Poznejte Theodora • OurStories.cz ~ naše povídky\nOurStories.cz ~ naše povídky - Povídky » Jednodílné » Poznejte Theodora\n02.04.2017 (12:00) • MagusEric • Povídky » Jednodílné • komentováno 13× • zobrazeno 923×\nNesnášel jsem, když jsem musel někoho osvobodit. Proč mám já vysekávat z problémů člověka, který se do nich dostal kvůli svojí neopatrnosti? Nebylo by fér, aby za svou nezodpovědnost pykal? Život je těžký. A když si to někdo neuvědomuje, může se dostat do problémů. Přesně jako mladá šlechtična, které jsem měl pomoct. Pocházela z rodiny, které v žilách koluje magie už po staletí. Ona nějakým záhadným způsobem čarovat neumí. Jejím rodičům na ní však záleželo, a když byla unesena „bandou lapků", jak mi bylo řečeno, rozhodli se zaplatit velké peníze za její záchranu.\nPátral jsem asi tři dny, a nakonec mě moje cesta dovedla až k polorozpadlému hradu, před jehož bránou jsem se nacházel. Pochyboval jsem, že se jedná o obyčejnou bandu lapků. Při návštěvě lorda Venoga jsem si důkladně prohlédl jejich rodinné sídlo. A i já se svým ubohým čarodějným tréninkem jsem dokázal rozeznat, že je chráněno spoustou složitých kouzel. Navíc nemyslím, že jsem dokázal zachytit všechna ochranná kouzla. A to nehledě na příkop s krokodýly či klece s bojovými medvědy schované ve skrytých sklepeních pod trávníkem. Takové zabezpečení by „banda lapků" vážně jen tak nepřekonala.\nOpřel jsem se o kámen ležící vedle cesty a pomalu rozdýchával svou uběhlou cestu do kopce. Zadíval jsem se na hrad. Kdysi dávno možná vypadal majestátně, teď připomínal spíše trosky. I když některé místnosti uvnitř budou pravděpodobně zachovalé a udržované, jestli zde sídlí únosci. Rozhlédl jsem se kolem. Scenérie jako z knihy z období romantismu, pomyslel jsem si. Hrad, lesy, dole pod kopcem šuměla řeka a ze svého vyvýšeného místa jsem viděl mlhu, která se postupně šířila lesy pode mnou. To všechno zaléval jasný měsíční svit. Napomáhal tomu taky fakt, že bylo prvního května. Nemohl jsem se nezašklebit. Studoval jsem literaturu a romantismus jsem nenáviděl. Připomínal mi mě.\nPřestal jsem se kochat onou úžasnou scenérií a pokračoval směrem k hradu. Neměl jsem ani ponětí, co nebo koho čekat uvnitř. Ale tak nějak mi bylo jasné, že ať už je tam kdokoliv, bude čekat on mě. V horším a pravděpodobnějším případě to budou oni. Prošel jsem přímo otvorem, který byl hradní branou, a dostal se tak na nádvoří. Nic k vidění. Prostě hrad. Rozbořený. Rozhlédl jsem se důkladněji a všiml si dveří na druhé straně nádvoří. Byly skryté ve stínu, proto jsem si jich nejprve nevšiml. V okolí jsem nezpozoroval žádné známky pohybu, takže jsem se přiblížil ke dveřím. Před nimi jsem se zastavil a chvíli přemýšlel, jestli bych neměl postupovat opatrně. To nebyla tak úplně včasná myšlenka, protože opatrně jsem měl postupovat od samého začátku, a můj učitel by mě za tenhle přístup nepochválil. Rozhodl jsem se, že moje opatrnost bude spočívat v tom, že tasím, a když za dveřmi někdo bude, tak ho jednoduše vyřídím. Byl jsem naživu, zatím mi tenhle princip fungoval.\nPrudce jsem rozrazil dveře a zklamaně sklopil svůj krátký meč se zúženou čepelí. Nikdo za nimi nebyl. Našel jsem akorát stísněnou chodbu, která mířila někam dolů. Nejspíš do bývalé šatlavy. Vzhledem ke stísněnosti prostoru jsem meč vyměnil za nůž kvůli lepšímu ovládání. S kratším nožem můžu v úzkém prostoru lépe manipulovat. Potlačil jsem tendenci si v levé ruce vyvolat plameny a pokračoval jsem potmě. Jestli na mě někdo čekal dole, nechtěl jsem mu to usnadnit.\nDalší zklamání. Dole na mě zase nikdo nečekal. Respektive nikdo, kdo by se mě snažil zabít. Můj předchozí odhad byl správný, schody vedly do šatlavy. Ta, na rozdíl od zbytku hradu, vypadala udržovaně. A právě tam jsem našel šlechtičnu. Mohla být asi o rok mladší než já a vůbec nevypadala tak, jak bych si dámu jejího postavení představoval. Očekával bych upravené vlasy, nalíčenou tvář a nějaké draze vypadající oblečení. Pravda, vlasy by asi upravené nezůstaly, a stejně tak by po únosu nevydrželo ani to nalíčení, ale oblečení snad ano. Jak vypadala? Blonďaté vlasy stažené v culíku, uhrovatý obličej, tričko s nějakým nápisem, džíny a na nohou tenisky. Vskutku majestátní pohled. Moderní doba, řekl jsem si. Ale rozhodně se jí nedala upřít jistá krása. I přes poďobanost obličeje byly její rysy jemné a z křivek těla šlo vidět, že nezahálí a stará se o sebe. Přestal jsem hodnotit a ještě jednou jsem zkontroloval šatlavu. Skládala se z chodby a podélně umístěných cel. Ona byla hned v první cele napravo. Spala. Nebo se tak přinejmenším tvářila.\nPřistoupil jsem k mřížím a dotekem roztavil zámek. Přišel jsem k ní a zatřásl s ní. Skutečně spala. A tvrdým spánkem, protože nereagovala. Vypadala nezraněná, až na otlačeniny na rukou, kde nejspíš byla svázaná. Přemýšlel jsem, jestli není pod nějakým kouzlem nebo jí nezdrogovali. Vůbec se mi nelíbila představa, že bych ji odsud měl nést. Nejenže by to při mých 190 centimetrech a 70 kilogramech bylo těžké, ale s člověkem přehozeným přes rameno se špatně bojuje. A nyní jsem si byl téměř jistý, že cestou ven někoho potkáme. Jestli si dali takovou práci s únosem, určitě by ji nenechali nehlídanou. Takže bylo jisté, že se jedná o past.\nPři dalším poněkud hrubějším zatřesení se konečně probrala. Asi měla vážně jen tvrdý spánek. Převalila se a zadívala na mě. Chvíli mě pozorovala, čekal jsem, jak zareaguje.\n„Co chceš?“ vyjela po mně. Vzhledem k mému věku mě nepřekvapilo, že mi tyká. Navíc byla šlechtična, asi byla zvyklá takhle s lidmi jednat.\n„Přišel jsem tě osvobodit,“ odpověděl jsem. Nějak se mi nechtělo jí vykat, když i ona mně tykala.\nZmateně se rozhlédla. „Kolikátého je?“ zeptala se.\n„Prvního května. Byla jsi tu asi týden.“ Jestli byla celou dobu tady dole, nemohla mít sebemenší ponětí o čase, takže ji pochopitelně zajímalo, jak dlouho tu trčela.\nSlabě se usmála a potichu si zarecitovala. „Byl pozdní večer - první máj.“\n„Večerní máj byl lásky čas,“ odvětil jsem automaticky. Nešlo nepoznat starou dobrou báseň Máj. Překvapilo mě, že ji zná, a ještě více, že si na ni vzpomněla zrovna teď. Ale nepotěšilo mě to, jelikož mi znovu připomněla romantismus. Typičtější romantickou báseň by člověk jen těžko našel.\nPřekvapeně se na mě zadívala. Doufal jsem, že se do mě pod silou momentu nezamiluje. Ještě to by mi tak chybělo.\n„Na poezii bude čas jindy, teď musíme jít. Můžeš chodit?“\n„Ano, nic mi neudělali. Jen mě sem zavřeli,“ odvětila a zvedla se. Tvářila se však zmateně.\n„Pravděpodobně na nás čekají venku, takže půjdu první. Kdyby na nás zaútočili, drž se dál. V nejhorším případě mě zabijí a tebe znovu zavřou,“ vysvětloval jsem jí situaci. Netušil jsem, kolik jich bude, takže tu byla jistá šance, že se odsud nedostanu živý. A bylo důležité, aby si to uvědomovala i ona a nedělala hlouposti.\nPřikývla a následovala mě.\n„Tebe poslal můj otec?“ ptala se. Hlas se jí třásl, byla vyděšená. Nedivil jsem se jí, taky bych byl.\n„Ti lidé... proč mě unesli?“\n„Nevím jistě. Možná chtěli výkupné. V lepším případě. V horším se tě chystali obětovat, to je dnes v módě. Také je tu šance, že se chtěli za něco pomstít tvojí rodině, ale to by tě zabili hned. Nebo alespoň nějak mučili. Tvůj otec mi skoro nic neřekl a ani jsem se na nic neptal.“\n„Obětovat?“ vydechla zaraženě. Asi si doteď nepřipouštěla, že by to mohlo být tak vážné.\n„Ano, obětovat. Vysvětlovalo by to, proč jsi ještě naživu. Připravit rituál obětování chvíli trvá a dobrý čaroděj si vždycky počká na ten správný den.“ Asi jsem ji svými řečmi moc nepovzbudil. Zastavil jsem se kousek přede dveřmi a otočil se k ní. „Kolik je ti let?“ zeptal jsem se.\nVida, tak můj odhad byl přesný. O rok mladší než já.\n„Je ti sedmnáct. Celý život máš před sebou, a že se stalo tohle všechno... poznamená tě to a jen tak na to nezapomeneš. Ale to nemění nic na tom, že až se odsud dostaneš, budeš se moct vrátit domů a žít tak jak předtím.“ Věděl jsem, že to myslím upřímně. Ale trochu mě to mrzelo. Ji do víru událostí, stejně jako mě, hodila náhoda. Jenomže ona se mohla vrátit ke starému životu. Já bohužel ne. Ale na sebelítost nebyl prostor. Měl jsem před sebou úkol a vyděšenou holku, kterou jsem potřeboval uklidnit. A nehodlal jsem ji tu nechat. „Zůstaneš tady, schovaná za těmi dveřmi. Jestli sem vleze kdokoliv kromě mě, vraž do něj tohle.“ Podal jsem jí svůj nůž. Roztřeseně ho uchopila a přikývla. „Pověz mi, jak se jmenuješ?“ zeptal jsem se.\n„Veronika,“ odpověděla s pohledem do země.\n„Podívej se mi do očí, Veroniko.“ Udělala to. Chytil jsem ji za ruce. „Teď pozorně poslouchej. Ať venku stojí kdokoliv, nenechám ho znovu tě unést nebo ti nějak ublížit. Teď mi pověz... vidíš v mých očích, že bych lhal?" Zakroutila hlavou. „Věříš mi?"\n„To je dobře. Teď počkej tady a nechoď ven, dokud si pro tebe nepřijdu. Budeš v pořádku,“ uzavřel jsem svůj proslov. Doufal jsem, že jsem jí aspoň trochu pomohl. Poslední věc, kterou jsem potřeboval, byla panikařící holka.\nPřistoupil jsem těsně ke dveřím a přemýšlel jsem, jestli mám pomalu a dramaticky vyjít ven, nebo vymyslet něco lepšího. Nakonec jsem se rozhodl podívat se klíčovou dírkou. Ze svého omezeného úhlu pohledu jsem viděl pět lidí. Podle oblečení jednoho čaroděje a čtyři rváče. Asi mágova ochranka. S těmi nebude problém, ale na čaroděje si musím dát pozor. Napřímil jsem se.\nVe válečném umění je prý důležitým faktorem moment překvapení. Oni rozhodně nečekali, že překvapím já je. To je další věc. Vždycky dělat to, co soupeř nečeká. S přáteli jsem rád žertoval, že to znamená vzdát se. Při této vzpomínce jsem se pousmál. Ohlédl jsem se na Veroniku. Pozorovala mě. Mrkl jsem na ni a roztáhl ústa v širokém úsměvu. Položil jsem na dveře ruku a pomalu tasil.\nDveře se vylomily z pantů a vyletěly na nádvoří. K tomu všemu se ozvala hlasitá rána. Na nic jsem nečekal a vyrazil. Zatím můj plán fungoval dokonale, překvapil jsem je. Teď bylo načase přistoupit k druhé části plánu. Improvizovanému zabíjení. Tuhle část mám nejraději.