsem o struktuře atomu a obíhajících elektronech. Modrá a žlutá ostatně dávají dohromady zelenou, a po čem člověk na podzim touží, když ne po slunečném letním lese…\nOstatně, m jako modrá, m jako Michaux a m jako Miroslav: jmenuju se po taťkovi a jeho fotka, kterou jsem ovšem našel na stole až po probuzení, mi připomíná Henriho Michauxe – ne podobou, ale stylem, v němž je na ní zachycen.\nM jako Michu, mladší bratr Fandorovy snoubenky, kterého Helena s Fandorem (Fandor řídil) odvážejí ze školy, když byl vyloučen: na červené kapotě kufru se fantasticky odrážejí budovy stojící po levé straně auta, překrásné abstraktní umění!\nKomicky příhodně, už usínaje, založil jsem si Obeznámeni s nocí telefonem na c. v. X. J. Kennedyho, jinak mně blíže neznámého, protože jsem se v duchu chichotal (ne vysmívavě, ale pobaveně) větě „Jeho dosud jediná sbírka ,Akt: Žena kráčející dolů po schodech‘ (Nude Descending a Staircase), jejíž titulní báseň je inspirována obrazem Pabla Picassa, získala v roce 1961 Lamontovu cenu za poezii.“ Probudil jsem se díky tomu s krásnou – a jak si teď uvědomuji, červenou, a to stejného odstínu, jaký má Fandorovo auto – představou Avignonských slečen svlékaných svými mládenci, dokonce.\nPřemýšlel jsem o tom, zda název zázračná náhoda není trochu zvláštní: pokud je něco náhoda, není to zázrak; pokud je něco zázrak, zase to rozhodně není náhoda. To už bylo k ránu a mne se zmocňoval lehce surreálný pocit, že pokud nepůjdu spát, sám od sebe znovuvynaleznu Planckovu konstantu, protože holandský klub se jmenoval Héraklés (tohoto svého údajného předka bych v Holandsku nečekal), a taky protože fotbalista v jiném utkání utíkal sám na brankáře, ale dívčí hlas to popsal jako „další výraznou šanci už si tým nevypracoval“, ačkoliv byl na půlce sám a ještě navíc chudák góla nedal. A pak na začátku derby mezi Ajaxem a Feyenoordem vypustili červené a bílé balónky, které se půvabně, lehce ve spirále vznesly k nebi, a přesně tyhle balónky jsem předtím viděl ve snu. Kdyby byl býval někdo zazvonil, byl bych měl pocit, že je to rada Goethe, tak jsem šel raději spát, ale ne dřív, nežli jsem toto napsal.\nBondyho Útěcha z ontologie, a televize povídá „Pánubohu do oken“.\nPoslední myšlenka před usnutím: asymetrická babička. První sen po usnutí: aplikace speciálně vytvořené astrologie v ragby. Bílo-oranžové.\nPoté, co jsem zapomněl, co že to mělo být ontotvorné, uvědomil jsem si s hezkým pobavením, že v tom slově je skryt otvor: celý minulý týden jsem měl u pravého kolena Dítě na skleníku, kde je to krásné přeložení (W)holes jako (P)otvory, které autorku nadchlo, protože uskutečnilo to, čeho angličtina není schopná.\nTelefonuji Ivanovi. V okamžiku, kdy mluví o drogách v souvislosti s německými básníky, náhle si vybavuji, co že to mělo být ontotvorné: opium. Ontotvorné opium. Děkuju, Ivane! Když přijde řeč na legálnost drog a můj údiv nad tím, že si člověk dovolí prohlásit za nezákonné něco, co volně roste v přírodě, říká Ivan, že vláda může klidně mimo zákon postavit třeba brambory. Když jsem o tom mluvil včera já, použil jsem jako příklad brambory.\nHans Arp – Umění má splývat s přírodou. Má být dokonce s přírodou zaměňováno.