Wintersun | Sicmaggot\nArchiv štítku: Wintersun\n4.11.2012 Ježura\tNapsat komentář\nŽánr: symphonic melodic death metal\nDatum vydání: 19.10.2012\nMyslím že není ani moc naivní předpokládat, že o finské kapele Wintersun zaslechli i tací, kteří z repertoáru této čtveřice muzikantů neslyšeli ani notu. Není divu, neboť za neuvěřitelných osm let, které trvalo čekání na druhou řadovou desku “Time”, se toho o Wintersun napovídalo opravdu mnoho a spekulace a odklady vydání “Time” se staly takovým vděčným folklórem. Ale teď je Jari Mäenpää i se svými kumpány zpět a vypouští do světa desku, na kterou mnozí čekali jak předškolní dítě na Vánoce. A jejich očekávání byla živena i slovy samotného Jariho, který v posledních měsících na adresu svého díla chválou opravdu nešetřil. Jeden by skoro řekl, že nám Wintersun přinesou desku, která posadí na zadek kritiku i fanoušky od východu na západ a ještě zalepí ozónovou díru, jak moc bude skvělá. Představa je to lákavá, obzvlášť s vědomím, že eponymní prvotina sklidila zasloužené ovace, takže je nejvyšší čas si vyjasnit, jak to vlastně dopadlo…\nJeště než tak učiním bych chtěl uvést na pravou míru situaci okolo samotného jména, které jsem skloňoval o odstavec výše. Z původně avizovaného eposu “Time” se totiž před několika měsíci vyklubaly desky dvě, jmenovitě “Time I” a “Time II”, příčemž předmětem recenze je protentokrát díl první. A jen tak na okraj, možná se pletu, ale zdá se mi navýsost podezřelé, že by Jari po bezmála osmi letech práce na poslední chvíli z vlastní iniciativy rozhodl, že z jedné byť dlouhé desky udělá dvě, a navíc oba díly pojmenoval tak prvoplánově. Možná jsem paranoidní, ale vidím v tom tlak labelu Nuclear Blast, jehož představitelé po všech těch letech chtějí na Wintersun pořádně zarobit. Přeci jen, dvě desky a dvě turné rozhodně přinesou víc peněz, než kdyby se vše vyřešilo naráz. Co na tom, že by bylo mnohem důstojnější, kdyby oba díly “Time” vyšly pohromadě na nějakém pěkném 2CD digipacku…\nAle teď už k samotné hudbě. “Time I” je nehorázně rozmáchlá deska – přesně jak tvrdily upoutávky i slova samotného kapelníka. Ten se uchýlil ke konceptu několika rozsáhlých kompozic a kratších a spíše atmosférických meziher. Ve výsledku se tak na čtyřicetiminutovou desku vměstnaly dvě takové mezihry (intro “When Time Fades Away” a “Darkness and Frost”, která uvozuje titulní a závěrečnou “Time”) a tři plnohodnotné skladby – “Sons of Winter and Stars”, “Land of Snow and Sorrow” a již zmíněná “Time”. Jak mezihry, tak plnohodnotné skladby se vyznačují jednou společnou charakteristikou – jednoznačný prim zde hrají klávesy, respektive orchestrální složka. U meziher je to naprosto v pořádku a obě dílka také fungují velmi obstojně. V jemných náznacích si pohrávají s nosnými melodiemi jim následujících skladeb, působí sice poklidně, ale zároveň nechávají posluchače v napětí, co přijde po nich… Zkrátka fungují a obě se mi celkem líbí.\nProblém však nastává v momentě, kdy dojde na samotné skladby, na kterých celé album stojí. Člověk zjistí, že klávesy ani tady neustoupily, a ač se mi jejich provedení samo o sobě vcelku pozdává, neštěstím je fakt, že se za ně schovaly kytary, které si většinu času hrají něco vespod, a i to něco většinou není nic moc. Šok je to především ve srovnání s předchozí deskou, na které byly klávesy využity také, ale většinu dění obstarávaly právě kytary, jejichž linky byly plné nápadů, pestré a přesto konzistentní, a přesně to byl důvod, proč se deska setkala s takovou odezvou. Proti tomu je “Time I” po kompoziční stránce o hodně slabší a strašně ji to sráží. Ale přitom i tady se najdou skvělé nápady, vynikající melodie a některé pasáže, ze kterých posluchači srdce zaplesá. Tragédie spočívá v tom, že je jich málo, na ploše tak dlouhých skladeb působí děsně ojediněle, a když se po nějakém takovém skvělém momentu dlouho nic moc neděje, nadšení postupně vyprchává a jeho místo zaujímá zklamání. A přitom ani ten slabší materiál není vyloženě špatný, jen prostě není dostatečně dobrý.\nZa hlavní problém tedy považuji zbytečně utopené a neostré kytary a zároveň ohromné mezery ve využití jejich potenciálu pro prezentaci nosných melodií a nápadů. Není ale pravda, že by na tom byla celá deska až tak zle, jak to může vypadat. Jak jsem již podotkl, dobré pasáže tu jsou a občas jsou poskládány tak, že i samotné skladby mají nakonec něco do sebe. U mě vyhrává dvojice “Sons of Winter and Stars” a “Time”, jelikož tam se alespoň částečně podařilo přiblížit se tomu, čeho se Jari snažil dosáhnout – dynamického, barvitého a výpravného zážitku, který zanechá posluchače sedět s otevřenou pusou. Těžko říci která z těch dvou skladeb je na tom lépe, protože obě mají svoje plusy a svoje mínusy. Čím déle ale “Time I” poslouchám, tím víc se mi líbí skladba titulní. Naproti tomu nelze zpochybňovat skutečnost, že poslední zbývající “Land of Snow and Sorrow” je na tom opravdu dost zle, poněvadž vcelku slibný úvod se záhy zvrhne do naprosto repetitivních osmi minut, kde se člověk nedočká praktický žádného významnějšího vývoje. Zajímavé ovšem je, že jak jsem se nedávno na vlastní uši přesvědčil, v živém provedení fungují všechny tři skladby velmi dobře až skvěle, takže na nich asi přeci jen něco bude, jen to z té desky není tak patrné.\nTím je u konce výčet toho nejdůležitějšího, co mi z “Time I” ulpělo v paměti, a teď bych chtěl ještě poukázat na dvě zajímavosti, které mi vrtají hlavou celou dobu, co album poslouchám. Zaprvé – informace, které jeho vydání předcházely, hovořily o tom, že hudba prezentovaná na obou deskách “Time” bude mostem mezi typicky severskou a typicky japonskou melodikou, respektive že půjde o původní sound Wintersun, do kterého se významně promítnou vlivy tradiční japonské hudby. Nevím jak ostatní, ale já to Japonsko vidím akorát v růžovém stromě na přebalu a potom v několika linkách intra “When Time Fades Away”. Toť vše a jinak jsou to melodicky klasičtí Wintersun, jen s výrazem posunutým blíže k bombastickému projevu. Někomu to může vadit, ale i přes to, že jsem se těšil, co z proklamované fúze melodií dvou zcela odlišných kultur vznikne, jsem s výsledkem spokojen. Melodie z dílny Wintersun totiž mohou jít příkladem ohledně toho, jak se to v rámci žánru má dělat.\nDruhá věc, kterou bych nechtěl nechat bez povšimnutí, je opět můj neodbytný dojem, že bylo původně celistvé album násilně rozděleno vedví. Tentokrát za to ale může samotná muzika. I když “Time I” hraje ne úplně krátkých 40 minut, po konci poslední skladby mám stejně pocit, jako by mělo vzápětí následovat druhé dějství, kterého se ale běžný smrtelník dočká až za několik měsíců. A možná je to i tohle, co se podepisuje na rozpačitém dojmu, který za sebou “Time I” nechává. Jsem tedy náramně zvědavý, jaké dojmy zbudou po poslechu obou částí po sobě.