\nNebylo jich jen pět. Momentálně jsem je odhadoval na patnáct. Zaregistroval jsem, že někteří z nich mají luk. Většinou ti, kteří stáli stranou. Rozestavěli se do půlkruhu kolem dveří. Sprintoval jsem směrem k čaroději, toho jsem se potřeboval zbavit nejdříve. Zaslechl jsem zadrnčení tětivy, kolem hlavy mi prolétl šíp. Netrefil, běžel jsem dál. Čaroděj se zvedal ze země, před chvílí koneckonců dostal dveřmi do obličeje. Ti čtyři byli sehraní. Dva se shlukli okolo přiomráčeného kouzelníka, druzí dva mi vyšli vstříc.\nPočítal jsem, že po mně nebudou střílet, když se střetnu s jejich kumpány. Ale kdo ví? Třeba jim potencionální vražda vlastního kamaráda nedělá problém.\nUž jsem byl u nich. Vyběhli po mně zároveň. Toho po své levici jsem odhodil tlakovou vlnou. Po několikametrovém letu spadl na zem a praštil se do hlavy. Okamžitě po seslání kouzla jsem se věnoval druhému. Zkusmo po mně sekl. Ubohá rána, byl to amatér. Nemohl za to, ale byl to jeho konec. Jen jsem se trochu zaklonil, jeho čepel prosvištěla přede mnou a okamžitě jsem mu hrotem svého meče probodl srdce.\nTeprve teď jsem se začal starat o šípy. Zhodnotil jsem je dobře. Když jsem bojoval s jejich kumpány, nikdo po mně nestřílel. Připravil jsem si kouzlo a máchl rukou. Ihned jsem vyrazil, abych se zbavil čaroděje. Všiml jsem si, že po mé pravici další lučištník vystřelil. Ignoroval jsem ho. Šíp se zastavil asi metr ode mě, skoro jako by narazil do zdi. Kouzlo zabralo.\nJeden z čarodějových ochránců mi vyšel naproti. Doběhl jsem k němu a střetli jsme se. Byl o poznání lepší, než jeho předešlý kumpán. A dobře to věděl. Chvíli jsme zkoušeli jeden druhého, ale věděl jsem, že si musím pospíšit. Zariskoval jsem a pokusil se o falešný výpad. Skočil mi na to, srazil jsem mu meč stranou a chytil ho levačkou kolem krku. Okamžitě se od místa dotyku mých rukou začaly šířit omrzliny. Vytřeštil oči, chytil mě za ruku a začal sebou vyděšeně házet a snažil se uvolnit z mého stisku. Nepovoloval jsem. Po chvilce mu krk zamrzl do pevného kusu ledu. Pustil jsem ho a odkopl. Od toho už nic nehrozí. Jeho spolubojovník hrdinně zahodil meč, otočil se a běžel směrem k bráně. O toho jsem se dál nestaral. Zaregistroval jsem výpad zleva a nouzově se kryl. Ránu se mi naštěstí podařilo zablokovat, což jejího původce nemile překvapilo. Levou rukou jsem si telekineticky přivolal dýku z pochvy a rychle ho třikrát za sebou bodl do břicha. Zhroutil se na zem. Teď už jsem zbýval jen já a dalších deset lidí. Nevypadalo to, že by se jim chtělo se mnou bojovat.\nZaregistroval jsem, že čaroděj se konečně zvedl ze země a začal vyvolávat nějaké kouzlo. Díky bohu, je to jeden z těch horších. Ti lepší by i složitější kouzlo vyvolali okamžitě, bez vyššího soustředění. Tomuhle to chvíli trvalo. Mrštil jsem po něm nožem a hned nato jsem vyběhl. Nůž se mu zarazil do nohy, ale nijak na to nereagoval, jen se dál soustředil na zaklínadlo. Má u mě plus body za sílu vůle. Blížil jsem se k němu a o můj magický štít se rozbíjel jeden šíp za druhým. Neodvážil jsem se zkoušet, jestli zastaví i silnější kouzlo. Když mě od čaroděje dělilo pouhých pět metrů, vrhl po mně své kouzlo. Nevím, co bylo původním účelem kouzla, ale buď ho vypustil příliš brzy a nehotové, nebo se mu jednoduše vymklo z rukou a ztratil nad ním kontrolu. Když jsem viděl, jak přímo proti mně letí velká zářivá žlutorudě zabarvená koule, která vypadala, že každou chvíli vybuchne, ztratil jsem nervy. Padl jsem k zemi, koule proletěla nade mnou. Zaslechl jsem výbuch a zvuk padajícího kamení. Ale teď nebyl čas to řešit, vyskočil jsem na nohy a několika rychlými kroky překonal prostor mezi mnou a čarodějem. To se mu nelíbilo, tak udělal to, co dělá každý čaroděj v krizi. Výbuch mysli. Tohle kouzlo mi lezlo na nervy. V podstatě se jedná o tlakovou vlnu, která má epicentrum v místě sesílatele. Výbuch mě odhodil a vyrazil mi meč z ruky. Než jsem se zvedl, rychle jsem zkontroloval lučištníky. Asi doufali, že když do mě budou dál střílet, vyčerpají můj štít. Nad tím jsem se zasmál. Jejich úvaha byla správná, ale potřebovali by k tomu takových mnohem víc času a šípů. Tak... tisíc? Deset tisíc? Za těchto podmínek byla jejich snaha sysifovská práce.\nDostal jsem se na nohy. Potřeboval jsem se toho čaroděje zbavit, lezl mi na nervy. Teď už jsem neběžel, jen jsem se soustředil. Vypálil po mně ohnivou kouli. Srazil jsem ji stranou máchnutím ruky. Zkusil to jinak. Silou mysli zvedl jeden z kamenů spadlých z hradeb a hodil ho po mně. Uskočil jsem. Pomalu začínal panikařit. Ustupoval ode mě. Chtěl jsem mu znemožnit další výbuch mysli, tak jsem po něm začal vrhat jedno kouzlo za druhým, abych mu znemožnil soustředění na útok. Takhle jsem se dostal až k němu, jeho obrana zeslábla a on už nedokázal vyvolat nic. Viděl jsem mu v očích zoufalství, které pramenilo z vědomí, že prohrál. Bezmoc, ponížení, vztek. Tohle všechno se mu zračilo v očích. Dal jsem mu pěstí do obličeje. Potom do břicha. Když se prohnul a obtočil si kolem břicha ruce, praštil jsem ho loktem do zátylku. Zhroutil se na zem. Vytáhl jsem mu z nohy svůj nůž a praštil ho jílcem do spánku. Chtěl jsem ho později vyslechnout.\nTeprve teď jsem se začal znovu starat o střelce. Podle všeho jim porážka jejich velitele a silného článku stačila. Hromadně utíkali bránou. Chvíli jsem přemýšlel, jestli se je mám snažit zneškodnit, ale nechal jsem je běžet. Největší hrozba teď momentálně ležela omráčená u mých nohou. Došel jsem si pro svůj meč a sebral ho ze země. Pak jsem se otočil a chtěl jsem se vrátit pro Veroniku. Ale budova, ve které byla šatlava, byla tak trochu… zhroucená. Zarazil jsem se na místě a díval jsem se na spoušť. To muselo způsobit to nedotažené kouzlo… Vyběhl jsem k sutinám.\n„Veroniko!“ zakřičel jsem v naději, že není omráčená. Odpověď nepřišla. „Veroniko!!!“ opakoval jsem. Nebylo to nic platné. Začal jsem prohledávat sutiny. Slíbil jsem jí, že bude v pořádku, a sliby se mají dodržovat. Jestli se jí něco stalo, tak si to neodpustím, protože to byla moje chyba. Začal jsem přemýšlet. Nehledě na to, jestli žila, nebo byla mrtvá, tam její tělo muselo být. Sám bych tyhle kameny neodklidil. Ale byl tu někdo, kdo docela zručně ovládal telekinezi. Což by mi mohlo pomoct. Ale věděl jsem, že to nebude chtít udělat. Vykročil jsem k čaroději. Doufal jsem, že není omráčený příliš silně. Snad se mi podaří ho probrat.\nProfackoval jsem ho, a když začal přicházet k sobě, přiložil jsem mu nůž ke krku. Pravděpodobně to bylo zbytečné, protože už v sobě neměl příliš energie na kouzla, ale opatrnosti není nikdy dost.\n„Co jste s ní chtěli udělat?“\nNejdříve nevypadal, že chce odpovídat, ale přitlačil jsem mu nůž na krk, a tak opatrně odpověděl.\n„Chtěli jsme ji obětovat.“ Trefa, další přesný odhad. Teď jsem ho potřeboval přesvědčit, aby mi pomohl. Doufal jsem, že mi to usnadní.\n„Máš tady někde cokoliv, co by ti doplnilo zásobu energie a umožnilo ti znovu kouzlit?“ Bohužel zakroutil hlavou. Kdybych pohotově neoddálil nůž, byl by se podřízl… Hlupák, jen mi to stěžoval. „Dobrá. Tím hůře pro tebe. Povedlo se ti tu holku zavalit a já potřebuji, abys ji pomocí telekineze dostal ven.“\n„Ale to nejde… nemám v sobě sílu na další kouzla.“ Zachmuřil jsem se.\n„Máš. A je jí tam dost.“ Nechápavě se na mě zamračil. Pak mu to začalo docházet.\n„Ale to… to…“ vykoktal.\n„Přesně tak. Jenže když to neuděláš, bude to horší. Jsem ochotný tě kvůli ní mučit. A sám si dovedeš představit, jaké by to bylo, kdybych tě předal do rukou zákona a ty bys měl na krku obvinění z pokusu o obětování. Tohle je skvělá šance, jak můžeš aspoň trochu odčinit, co jsi způsobil. A zakončit to čestně.“ Můj povzbuzovací projev na něj moc dojem neudělal, tak jsem pokračoval: „Ne že bys měl na výběr. Ty mi prostě pomůžeš, ať chceš, nebo ne.“ Sundal jsem mu nůž z krku, vytáhl ho za lem róby na nohy a dotlačil před sutiny. Stoupl jsem si za něj a položil mu svůj nůž znovu na krk. „Jistě si uvědomuješ, že když se o cokoliv pokusíš, tak v téhle pozici tě můžu kdykoliv podříznout,“ oznámil jsem mu. Doufal jsem, že mu nedojde, že když začne kouzlit, tak už je jedno, jestli je podřezaný. Nedošlo mu to a začal se soustředit. Cítil jsem, jak se napjal. Zaťal svaly a pomalu začal formovat kouzlo. Teď už nebylo nutné, abych byl opatrný. Nyní byl v zajetí svého kouzla, nemohl dělat nic jiného. Poodstoupil jsem, abych si ho prohlédl. Oči zavřené soustředěním, zatnuté zuby. Ruce sevřené v pěsti. Začal se třást. Některé kusy sutin se pomalu vznesly. Cítil jsem, jak v něm vře moc. Okolní vzduch jí byl náhle prosycený. Padl na kolena a začal křičet. Dlouze a bolestivě. Většina kamenů náhle odletěla. Výjev připomínal výbuch, jen s tím rozdílem, že místo šrapnelů do vzduchu vylétly bývalé kusy hradu. Přímo na místě, odkud vzešel výbuch, jsem zahlédl Veroniky tělo. Přiběhl jsem k ní.\nNějakým zázrakem se jí povedlo vyváznout bez větších zranění. Pouze na hlavě měla bouli velikosti vlašského ořechu, ale kromě ní a nějakých oděrek byla v pořádku. Zvedl jsem ji a odnášel pryč. Nakonec ji stejně musím nést, napadlo mě pesimisticky. Když jsem kráčel kolem čaroděje, začal hořet. Čekal jsem to, ale stejně to pro mě byla rána. Na druhou stranu… když to šokovalo mě, jaké to asi bylo pro něj? Podle křiku asi bolestivé. Obětoval se. Musel. Byl na dně s energií. Každý čaroděj může sáhnout na dno svých možností. Problém je v tom, že když zajde moc daleko, tak sice objeví obrovskou studnu moci, jenomže se jí říká život. A jakmile z ní začne čerpat, není možnost, jak proces zastavit. Čaroděj tak získá ohromnou sílu, ale po chvíli nenávratně shoří. V jeho těle nezbude nic, co by ho pohánělo. Kouzlo, které vytvořil, ho stráví. Magičtí teoretikové již dlouho bádali, proč tomu tak je. Když mág čerpá ze své zásoby jakési magické energie, vždy může kouzlo zastavit. Ale jakmile někdo začne vytvářet kouzlo založené na životní síle jedince, je nezastavitelné pouhou vůlí. Nelze ho zrušit. Vezme si všechno. Vyždímá jedince, a když už není odkud brát více energie, tak ho spálí. Přesně jako se to stalo teď.\n„Proč... proč by mě chtěli obětovat?“\nTahle holka se nikdy nesetkala s krutou realitou. Nejspíš byla zvyklá na svůj klidný život doma.\n„Kvůli moci. Obětování poskytne obrovské množství magické síly, když se provede správně. Spousta čarodějů se tím nechá zlákat.