\nUsedám k třem hrnkům, ještě rakousko-uherským, unvitř jsou zleva: průhledný, hnědý a žlutý: voda, čaj, šťáva, moje oblíbená kombinace vlažování. Příponu nutno doplnit podle vaší nálady: za-, před-, po-… Dívám se na e-mail od M., kde je fotka knihovny a v ní Stone z klubu čtenářů, Řecký poklad. Uvědomuju si, že poslední myšlenka před usnutím poté, co jsem přelezl do jiné postele, byla něco je krví mého srdce. Co to něco bylo, to se už možná nikdy nedozvím, ale bylo to krásné, tak krásné – a to ragby se k tomu ohromně hodilo; vzdálenost je ze dřeva.\nA pak se mi zdálo o Jungovi, v jednom díle Výboru z díla (V?) byly dvě jeho knihy, druhá o Kusánském. Právě jsem si uvědomil, že na prvním (a myslím dosud jediném) v češtině vyšlém svazku Sebraných spisů (9/II) je labyrint, jako je tomu s knihou Co je bez chvění, není pevné – labyrintem světa s vírou a pochybností, kde je labyrintů plno (nyní mi naskočilo slovo z dětství: labyrintodontní chrup); ta kniha se jmenuje Aion. Dnes jsem si konečně vzpomněl, co že si to musím koupit – Dopisy sv. Jeronýma. CD Dead Can Dance, které mi leží za monitorem, má na obalu výřez z obrazu Hieronyma Bosche. To album se jmenuje Aion.\nČas jít na Manchester. Vždyť místo archetyp jsem četl chrup. (Po onom životopisu jsem si musel vinou jeho překladu přikládat náplast v podobě Zvonokos.) … Sousedovic vnučka mi řekla „ahoj paní“.\nΘάλασσα! θάλασσα! Směl bych závodit na antické olympiádě!\n1. 11. 2012</stro


Krupicová budí respekt svými sedmičkami - Českobudějovický deník\nKrupicová budí respekt svými sedmičkami\nJindřichův Hradec - Jindřichohradecká házenkářka je druhou nejúspěšnější exekutorkou sedmimetrových hodů. Brankářky soupeře jsou si toho dobře vědomy\nSEDMIČKA. Kateřina Krupicová střílí většinu branek ze sedmimetrových hodů. Společně se svými spoluhráčkami se připravuje na rozhodující boje o záchranu. Již pozítří jedou házenkářky Jindřichova Hradce do Zlína. | Foto: Foto: Jan Škrle\nKateřina Krupicová je nejlépe střílející hráčkou Jindřichova Hradce a se svými šestaosmdesáti brankami se řadí i k předním střelkyním celé házenkářské interligy. Její nejsilnější stránkou je střelba sedmimetrových hodů. Ze sedmiček nastřílela osmatřicet gólů a v této činnosti je dokonce druhou nejúspěšnější házenkářkou interligy. Dařilo se jí osobně i v posledním domácím utkání proti slovenskému týmu Duslo Šala, které však Jindřichův Hradec prohrál 21:33.\nJindřichův Hradec nastřílel v dosavadních devatenácti zápasech nejméně gólů ze všech týmů házenkářské interligy. To však neplatí o vás. Vy paradoxně patříte k těm nejlepším. Čím si to vysvětlujete?\nJá jsem především autorka sedmimetrových hodů a právě z nich dávám hodně gólů. To je důvod, proč se nacházím v tabulce střelkyň poměrně vysoko. Co se týká gólů ze hry, v týmu je víc hráček, které nastřílely přibližně stejný počet gólů jako já. Vysvětluji si to tedy těmi sedmičkami.\nProzradíte váš recept, se kterým na brankářky soupeře ze sedmimetrových hodů často vyzrajete?\nNa sedmičku chodím s nějakým úmyslem, ale samozřejmě se přitom dívám taky na gólmanku. Právě proto, že se pohybuji mezi nejlepšími exekutorkami již delší dobu, brankářky už mě mají myslím přečtenou. Proto do poslední chvíle sleduji pohyb gólmanek a podle toho zakončuji.\nPři vašich sedmičkách je vidět, že se většinou rozhodujete až na poslední chvíli ohledně způsobu zakončení. Snažíte se tak zmást brankářku?