\nOd “Time” se čekalo, že bude novodobým milníkem extrémního melodického metalu, ale “Time I” tato očekávání rozhodně nenaplňuje. Vyloženým zklamáním je však jen vzato optikou očekávání něčeho převratného. Když z tohoto přístupu posluchač vystřízliví, najednou zjistí, že před sebou má desku, která přes má všechny své zápory něco do sebe. K tomu se ale přímo váže neodbytná skutečnost, že to mohlo být mnohem, mnohem lepší. Skutečně definitivní ortel bych ale raději odložil na dobu, kdy bude možno poslechnout “Time” jako celek, a ne jen jeho poloviny. Já jsem na druhý díl nesmírně zvědavý a tajně doufám, že až do sebe obě poloviny zapadnou, budu moci konečně prohlásit, že jde dílo, které sice balancuje na hraně kýče, ale je v rámci možností dovedené na samotné hranice. Protože to o samotném “Time I” určitě říci nemohu, dávám, kolik dávám, a k tomu ještě vztyčený ukazovák. Jestli to totiž nevyjde ani napodruhé, nutkání “Time” obhajovat mě asi definitivně přejde…\nVíte, mě osobně ohledně “Time I” vůbec netrápí takové ty okolnosti, na které si spousta lidí stěžuje, kudy chudí. Je mi úplně volné, že “Time I” zní jinak než debut “Wintersun”, protože ten jsem neslyšel; je mi jedno, že se na to album čekalo osm let, protože já jsem na něj opravdu nečekal. Přesto všechno se musím zařadit spíše na stranu těch, kteří jsou z desky rozpačití – jednoduše proto, že mne v podstatě nebaví. Hlavní problém bych viděl v tom, že si Jari Mäenpää ukousl příliš velké sousto, než jaké byl schopen spolknout; “Time I” je až moc ambiciózní, ale pod vší tou výpravností a rozmáchlostí to v mých očích zdaleka bohužel není tak hluboké, jak se autor snaží nakukat všem okolo a zjevně i sám sobě. Spíš než epickým majstrštykem je tedy “Time I” pouze přeplácaným kýčem; pokud znáte takové to pořekadlo, že méně je někdy více, tak Jari Mäenpää jej asi nezná, protože oné epické atmosféry se snaží docílit tím, že přes sebe s nadsázkou řečeno hází všechny motivy, které mu přijdou pod ruku… výsledek sice možná bombastický opravdu je, bohužel však nefunguje tak, jak by měl. Abych zase nahrávce nekřivdil, musím říct, že rozhodně není neposlouchatelná a že některé nápady rozhodně nejsou marné, ale jako celek to je – jak jsem již řekl – prostě přeplácané. Problém v přijetí “Time I” je ten, že deska byla ukrutně přehypovaná, čekalo se od ní strašně moc, ale její konečná podoba ani zdaleka tato očekávání nedokázala naplnit. Ve skutečnosti jde jen o lehce nadprůměrnou nahrávku, která zvládne na chvíli zabavit, a přestože má své mouchy, poslouchá se docela příjemně, ale ani náhodou nemá na to, o co se tak snaží…\nKdyž Wintersun vydali před osmi lety své první album, byl to na tehdejší scéně celkem poprask. I já si tuhle desku velmi pochvaluji. Ale pak přišel útlum a osm let ticho po pěšině, občas jen nějaká krátká zpráva, která většinou jen posunula vydání alba zas o něco dál. Když už byla možnost konečně si nový materiál poslechnout, čekal jsem něco, co mě uchvátí. Avšak smůla, dostal jsem jen jakýsi předmražený produkt s hromadou symfonické omáčky, ve které se sama podstata muziky utápí. Nuda, nuda, šeď, přeplácanost a balast. Za zmínku stojí jen jednotlivé fragmenty skladeb, především z titulní “Time”.\nFINmelodic death metalsymphonic metalWintersun\n31.10.2012 Ježura\tNapsat komentář\nÚčinkující: Wintersun, Korpiklaani, Varg, Trollfest, Krampus\nPutovní festivaly Heidenfest a Paganfest z dílny německých Rock the Nation jsou zvláštní podniky. Snad každý ročník nabízí minimálně jedno opravdu zajímavé jméno a pak spoustu přinejlepším průměrných kapel, které však většinou zastávají nejvyšší příčky v hierarchii lineupu, čímž atraktivita příslušné akce pro lidi, kterým nestačí jen se ožrat a následně zapařit na skočné rytmy mainstreamového folk metalu, klesá někam blízko bodu mrazu s vědomím, že ty zajímavé kapely se stejně dříve nebo později objeví na nějakém tom lokálním festivalu. Také se často stává, že když už sestava stojí za to, tak se jako na potvoru nepočítá se zastávkou v České republice, takže našinec opět ostrouhá, pokud se mu nechce trmácet do Němec. Ale to už odbíhám. Letošní podzimní svátek folk a pagan metalu (ano, je to děsné klišé, ale zachovejme roli) však proti jiným svým ročníkům nabídl alespoň pro mě docela unikátní situaci – vedle špatných a průměrných kapel se totiž na soupisce objevilo i jméno Wintersun, a to rovnou v pozici headlinera. Překvapilo mě to zejména proto, že jim vedle trojice Trollfest, Varg a Krampus dělali společnost i nesmírně populární Korpiklaani, kteří většinou podobným akcím vévodí z jednoho prostého důvodu – dovedou vyprodat lokál. A jelikož jsem si od Wintersun sliboval hodně, Trollfest na mě dělali dojem že když nic jiného, tak by to alespoň mohla být sranda, a Korpiklaani jsem se pár let cílevědomě vyhýbal, takže už pominula nehorázná přesycenost jejich muzikou, usoudil jsem, že utrpení z poslechu Varg a Krampus za to nakonec stojí.\nPořadatelé celou akci umístili do prostoru Kulturního centra Vltavská, na jehož adresu jsem už naplival hodně síry, leč v poslední době se moje výhrady zejména k úrovni odvětrávání začaly ukazovat jako liché. Nevím jestli někdo do stropu proboural díru, instaloval klimatizaci nebo zprovoznil nějakou stávající, která do té doby stála stranou zájmu, ale i když musím vzít v potaz relativně nevelkou návštěvnost několika posledních koncertů (Heidenfest nevyjímaje), celý večer se v sále dalo bez nejmenších problémů existovat, což je třeba proti stavu z podzimu 2010 obrat o 180° k lepšímu. A když už jsem nakousl návštěvnost, pokusím se to trochu rozvést. Čekal jsem, že je především účast Korpiklaani na turné zárukou ve švech praskajícího podniku, kde si člověk ani nemůže dojít pro pivo, aniž by ztratil svoje místo bez sebemenší naděje na jeho znovuzískání. Tenhle předpoklad se však ukázal jako velmi nepřesný, protože ani na zmíněné lesní muže nebyl sál úplně plný, a to ani nebyl umožněn přístup na balkón – dost určitě proto, aby se již tak ne zcela vysoká návštěvnost nepromítla do zaplnění hlavní plochy sálu ještě více.\nAle teď již k samotným vystoupením. Večer přesně podle vyvěšeného programu zahájili mladí Italové Krampus, jejichž aktuální studiovou prvotinu doprovází hutná mediální masáž, což vnímavější jedince tak nějak předem varuje. Co se ale samotného vystoupení týče, Krampus odvedli dobrou práci, které nemám prakticky co vytknout. Něco ale přece, a to “něco” je naprosto zásadního charakteru – byl bych vrcholně spokojený, kdyby mi celou dobu nepřišlo, že poslouchám a sleduji nějaký revival Eluveitie. Hudba prakticky totožná, jen s jiným obsazením. Napadá mě přirovnání k hollywoodským předělávkám britských sitcomů – styl humoru zůstane podobný, jen se to trochu přiblíží požadavkům většinového publika, nasadí se mladí, krásní a sympatičtí herci a penízky se jen sypou. Kupodivu ale tohle všechno po živé zkušenosti nepřipisuji na účet samotným Krampus. Je to prostě kapela, která si hrála to svoje (dobře, asi špatně zvolený výraz), bavilo ji to, ale objevil ji nějaký vydavatel (NoiseArt Records jen tak na upřesněnou), který s vidinou výdělku zamával smlouvou, protože tohle holt lidi žerou. Taky bych podepsal a vyrazil na velké turné, kdybych uvěřil řečem o tom, jak je moje hudba originální, i když není. Co naplat – kdyby mi bylo 14 a v životě neslyšel žádnou jinou folk metalovou kapelu (neřku-li rovnou Eluveitie), budu z Krampus nadšen. Takhle mi ale opravdu nezbylo, než okukovat fešnou houslistku a trochu litovat ty sympaťáky, kteří věří, že jsou opravdu dobří…\nŽezlo převzali Norové Trollfest a již během přestávky bylo zřejmé, že tohle bude svérázné vystoupení každým coulem. Řekněte, kolikrát vám kapela nechala během zvukové zkoušky z reproduktorů znít bzučení nějakého žluto-černého bodavého hmyzu? Další šok přišel se začátkem samotného koncertu. Milí muzikanti totiž na pódium naběhli ozdobeni umělými tykadélky na pružinkách a korunu všemu nasadil prostorově výraznější zpěvák navlečený do pruhovaného kostýmu s křidélky a černou kuklou s nezbytnými tykadly. Tomu říkám entrée! K vizuální dokonalosti pak přispěly i painty, ve kterých jsem nenašel jinou logiku, než dělat si naprosto okatou prdel ze všech trů black metalových omalovánek, co jich jen po světě běhá. Co se týče samotného koncertu, nemám větších výhrad – ba naopak. Poté co se srovnal zvuk (s tím měli ostatně zpočátku problém i Krampus), jsem zjistil, že Trollfest hrají skočnou, chytlavou a zatraceně energickou míchanici všeho možného. Slyšet z toho byl thrash metal, balkánské melodie, občas maličko jazzu a spousta dalších věcí. Bylo to nehorázně pošahané a bylo to super v každém ohledu. Zpěvák tu a tam zaperlil nějakou tou neokoukanou hláškou, všichni přítomní instrumentalisté vyváděli nejrůznější koniny, házeli do publika jeden úsměv za druhým a já se celou dobu velmi dobře bavil. Konečně taky kapela, která to, co dělá, dělá s láskou, ale přitom se nebere ani trochu vážně. Prostě super!