“\n„Ale proč vzali mě? Chci říct... dostat se ke mně muselo být těžší, než chytit jen tak někoho na ulici, ne? Tak proč zrovna mě?“\n„Čím silnější je magie v krvi, tím více energie je z rituálu obětování možno dostat,“ odpověděl jsem jí a ona se vyděšeně zachumlala do mojí bundy, skoro jako kdyby se chtěla schovat před světem.\n„Ale já kouzlit neumím. Neovládám magii, nikdy mi to nešlo. Neuměla jsem ani ta nejjednodušší kouzla. Otec... to nenesl dobře.“\n„Na tom nezáleží. I když nezvládneš kouzlit, máš magii v krvi.“ Na chvíli jsem se odmlčel. „Nenesl dobře?“ Přikývla. Dál jsem se radši neptal. Nechtěl jsem se s ní sbližovat. Dovedl jsem si představit, jak vypadalo, že to otec nenesl dobře. Nepotřeboval jsem to poslouchat a už vůbec jsem ji nechtěl utěšovat. Byla mi sympatická. A právě proto jsem se musel držet dál. Byl jsem tu jen od záchrany.\n„Proč jsi mě vůbec zachránil?“ skoro jako kdyby mi četla myšlenky.\nUšklíbl jsem se. „Je to moje práce.“ Ani netušila, kolik pravdy v tomhle tvrzení leží.\n„Nevypadáš jako někdo, kdo to dělá pro peníze.“ Chytrá holka.\n„Ty zase nevypadáš jako šlechtična,“ odvětil jsem s úsměvem „a krom toho nikdo neříká, že z toho mám peníze.“\n„Tak co z toho máš? Neříkej mi, že to děláš pro dobrý pocit...“ řekla pochybovačně.\n„Třeba ano.“ usmál jsem se.\nNěkde zahoukala sova. Rozhlédl jsem se. Seděli jsme na okraji louky, celou krajinu zaléval měsíční svit. Vzpomněla jsem si na její reakci, když se dozvěděla, co je za den. Recitovat Máj... Ještě v její situaci. Nedávala mi smysl. Nejdřív se na mě oboří, co po ní chci, a hned nato začne recitovat...\n„Zítra nás čeká cesta domů, měla by ses vyspat.“\nPřikývla, lehla si na zem a po chvíli usnula. Vstal jsem a šel se projít. Chtěl jsem být chvíli o samotě. Líbila se mi atmosféra, která v lese panovala. Zastavil jsem se uprostřed louky. V hlavě mi spustila Óda na radost, začal jsem si ji prozpěvovat. Jak jsem tam tak stál, rozhlížel se po okolí, kochal se pohledem na hvězdy a prozpěvoval si svou oblíbenou Ódu na radost, pocítil jsem smutek. Smutek nad věcmi, které byly a už nebudou. Smutek nad tím, co mohlo být, ale nebude. Smutek nad tím, co je, ale mohlo to být lepší.\nZabil jsem ty muže. Nemusel jsem. Zajímalo mě, jestli měli rodiny. Chtěl jsem vědět, proč se na tom všem podíleli. Chtěl jsem vědět, proč zemřeli.\nVěděl jsem, proč zemřeli. Protože jsem je zabil. Nemusel jsem. Měli vlastní život. Zasloužili si smrt? Bylo spravedlivé je zabít? Každý má právo žít, jistě. Ale nemorální lidé si toto právo odejmou. Jedinci, kteří se chovají amorálně a nespravedlivě, musejí být potrestáni. Byl jsem porota, soudce i kat. Věděl jsem to. Nikdo mi k tomu nedal právo. A navíc... já jsem nemohl vědět, jestli si smrt zasloužili. Neměl jsem ani sebemenší tušení, jestli ode mě bylo spravedlivé je zabít.\nBojoval jsem s netvory, s obyčejnými lidmi, s čaroději. Všechny jsem porazil. Všechny jsem zabil. Jediný, s kým jsem bojoval neustále, jsem byl já sám. Dokázal jsem bez rozmyslu zabíjet. A užíval jsem si to. Ten adrenalin, byla to neskutečná úleva od stresu. Dostával jsem ze sebe frustraci zabíjením. Mohl jsem jen doufat, že ti, které zabiji, si zaslouží být zabiti.\nTakové úvahy jsem měl pokaždé. Procházel jsem si tím každý jednotlivý den svého života posledních šest měsíců. Výčitky a pochybnosti... a do toho všeho trvající vědomí, že to dělat musím. Protože svět to potřebuje. Protože někdo to dělat musí. A lepší já, než do toho nutit někoho jiného, ne? Bylo to spravedlivé? Nevím. Možná ne. Skoro určitě ne. Ale svět nebyl spravedlivý. Nikdy nebyl a nikdy nebude. A navzdory tomu jsem trpěl nezdravou posedlostí spravedlností. Svět musí fungovat. A jak by mohl fungovat, když by byl nespravedlivý?\nUzavřel jsem své úvahy. Nejsem filosof. A takové myšlenky stejně nemají výsledku, protože neexistuje řešení. Vrátil jsem se za Veronikou. Pořád spala, tak jsem si sedl naproti ní a pozoroval okolí. Ačkoliv to už bylo nepravděpodobné, nechtěl jsem překvapení v podobě vzteklých banditů.\nRáno jsme se vydali na cestu. Radši jsem mlčel. Byla mi sympatická až moc. Když se se mnou snažila bavit, odpovídal jsem buď krátce, nebo mručením. Nechtěl jsem se s ní sblížit. Pro mě bylo lepší se nesbližovat s nikým.\nDorazili jsme k jejich sídlu. Vrátný u brány nás poznal a okamžitě pustil dovnitř. Než jsme došli k vile, už nám vyběhli naproti její rodiče. Následovalo krásné rodinné shledání, objímání a i nějaká ta slza ukápla. Stál jsem stranou a čekal.\n„Teď k tvojí odměně,“ otočil se na mě její otec. Veronika se svou matkou nám nevěnovaly moc pozornosti. To mu určitě vyhovovalo, takhle mohl lépe smlouvat.\n„Je tu něco, co bych docela chtěl a co by se mi hodilo,“ prohlásil jsem s naprosto vážnou tváří.\n„Bude-li to v mých silách, dostaneš to.“\n„Ve vašich silách to bude, toho se nebojte,“ usmál jsem se. Chudák, neměl tušení, kam to směřuje, a myslel, že začínáme vyjednávat. Nahodil výraz, který on sám určitě považoval za obchodní.\n„Tak o co jde?"“\nNaklonil jsem se k němu a vážně pronesl: „Hodilo by se, kdyby mi Veronika vrátila mou bundu.“\nChvíli na mě nechápavě zíral a pak se rozesmál. Když skončil, dodal: „Myslím to vážně, co chceš?“\n„Já to také myslím vážně, nechci nic. Jen vrátit svou bundu.“ Pořád nechápal, že nic nechci. Pocházel ze světa, ve kterém všechno mělo svou cenu, a i prostá lidská laskavost něco stála. „Dobrá, možná by od vás bylo laskavé, kdybych se tu mohl najíst. Naposledy jsem jedl včera někdy kolem oběda.“\nZatímco Veroniku poslali k rodinnému léčiteli, já se chystal promluvit si s jejími rodiči. Bylo tu pár věcí, které bych jim měl říct. Uvažoval jsem, jestli je říct i Veronice, ale lepší bude ji prozatím neděsit.\n„Povídej, o čem jsi chtěl mluvit?“ vyzvala mě trochu vyděšeně její matka. Otec mě jen pozoroval.\n„Pro začátek se snažte Veroniku nerozrušovat. Ať se chvíli drží stranou od stresu, věnujte se jí. Buďte přátelští. To, čím si prošla, nemuselo být zrovna dvakrát příjemné, a vy byste jí měli pomoct se z toho dostat. Jinak co můžu soudit, nestalo se jí nic, co by se nedalo spravit.“\n„Zajisté,“ přikývl otec s výrazem, že se jedná o naprostou samozřejmost. Legrační, kdybych měl hádat, on s tím bude mít největší problém. Vsadím se, že při první příležitosti Veronice vynadá za to, že neumí kouzlit…\n„Je tu ještě něco. Při svém střetu s únosci jsem porazil čaroděje. Pravděpodobně to byl vůdce té bandy, která Veroniku hlídala.“\n„A?“ nechápal otec, kam tím mířím.\n„Jde o to, že ten čaroděj nebyl nijak zvlášť schopný. Právě naopak, spíš se jednalo o břídila. A pochybuji, že by někdo takový dokázal prolomit ochranná kouzla vašeho sídla.“\n„Takže myslíš, že je v tom ještě někdo?“ zakryla si vyděšeně ústa Lady Venoga.\n„Nejen to. Myslím si, že se o to může pokusit znovu.“\n„Tak… co máme dělat?“\n„Těžko říct. Jestli vaše obrany již jednou prolomili, může se to stát zase. A nejspíš to budou mít snadnější. Doporučil bych vám najmout si někoho, kdo vám tady zajistí silnější obranu. Dávejte si pozor, co Veronika dělá. Ale snažte se ji nevyděsit. Neříkejte jí o tom. Alespoň ne příliš brzy, chvíli s tím počkejte. Až se bude cítit lépe.“\n„Jak… vysoká je podle vás šance, že si pro ni přijdou?“ ptala se roztřeseným hlasem její matka.\n„Asi padesát na padesát.“ Oba zalapali po dechu. Zjevně nečekali tak vysokou šanci. Nedivím se, doteď byli šťastní, že mají dceru zpět, a mysleli si, že všechno bude v pořádku. „Kdyby se to stalo znovu, kontaktujte mě. Má Veronika nějaké sourozence?“ Oba zakroutili hlavou. „To nám usnadní práci, protože tím pádem nehrozí, že unesou někoho jiného.“ Oba působili dost zdrceným dojmem. „Není třeba se bát. Odteď budete opatrnější. A i kdyby se to stalo znovu, vždycky můžu pomoct.“\n„Děkujeme vám.“ Fascinovalo mě, že mi její matka najednou vyká. Asi si ke mně vytvořila větší úctu než předtím.\n„Já děkuji vám za jídlo,“ usmál jsem se, „a za bundu,“ dodal jsem.\n„Kdy hodláš vyrazit?“ ptal se otec.\n„Asi tak nějak hned.“\n„Dobrá. Sbohem, Theodore.“ Ani nepřipustil možnost, že bych se třeba chtěl rozloučit s Veronikou. Ačkoliv jsem mu pomohl, nemohl se dočkat, až vypadnu z jeho pozemku. Nepochybně doufal, že k dalšímu únosu nedojde, ovšem ani ne tak kvůli Veronice, jako spíš proto, že už nechtěl spolupracovat se mnou. Jeho žena se po něm káravě ohlédla.\n„Sbohem.“ Rozloučil bych se rád, lord nelord. Ale takhle to je lepší. Nesbližovat se, prostě odejít. Byla to jen práce.\nOtočil jsem se a odcházel. Když už jsem byl u brány, zaslechl jsem, jak na mě někdo křičí. Ohlédl jsem se. Běžela za mnou její matka. Zastavil jsem se a počkal, až mě dožene.\n„Omlouvám se za manžela,“ začala, „je jen rozrušený a chce mít tohle všechno za sebou.“\n„To je v pořádku, naprosto ho chápu.“ Chápal, ale stejně mi lezl na nervy. A nemyslel jsem si, že by to bylo jen rozrušením. Prostě mě neměl rád. I to jsem chápal. Ale kdo ví? Třeba jsem se mýlil a vážně to byl fajn chlap.\n„Nechtěl byste tu chvíli zůstat? Zotavit se, odpočinout si… promluvila bych s ním, nebyl by proti. A já bych byla ráda. A Veronika určitě také.“\nZačínal jsem chápat, kam tím míří. V lepším případě doufala, že bych se s Veronikou sblížil natolik, abychom spolu skončili. V tom horším chtěla, abych zůstal kvůli Veroničině ochraně. Zůstat tady s nimi? Představoval jsem si, jaké by to bylo. Ta úžasná jídla, majestátní pokoje, postele s deseti polštáři, vana o velikosti bazénu,… A ta knihovna! Veronika, která mi už teď byla sympatická. Milá lady Venoga. A svojí přítomnosti bych provokoval lorda Venoga. Znělo to lákavě. Velmi lákavě.\n„Ne, děkuji. Mám práci. A je jí dost, nemůžu si dovolit se zdržet,“ odmítl jsem se smutným úsměvem.\n„Kdybyste si to rozmyslel… nebo chtěl jen přijít na návštěvu, stačí říct. Nezapomeneme na vás.“\n„Já na vás také ne.“ A s tím jsem odešel.\nAutor: MagusEric, v rubrice: Povídky » Jednodílné\nDiskuse pro článek Poznejte Theodora:\n13. MagusEric přispěvatel\nTak nějak vycházím z předpokladu, že to, co cítí uvnitř se projeví chováním. A tím se vracím k faktu, že donutil chlápka se upálit... jestliže se zachoval takhle, asi se necítil zrovna vyrovnaně a klidně...