\nNáznak střely mám naučený nebo střílím z pádu, abych mohla do poslední chvíle sledovat reakci brankářky. Proti Šale mi například brankářka šla na jednu stranu a já tak mohla v posledním okamžiku změnit svůj úmysl a vystřelit na opačnou stranu.\nKvalita většiny interligových týmů je znát a často hrajete pouze o co nejpřijatelnější porážku. Čím může Jindřichův Hradec kvalitativně lepšího soupeře překvapit?\nSoupeřky z horních pater tabulky jsou kvalitnější ve všech herních činnostech a je těžké se na ně speciálně připravit. Jejich kvalitu můžeme eliminovat především bojovností a musíme vycházet z dobré obrany. Musíme také rychle přistupovat k hráčkám.\nDo jaké míry se vám to dařilo proti Šale?Proti Šale se nám to dařilo ne zcela dobře. Slovenské hráčky mají dobrý výskok i střelu a tím, že jsme u nich nebyli včas, mohly snadněji své akce zakončovat.\nMusíte se tedy soustředit především na zápasy s týmy z dolních pater tabulky?\nTeď nás čekají zápasy ve Zlíně a v Písku a tam se musíme pokusit zabodovat.\nPlay out bude hrát spolu s vámi, Pískem a Veselím nad Moravou také jeden z dvojice Zlín a Olomouc. Se Zlínem jste doma sehrály vyrovnané utkání na rozdíl s Olomoucí. Byl by to pro vás přijatelnější soupeř?\nJe pravda, že se Zlínem se nám hrálo lépe, zatímco s Olomoucí jsme prohrály vysoko. Sice nám proti Olomouci chybělo několik hráček základní sestavy, nicméně Zlín je pro nás skutečně hratelnější.\nO to důležitější bude nyní Zlín porazit, aby ve skupině o záchranu hrál s vámi právě on?\nUrčitě. A pokud zopakujeme výkon z domácího duelu, nejsme rozhodně bez šance.\nUdržely byste rády interligu za každou cenu nebo někdy přemýšlíte, zda by nebylo lepší hrát nižší soutěž a hrát na špici?\nMy hlavně nechceme prohrát. Takže i kdybychom přemýšlely, jestli pro nás není lepší hrát nižší soutěž, v play-out uděláme maximum pro úspěch. Prohrát rozhodně nechceme a interligu bychom rády udržely.\nOtázky ohledně budoucnosti házené v Jindřichově Hradci tedy nyní neřešíte?\nTeď to není na pořadu dne. Na diskuzi o tom, jestli je lepší pro nás hrát interligu nebo první ligu, bude dostatek času po skončení soutěže. Pak si sedneme a rozhodující bude názor vedení klubu i nás samotných hráček. Teď ale uděláme vše pro záchranu.\nOba vítězné interligové zápasy s Pískem a Sencem jste uhrály doma. Je pro vás domácí prostředí velkou výhodou?\nV domácím prostředí se nám hraje mnohem lépe než venku i díky výbornému publiku. Proto si chceme vytvořit před zápasy o záchranu pravděpodobně s Pískem takovou pozici, abychom rozhodující zápasy hrály doma.\nFanoušci vás hlasitě povzbuzovali i v utkání se Šalou. Hodně na jejich podporu spoléháte?\nMáme skalní fanoušky a poděkovat musíme také bubeníkům, kteří nás vytrvale povzbuzují. Diváků si nechodí tolik jako dřív, ale ti nejvěrnější zůstali a jezdí s námi i na venkovní utkání.\nCo je největším problémem vašeho týmu, co by vám nejvíce pomohlo k lepším výsledkům?\nV poslední době nás trápily především nemoci a zranění. Nedařilo se nám příliš ani v útoku, ale hlavní slabinou je obrana. Včasné přistupování k hráčkám soupeře je to, co nám dělá největší problémy. Také nám schází vyložená střelkyně. Posílila nás Denisa Kylarová na spojce, která umí výborně vystřelit z dálky levačkou, ale pořád v této činnosti za našimi soupeřkami zaostáváme.