\nTo, co jsem tu prohlásil o Trollfest můžete vzít, převrátit do záporu a aplikovat na následující Varg, protože ti opět předvedli, proč si z nich už pěknou řádku let dělám srandu. Tahle skupina je na západ od našich hranic neuvěřitelně populární a label (stejní NoiseArt Records jako u Krampus) se zjevně snaží dosáhnout stejného úspěchu i na středo a východoevropských trzích. Bohužel, Varg hrají takový hnůj, že z toho každému uvědomělejšímu posluchači vstávají hrůzou a odporem chlupy na krku, zádech a kdoví kde ještě, a jak se opět potvrdilo, nezachraňují to ani naživo. Vystupování na úrovni provinčních no name muzikantů třetí kategorie, navíc plné trapných a kýčovitých póz na mě opravdu neplatí. A když to není podloženo ani nějakou slušnou muzikou, jakože v případě Varg se tak opravdu neděje, nevidím jediný důvod, proč být sebeméně shovívavý. Z celého setu mi přišly ještě relativně snesitelné pouhé dvě skladby, zbytek ale těžká bída. A nepomohla tomu ani hostovačka joikujícího Jonneho Järvely ani zoufale trapné výkřiky o vikinských bojovnících pod pódiem a vybírání toho nejdrsnějšího zmrda ze všech, který měl rozjet circle pit (což se mu tuším nepodařilo, ale mohu se mýlit, protože jsem ze zadních částí sálu dopředu moc neviděl). Velmi úsměvná byla rovněž scénka z počátku koncertu, kdy po několikanásobném mocném provolání názvu skladby (nechtějte ho po mě, ale byl to hned druhý song v pořadí) nepřišla očekávaná odezva, a milí počmáraní Němci chvilku jen nevěřícně zírali. Inu, tak to dopadá, když kapela zvyklá na tisícové davy zfanatizovaných lobotomiků přijede tam, kde se ještě dost hlav vypumpovat nepodařilo. Varg jsem viděl počtvrté (proč proboha?) a počtvrté jsem se přesvědčil, že tohle opravdu není kapela, jejíž tvorba by stála třeba jen za ohlédnutí. Snad se nebudu muset přesvědčovat popáté…\nJak jsem již nastínil v úvodu, koncertům Korpiklaani jsem se v posledních letech vyhýbal jako čert kříži, protože mi bylo jasné, že vidět to samé ve čtyřicáté variaci na jedno téma by mi opravdu moc zážitků nepřineslo. Stačí že si člověk občas omylem pustí nějakou desku. Jenže po těch letech jsem nabyl přesvědčení, že by to možná stálo za pokus, a s tím jsem se uvelebil v okolí zvukaře a byl zvědavý, jestli Korpiklaani náhodou nepřekvapí. Jakkoli jejich muziku prakticky neposlouchám a nepřisuzuji jí jakoukoli reálnou uměleckou hodnotu, tentokrát veselí Finové opravdu překvapili. Prvním jasným rozdílem proti předchozím zkušenostem byla indispozice frontmana Jonneho Järvely, který se kvůli zranění ruky vzdal kytary a věnoval se pouze mikrofonu. Hudbě to nijak neuškodilo (popravdě nechápu, proč Korpiklaani normálně hrají se dvěma kytarami), ale naopak to velmi pomohlo zpěvu. Bylo to totiž vůbec poprvé, co jsem Jonneho ani jednou nepřistihl při falešném tónu. Zbaven břemene kytary se po pódiu pohyboval naprosto přirozeně a musím říct, že mu to jen takhle nalehko s mikrofonem sedělo mnohem víc, než jak jsem byl zvyklý z dřívějška. Kdyby to tak nechali natrvalo, určitě bych se nezlobil. Za zmínku dále určitě stojí velmi živý projev kytaristy Caneho a také nový houslista Tuomas Rounakari, který se několikrát pěkně utrhl ze řetězu a pařil jak pominutý. Krom toho si vystřihl zajímavé sólo a co se mě týče, kapela je nyní bohatší o velmi platného člena. Zbytek kapely si potom jel takový ten svůj slušný standard a celé to fungovalo velmi obstojně. Co se výběru skladeb týče, zazněly jak klasiky, tak nové skladby (vyjmenovat bych ale dokázal tak maximálně čtyři), ale všimnul jsem si jedné zajímavosti – tentokrát se nedostalo snad na žádný chlastací song (“Vodka” a “Tequilla” nebyly určitě a nepamatuji si ani zdánlivě povinné “Beer Beer” nebo “Happy Little Boozer”) a já jsem za to opravdu vděčný, protože celý koncert tím získal na vážnosti, což bych do něj předem opravdu neřekl – stejně jako bych v posledních letech neřekl, že bych si mohl koncert Korpiklaani celkem slušně užít. Stalo se, a i když to rozhodně nebyl žádný hudební orgasmus, byl to určitě nejlepší koncert Korpiklaani, kterého jsem byl zatím svědkem.\nPodle očekávání po konci setu Korpiklaani publikum znatelně prořídlo a já se bál, že na headlinera a můj jediný opravdová tahák večera zbude nestoudně málo lidí. Masový odliv obecenstva však postupně ustal, sál zůstal zaplněný tak do poloviny a pohled na postupně připravované pódium sliboval, že se zůstavší dočkají velké show se vším všudy. A když sál potemněl, ožila světla a rozezněly se první tóny intra “When Time Fades Away”, očekávaní publika se dalo krájet. Postupně nastoupili bubeník, basák s druhým kytaristou a dostalo se jim značné odezvy, ale to pravé pozdvižení nastalo až v okamžiku, kdy na pódium vtrhl hlavní mozek kapely, Jari Mäenpää. A když říkám vtrhl, myslím to doslova, protože nadšení, s jakým se mezi ostatními muzikanty zjevil, skutečně dělalo dojem, jako by ho přinesl nějaký divoký vítr. Velmi působivý začátek, to se musí nechat. A neméně působivě se pokračovalo. Na intro navázala pochopitelně první regulérní skladba ze žhavé, očekávané a poněkud rozporuplné novinky “Time I” – “Sons of Winter and Stars” – a jakkoli uznávám, že má celá deska, tuhle skladbu nevyjímaje, svoje mezery, tady jsem zůstal stát s otevřenou pusou a nebetyčná epičnost té muziky mě málem porazila. Skladba navíc získala na dynamice díky několika kratičkým přestávkám a já se prostě nestíhal divit, kde se taková síla vzala. Nejinak na tom byla následující “Land of Snow and Sorrow” a tehdy jsem si začínal uvědomovat, co za tím asi vězí. Paradoxně tomu totiž pomohl ne moc zdařilý zvuk, ve kterém značně zanikly klávesy a samply, které na “Time I” tvoří většinu dojmu, a naopak se dostaly do popředí kytary, které sice nezakryly svůj poněkud prostší charakter, ale zato hnaly muziku neuvěřitelně dopředu a dodávaly celku koňskou dávku energie. Tím spíše pak fungovaly skladby starší, kde hrály kytary mnohem důležitější roli, a celkově to mělo ohromný tah na branku, který dokonale korespondoval s Jariho výkonem. Ten totiž celý koncert pokračoval způsobem, jakým vtrhl na pódium, a bylo na něm vyloženě vidět, jak do hraní dává úplně všechno. Tryskala z něj nakažlivá radost z toho, že konečně může vyrazit před lidi s jiným než osm let starým materiálem a on se ji nesnažil nijak omezovat. Entusiasmus v pravém slova smyslu. Zcela přesvědčivý byl i co se týče zpěvu, a i když se v některých pasážích spoléhal na half playback (z pásky jela stopa čistého vokálu a Jari k tomu přidával svůj scream), musím před ním smeknout, protože veškeré zpěvy, do kterých se pustil, zněly naprosto fenomenálně.\nHrálo se dlouho a proto také dále řídlo publikum, jak se lidé pokoušeli chytit poslední denní spoje. I v téhle situaci se však dařilo poskytovat Wintersun velmi solidní odezvu, která se při nevalném počtu přítomných dala označit jako hromová. Kapela fanouškům oplácela neutuchajícím nasazením, což dohromady vyústilo ve skvělou atmosféru, která naplnila sál až po strop. Není tedy divu, že se muzikanti nechali po konci titulní skladby “Time” vytleskat a vrátili se s přídavkem (i když pošťuchování fans kytarou z backstage moc nezafungovalo). Ti kteří vydrželi se tak dočkali přímočaré pecky “Beyond the Dark Sun” a na samý závěr také mojí oblíbené “Starchild”, a to byl konec. Byl to ale konec slavný, kapela se rozloučila se vší parádou, rozhazování trsátek a pozdravy s fanoušky nebraly konce. Wintersun předvedli vynikající vystoupení, při kterém zazářily nejen časem prověřené klasiky, ale naživo se ukázaly jako funkční i skladby nové, kterých jsem se trochu obával. K tomu přidali ohromný hráčský zápal a energii, s jakou jsem se u vystupující kapely mnohokrát nesetkal. Výsledkem byl opravdu skvělý zážitek, který bych přál zažít každému, kdo má k Wintersun pozitivní vztah.