\nAno, ale přece takové situace provází hromada emocí, byť jen skryta pod povrchem :) na venek nic nemusí být vidět, ale v každém to nějak vře..\nTakže má otázka "co bys cítil" byla přehlédnutá, protože jsi mi odpověděl, co bys udělal..\n11. MagusEric přispěvatel\nMechanické... no, tak mám ještě co dělat, abych se zlepšil. Ale aspoň vím, co dělat a na co se více soustředit :D Asi prostě musím více psát.\nCo se týče holky pod hroudou kamení, asi bych začal co nejdřív řešit, jak ji dostat ven. A asi bych příliš nehledě na prostředky toho, jak ji ven dostat. A myslím, že donutit někoho, aby sám sebe nechal shořet je celkem... vypovídající\nA ohledně jeho arogance... tady asi budu mít vážný problém. Budu se snažit, aby tak nepůsobil, protože k tomu ho vést nechci. Budu si muset dát pozor a snažit se. Rozhodně nemá působit arogantně, jestli takový dojem vyvolává, je to samozřejmě jen má chyba\nJsem vděčný, za kritiku. Rozhodně ji potřebuji :D Do budoucna se budu snažit\n10. Daniell přispěvatel\nMagusEric: On nepůsobí, že ví, co dělá - on působí, že se pere prvně v životě. Myslím, že chápu, cos myslel, ale, prostě tak.\nChtěls, aby působil jako člověk, který ví, co dělá - místo toho působí jako arogantní zmetek. Jako někdo, komu záleží jenom na něm. No, tím už tady končím, co jsem říct chtěla, jsem řekla. Hodně štěstí v dalším psaní!\nPřišlo mi to hrozně mechanické. "Udělal jsem tohle a on zase tamto".\nObšírně rozepsané "co se kde událo", ale trochu pocity...\nJak by ses cítil, kdyby pod hroudou kamení byla holka, která se ti líbí?\nKdyby toho bylo více, tak bych si to ráda přečetla. Přeci jen jsem zvědavá\n8. MagusEric přispěvatel\nEch... nebudu se tvářit, že všemu stoprocentně rozumím, protože se v tom ztrácím a také už pomalu zapomínám, co všechno jsem to vlastně psal.. :D Každopádně myslím, že mám jakási vysvětlení. Nechci obhajovat dokonalost povídky, protože vím, že se mám ještě dost co učit. Každopádě alespoň se můžu pokusit vysvětlit, proč je napsaná tak, jak je napsaná. Co se týše neosobnosti navzdory ich formě, ta je nastavená schválně, abych zdůraznil chování hlavního hrdiny v situacích, které jsou pro něj práce. Myslím to tak, že on si je vědom faktu, že v takových momentech nesmí sklouznout do přílišného emočního vypětí, tím pádem se snaží ze všech sil nad situacemi okolo uvažovat co nejchladněji a pouze je analyticky posuzovat. Což může způsobit, že vyvolává neosobní dojem.\nCo se dramatizace týče... nevím, asi mám ve zvyku situace dramatizovat. K této povídce mám vymyšlený kontext (na což se nehodlám odvolávat, protože u této povídky není, takže by to byla hloupost), s kterým by jeho chování dávalo větší smysl. Tvůj přímý příklad chápu, jen asi nejsem schopný zachytit celou dramatizaci napříč celou povídkou... asi na to nemám buňky, každému co jeho jest. A jak jsem říkal... kontext. On není vesnický kluk, ale rozumím omylu. Je to chyba jen z mé strany, že jsem nedodal lepší vysvětlení jeho osoby a celkového časoprostoru.\nSpadla na ní kamenná budova... tuhle část jsem psal večer a moc jsem and ní nepřemýšlel, spíše jsem si to představoval tak, že měla šěstí a většina suti se jaksi zaklínila, pouze jsem to nerozepsal. Tady jsem to hrál na pouhé štěstí :D\nA rvačka... ta se mi nelíbí. Psal jsem jí a nejsem s ní spokojený. Sám nevím, jak ji vylepšit. Můj pokus byl navodit dojem jakési glorifikované "řežby", ve které hlavní hrdina naprosto přesně ví co dělá a vyvolává dojem, že každý jeho krok je přesně naplánovaný. O to jsem se snažil, ale s výsledkem spokojený nejsem, to uznávám. A lukostřelba působí špatně, protože jsem v životě nedržel luk v ruce. Docela mě to mrzí a rád bych si lukostřelbu jednou vyzkoušel, ovšem momentálně... bohužel. Rvačka byla prostředek, jak děj posunout dál, ovšem snažil jsem se ji rozepsat, což jsem asi neměl. Řekl bych, že teď asi bude nejlepší, když rvačky nebudu příliš rozvádět a spíše je rychle přejdu.\nDoufám, že neotravuji svou dlouhou odpovědí a že jsem aspoň něco nějak objasnil... :D Jsem vážně rád za jakékoliv zhodnocení, ať už pozitivní či negativní. A neskutečně mě těší, že i navzdory tolika problémům se povídka líbila :)\nKdyž jsem četla perex, říkala jsem si, že to bude nejspíš něco vtipného. Potom jsem začala číst a na jeden nádech to přečetla celé. Pokráčko bych rozhodně uvítala. K povídce samé: Ze začátku musím pochválit filozofické část7! Napsals je skvěle - mám podobné myšlenky/dialogy/povídky hodně ráda a jsem v jejich hodnocení hodně přísná. Každopádně, za tohle ti tleskám Děj plynul pěkně rychle, povídečka byla přiměřeně dlouhá - nenatahovals to zbytečně, ani to nebylo utnuté. Teď se dostávám k tomu méně příjemnému. I když jsi psal v ich-formě, a navíc z pohledu Theodora, mně osobně spíš přišlo, jako bys původně psal v er-formě a potom do ní "vecpal" tu 'ich'. Celé to bylo strašně... neosobní. Potom mi přišlo, že zbytečně dramatizuješ děj - víc obyčejnosti prosím. Snad víš, jak to myslím - prostě to na mě působí dojmem, že se obyčejný vesnický kluk snaží mluvit a chovat jako císařpán - a to i ve rvačce. Dále, promiň, ale přijde ti normální, že se na šlechtičnu, která si pravděpodobně nikdy nezabodla do prstu třísku, spadne kamenná budova a ona přežije s boulí? Mně moc ne. U 'Verči' se zastavím ještě jednou. Její zcela absurdní chování ve vězení omlouvá jen fakt, že byla v šoku. Jinak by totiž byla zralá do Bohnic. Naposledy se zastavím u rvačky. Tak, jaks ji popisoval, působila strašně... divně. Nevím jak to popsat, ale rozhodně si nedokážu představit, že se stala. Ne kvůli magii - vadí mi tvůj popis (nejen) lukostřelby, sama střílím už docela dlouho, a tak, jak to popisuješ, by to vážně nešlo.\nPo všem, co jsem tu vypsala musím vypadat, že se mi povídka nelíbila. Věř, že se mi líbila zatraceně hodně. Jenomže se mi líbila jako celek. Potom jsem ji četla podruhé a to druhé čtení jsem ti tu rozebrala. Každopádně, celkově naprosto úžasna povídka! Budu se těšit na další díl! A do té doby: Daniell\n6. MagusEric přispěvatel\nPůvodní nápad byl sepsat soubor povídek, který by byl protkaný souvislým dějem a týkal by se právě příběhu Theodora, toho zachránce. Takže kompozice by byla: povídka - příběh - povídka - příběh... přičemž povídky by na sebe nenavazovaly ani neměly přímou souvislost s dějem, ačkoliv by všechno bylo chronologické. Takže doufám, že tím bych jaksi odstranil zmatení, které může vzniknout. Doufám, že jsem tohle všechno podal srozumitelně :D Každopádně ti moc děkuji za kritiku, je to přesně to, co potřebuji :)\n5. MagusEric přispěvatel\nJe pravda, že tam některé informace chybí. Původně jsem to plánoval jako celý soubor povídek, ve kterém mělo být vysvětlení časoprostoru, ale potřeboval jsem znát aspoň nějaké ohodnocení ukázky, abych věděl, jestli má cenu pokračovat. Chápu, že tahle povídka sama o sobě je matoucí a chybí kontext. V hlavě mám zatím jen nějaké hrubé nápady, toto je tak nějak jediné, co doopravdy mám. Časem snad vznikne i něco víc, čím budu moci naplnit jakoukoliv touhu po zničení oné mozaikovité roztříštěnosti\n4. MagusEric přispěvatel\nDobrá, příště už to snad bude s formou lepší


Po unikátní visuté dráze si lidé ve Vyškově vyšlápnou nad dinosaury - iDNES.cz\n11. července 2014 16:41, aktualizováno 16:41\n„Lidé mohou zhlédnout ještěry z ptačí perspektivy. Dráha je ve výšce 11 metrů, současně se na ní může pohybovat až deset kol. Do vývoje atrakce jsme investovali stovky hodin příprav a testování. S nápadem jsme přišli už před dvěma lety,“ uvedl Jiří Machálek z DinoParku.\nNosné lano je ukotvené na 16 sloupech a je napnuté tak, aby se minimálně prověšovalo a šlapání bylo po celé cestě zhruba stejně náročné.\nSvézt se může kdokoli, kdo měří mezi 150 a 200 centimetry a váží do 100 kilogramů. Vstupenka na visutou dráhu stojí 100 korun a jedna jízda trvá zhruba čtvrt hodiny.\nDinoPark funguje ve Vyškově už téměř deset let a díky němu se výrazně zvýšila návštěvnost sousední menší zoologické zahrady. Vstupenka do obou zařízení je společná a stojí 160 korun. Mezi DinoParkem a zoo vozí lidi dinovláčky, zvažuje se i pořízení autobusů s otevřenou střechou pro letní sezonu.\nTémata: Jihomoravský kraj, Vyškov, zoologická zahrada, Testování, Zoo\nVyškovský Dinopark přivítá ve středu miliontého návštěvníka. Ten se může těšit na permanentku na volné vstupy a dárky s... celý článek\nr.v. 2009, naj. 147 513 km, diesel


Jaro, léto či podzim na Lipně v hotelu Orsino**** s polopenzí a neomezeným wellness a něčím navíc, Lipno - Horní Planá | SlevaDne\naž 8610 Kč\nJaro, léto či podzim na Lipně v hotelu Orsino**** s polopenzí a neomezeným wellness a něčím navíc\nHotel Orsino, Lipno - Horní Planá (mapa)\nPlatnost kupónu je od 13.3.2018 do 30.11.2018 dle dostupnosti.\nPokud vás uklidňuje pohled na vodní hladinu, zaručujeme, že pobyt v hotelu Orsino prožijete v absolutní pohodě. Výhled na Lipenskou přehradu se vám totiž naskytne přímo z pokojů, restaurace i od krytého bazénu. V okolí najdete více než 360 km cyklostezek, inline trasu, travnaté i písčité pláže, ski areály i turistické trasy. Za návštěvu stojí Stezka korunami stromů, Vítkův Kámen a Český Krumlov.\nVlastí pláž s molem\nPůjčení loďky s vesly nebo koloběžek\nSki areál Hochficht 22 km a skvělé trasy na kolo\nVečeře (polévka, menu a salátový bar)\nVolný vstup do wellness po celou dobu pobytu\nvnitřní bazén s výhledem na Lipno v čase 9:00 - 21:00\nsauna v čase 16:00 - 21:00\n30 % slevu na zapůjčení koloběžek\n2 hodiny zapůjčení pramičky s vesly nebo koloběžek pro dva\nPlatnost kupónu je od 13.3.2018 do 30.11.2018.\nPři zrušení rezervace v kratší lhůtě voucher propadá v plné výši. Rezervaci můžete změnit maximálně 1x nebo po dohodě s recepcí.\nMarkéta, 25. srpna 2018\nPobyt a prostředí velice hezké. Byli jsme velice spokojeni. Jedině minus bylo,ze jsme netušili, že restaurace je vždycky oo 9 hod ráno do 17 hod zavřena. To nebylo nikde napsane. Pobyt a prostředí velice hezké. Byli jsme velice spokojeni. Jedině minus bylo,ze jsme netušili, že restaurace je vždycky oo 9 hod ráno do 17 hod zavřena. To nebylo nikde napsane.