\nJak vidno, Heidenfest 2012 se tedy vydařil a když nepočítám tragické Varg, od kterých se to dalo čekat, hudební zážitky se pohybovaly od těch snesitelných přes obstojný průměr až k těm mimořádným. Wintersun přesvědčili, že jim místo headlinera patří plným právem, Trollfest předvedli výbornou odlehčenou show, která kouzlila úsměvy na tvářích a Korpiklaani překvapili nečekaně slušným vystoupením, a to i přes frontmanovu zdravotní indispozici. Domů jsem odcházel spokojen a Heidenfest jsem si definitivně zaškatulkoval jako hudební akci s potenciálem i pro náročnějšího fanouška. Uvidíme, s čím se Rock the Nation vytasí příště…\nfolk metalKorpiklaaniKrampuspagan metalTrollfestVargWintersun\nRedakční eintopf #42 – říjen 2012\n1.10.2012 Sicmaggot\tNapsat komentář\nBudeme-li brát náš malý eintopf jako jakousi předzvěst toho, jaký říjen co do vydávaných alb bude (což je sice poněkud nadnesené, ale hlavně to neříkejte nahlas, protože byste nám zkazili iluze), pak to vypadá, že půjde o vskutku výživný měsíc, jelikož všichni redaktoři neváhali vytasit pěkně velké cifry, značící pěkně velká očekávání. O první místo se tentokrát podělila hard rocková superkapela Black Country Communion a Američané Ill Niño, kteří s oblibou míchají alternativní metal a latinské rytmy. Jen o bod za nimi se pak umístila další zámořská záležitost, progresivní Between the Buried and Me. Evropě tentokrát fandí pouze dva redaktoři a oba si vybrali na severu – šílence Shining ze Švédska, resp. sousedy Wintersun z Finska.\nPotom, co jsem zjistil, že “Révisionnisme” od francouzských úchylů The CNK nebude klasická řadovka, ale pouze album předělávek, malinko se má volba do eintopfu zkomplikovala, ale jak jsem si záhy uvědomil, zase ne o tolik. Ono se totiž přímo nabízelo najít útočiště u dalších excentriků, švédských black metalistů Shining, do jejichž nevšední tvorby jsem se v poslední týdnech opětovně docela zažral. Sice ani v nejmenším nepředpokládám, že by v případě novinky “Redefining Darkness” překonali své nejpamětihodnější opusy, za které považuji depresivní “III – Angst, självdestruktivitetens emissarie” a skličující monument “V – Halmstad (Niklas angående Niklas)”, nic to však nemění na tom, že jsem zcela přesvědčen, že celkově osmá deska nic nezmění na faktu, že Shining ještě nikdy nenahráli slabou věc. Ačkoliv se zdá, že bude “Redefining Darkness” v rámci tvorby Shining bořit tradice díky opuštění číslování každého alba, a ačkoliv má Niklas Kvarforth opět velice silácké řeči o nejlepší desce vůbec, osobně nějak radikální odklon neočekávám. Ale na druhou stranu, pokud dostanu další album, které se “jen” ponese v duchu “VI – Klagopsalmer” a “VII: Född förlorare”, budu stále spokojen, protože to, co je u Shining standardem, je v širším měřítku velmi působivá a do jisté míry i netradiční muzika.\nAbych pravdu řekl, snad nepamatuji, že by některý z uplynulých měsíců nabízel tolik nových desek, které by jitřily moji zvědavost. Říjen 2012 však staví na startovní čáru hned osm novinek, které si rozhodně nenechám ujít a mezi kterými se favorit vybírá jen velmi obtížně. Když si ale odmyslím Varg a Cradle of Filth, kde jsem spíš než co jiného zvědavý, jak moc špatně to zase dopadne, a diskvalifikuji rovněž desky, kvůli kterým asi frontu před obchodem stát nebudu, zbude mi dvojice alb od Anaal Nathrakh a Wintersun. A i když se na obě desky těším prakticky stejně, nakonec musím dát přednost Wintersun a prvnímu dílu “Time”, protože dobře známé okolnosti jeho vzniku jej už tak nějak předurčují k vítězství v téhle disciplíně. Osobně doufám, že se Jari Mäenpää opravdu vytáhne a plně tak ospravedlní neuvěřitelných osm let dlouhé čekání…\nSvá říjnová očekávání vkládám hned do několika počinů. “Monster” legendárních Kiss, “The Parallax II: Future Sequence” z pera Between the Buried and Me, první díl ambiciózního dvojalba “House of Gold and Bones” Stone Sour či “Lights Out” retrorockerů Graveyard se však tentokrát musely sklonit před “Afterglow”, čili třetím albem blues rockové superkapely Black Country Communion. Obecně neoblíbený příznak superkapela mi k žádné současné bandě na rockové mapě nesedí líp. Důvod je jasný – spojení nezaměnitelného bluesového vokálu Glenna Hughese a kytary Joe Bonamassy spolu s bicími Jasona Bonhama a klávesovým uměním Dereka Sheriniana dopadlo na obou dosavadních albech parádně a nevěřím tomu, že v případě třetího studiového počinu se něco změní. V mém osobním kalendáři představuje “Afterglow” jedno z nejočekávanějších rockových alb letošního roku.\nV říjnu se konečně dočkám nějaké pořádné hudby také já. Na nové Ill Niño se těším jako moucha na drobek a doufám, že avizovaný “návrat ke kořenům” nebyl pouhým tlacháním ve tmě. Poslední řadovka “Dead New World”, která vyšla před dvěma lety, nebyla v žádném případě špatná, ale oproti ranné tvorbě Ill Niño jí chybělo větší propojení anglických textů s těmi španělskými, a zdálo se mi, že i na perkusích by se dalo o něco více zamakat. Nový materiál by měl spolehlivě zaujmout jak pravověrné, tak i nové fanoušky a já se modlím ke všem hispánským bohům, aby “Epidemia” stála více než za pár poslechů.\nZatímco září bylo zejména ve znamení progresivního rocku, říjen pro mě bude měsícem mnohem metalovějším. Jedna z výjimek vyjde hned první den v měsíci. Jde o album “2nd Law” Britů Muse. Ačkoliv nejsem nijak zvlášť oddaný fanoušek této jinak zajímavé kapely, nemůžu jim upřít jisté kvality a jejich novinku budu tedy poslouchat velmi pozorně. Dva z mých největších favoritů vydají své desky shodně 9. října. Prvotně jde o Converge, jejichž tři roky staré album “Axe to Fall” byla setsakramentsky razantní rána do hlavy. Od novinky “All We Love We Leave Behind” neočekávám nic menšího. A v druhé řadě jsou tu Between the Buried and Me, kteří si již dlouho užívají zaslouženou pozici v mém osobním “top ten”. Ačkoliv mám dojem, že svůj vrchol prožili již v roce 2007 s albem “Colors”, rozhodně nemohu mluvit o nějakém razantním sešupu. Between the Buried and Me stále tvoří hudbu nad úrovní naprosté většiny ostatních kapel, a právě proto jsou mojí volbou pro měsíc říjen. Za zmínku pak stojí ještě novinka War from a Harlots Mouth, o kterých jsem slyšel samou chválu a s albem “Voyeur” si to hodlám ověřit na vlastní uši, a další sebevražedná jízda švédských Shining.\nBetween the Buried and MeBlack Country CommunionIll NiñoShiningWintersun