Cardiff - Turistické informace, památky, zajímavosti, počasí atd.\nFotografie: Richardjo53 | Licence: CC 2.0\nCardiff – Velšský drak v plné síle\nFormálně nazývané autonomní Knížectví Wales leží na západě ostrova Velké Británie a na východě hraničí s Anglií. Hlavní a největší město země se nazývá Cardiff. Najdeme ho na jižním pobřeží Walesu. Městem protéká řeka Taff, která se zde vlévá do vod Bristolského zálivu. Statut města obdržel Cardiff teprve v roce 1905 a hlavním městem Walesu se stal až v roce 1955. Patří tak mezi jedno z nejmladších hlavních měst Evropy. Samotné město obývá téměř 350,000 obyvatel, celou metropoli více než 1 milion obyvatel. V měřítku celého Spojeného království je Cardiff 10. největším městem.\nTurismus v Cardiffu\nOd 90. let 20. století se Cardiff úspěšně rozvíjí a stává se velmi populární turistickou destinací. Již v dnešní době navštíví město ročně bezmála 20 milionů turistů. Ti sem přijíždějí především za místními památkami a turisticky atraktivními místy, dále bezpochyby za zdejší výtečnou kuchyní plnou jehněčího, mořských plodů a piva. Velmi častými návštěvníky jsou také sportovní fanoušci mířící na slavný a světoznámý Millennium Stadium nebo lidé přijíždějící za nákupy do rušných obchodních ulic v Cardiff city centre.\nJako v mnoha jiných městech ve Velké Británii i zde v Cardiffu dodnes stojí místní středověký hrad postavený v neogotickém slohu, jenž je s přehledem největším turistickým lákadlem. Na místě dnešního hradu stála již ve 3. století našeho letopočtu římská pevnost, kterou v 11. století nahradil hrad postavený Normanskými dobyvateli. V 15. století proběhly další rozsáhlé přestavby, ale dnešní podobu hrad nabyl až v druhé polovině 19. století, kdy byla dokončena kompletní remodelace hradu a okolních staveb v neogotickém duchu. Jako součást hradu byly zakomponovány také vykopávky a pozůstatky zmiňované římské pevnosti.\nDalší ikonou města je Pierhead Building. Typicky červená budova stojí od roku 1897 a hodinám na její věži se neoficiálně říká „Baby Big Ben“ nebo taky „Big Ben of Wales“. Dnes budova patří k oficiálním sídlům zdejšího autonomního zřízení National Assembly for Wales.\nNetradičním a moderním designem zaujme další administrativní budova tohoto zřízení – budova velšského parlamentu – The Senedd. Otevřena byla teprve v březnu 2006, a to samotnou královnou Alžbětou II. Centrem zdejší vlády je pak neogotická budova Městské radnice.\nŠtítky: Cardiff Velká Británie Wales\nTime limit is exhausted. Please reload CAPTCHA. pět + šest =


Život s Mazdou RX-8: Vzdor puberťačky | Temple of Speed\nČas od času odpovídám na otázku, proč jsem se před několika měsíci rozhodl pro pořízení Mazdy RX-8 a nedal jsem přednost některému z jejích konkurentů. Mohl jsem si přece koupit Nissan 350Z, který lze ale za podobné peníze koupit jen v ubohé americké specifikaci bez samosvoru, tuctové BMW E46 kupé nebo skvělou MX-5 v opravdu excelentním stavu, ale ta už není konkurentem rotačního kupé. Mně se však na RX-8 stále líbí její vlastnost, jakou velké množství aut za podobné peníze prostě nemá. Je svá, nesnaží se něčemu podobat a hlavně mi připadá, že si žije vlastním životem, což je v mých očích jejím největším kouzlem. Jenže občas mám pocit, že si žije po svém až moc. Co tím myslím? To se dozvíte na následujících řádcích.\nZimní měsíce jsem strávil hledáním a nákupem dílů, jimiž jsem se chystal zdokonalit jízdní vlastnosti a funkci svého exempláře. Jednoho sobotního rána pak nastal den D, kdy jsem se s RX-8 vydal vstříc dni strávenému na dílně GT-R Centrum Praha a chystal jsem se s kamarádem Martinem vše namontovat na auto. Součástí toho dne byl však moment, kterého jsem se upřímně bál – poprvé jsem měl vidět RX-8 zespoda, aniž bych u toho musel ležet na zemi.\nV době hledání auta jsem totiž zaslechl názory, že karoserie poloviny vyrobených RX-8 nestojí ani za starou bačkoru. Koroze je zkrátka problémem i poměrně mladých Mazd. Po zvednutí však přišlo příjemné překvapení, moje auto se řadí do poloviny druhé. Není důvod něco skrývat, takže sem rovnou napíšu to, co se pravděpodobně objeví v některém dílu seriálu během následující zimy. Jedinou bolestí podvozku mého auta je koroze prahu před levým zadním kolem, avšak nejedná se o problém tak velký, že bych jej musel okamžitě řešit. Mohli jsme se tak velmi rychle přesunout k původnímu důvodu návštěvy.\nMazda RX-8 ve svém přirozeném prostředí - na zvedáku.\nPrvním krokem byla demontáž brzd, které dost možná pamatovaly časy, kdy jsme v soundtracku NFS Underground 2 poslouchali skladbu Lean Back od rappera Fat Joe. Následně se ke slovu dostalo nové brzdové obložení Hawk HPS, jenž zastavuje kola pomocí kotoučů Textar a pancéřových hadic Goodridge. Abychom brzdám vdechli nový život, rozhodl jsem se pro nabarvení orezlých přetěsněných brzdičů červenou barvou, která v mých očích podtrhla celkový vzhled červeného čtyřdveřového kupé. Myslím si, že bych za to ve výše zmíněném NFS získal alespoň čtvrt hvězdičky hodnocení k dobru. Posuďte sami na přiložených fotkách.\nNásledně jsme se museli zbavit kdysi dobrého obutí, jímž byly pneumatiky Bridgestone Potenza RE040, avšak v tomto případě opustily továrnu už v roce 2005. Nijak zvlášť sjetá, ale přestárlá guma na mokrém asfaltu nedisponovala kdovíjak velkou přilnavostí. Pětipaprskové osmnáctky obuly čtveřici pneumatik Yokohama Advan Sport V105, které se řadí k nejlepšímu všestrannému obutí, jaké lze ve standardním rozměru pro RX-8 (225/45 R18) sehnat.\nBěhem prací probíhajících takřka bez problému jsem téměř zapomněl na skutečnost, že je Mazda RX-8 jakousi nevděčnou mrchou. Co tím myslím? Co byste si mysleli o autě, které po několikahodinové práci sundáte ze zvedáku na zem, nastartujete a co se nestane.. praskne stará vyhřátá hadice chladicího okruhu? Vážně to bylo potřeba?! Co jsem ti zase udělal?! První velké obavy se však velmi rychle rozplynuly. Hadice byla poškozená jen pod utahovací sponou, jíž se podařilo posunout a utáhnout tak, aby byla RX-8 schopná několikakilometrové cesty domu.\nNení nad to, když je možnost vyzkoušet komfort dalšího zvedáku. Tentokrát v Car Star Praha.\nS pocitem nedůvěry jsem byl vděčný za investici, kterou jsem provedl na podzim minulého roku. K častým závadám Mazd RX-8 patří poruchový snímač hlídání hladiny chladicí kapaliny v expanzní nádobce. Mnoho majitelů tento problém neřeší a snímač prostě odpojí, jenže pak musí sledovat hladinu za pomoci svých očí. Nepříjemností je, že se v takovém případě musí měnit celá nádobka, protože snímač není samostatně vyjmutelnou součástí. Já rady o nejlevnějším řešení ale neposlouchal a raději jsem novou nádobku pořídil, za což jsem byl toho březnového večera opravdu vděčný. Věděl jsem, že jakmile se na mě rozsvítí kontrolka signalizující nízkou hladinu chladiva, hadice opět povolila a rozdává mou kapalinu všem. Zadarmo.\nPřevoz auta naštěstí proběhl bez problému, když opomenu téměř nefungující nové brzdy, z nichž se místo zpomalování jen brousil ochranný antikorozní lak. Předsezónní příprava se mohla přesunout do další fáze, během níž se Mazdy ujal autorizovaný servis Car Star Praha. Svolávací akce jsou dobrým způsobem, jak zdarma pořídit několik nových dílů – airbagy, spodní ramena přední nápravy a palivové čerpadlo s jeho těsněním. Netoužil jsem po okamžiku, kdy mi záměřně nepovedený levný výrobek Takaty vystřelí kovové střepiny do hlavy. Ani jsem netoužil po okamžiku, praskne plastová trubka palivového čerpadla a vypustí benzín na horký výfuk. Abych však nebyl neoblíbeným zákazníkem, který neplatí, nechal jsem pro svou jistotu vyměnit poškozenou hadici chlazení a raději ještě jednou odvzdušnit brzdy.\nPředsezónní příprava se postupně blíží svému konci – zbývá jen naplnit motor novým olejem. Tím však nekončí mé přemýšlení nad dalšími investicemi. Úprava chlazení? Pořádný výfuk v podobě catbacku RacingBeat REV8? Dost možná. Co však vím s jistotou je, že se těším na každý další kilometry strávené za volantem mistrovského díla, které vyrobili v Mazdě a pravděpodobně se už nikdy nedočká právoplatného nástupce.\nRX-8 v době dokončení tohoto dílu seriálu nechala svého majitele stát na krajnici. Co se stalo? O tom zase příště..\nLukáš Volšický, Jessica Grmelová\nMercedes-Benz 600: Napříč dobrem i zlem\nMajestátní Mercedes, jehož kvalit si užívaly nejvýše postavené osoby na celém světě.


Trojice mužů si vymyslela pád stromu, vrtulník letěl k Dobkovicím zbytečně - Děčínský deník\nDobkovice – Tři muži, kteří měli být opilí, si v sobotu 9. března odpoledne vyjeli v Dobkovicích na malém traktoru. Svou jízdu ale nezvládli a traktor se převrátil.\nMuž utrpěl středně vážná zranění, se kterými byl sanitkou převezen do děčínské nemocnice. Také druhý zraněný muž skončil v nemocnici v Děčíně. Tam jej s lehkým zraněním převezla druhá sanitka.\nAby zamaskovali hrozící průšvih, nahlásili na tísňovou linku, že na muže spadl strom. Kvůli tomu vzlétl i přes velmi větrné počasí záchranářský vrtulník. Jenže jak se později ukázalo, riskovali záchranáři své zdraví i životy zbytečně. „Podobný způsob jednání, kdy lidé nahlásí na tísňovou linku způsob a rozsah zranění neodpovídající skutečnosti, považujeme za velmi nevhodný,“ řekl mluvčí zdravotnické záchranné služby Prokop Voleník.\nNa místě nehody zůstali dva muži, třetího pak poslali do vsi, aby si do nemocnice dojel vlakem.


Bedikkův blog: Proč bych zrušil známkování her\nProč bych zrušil známkování her\nTroufám si tvrdit, že většina (nebo alespoň valná část redaktorů) nemá v oblibě udělování známek (ať už to jsou procenta, známky jak ve škole nebo jiné hodnocení) hrám, které mají za úkol zrecenzovat. Řekl bych, že to je na celé práci to nejneobjektivnější, zároveň ale nejsložitější a ve výsledku nejsledovanější. Řekněte sami, je to trochu guláš. Pojďme se na to prvně podívat pohledem konzumenta.\nJakožto ideální uživatel bych měl mít zájem o co nejvíc informací. Podklady pro vlastní pohled bych vyhledával z více stran a o problematiku bych se zajímal opravdu do hloubky. Uvedu nějaký příklad. Chci si koupit nějaké RPG, protože mi ten styl sedne, ale nemohu se rozhodnout pro titul. Prvně si udělám menší rešerši, zjistím jaké tituly jsou aktuálně dostupné, z čeho mám vůbec vybírat. V ideálním případě se dostanu do fáze, že mám výčet několika málo her. Dejme tomu, že já si vyberu Zaklínače 2 a Skyrim (pomineme nyní fakt, že ještě nevyšel). Do kterého vložím své peníze? Přichází na řadu práce redaktorů - mají mi pomoci vybrat. Hry jsou drahé a nemohu si koupit vše, když to pak stejně nestihnu hrát. Pokud zůstaneme u faktu, že představuji ideálního uživatele, tak si najdu několik recenzí (nejlépe z prověřených zdrojů - od známých redaktorů), k tomu si dohledám videa, obrázky a vše si to porovnám. Zajímá mě, v čem je každá z her dobrá a špatná - to mi má správná recenze říct. Podle toho si dokáži udělat obrázek o hře samotné. V čem je dobrá, v čem je špatná a co nabízí specifického. Z několika recenzí bych to měl bez problému zjistit. Tak si mohu obě hry porovnat, co mi která přinese a co já vlastně hledám? Řekněme, že v našem případě bych asi volil Zaklínače, pokud hledám ucelenější a lineárnější příběh, rád čtu povídky a zajímá mě staroslovanská mytologie. Pokud chci otevřený svět, více volnosti a baví mě akce z prvního pohledu, půjdu asi do Skyrim.\nA kde tedy mám tu známku? To je právě ono, pokud si hru opravdu vybírám, tak by pro mě neměla být rozhodující. Ano, řekněme, že ve stejné kategorii (třeba právě RPG her) by mohla vypovídat o tom, která hra je lepší. Ale co to znamená "lepší" hra? Lepší hra nás víc baví? Pakliže recenzuje stejný člověk obě hry, pravděpodobně to odráží fakt, že jeho víc bavil jeden z titulů. Nebo prostě usoudil, že jeden z nich má víc pro a méně proti než ten druhý. Ale pokud má někde Zaklínač 2 třeba 90 % a oproti tomu Gothic 3 60 %, tak to přece neznamená, že mě, jakožto hráče, nutně musí Zaklínač bavit víc. Znamená to třeba, že z řemeslného hlediska ta hra je udělaná opravdu lépe, ale nekupuji si to nejlepší, nýbrž to, co hledám.\nProblém je ten, že většina dnešních konzumentů mediální sféry (zůstáváme u hodnocení her) se příliš upíná na výsledné známky. Přitom ale zapomínají, že o hře nevypovídá udělené procento, ale obsah recenze, který hru popíše a vypíchne, co je udělané tak či onak, zhodnotí jednotlivé aspekty a upozorní na důležité věci. Jaký je rozdíl mezi recenzí a blogovým příspěvkem? Blog je čistě subjektivní záležitost, vyjadřuji svůj názor. Zatímco recenzent o něčem píše, protože o tom ví. Není to jen jeho názor, pro celé sdělení má objektivní podklady, všechna pro a proti se dají obhájit. Může psát recenze každý? Nemůže - pakliže chci něco hodnotit, musím mít dobrý přehled na scéně, uvědomovat si své poslání, mít oporu - profesní kompetenci, která mi to oprávnění - dejme tomu - uděluje. Proto je kupříkladu důležité zaměření, protože tím získám mnohem objektivnější pohled na věc. Pokud nejsem génius a nestíhám sledovat vše :) Jaká je situace u nás? Mizerná. Tím jsem ale odbočil a dodal bych k tomu jednu citaci, která mi utkvěla v paměti: "Publicista má být vzdělaný."\nVraťme se ale k původnímu problému - závěrečné hodnocení. Já, jakožto redaktor jsem dostal zadání hru objektivně zhodnotit. Mám určitý prostor (zde bych se mohl rozepsat, jak složité to u videorecenzí je, protože prostoru je hrozně málo), ve kterém musím hru uvést, zdůraznit v čem je dobrá (proč by vás mohla bavit) a v čem naopak zaostává (co by vás mohlo odradit). Samozřejmě na závěr se hodí rychlé shrnutí všeho, tam může patřit třeba i porovnání s konkurencí. A teď přichází problém největší - známka. Podle čeho známku udělím? Mohu si udělat jednoduchý systém, který bude zohledňovat různé aspekty (grafika, (znovu)hratelnost, inovace, příběh/obsah atd.), ale zde je problém v tom, že pro každou kategorii jsou důležité jiné aspekty. Takže jim mohu dát buď jinou váhu nebo se prostě vyhnout porovnávání mezi kategoriemi. Oznámkuji tedy každou část (což je samo o sobě dost subjektivní - opět stejný problém), udělám průměr a ohodnotím. Také mohu zkusit vycházet čistě z porovnávání s ostatními. "Tamta hra má 70 %? Tato je velmi podobná, dostane stejně." Ale kdo udá směrnice? Neexistuje žádný kodex, který by radil, podle čeho udělovat známky. Spousta redakcí má vlastní systém, psaný/nepsaný kodex, kterým se redaktoři tak nějak řídí. Ale když chce uživatel porovnat více recenzí na stejnou hru mezi sebou, určitě mu to nepomůže. Opět se vracím k již řečenému, hodnocení je v obsahu recenze, textu, který napíšu, a rozhodně nelze hry soudit a rovnat dle známek, které jsou většinou udělované "pouze na oko", protože neznám způsob, který by adekvátně ocenil hru známkou tak, aby přesně vyjadřovala recenzentovo sdělení.\nDalší věcí je, že častokrát uživatelé nepřijímají, když jejich oblíbená hra dostane menší hodnocení, než si oni sami představují, protože je hra přeci baví. A nebo je nebaví, a tak jsou naštvaní, že hra má u nás víc, než u nich. Stěžují si například na to, že Dragon Age 2 jsem udělil 78 %, když podle nich ta hra vůbec nebyla důstojným odkazem prvního dílu a vlastně si vůbec "nezasloužila" nějaké vyšší hodnocení. Faktem ale zůstává, že já se musím držet faktů (fakt hezká čeština). Ty říkají v čem je DA2 dobrou hrou a v čem není, také se musím oprostit od předsudků a veškerých očekávání a hodnotím výsledný produkt. Nehodnotím jeho předchůdce, nezahrnuji sliby a reklamní kampaň. Protože to není součástí samotného produktu. Spousta hráčů udělila známku 1/10 s komentářem: "Oproti jedničce je to blbost," je to objektivní? U Resistance 3, kde z obsahu vyplývalo "Je to dobrá hra a bude vás bavit, ale má spoustu chyb a nešvarů" (samozřejmě do detailu rozvedené) a Chris se rozhodl pro známku 75 %, následně nám přišlo několik zpráv, že neumíme hodnotit, když označíme hru za dobrou a dáme jí 75 %, protože každá dnešní hra pod 80 % je přece balast a nemá smysl ji hrát. Na to si udělejte vlastní obrázek, já k tomu dodatečný komentář raději nemám.\nTím se dostávám k závěru, předpokládám, že se mi dostatečně podařilo vylíčit myšlenku, kterou jsem chtěl. Uživatelé po nás chtějí procentuální hodnocení a v poslední době se řeší víc než samotný obsah. Na druhou stranu je to ta nejneobjektivnější část recenze a o hře samotné neříká zhola nic.\nNapsal Petr Vojtěch v 10/06/2011\nVelmi kvalitní a dobře podložený názor, jen tak dál. Jen kdyby více lidí mělo aspoň tolik rozumu v dané problematice jako autor.\nMohu jen souhlasit, váha známky nebo jakéhokoli jiného typu číselného hodnocení se strašně moc přeceňuje a mnozí mají dokonce tendenci ji považovat za hlavní výpovědní hodnotu, co se týče té dané hry. Což je samozřejmě dost absurdní, protože každý člověk/hráč je bytost unikátní a vyhovuje mu něco jiného. Prohlášení typu "Hahaha, CoD XYZ je lepší, než BF XYZ, protože má o 30 % lepší hodnocení." jsou už čistým blábolem.\n6. října 2011 17:18\nMusím souhlasit, hry jde jen velmi těžko zhodnotit objektivně pomocí celkového hodnocení, už jen proto, že každá hra je prostě jiná a u některé (Minecraft atp.) například nezáleží na grafice, ale na skvělých herních principech, potom je tu třeba takové Crysis, skvěle vypadající hra, ale herní principy jsou prakticky na jedno brdo (Nanooblek to značně oživuje-o to ale teď nejde) a za čas může náročný hráč narazit na stereotyp... To je potom tak, že redaktor prakticky vždycky dostane od někoho vynadáno, že dal té a té hře moc/málo procent/hvězdiček... Líbí se mi recenze na Zingu potažmo INDIANu, Bonuswebu i na Gamepage, ale většinou se na celkové hodnocení ani nepodívám, ï přes to, že je čtenáři přímo podstrkováno, zkrátka si z recenze odnesu vlastní subjektivní pocit, udělám si o hře názor a to mi stačí.... BTW. Píšeš dobře...\n6. října 2011 17:43\nTéž souhlasím. Znám někoho kdo si hru, která dostala pod 70 prostě nezahraje, i když by se mu líbila. A podobné je to u filmů... to že průměr hodnocení je 50% neznamená, že mě se to líbit nebude.\nHodnocení beru spíše jen jako orientační ukazatel.\n6. října 2011 20:11\nTo, že číslo nemůže obsáhnout recenzi a že nic moc neříká, to je asi každému jasné, byť je skutečně potřeba to občas stručně připomenout, a zdá se mi to tak trochu jako plýtvání slov, stejně jako mi přijde zvláštní o tom mluvit, a jakoby "bojovat proti tomu", ale zároveň stále procentuální hodnocení udělovat. Tomu se občas říká "kázat vodu a pít víno".\nČlánek na mě působí jako úvaha poněkud neuceleně a nevypointovaně, místy ne dost dobře argumentovaně. Například by byla zajímavé se doptat: Co jsou ty objektivně odůvodnitelné klady a zápory hry? Co to vůbec znamená objektivní podklad? Kde se bere?\nNicméně, celkově myslím, že je uchopený za poněkud fádní konec. Domnívám se, že správná otázka je: Proč vůbec číselné hodnocení her existuje?\nV tomhle by se dalo v nejjednodušším plánu sáhnout k hodnocení žáků ve škole a říci, že má sloužit pro porovnání žáků ve třídě. Tedy analogicky pro porovnání her na stránce. A vzhledem k tomu, že stránka má nějaké standardy hodnocení, lze říci, že v rámci jedné kvalitní stránky, která se standardy striktně řídí, může být číslo výpovědí o kvalitě hry v porovnání k jiné. Nicméně, pouze v rámci stránky.\nPak je samozřejmá otázka po měřítku - ta je v článku naznačená, nicméně, ne dořešená. Na jednu stranu se tam ozývá: Není možné určit co je lepší a co ne. Na druhou stranu je to popsáno jako základní informační jádro recenze - že mi řekne, v čem je hra dobrá a v čem je špatná.\nPominu protiřečení si, protože se dostávám k tomu, že s takovýmhle vymezením recenze nemůžu souhlasit. Stejně jako s jejím hodnocením jako samostatného produktu.\nOna není samostatný produkt, nelze ji uzávorkovat a hodnotit ji, jako kdyby to byla jediná hra. V takovém uzávorkování by striktně vzato nebylo možné říkat o dobrém a špatném vůbec nic, a možná právě proto bývá standardem recenze zasazení hry do širšího kontextu herní scény a docela určitě to najdeš ve vymezení daného písemného útvaru.\nA pokud jde o sdělení recenze, měla by být především určitou interpretací, a právě to vyžaduje vzdělání, které zmiňuješ v citaci. Jen jako druh interpretace může recenze reálně říct, zda má člověku, který nechce pouze tupě konzumovat a možná i takovému, vůbec co přinést a nabídnout.\nRecenze je tedy věcí překladu a v něm vyjádřené nabídky. Číselné hodnocení je v ideálním případě určitý striktně stanovený žebříček, který se pokud možno obrací k něčemu stálému, co obsahuje každá hra a není to věc individuálního názoru. Domnívám se, že i v tomhle bodě by interpretace a na jejím základě vytvořené zhodnocení přínosu pro člověka bylo stálejší než hodnocení grafiky, hudby, hratelnosti, atmosféry a kdo ví čeho všeho ještě navíc.\nAbych to stručně shrnul: Pokud zavádět číselné hodnocení, tak striktně vlastní s určitou možností jeho pevnosti, což vidím v odvození z interpretace hry, a bez ohledu na masu a bez ohledu na jiná hodnocení.\nA to už spíš trochu mimo:\nKdyž o tom ještě přemýšlím, zdá se mi, že Tvůj článek je vlastně jakousi stížností na čtenáře, než přímo na číselné hodnocení. V takovém světle je pak mnohem smysluplnější...\nKaždopádně to ber s rezervou. Zkrátka na některé věci koukám jinak a tady je stručně, snad dostatečně, naznačuji, ale určitě by se daly rozvést mnohem více do obsáhlejšího článku. Rozhodně to tu neber jako nějakou kritiku. Spíš jiný úhel zamyšlení.\n7. října 2011 22:57\nNovinář to má na háku\nLaunch Heroes 6