Květina zvonek - campanulla isophylla náhle uschla | Odpovědi.cz\nKvětina zvonek - campanulla isophylla náhle uschla\nPřed 2 měsíci jsem dostala nádhernou kvetoucí rostlinu, bílý zvonek, tzv. nevěsta. Ještě včera byl pěkně zelený a obsypaný květy, dnes téměř uvadl. Vody má dost, stojí na okně s žaluzií (světlo má, ale zároveň je tou žaluzkou chráněný před prudkým sluncem), odkvetlé květy jsem pravidelně odstraňovala. Co se mu mohlo tak najednou přihodit? Dá se ještě nějak zachránit - jak? Jediné co mě napadá, že jsme doma po 3 týdnech znovu zatopili, ale předtím jsme topili také a nevadilo mu to. Děkuji předem za rady.\nOcko děkuji. Květináč mám postavený v obalu, a stojí ve vodě asi půl až 1cm pořád a nikdy mu to nevadilo. Ještě je zčásti trochu zelený, i když květy jsou úplně pryč, tak jsem ho pro jistotu dala z okna na stůl a zítra ho zkusím přesadit, jestli do té doby vydrží. Mám ho i nějak sestříhat - jak moc, nebo ho nechat radši v klidu, jen přesadit? Díky, dobrou noc.\nDančo, ze všech informací, cos tu napsala mne zaráží hned ta o vodě - co znamená "vody má dost?" Podívej se, zda zvonek v té vodě nestojí. Někdy můžeš kytičku zničit právě tím, že ji tzv. přeliješ, či-li "utopíš". Pokud je v misce pod květináčem voda, tak ji vylij a se zaléváním buď opatrnější.\nJe tu samozřejmě řada dalších možností - květinka mohla zareagovat na náhlý výkyv teploty, nebo může být v květináči parazit, nebo látka, která jí škodí.\nPokud není totálně uschlá, tak ji zkus přesázet.\nS tím střiháním si poradíš, až se zítra na zvonek mrkneš zblízka. Něco musí zůstat nahoře, aby kytička mohla znovu obrašit. Podívej se také na kořínky. Pokud budou ohnilé, ostříhej je taky.\nZhruba Ti mohu poradit, že co je suché a ohnilé, to by mělo přijít pryč. Ale pozor na větvičky, protože mohou zvenku působit zvadle a přesto mohou být živé. Určitě si s tím potradíš, jen buď při tom přesazování a stříhání opatrná.\nTaky je možné, že zjistíš, že bude lépe si koupit zvonek nový a netrápit ani sebe, ani tuhle kytičku. Někdy se to prostě zachránit nedá.\nJá si letos takhle hloupě utopila orchidej od dcery a štve mne to dodnes. Odjížděla jsem na dva týdny, tak jsem ji "zalila".\npřesazení orchideí (3 odpovědi)\nJak se nazývá tahle rostlina, která má tak nádherné květy? (1 odpověď)


MS v hokeji 2016, výsledky hokej, live výsledky - 1 hokejová liga - Chomutov má další posilu, z Varů přichází Skladaný\nÚvod › 1 hokejová liga › Chomutov má další posilu, z Varů přichází Skladaný\nSkladaný v aktuálním ročníku nastoupil v dresu Energie ke dvaadvaceti zápasům, během kterým zaznamenal dvě branky a u dalších čtyř asistoval. Tento rodilý Slovák na sebe nejvíce upozornil během loňského play off, kdy patřil k hlavním lídrům týmu a vydatnou měrou přispěl k dosažení mistrovského titulu.\nNyní ho čeká nová kapitola, avšak jeho případný návrat do Varů není s ohledem na domluvu vyloučený. "Máme dohodu s Karlovými Vary, že v případě nějakého zranění jejich hráčů, bychom ho na oplátku střídavými starty uvolnili i do extraligy," objasnil případnou změnu marketingový manažer klubu David Dinda.\nSkladaný by měl být trenérům k dispozici již na dnešní zápas proti Olomouci. "Hráč se již účastnil dopoledního tréninku a pro večerní utkání bude připraven. O sestavě rozhodují trenéři, nicméně předpokládám, že do hry zasáhne," doplnil pro oficiální stránky týmu Dinda.


DŮLEŽITÉ UPOZORNĚNÍ PRO ŽÁKY, RODIČE A ŠKOLY\nMETODICKÉ POKYNY a PRAVIDLA\nPŘEHLED ZVEŘEJNĚNÝCH ZADÁNÍ A ŘEŠENÍ ŠKOLNÍCH KOL\nVZORY ZADÁNÍ A ŘEŠENÍ OK A KK PŘEDCHOZÍCH ROČNÍKŮ\nVYHLÁŠENÍ SOUTĚŽÍ, PROPOZICE\nNÁVODY A POSTUPY PRO ORGANIZÁTORY ŠKOLNÍCH KOL\nV této sekci budeme zveřejňovat nejčastější dotazy a odpovědi, které se týkají fungování, administrace a editace informačního systému soutěží. V případě, že zde nenajdete nápovědu k řešení vašeho problému, kontaktujte garanty metodické podpory na souteze@ccvpardubice.cz\n1) U jakých soutěží uvedených v databázi musím zakládat školní kola?\nTento systém nezahrnuje všechny soutěže a přehlídky, kterých se žáci vaší školy mohou účastnit. Evidence v této databázi se týká pouze soutěží, které jsou financovány z dotace MŠMT v rámci rozvojového programu podpora soutěží a přehlídek v zájmovém vzdělávání a rozpočtu Pardubického kraje. Sportovní a umělecké soutěže uvedené v databázi jsou evidovány pro administraci nákladů a celkových přehledů okresních a krajských kol soutěží. Pro lepší orientaci se v popisu u kategorií soutěží, kde není pro letošní rok povinné zakládat školní kola, zobrazí tato věta: ŠKOLNÍ KOLO SOUTĚŽE SE V SYSTÉMU NEREGISTRUJE, POSTUPUJTE DLE POKYNŮ OKRESNÍCH ORGANIZÁTORŮ.\n2) Proč se mi nezobrazuje zadání a řešení školních kol soutěží?\nSoubory pro danou úroveň soutěže jsou dostupné pouze těm koordinátorům soutěží, kteří mají v této kategorii již vytvořeno své školní kolo soutěže.\n3) Musím u soutěžících vyplňovat e-mail a mobilní telefonní kontakt?\nAno, tyto dvě položky jsou povinným údajem k vyplnění pro potřeby organizátorů vyšších postupových kol.\n4) Do kdy musím založit školní kolo?\nTermíny konání školních kol jsou předem stanoveny ve Věstníku MŠMT, tyto termíny je třeba dodržovat. Potřebné dokumenty jsou veřejně dostupné, lze je najít na školském portále Pardubického kraje, sekce SOUTĚŽE. V evidenčním systému soutěží naleznete tyto soubory u dané kategorie soutěže.\ntel.: 601 332 974, 466 536 530


Jana Vašáková 100% ovocné džusy – recenze\nProtože se blíží žíznivé letní období, rozhodla jsem se napsat recenzi na 100% ovocné džusy. Co od nich vlastně očekáváme? V první řadě rychlý přísun sacharidů (fruktózy), dále pak vitamíny a vlákninu. Raději než nektar vybírejte 100% ovocné džusy bez přidaného cukru, konzervačních látek, umělých barviv a aromat. To, jestli obsahují navíc přidané vitamíny, nehraje v případě kvalitních džusů žádnou roli. Dejte přednost takovým ovocným džusům, které nabízejí „fresh“ variantu nebo alespoň dužinu. V dnešní době je výběr tak velký, že uspokojí i největší zastánce zdravé výživy. Pro snadnější orientaci jsme pro vás vybrali 5 nejprodávanějších 100% ovocných džusů a ohodnotili jsme je od 1 do 5 s tím, že 1 bod je nejméně a 5 bodů naopak nejvíce.\nRelax – 100% jablko fresh juice (1 l)\nKalorie/kJ (ve 100 ml): 47 kcal/201 kJ\nObsah ovocné složky: 100% jablečné šťávy\nObsah cukru (ve 100 ml): 10,5 g sacharidů, z toho cukry 10,2 g (fruktóza)\nObsah vlákniny (ve 100 ml): 1,4 g\nObsah vitamínů (ve 100 ml): vitamín C 30 mg (50% doporučované denní dávky DDD)\nKonzervační látky: bez konzervačních látek, umělých aromat a barviv\nNaše hodnocení: reklamní tah firmy Relax: vím, co piju, 1,5 kg jablek lisovaných za studena, zdroj vitamínu C, 100% ovocná šťáva a nic jiného, je v tomto případě na místě. Dáváme plných 5 bodů.\nHello – 100% pomeranč (1 l)\nKalorie/kJ (ve 100 ml): 45 kcal/190 kJ\nObsah ovocné složky: 100% pomerančové šťávy z koncentrátu\nObsah cukru (ve 100 ml): 11,2 g sacharidů (fruktóza)\nObsah vlákniny (ve 100 ml): výrobce neuvádí\nObsah vitamínů (ve 100 ml): výrobce neuvádí\nKonzervační látky: bez konzervantů a bez přidaného cukru\nNaše hodnocení: Hello 100% pomerančový džus patří mezi standardní nabídku na českém trhu. Co mu lze vytknout, je nedostatečné množství informací uvedených na obalu. Dáváme 3 body.\nAlbert Quality – 100% růžový grapefruit (1 l)\nKalorie/kJ (ve 100 ml): 40 kcal/170 kJ\nObsah ovocné složky: 100% grapefruitová šťáva vyrobená z koncentrátu\nObsah cukru (ve 100 ml): 10 g sacharidů (fruktóza)\nKonzervační látky: bez konzervačních látek, umělých sladidel a barviv\nNaše hodnocení: grapefruitový džus značky Albert Quality se svou kvalitou podobá džusu Hello. Chybí nám zde především informace o množství vlákniny a specifická šťavnatá chuť růžového grapefruitu. Dáváme 3 body.\nPfanner – 100% multivitamin (1 l)\nKalorie/kJ (ve 100 ml): 53 kcal/226 kJ\nObsah ovocné složky: 100% šťávy z mnohoovocného koncentrátu\nObsah cukru (ve 100 ml): 11, 7 g sacharidů, z toho cukry 11,2 g (fruktóza)\nObsah vlákniny (ve 100 ml): 0,4 g\nObsah vitamínů (ve 100 ml): obohacena směsí vitamínů C, skupiny B, E a provitamínu A, 15% DDD\nNaše hodnocení: multivitamínový džus značky Pfanner je vyroben ze dřeně 13 druhů ovoce. Přirozeně by měl obsahovat vysokou dávku vitamínů, je tedy nutné jej ještě více obohacovat? My osobně bychom uvítali více dužiny. Za snahu dáváme 4 body.\nRauch happy day – 100% ananas (1 l)\nKalorie/kJ (ve 100 ml): 54 kcal/228 kJ\nObsah ovocné složky: 100% ananasová šťáva vyrobená z koncentrátu\nObsah cukru (ve 100 ml): 12,3 g sacharidů, z toho cukru 12 g (fruktóza)\nObsah vlákniny (ve 100 ml): 0,1 g\nNaše hodnocení: protože ananas obsahuje velké množství přirozených cukrů, počítejte s tím, že je i tento džus poměrně hodně kalorický. Co nám osobně vadí, je mále množství vlákniny a zbytečně vysoká cena. Dáváme 3 body.\nNáš tip – vítěz kategorie: Relax – 100% jablko fresh juice