Židle kancelářská Q-099 | Biano\nŽidle kancelářská Q-099\nOtáčecí kancelářská židle s kovovým pochromovaným podstavcem. Čalounění eko kůže + síťovaná membránová tkanina. Nastavitelná výška sedadla je v rozmezí 45-54 cm. Kolečka jsou plastová. Rozměry: Výška 85-97cm Šířka 43 cm Hloubka 51 cm\nPUH Signal 1759 3dliving.cz\n1 803 Kč 2 059 Kč\n1 741 Kč 1 935 Kč\nPracovní židle Milano - permanentní kontakt\n1 682 Kč 2 408 Kč


Zdeněk Svoboda - Svět je jinak - Knihkupectví Gnosis\nhodnocení:2.75, (1 min / 5 max), hlasů:4\nČím více je současný člověk obklopen technickými vymoženostmi, tím více se vzdaluje skutečnému smyslu života. Nejen to, že se mu nedostává odpovědí na základní otázky původu a účelu vlastní existence, ale stále více propadá materialistickému pojetí života a obavám i z takto chápané smrti jako absolutního zániku vlastní identity. Takové klima v současné společnosti je ovšem v rozporu s Božími principy lásky a porozumění pro druhé. Nelze také pominout s tím související skutečnost stále sílícího negativního ovlivňování psychické i zdravotní rovnováhy fyzického těla člověka a veškeré živé přírody. Významnější odchýlení od Systému, která by ohrožovala smysl a existenci člověka v Božím záměru, jsou regulována "Druhou stranou".\nNebyly a nejsou proto náhodnými projevy vstupy nejvyspělejších Duchovních jedinců do hmoty, kteří jako lidé přicházejí a působí v úloze vyslanců přinášejících poselství Vyššího Systému do společnosti. K nim patří také vysokoškolsky vzdělaný a dlouholetými zkušenostmi z řídící praxe v chemickém a farmaceutickém průmyslu vybavený autor knihy Zdeněk Svoboda. Spolu s partnerkou s jedinečnými schopnostmi mimo smyslových kontaktů zpracovávají již více než patnáct let informace z dialogů s Nehmotnými bytostmi z prostředí "Druhé strany". Tuto dvojici později doplnila žena obdobného Duchovního zaměření se specifickými senzibilními a výtvarnými schopnostmi.\n"Věnováno všem lidem hledajícím smysl svého života. Nestačí jenom věřit, podstatné je vědět a podle toho žít s porozuměním pro druhé."\n1) Co jsou "Sdělení Druhé strany", proč a odkud jsou poskytována?\n2) Co je Nehmota, kdo jsou Tvořiví Duchové a kdo jsme jako lidé?\n3) Bůh jako Tvůrce jediného Systému Jsoucna\n4) Universum jako cílený Systém pro Tvořivé Duchy a člověka\n5) Jedinečnost planety Země v Universu\n6) Věda a technika jsou umožněny vlastnostmi hmoty v Systému Boha\n7/ Paranormální jevy\n8/ Existujeme jako lidé cíleně, nikoliv souhrou šťastných náhod\n9/ Vývoj Tvořivého Ducha střídavě v prostředí Nehmoty a hmoty, jeho cílené přechody do hmotného těla člověka


55 článků z ÚTERÝ 1.6.2021\n1. 6. 21:15\n1. 6. 20:45\n1. 6. 19:45\n1. 6. 19:39\nUvažujete nad pořízením nových oken? Možná si říkáte, že dřevěná okna budou nejspíše ekologičtější než plastová. Dřevěná okna sice mají\n1. 6. 19:33\nV Římě bude instalováno 120 dobíjecích stanic Sicharge CC AC22. Siemens poskytne cloudovou platformu pro řízení související infrastruktury. číst...\n1. 6. 18:45\nFirefox se v posledních měsících zaobíral zejména ochranou soukromí, dnes vydaná verze 89 ale mění zejména tvář. Mozilla už na začátku roku přislíbila nový vzhled nazvaný Proton, který by nahradil dřívější Photon nasazený ve Firefoxu 57. Po dlouhých experimentech je teď aktivní pro ...\n1. 6. 17:18\nMezi fanoušky kosmonautiky bychom našli asi jen minimum těch, kteří by neznali animovanou sérii o sondě Rosetta z dílny Evropské kosmické agentury. ESA si je tohoto popularizačního potenciálu vědoma a proto chce podobný formát využít i u chystané mise Hera a ukázat krásy kosmonautiky hlavně těm později narozeným, kteří teprve hledají cestu k tomuto oboru. Seznamte se...\nChrudim: Barevná městská louka\nDo zeleně investuje město Chrudim v roce 2021 o dva miliony korun více, než v loňském roce. Horké léto, tak se nazývá holandská směs liliových cibulovin a lučních květin, která v oranžových, žlutých a červených odstínech rozzáří záhon u křižovatky Palackého třídy a Škroupovy ulice. ,,Zahradníci už začali s mechanizovanou výsadbou cibulek lilií, za několik......\nKe Dni dětí vyhlásilo Ukliďme Česko hlasování veřejnosti v dětské kategorii fotosoutěže\nV letošní fotosoutěži akce Ukliďme Česko se sešlo nebývalé množství několik stovek příspěvků. Překvapila i kvalita zaslaných fotografií, úžasných pytlomatů a neuvěřitelných kuriozit... "Rozhodli jsme se proto dát šanci širšímu okruhu příspěvků a udělat hlasování veřejnosti pro každou kategorii zvlášť. Předvybrali jsme vždy zhruba 40 fotek, které......\nZájemcům o výrobu čisté energie z obnovitelných zdrojů se otevírá obrovská příležitost. Ministerstvo životního prostředí spouští dotace na výstavbu nových fotovoltaických elektráren. Z Modernizačního fondu na ně vyčlenilo v prvních výzvách 4,5 miliardy korun, peníze ale plánuje postupně přidávat. Podstatné zvýšení podílu čisté energie vyrobené z... ...\n1. 6. 16:45\nÍrán minulý týden zakázal svým obyvatelům těžit kryptoměny, informuje BBC. Rozhodnutí padlo poté, co se stát v Přední Asii opakovaně potýkal s výpadky dodávek elektřiny, jež postihly i hlavní město Teherán. Podle úřadů je nelegální těžba obrovským žroutem energie. Prezident Hasan Rúhání na ...\nIzraelští vědci o čtvrtinu prodloužili život myší. Věří, že to dokážou i u lidí\nIzraelským vědcům se podařilo prodloužit život myší o 23 procent a doufají, že použitá metoda by mohla fungovat i u lidí. Myši vystavené experimentu si udržely mladistvé znaky a byly méně náchylné onemocnět rakovinou. Na výzkumu, jehož výsledek byl zveřejněn v posledním díle odborného časopisu Nature Communications, se podílela izraelská Bar Ilanova univerzita a...\n1. 6. 15:45\nNa webu ocko.uzis.cz už běží funkční Očkovací portál občana. Zájemci si zde mohou vygenerovat mezinárodní očkovací certifikát, který bude platný v EU. Ministerstvo zdravotnictví zároveň odesílá očkovaným ještě druhý očkovací certifikát na e-mail ve formě šifrované přílohy ZIP, přičemž heslo dorazí ...\n1. 6. 15:42\nSvětová zdravotnická organizace (WHO) oznámila, že nové varianty koronavirů budou pojmenovány podle písmen řecké abecedy místo země, kde byly poprvé objevené. Chce tak zabránit tomu, aby země trpěly za odhalení nových variant.\n1. 6. 14:45\nTelevize Seznam, TV Seznam, Seznam.cz TV a tv.seznam.cz jsou čtyři názvy pro tři různé služby. Matoucí značení, kvůli němuž snad ani Lukačovičovi lidé nevěděli, o které službě je zrovna řeč, se teď ale trochu změní. Seznam totiž ohlásil návrat ke staré značce Stream. Stream.cz odstartoval před ...\n1. 6. 14:21\nErmenegildo Zegna, mezinárodní značka luxusní pánské módy, v rámci partnerství nahradí svou flotilu o 200 vozech elektrickými a plug-in hybridními vozy značek skupiny Stellantis. číst...\n1. 6. 13:45\nNejenže měl Google shromažďovat od uživatelů lokační data, i když jejich sdílení měli vypnuté, ale ještě schválně nastavení soukromí schoval, aby bylo těžké jej na telefonech vyhledat. Uvádí to nové soudní dokumenty, které se objevily v souvislostí s loňskou žalobou, ve které je Google obviňován ze ...\n1. 6. 13:03\nFord oznámil prioritní oblasti plánu Ford+. Jeho cílem úzký vztah se zákazníky a přední postavení v elektromobilech a online službách. číst...\n1. 6. 13:01\nIzraelským vědcům se podařilo prodloužit život myší o 23 procent a doufají, že použitá metoda by mohla fungovat i u lidí. Myši vystavené experimentu si udržely mladistvé znaky a byly méně náchylné onemocnět rakovinou. Na výzkumu, jehož výsledek byl zveřejněn v posledním díle časopisu Nature Communications, se podílela izraelská Bar Ilanova univerzita a americký...\n1. 6. 12:45


Black Yak kalhoty Canchim Pants\n> Pánské oblečení>Kalhoty a kraťasy>Kalhoty na trek, volný čas a cestování>Black Yak Canchim Pants\ns DPH2 340 Kč\nBěžná cena s DPH 4 699 Kč Ušetříte 2 359 Kč\nOdolné a pružné multifunkční kalhoty s vysokým rozsahem pohybu.\nModel Canchim z řady Sibu je nejnovějším přírůstkem do kolekce odolných kalhot od výrobce Black Yak. Díky spojení vláken Cordura® a technologie Yak XDTM vznikly velmi odolné, avšak pohodlné víceúčelové outdoorové kalhoty.\nPomocí technologie Smart-Patterning™ optimalizovali rozmístění materiálů tak, aby kalhoty umožnily co nejvyšší rozsah pohybu, ale stále byly odolné, a proto na kolenou najdete pevnou Corduru® a sedový panel je pružný.\n2 skryté zadní kapsy\nPohodlný pas Blackyak 360°\nProdloužené přední poutka na opasek s očky pro připevnění vybavení\nMateriál: 96 % nylon, 4 % polyuretan\nYAK YD™ pro extrémní odolnost\nPružná textilie Ripstop\nVlákna Cordura® pro výjimečnou odolnost\n4směrně pružný materiál Cordura® Four Way Stretch


Misie v Africe (CfaN) | Dárcovské fondy\nCo je CfaN?\norganizace Christ for all Nations (CfaN) podporující misijní práci Daniela Kolendy a Reinharda Bonnkeho v Africe.\nza shromážděné finance se tisknou evangelizační brožury „Teď, když jsem spasen“ pro lidi, kteří se po misijních akcích CfaN rozhodnou následovat Krista a připojit se k církvi.\nZa 10 let podpory práce v Africe bylo českými a slovenskými dárci nashromážděno do nadace celkem 5 853 260 Kč\nBankovní účet 195827736 / 0600 (korunový účet)\nBankovní účet pro dárce ze Slovenské republiky IBAN: SK46 8330 0000 0020 0008 3781 SWIFT: FIOZSKBAXXX (eurový účet)\nUPOZORNĚNÍ PRO DÁRCE PŘES TATRABANKU! Rádi bychom zrušili poplatkově nevýhodný účet v Tatrabance, proto prosíme dárce ze Slovenské republiky, kteří své dary stále posílají na účet v Tatrabance (2624179845/1100), aby své dary přesměrovali na účet ve Fio bance (IBAN: SK46 8330 0000 0020 0008 3781 SWIFT: FIOZSKBAXXX). Děkujeme.\nVáš dar umožní tisk brožur pro nově obrácené v Africe.\nAktuální zprávy z Afriky:\n„A jako novorozené děti mějte touhu po nefalšovaném mléku Božího slova, abyste jím vyrostli...”\nZačnu dobrou zprávou: Dodnes CfaN vytiskl a rozdal přes 98 miliónů brožur „Teď, když jsi byl spasen” ve více než 60 jazycích. (Skutečně, není to překlep! Na evangelizačních kampaních již rozdali 98 363 360 těchto knih!)\nJedna kniha následné péče stojí pouhých 5 Kč. Tato částka zahrnuje veškeré náklady na tisk, překlad a dopravu knih na evangelizační pole. Jak úžasná příležitost! Čerstvé mléko Božího Slova pro každého nově obráceného ke Kristu jen za 5 korun! Na druhou stranu se těchto 5 korun při tak masivní velikosti našich kampaní nasčítá. Během příštích několika měsíců plánuje CfaN vytisknout 15 000 000 brožur v hodnotě 75 000 000 Kč. K expedici knih na místo kampaní je zapotřebí 51 kontejnerů na uskladnění, 25 kamiónů na doručení a malá armáda dělníků na vyskladnění. Především ale potřebuje masivní finanční pomoc našich přátel a partnerů.\nNově obrácení se po návratu z evangelizace vrátí domů, kde je čeká nepřátelsky naladěné prostředí, které pro jejich novou víru může představovat vážné nebezpečí. Kniha „Teď, když jsi byl spasen“ však může být rozhodující pro jejich duchovní přežití. Jakmile se již jednou tato brožura dostane do rukou nově obráceného, je nanejvýš pravděpodobné, že ji bude číst také celá jeho rodina, sousedé a někdy dokonce i celá vesnice. Často slýcháváme zprávy o tom, kolik dalších lidí bylo dodatečně spaseno jen na základě čtení této knihy. Jaký je to mocný nástroj nevyčíslitelné hodnoty pro Boží Království!\nChvála Bohu! „Mléko Božího Slova” nemá žádné datum spotřeby. Trvá na věky a nic ho nemůže nahradit. Pán již mnohokrát v minulosti zaopatřil naše potřeby, proto jsme si jistí, že tak bude činit i nadále...