Soutěž o knihu Voda v pohybu - úžas v nás | Vaše soutěže\nKazda | 9. 2. – 1. 3. 2019 | |\nCo se děje pod hladinou? Jak třeba vznikají vodní víry? Nebo jak se může změnit říční koryto? Odpověď na tyto a další otázky nám srozumitelným způsobem předkládají odborníci na oblast vody a proudění v knize Voda v pohybu - úžas v nás. Prostřednictvím mnoha podrobně popsaných pokusů, které můžeme s jednoduchými pomůckami sami provádět, se učíme pochopit zákonitosti, které se za nimi skrývají. Knihu můžete nyní vyhrát na našem webu.\n1x kniha Voda v pohybu - úžas v nás\n2. Jmenujte alespoň jednu otázku, na kterou naleznete v knize odpověď.\n3. Jmenujte alespoň dvě další knihy, které byly vydány v rámci kategorie Živá příroda.\nkniha Voda v pohybu - úžas v nás\n2. pepca (276) - 15 bodů\n4. sandy602 (277) - 8 bodů\n5. buccaneerka (275) - 5 bodů\nVýhra došla, úžasná kniha, moc děkuji.\nNeměla by u třetí otázky být správně kategorie "Živá příroda" (a ne Živá voda)?\nTo jsem psal už před 3 dny.\nAjaj, chybička se vloudila. Děkujeme za upozornění :)\nZajímavě zpracovaná poučná kniha, brala bych ji pro syna. Vodařina je jeho koníček...\nUrčitě poučná knížka\nIdeální pro všechny koumáky, ať malé či velké.\nDalší možnost, jak se dovědět, co nevíme.\nPokusy - to mě baví.\nU 3. otázky má být asi kategorie Živá příroda.\nVámi uváděná kategorie knih vydávaných nakladatelstvím KAZDA neexistuje.\nPravda, chybička se vloudila.


Prostor jak prakticky využít | Poradte.cz\nVložit novou otázkuOdpovědět Prostor jak prakticky využítOd: tomikk® Datum: 02.03.14 11:35 odpovědí: 10 změna: 02.03.14 21:56\nDobrý den rádcové a rádkyně .Po rekonstrukci bydlení nám zbyl nedořešený tento prostor který byl původně vchod do pokoje . Má představa byla v tomto prostoru chodby mít velké akvárium . Bohužel jsem netušil co to obnáší - péče a následná vlhkost v domě proto jsem od tohoto záměru odstoupil a nyní nevím(e) jak prostor využít .Nenapadá Vás něco , či jste neřešili něco obdobného?DěkujiT.doplněno 02.03.14 11:36: fotodoplněno 02.03.14 11:37: foto2 , doplním hloubka je 30 cm\nOd: babkazov®Datum: 02.03.14 11:36odpovědětVestavěný úložní prostor?Ohodnoceno: 0x Od: miklous®Datum: 02.03.14 11:40odpovědětZdravím. Poličky - knihovna, dekorace... MOhodnoceno: 0x Od: kimba®Datum: 02.03.14 11:40odpovědětNa stěnu přidělat háčky na odkládání kabátů pro návštěvy. Dolů polička na odklad kabelek, rukavic, deštníků atd. Pod poličku boty nebo papuče.Ohodnoceno: 0x Od: tomikk®Datum: 02.03.14 11:46odpovědětProstor který takto vznikl je dispozičně uvnitř domu , daleko od vstupní haly kde je odkládací prostor pro boty a bundy .Poliček a dekorací se dost bojíme z důvodů že máme malé děti a ty jsi s dekoracemi nerozumí .Ale moc díky za podněty .\nOd: uska®Datum: 02.03.14 11:52odpovědětZávidím vám. Po přestěhování do menšího stále nemám vyřešeno kam s knihami. Byla by to další knihovna jak vyšitá.Ohodnoceno: 0x Od: hop®Datum: 02.03.14 11:59odpovědětAno, úložný prostor, viděl bych tam třeba vestavěnou skříň se skleněnými či zrcadlovými posuvnými dveřmi.Mimochodem, ty trubky od topení se mi tam moc nelíbí (někde soudruzi z NDR udělali chybu ), asi bych je i za cenu dodatečné stavební úpravičky zasekal do zdi a zásuvku přemístil vedle topení...Ohodnoceno: 0x Od: ringo®Datum: 02.03.14 12:00odpovědětNebo malý oltář s panenkou Marií... květinami a ... ne, radši knihovna!Ohodnoceno: 1x Od: bimbam®Datum: 02.03.14 12:06odpovědětMám doma něco podobného. Protože vedle původních dveří je komín, je prostor o něco hlubší.Mám tam police a na nich všelicos, hlavně věci na praní a uklízení. Mám to překryté závěsem, barevně ladí s tapetami a vybavením chodby.Ohodnoceno: 0x Od: hahanaj®Datum: 02.03.14 12:35odpovědětNelíbí se mi oblouk a hned vedle ten prostor který vám nenechává v klidu .Nějak to spolu vůbec neladí. Chtělo by to zakrýt, ale zašupovací dveře asi nepřipadají v úvahu ,aby schovaly nějaké třeba úklidové věci.Nevím závěsy dneska na takové věci ...se už ani nedělají . Dala bych do horní části dvě poličky na dekorace a pár knih . Dolů bych postavila květinu.Děti si musí zvyknout, že se před nima nebude vše uklízet .Ohodnoceno: 0x Od: ukulele®Datum: 02.03.14 21:56odpovědětDobrý den, to akvárium a ještě nahoře paludárium, to by bylo perfektní a není s tím až tak tolik práce a s tou vlhkostí to není tak strašný.Skočit na otázku


Chuť na věci nezdravé\n0 kg 11.2 kg\nJiž zhubnuto: 3.4 kg\nChůze: 19.00 km\nTak jsem čekala kdy to přijde a je to tady: Chuť na nezdravé sladké a mastné jídlo.\nVčera jsem se koukla do katalogu v nabídce potravin a viděla čokoládový Donut a měla jsem na něj strašnou chuť! Ale to nejen ten den, ale dokonce i dneska, sice jsem si ho nedala, ale chtěla bych!!! Jééééj fakt jsem čekala kdy to příjde.. Budu doufat, že mě to přejde..\nA dnes se mi stalo něco podobného, ale dostala jsem chuť na smažený salám, nebo hamburger, nebo cokoliv co je extra mastné. Nakonec jsem si to taky nedala, vůli hubnout mám velkou..\nAle když vím jak dobře to chutná a že jsem to kdysi jedla.. ááá pomoooc :D\nDržte mi palce, ať jsem furt silná :D A jestli máte nějaké tipy jak se chutí zbavit, tak určitě napište do komentáře :)\n07. 03. 2014 22:21\njo, dej si to. Ono ti třeba bude po tom mastným špatně a příště si to už nedáš...:-)))\na fakt si to nevyčítej. Hlavně se nestresovat, to je základ .-)\n07. 03. 2014 22:13\nJsi dobrá! Přidávám se k názoru, že občas si zahřešit je lidský. Důležité je: vychutnat si to, nevyčítat si to, prostě hříšek si užít. Když se potom zase začnou semaforky zelenat, je to v pohodě!\n07. 03. 2014 22:06\nPo roce se přidávám, že to není tak lehký, odolávat. Nejde to pokaždý.\n09. 03. 2013 20:46\nVíš co, udělej si prostě jeden den hřešící :) a dej si to, na co máš chuť :) jet podle tabulek se nedá pořád :) a uvidíš, třeba i váha tě pak potěší! ;)\n08. 03. 2013 14:09\nDěkuju moc za rady a za podporu :)\n08. 03. 2013 10:32\nmám zkušenosti že to stejně jednou sním i když to odkldám, týden na to myslím pak to sním a započítám do denního příjmu\n08. 03. 2013 09:53\nPokud si to zapracuješ do semaforků, popřípadě si dáš třeba jen půlku, tak ti spíš doporučuju si to, na co máš chuť dát. protože se ti může stát, že budeš mít blbý den, týden.. a pak sníš všechno, na co jsi měla během držení diety chuť. A udělat si občas radost a být v pohodě je podle mě lepší než pár ušetřených gramů za týden.. :) Přeju pohodové hudnutí.. :)\n08. 03. 2013 08:48\nTaké písu jen tak dál, i já mám obcas chute, ale pak si predstavím, jak budu na sebe nastvaná, jestli mi ten jeden Donut za to stojí. A zjistím, ze nestojí. Jsme vsichni na jedné lodi, prece nezklamu sebe i Vás. I kdyz si myslím, pokud jinak dodrzujes semaforky, jedno uklouznutí nevadí. Naopak nemelo by se si vse tak drasticky odepírat, pak je tu nebezpecí, ze se rychle vrátís ke spatným návykum. A i kdyz prijde uklouznutí, ihned bez viny pokracovat v semaforkách dál.\n07. 03. 2013 23:55\nJen tak dál. Obdivuji tvoji silnou vůli. Dneska jsem měla podobný problém. Ale mám štěstí, že na VŠ bytě toho moc není a na to abych šla do obchodu jsem byla moc unavená. :-D Ale myslím, že jednou za čas si dát odměnu můžeš. Důležité je vždy se vrátit na stezku zpátky.


Plovoucí sauna na Vltavě a další mobilní sauny | Naturista.cz - vše o českém naturismu\n» Plovoucí sauna na Vltavě a další mobilní sauny\nPlovoucí sauna na Vltavě a další mobilní sauny\nVložil Anonymní, 25. Únor 2014 - 6:40\nRuské mobilní sauny\nAž vám bude ze saunování příliš horko, tak si zajeďte do zcela unikátního hotelu poblíž kanadského Quebec City Hotel de Glace\nPlovoucí sauny na Vltavě, projeďte se na lodi a přitom se vysaunujte:\nNejvětší sraz mobilních sauňáků světa!\nPravda o sauně (závěrečný díl, ČT2):\nNově postavený hotel pouze ze sněhu a ledu v Laponsku:\nSerafin byliny v sauně:\nH3T Architekti projektují sauny za jízdními koly, jako plovoucí ostrovy, nebo jako přívěs za osobní auto:\nV sudové sauně:\nGymnofobie vs. osvěta\nVložil M.Dr., 25. Únor 2014 - 8:47\nGymnofobie v naší společnosti dosahuje tak obludné rozměry, že ani ve videu o saunování nesmí být vidět nahý člověk. Pak to dopadá tak, že ve videu „Řeka ve městě“ vycházejí mladí muži ze sauny do vody v plavkách… toto když vidí neznalý člověk, tak ho to jen utvrdí v přesvědčení, že jít do sauny v plavkách je normální.\nDámy ve videu „Serafin byliny“ zase dělají jinou chybu – nemají plachtu pod nohami. Z tohoto si zase člověk vezme poučení, že důležitější je se do plachty pořádně zabalit, než dbát na hygienu tím, že mám plachtu pod celým tělem.\nPak se nedivme, že se osvěta ohledně saunování míjí účinkem. Člověk si spíše zapamatuje to, co viděl, než co mu někdo řekl nebo četl v pravidlech saunování.\nAle jinak jsou ta videa zajímavá.\nTo je fakt vtipné\nVložil Jarda2, 25. Únor 2014 - 10:40\njak na videu ten pán v plavkách vyleze ze sauny a říká že to je „výborný zážitek“. Já jsem byl předloni na dovolené v hotelu kde byla zadarmo k dispozici kvalitní sauna i pára povinně v plavkách a byl to pro mne tak příšerný zážitek že jsem tam za 14 dní pobytu vlezl jen jednou a to asi tak na 2 minuty\nVhodnost oblečení a neoblečení všeobecně.\nVložil Roland Jitka, 25. Únor 2014 - 12:47\nVůbec ze zdravotního hlediska neschvaluji saunování v plavkách. Zdá se mi to jako holý nesmysl postrádající logiku a popírající vůbec smysl saunování. Na každou činnost je potřeba zvolit vhodné oblečení či neoblečení. Do bazénu taky nepůjdete ve svetru a lyžovat v zimě běžně taky asi nebudeme v plavkách. Tepláky nezvolím na návštěvu divadla nebo plesu a na fotbalový zápas taky nepůjdu ve fraku s motýlkem.\nPřesto se najdou recesisté, co po fotbalovém hřišti pobíhají nazí, do divadla půjdou v montérkách a lyžovat budou nahoře bez. Stejně tak se najdou lidé, co do sauny oblečou plavky a připadně zvolí i jiný zahalující se oděv, či ručníky a osušky použijí jinak než správný saunař.\nProblém je ale vcelku možná jinde. Hlavně tedy v hlavě všech těch, co zvolí oděnost či neoděnost absolutně nevhodně. Jen málokdy to vše, co jsem výše popsal je omylem, neznalostí a náhodou.\nJe třeba si uvědomit, že pro nás je naturismus životní styl a nahotu propagujeme skoro všude kde je to vhodné a idealním stavem by byla nahota skoro všude a všech.\nNeexistuje životní styl textilní, jen se prostě člověk stydí (i když tak málokdy agumentuje a bojí se to slovo použít). Někdo hodně a někdo ještě více. Proto se dělají absolutně nelogické věci a činnosti „v souvislosti jako s nahotou“ kdy člověk nechce být nikým spatřen. Myslím že i dotyčný ví, že dělá věci, které ho poškozují, zesměšnují či degradadují v očích ostatních, ale hlava si poručit prostě nedá. Přikazuje mu dělat stejné nesmysly i přiště, protože je tak naprogramována. Nezmění to ani ošetřující lékař, ani pokyny v sauně, či dobrá rada zkušených. Přes toto prostě nejede vlak.\nI jako naturisté máte jistě nějaké oblečení, které by jste si na sebe prostě neoblékli. Stejné to mají lidé pro něž je vrcholem nahoty stav co největších jednodílných plavek. Nemyslím jen ženy, ale třeba také bermuďáky.\nU mně je to jako skoro nemyslitelný stav, vidět mně v obleku. Ač pracuji již přes dvacet let v oblasti, kde se oblek předpokládá, prostě tam kde je třeba obleku vůbec nechodím. Jediné kdy jsem toto porušil byla moje svatba (na nálehání úplně všech z rodiny včetně budoucí manželky) před skoro pětadvaceti lety, kdy jsem na pár minut obřadu, tento nenáviděný kus hadru na sebe s protesty navlékl. Se velkou radostí jsem ho ze sebe za pár minut zase sundával. (Původně jsem navrhoval naturistickou svatbu, což rok po revoluci už bylo možné, jen jsme bohužel nenašli ani dva naturistické svědky.)\nKaždý jsme trochu jiný. Někdo rád oblek (společenské šaty) nosí, jiný zase pantofle a montérky. Mnozí rádi chodí bosí a v kraťasech, nebo mají za každých okolností rifle. My zase prostě rádi nenosíme na sobě nic. Ani jednu z kategorií lidí nejde povýšit na obecně jediné správné.\nTakto je třeba se dívat na lidi, kteří prostě nějaký kousek oblečení nebo žádný kousek oblečení prostě ne(mají) rádi z principu. Nikoliv pouze jako viděním naturistického stylu života. Oni se na nás koukají úplně stejně a mnohdy si také možná klepají na čelo, když vidí co děláme my.\nRolande, máš pravdu,\nVložil M.Dr., 25. Únor 2014 - 19:29\nale já si myslím, že lidé na těch videích jsou oblečeni jen proto, aby to mohlo jít do televize a na YouTube a mimo natáčení jdou do sauny nazí. Dnešní společnost je gymnofobní a neumí oddělit pojmy nahota a nemravnost.