Policie v náboru nováčků 'zaspala'. Na lepší podmínky lákají armáda i strážníci | Domov | Lidovky.cz\n8. března 2017 5:00 Lidovky.cz > Zprávy > Domov\nOd ledna 2013 do prosince 2016 obdržela policie zhruba 30 tisíc žádostí, do... | foto: MAFRA\nPRAHA České policii se nedaří nabírat nové členy tak, jak by si představovala. Zájemců má dostatek, většina ale neprojde výběrovým sítem, nebo je odradí nízké finance, říká policejní prezidium. Podle bezpečnostního experta Františka Šulce ale policie „zaspala“, když zavčasu nezatraktivnila svou službu. Armáda ani pražští strážníci, s nimiž se policie přetahuje o lidi nejvíce, totiž po zlepšení finančních podmínek nouzi o lidi nemají.\nPolicii momentálně eviduje téměř 40 400 příslušníků. Do ideálního stavu jí ale schází více než 1300 lidí, nejvíce podstav trápí Středočeský kraj a hlavní město. Množství uchazečů hlásících se do služby sice několikanásobně přesahuje plánované počty, velká většina z nich však nesplní podmínky pro přijetí.\nKaždý z adeptů by přitom měl mít minimálně střední vzdělání s maturitou, být svéprávný, a zdravotně způsobilý a úspěšně absolvovat psychologické a fyzické testy. „Jen u psychologického vyšetření neuspěje zhruba 60 procent těch, kteří jej podstoupí,“ okomentovala policejní mluvčí Iveta Martínková.\nJen pro představu: od ledna 2013 do prosince 2016 obdržela policie zhruba 30 tisíc žádostí, do služby přijala ale „pouhých“ šest tisíc lidí. Další čtyři tisíce policistů ve stejném období sbor opustily.\nJako hlavní důvod, proč se nabírání nových členů nedaří podle představ - tudíž tak, aby se celkový počet uniformovaných mužů a žen se zvyšoval i přes odchodovost stávajících zaměstnanců - vidí policie v malé motivaci a výši platů. Nástupní plat policisty v prvním roce, během něhož je zaškolován, činí 18 500 korun hrubého měsíčně (včetně zvláštního příplatku tři tisíce). Průměrný plat policisty po zapracování však dosahoval v roce 2015 částky kolem 34 tisíc korun (včetně všech příplatků).\n„Jsou to dopady toho, co tady bylo způsobeno předchozími vládami v roce 2012. Úsporná opatření v té době demotivovala policisty. Muselo se i propouštět a ty odborníky, kteří od nás odešli, už nezískáme zpátky,“ řekl v polovině února policejní prezident Tomáš Tuhý v pořadu Události České televize.\nChovanec s Babišem „si plácli“. Platy od července porostou\nOd svého nástupu do funkce v dubnu 2014 se policejní prezident dle svých slov snaží problém s náborovou situací řešit. „Postupně dochází k doplňování početních stavů, zotavení po zásahu z minulých let ale nelze očekávat ze dne na den a pravděpodobně potrvá i několik dalších let,“ uvedl Tuhý pro Lidovky.cz.\nUž nyní mají policisté k dispozici benefity, jako například šest týdnů dovolené, studijní volno, příspěvky na rekreační a rehabilitační pobyt či MHD zdarma v některých městech. V budoucnu by se mohli dočkat i náborového příspěvku, který je součástí novely zákona o služebním poměru příslušníků bezpečnostních sborů.\nPo patnácti letech ve službě policistům náleží rovněž výsluhy, které se zvyšují v závislosti na odpracovaných letech. Maximálně však může jít o 50 procent měsíčního příjmu.\nZlepšit aktuální poměry u policie chce i ministr vnitra Milan Chovanec, který se kvůli tomu ve čtvrtek sešel s ministrem financí Andrejem Babišem. Ten Chovancovu resortu přislíbil na zvýšení mezd další miliardu korun. Platy nejen policistů, ale i hasičů by tak od července měly stoupnout o deset procent.\nArmádě se i díky Bílé knize o obraně nábory daří\nNěkdejší šéf poradců na ministerstvu obrany František Šulc se domnívá, že situace, která u policie nyní nastala, se dala předvídat několik let. Jako příklad uvádí armádu, jež podle něj prošla stejnou krizí. Zmiňuje přitom Bílou knihu o obraně, která na základě demografických dat popisovala nutnost lépe motivovat zájemce o vojenskou službu.\n„Když jsme v roce 2011 Bílou knihu dělali, předjímali jsme změnu legislativy, kterou by se zatraktivnila služba a navýšily se peníze pro vojáky, což se v roce 2015 taky povedlo,“ popsal Šulc. „Existuje taková poučka, že příjem v bezpečnostních silách by měl dosahovat 1,2 násobku průměrné mzdy. Policie ale zaspala a nic z toho neudělala,“ dodal.\nRozdíl mezi platovými podmínkami policisty a vojáka je podle něj obrovský. Nástupní plat příslušníka armády je sice nižší (11 tisíc korun hrubého), po absolvování základního tříměsíčního výcviku ale vzroste na 21 100 korun pro svobodníka nebo 22 300 korun v případě desátníka. Částku ještě doplní stabilizační příspěvek (sedm tisíc) a příspěvek na bydlení (tři tisíce). Průměrná mzda vojáka pak dosahuje po započítání všech příplatků sumy ve výši 40 tisíc hrubého.\nArmáda se navíc snaží lidi motivovat - mimo benefitů podobným těm u policie - například možností 14denní rehabilitace, bezplatnou zdravotní péčí, studiem a jazykovými kurzy v zahraničí nebo náborovým příspěvkem, který se pohybuje v rozmezí od 30 do 250 tisíc korun. Vyučený uchazeč získá po uzavření smlouvy na čtyři roky padesátitisícový příspěvek, ten s maturitou o deset tisíc více. Rovněž vojáci mají při odsloužení více než 15 let nároky na výsluhy. Ty mohou dosáhnout až 60 procent z měsíčního platu.\nNábor do armády.\nV loňském roce si armáda vytyčila za cíl přijmout dva tisíce nových vojáků. Tento počet se jí podařilo překročit o 148 členů. Stejnou metu si stanovila i na letošek. Už v lednu do ní nastoupilo 519 nováčků a více než 550 rozhodnutí je vydáno pro dubnový termín, informoval mluvčí Jan Šulc. Další uchazeči mohou nastoupit ještě v srpnu a říjnu.\n„V současné době je armáda naplněna na 80 procent. Stoprocentní obsazenosti ale takřka nelze kvůli fluktuaci vojáků dosáhnout,“ doplnil. Rekrutační cíl by armáda stejně jako v předchozích letech měla splnit.\nPolicie přibližuje práci pomocí workshopů\nTehdejší policejní prezident Petr Lessy přiznává, že za jeho působení žádná náborová koncepce neexistovala. „Jakou jsme mohli mít vizi, když jsme museli snižovat počet policistů a to poměrně významně,“ vyjádřil se. Server Lidovky.cz požádal o komentář také Jana Kubiceho, který byl v té době ministrem vnitra. Na dotaz ovšem nereagoval.\nPodle Šulce by navíc policie měla být oproti armádě v mírné výhodě, protože svým zájemcům nabízí častěji možnost pracovat blíže domovu. „Díky krajským ředitelstvím po zaběhnutí nabízí, že můžete pracovat relativně v blízkosti doma. To armáda nemůže, protože není rovnoměrně rozmístěná, takže člověk se bude muset dřív nebo později v rámci kariéry stěhovat,“ uvedl s tím, že ochota podstoupit tento krok je v Česku obecně nízká.\nAktuálně policie zmiňovanou vizí disponuje. Konkrétně jde o koncepci Rozvoje Policie ČR v letech 2016 – 2020, vytvořenou v průběhu let 2014 až 2015. „Definuje nejen aktuální stav, ale zejména potřeby policie k efektivnějšímu způsobu zabezpečování vnitřního pořádku a bezpečnosti,“ přiblížila Martínková. Dokument mimo jiné zohledňuje i reakce na nové bezpečnostní hrozby jako nelegální migrace, terorismus či kybernetická kriminalita.\nPo vzoru armády, která pořádá řadu ukázek a náborových akcí na základních školách a v obchodních centrech, začala nyní policie - zatím jen v Jihomoravském kraji - připravovat jednodenní workshopy s názvem Policistou na zkoušku. Zájemcům chce poodhalit policejní praxi a případně je motivovat, aby v budoucnu oblékli uniformu.\nPražští strážníci si polepšili o tisíce\nS nedostatkem policistů bojuje převážně Krajské ředitelství v Praze, kde chybí zhruba čtyři stovky členů. Na pomoc kvůli tomu musely ve středu přijet posily z ostatních krajů, které tu zůstanou tři měsíce. Právě v metropoli se policie přetahuje o nové lidi s městskou policií, jež má v tomto „souboji“ mírně navrch.\n„Městská policie je dnes na území hlavního města Prahy téměř jediným bezpečnostním sborem, kterému se daří stavy svých zaměstnanců sice pomalu, ale průběžně navyšovat, a to díky opatřením, která byla zavedena,“ řekla serveru Lidovky.cz mluvčí pražských strážníků Irena Seifertová.\nNarážela tak na skutečnost, že v letech 2014 až 2015 městská policie zavedla benefity, které zvedly platy zaměstnanců až o několik tisíc korun. Zavedli například příplatek na bydlení, dopravu, dovolenou nebo náborový příspěvek. „Aktuální nástupní plat pro nového strážníka je při dosažení všech benefitů až 32 tisíc korun hrubého,“ dodala Seifertová.\nNedostatek nových lidí netrápí ani pražské hasiče. Nováčkům nabízejí nástupní plat 21 tisíc korun hrubého.\nV Jílovém se zastřelili dva policisté. Případy spolu nesouvisely, uzavřela policie\nI. Veselý Podle mě se víc jak kroky předchozí vlády na odchodu zkušených příslušníků... 14:51 8.3.2017\nS. Hammer Jak jste na toto došel? 17:54 8.3.2017\nI. Veselý Já jsem takhle odešel - po téměř dvatřiceti letech jsem najednou... 18:14 8.3.2017\nK. Čtvrtý Tvl., 34litru, co byste vy nenazranci jeste chteli? 14:17 8.3.2017\nS. Hammer Jo, Řadový má 18 a vedoucí padesát. To pak je ten průměr jako s těmi dvěma... 17:53 8.3.2017


Schiavoneová smolně uklouzla po míčku a podvrtla si kotník | Tenis on line, live tenis, tenis výsledky\nSchiavoneová smolně uklouzla po míčku a podvrtla si kotník\nFrancesca Schiavoneová uklouzla po míčku (Foto: Repro Twitter.com)\nFRANCESCA SCHIAVONEOVÁ (37) toho během kariéry zažila požehnaně, ale přesto se nevyvarovala školácké chyby. Někdejší světová čtyřka se usilovně připravovala na novou sezonu a pilovala údery od základní čáry, ale zapomněla na zatoulaný míček pod svýma nohama. Italka se k němu několikrát nebezpečně přiblížila a záhy přišlo nevyhnutelné – Schiavoneová na míček stoupla a ošklivě si podvrtla kotník. Vítězku French Open z roku 2010 nyní čeká minimálně měsíční pauza, která nepříjemně naruší její přípravu na nadcházející sezonu.\nVIDEO: Schiavoneová se smolně zranila:


Kdo ještě věří Košťálovým slovním mlýnkům? | Týden.cz\nKdo ještě věří Košťálovým slovním mlýnkům?\nČerstvé výroky českého fotbalového cara, čili místopředsedy Českomoravského svazu Vlastimila Košťála zase nadzvedaly ze židle. V červenci jsme se od pana Košťála dozvěděli, že s trenérem reprezentace mají jasnou dohodu, že Brückner po evropském šampionátu skončí. A ouha!\nPokud Brückner zopakuje s národním týmem portugalskou jízdu, to znamená, že přiveze medaili, bude mu nabídnuto prodloužení smlouvy. To je názorový veletoč jako hrom. U místopředsedy svazu ale běžný pracovní postup. Kdyby za půl roku řekl, že se medaile nepřivezla, ale trenér zůstává z toho či onoho důvodu, nebylo by se čemu divit. Jenom snad tomu, jaký že to férový chlap neomezeně vládne českému fotbalu.\nVíc ale irituje Košťálovo prohlášení, že pokud se nebude Národní fotbalový stadion stavět na Letné, on se od projektu distancuje. Tak tímhle se pan místopředseda dopustil rovnou vydírání. Ale koho vlastně vydírá? Rozhodně to není fotbalová veřejnost, protože ta nepochybuje o tom, že Národní stadion se může postavit i bez něj.\nJde však o to, že Košťál se z titulu své funkce stavbou Národního stadionu zabývat musí, ať už by měl stát kdekoliv. A není pravda jeho tvrzení, že pokud se nebude stavět na Letné, musí se jednat nutně o „mrtvý projekt". Košťálova vehemence prosazování letenské varianty je tedy přinejmenším zarážející a podivná. Zdrženlivě se k ní staví samotná Sparta, která by na novém stánku měla hrát ligu a poháry.\nPokud se na Letné stavět nezačne a Košťál se nebude v novém projektu angažovat, měl by logicky odstoupit z funkce a přenechat jí tomu, kdo bude za výstavbu odpovědný. Jenže to se dá jen těžko předpokládat. A navíc, že něco řekl místopředseda svazu, není pro budoucnost směrodatné. To se již mnohokrát ukázalo! Meleme, meleme, řekla by stará mlynářka ze známé pohádky.