15. únor 2015 | 23.21 |\nJednou zas zasvítí,\nA vrátí nám barvy.\nVrátí nám barvy,\nPotom se rozzáří,\nZlé mágy, ty temné,\nPošle spát. Spát, spát,\n"Mama, kukej, paucek!" zašvitořilo dítě a po malém černém tvoru se natáhlo.\n"Nezlob, Patriku," zamumlala žena unaveně z kuchyně. Broukala si starou odrhovačku, bezmyšlenkově, i když si kdysi slíbila, že tu odpornou písničku své děti nikdy nenaučí.\n"Paucku, paucku..." mumlalo si dítě a batolilo se k pavoukovi, který jej podrážděně sledoval.\n"Mami, jsem doma!"\nBouchly domovní dveře, v malém bytě klapaly podpatky. Pavouček se na chvíli zarazil a podíval se tím směrem, a díky tomu jej batole stihlo dohonit.\n,Zmiz, spratku,‘ rozezněl se batoleti v hlavě hlas.\n"Mama! Ono muííí!" rozesmálo se dítě.\n"Co mluví?" Příjemně vypadající plavovláska se objevila ve dveřích do obýváku.\n"Paucek!" oznámilo dítě pyšně a chytilo jej do rukou.\nNa chvíli jako by se zastavil čas.\nZatracené barvy, nikdy, nikdy nic nejde tak, jak má, stihl si pomyslet pavouk. Pak tiše zamlaskal, zkusmo zahýbal kusadly, a poté se zakousl dítěti do prstu. V kuchyni se ozvalo tříštění skla.\n"Mami! Je to temný mág!" zaječela plavovláska. Pavouk cítil, jak v sobě hromadí barvy, a nemínil ji nechat dokončit kouzlo, ať už plánovala cokoliv.\nJá Mistrovi říkal, že na tyhle věci nejsem dobrý, řekl si pavouk sám pro sebe pochmurně, když se vyhýbal předmětům, které na něj rozčílená matka házela.\nVedle něj klapla lodička.\nAle noták. Tohle si nezasloužím. Pavouk se na plavovlasou čarodějku káravě podíval. A v duchu zaklel, protože byla rychlejší, než předpokládal, a za chvíli jej určitě překvapí něčím nepěkným. Tedy, pokud jí to dovolí. Ve vzduchu se začaly míhat barvy a pavouk skoro znervózněl. Takhle obklopená duhou vypadala plavovláska velmi schopně. I když to signalizovalo spíše průměrného čaroděje, nebo to bylo na efekt, bílí si na takové věci potrpěli. Ať tak či onak, barvy znamenaly únik energie, a to bylo zbytečné plýtvání. Někdy přesně kvůli tomu jeden čaroděj porazil druhého.\nPavouk se pomalu a rozvážně schoval pod dítě v křeči. To vřískalo, ale jen chvíli, za malinký okamžik jej jed poslal do bezbarví. Sám začal shromažďovat barvy, spřádal je do kouzla jako pavučiny, s potěšením. A pak začal kouzlit i on.\nZa pár minut se muž oděný v černé rozhlížel, kolem sebe tři ještě teplé mrtvoly, a pokroutil hlavou.\n"Já to tak nechtěl, víte? Měl jsem vás jen sledovat, a dle uvážení uspat, nebo nechat být. Ne zabít." Muž si prohlédl batole a zacukalo mu pod okem. Malý spratek a dokázal prohlédnout jeho kouzla. Asi už doopravdy stárl.\nMág si odfrkl.\nDo bytu se začaly vkrádat stíny, vše získávalo modrý a černý nádech. Pavouk skoro neochotně odcházel a zmizel v houstnoucí temnotě.\nSamuel věděl, že je něco špatně, ve chvíli, kdy uviděl dveře do bytu otevřené. A nesvítilo se. Večer.\nZrychlil. Skoro běžel, když se dostal na práh. Bylo mu špatně ze všudypřítomné tmy, potřeboval světlo, jakékoliv barvy, ale vše zapomněl, když uviděl obrysy na zemi.\nKolikrát už přišel do domů, do kterých se temní dostali? Byla to jeho práce. Došel k tělům, byla černobílá, nechtěl to vědět, nechtěl. Musel. Zkontroloval životní funkce. Když se dostal k malému Filipovi, třásla se mu ruka.\nKlečel, tiše, obklopen svou mrtvou rodinou. Kdyby někdo přišel, viděl by, že pláče, viděl by, že se otřásá vzlyky, viděl by zničeného muže. Kolem něj se šířily mdlé barvy zoufalství, zbytky jeho magie definitivně unikaly, protože se nedokázal ovládnout. Klečel dlouho.\nKdyž Sam zavolal své bratry a čekal na ně před bytem, tvářil se neutrálně. Třásl se ve tmě, byl příliš dlouho mimo světlo, neměl dostatek barev v organismu, příliš spálil při nečekaném boji, ale teď jej to nezajímalo. Stál ve tmě, stín, bílá barva jeho oblečení skoro nešla rozeznat, všude byla černá. Nic modrého na sobě neměl, kdyby ano, možná by modrá v noci byla vidět. A možná ne. Noci poslední dobou bývaly prostě jen černé. Samuel si promnul obličej, jeho ruka bílá byla, ale tma pohlcovala i náznak bílé v šeru, takže jej z dálky stěží někdo zahlédl.\nJeho matka, sestra a malý bratr byli mrtví.\nA kvůli Elišce. Kvůli té čubce Elišce.\nTma byla zákeřná. Pokud chtěli strážci vyšetřit místo činu podle předpisů, museli jej prohledat nejdříve potmě a teprve pak ve světlu. Žili ve světě, kdy světlo a tma ovlivňovalo realitu. Tam, kde byl za světla prázdný pokoj, mohla být ve tmě propast. Temní měli zvláštní smysl pro humor. A zvrácené myšlenky, díky kterým se tma formovala podle jejich pokřivených myslí. Myšlenky byly nebezpečné.\nSamuel omdlel. Lenka seděla vedle něj, hrála si s lahvičkou kapalného světla a nevěděla, co má dělat. Samuel byl jedním z pěti nejlepších bílých mágů druhé úrovně. Bylo tak neprofesionální, že dovolil vyčerpat svůj organismus natolik, aby jej pak tma dokázala vysát. Proč si nevzal rudou tabletu, nebo aspoň na chvíli nezůstal ve světle? I žlutá by pomohla. Ale ne. On se málem nechal zabít. Sledovala jeho obrysy, měla dobré noční vidění, a mimoděk si povzechla.\nVe světě přestaly existovat barvy, kvůli těm pitomcům temným, kteří na slunce seslali nějakou kletbu. Ta se těm neschopným imbecilům zvrtla a místo toho, aby jen odřízla slunce, nějak pokřivila samotné světlo. Pokazila samotnou podstatu světla a vzalo lidem barvy. Pár odstínů se objevovalo večer s měsícem, ale byly to temné barvy, nejvíce modrá, fialová a šedá. Ve tmě byl Samuel bílý přízrak v šedém oblečení. A měl modré rty.\nLenka poklepala na lahvičku a ta se zamihotala, na zlomek vteřiny se okolím promítly všechny barvy duhy, Samuelovi na tváři zahrál teplejší odstín pleti, slámově žluté vlasy, než se přes jezírko světla opět přelila tma a drahocenné světlo zmizelo v nenávratnu.\n"Neplýtvej čistým světlem. Víš, jak je složité jej vyrobit a vydestilovat do takové kvality?" Ze tmy vystoupil Leoš a zároveň se v Samuelově bytě rozsvítilo přívětivé, žluté světlo. Lenka by se nejraději vkradla dovnitř, ale nechtěla překážet strážcům v práci. Byla přeci jen lékařka. A lékařky by se neměly přibližovat k ničemu, co zavánělo temnými. Pitomé zákony.\n"Jsem lékařka. Vím do detailu, jak se to pitomé světlo vyrábí." Nebo, přesněji řečeno, věděla, jak se zpracovává. Odkud se bere, tím si nebyla zcela jistá. Věděla, že to mělo cosi společného s první úrovní a Eliškou, ale víc nic.\n"Nebuď protivná. Otec si tvůj výcvik strážkyně ještě rozmyslí," odbyl ji Leoš a sklonil se k Samuelovi. Přimhouřil oči. "Temní věděli, že má Samuel něco společného s Elou. A shodou náhod se Samuel zapletl do útoku na bílou čarodějku." Lenka si Samuela prohlédla.\n"Špeh? Nebo zrada?"\n"Zrada... to bych ještě nenaznačoval. Ale špehování... temní umí využít každý stín. Kdo ví, které jsou nakonec naše pravé a poslušně se nás drží, a které jim donášejí?"\n"Tohle už je tak trochu paranoidní, bratříčku."\n"Jsme strážci. Je to naše práce."\n"Pravda." K trojici přišla drobná čarodějka. Lenka mimoděk klepla na lahvičku a světlo se rozzářilo. Žena měla hnědé vlasy a přívětivé oříškové oči. A pak barvy zase vymizely a dívka byla jen černobílým stínem ve tmě.\n"Neplýtvej světlem, Leni, prosím," odvětila dívka jemně. Navzdory jejímu roztomilému vzhledu a vystupování patřila mezi nejmocnější bílé mágy. Nebo právě proto. "Dítě usmrcené jedem, matka okradená o barvy, dcera nejspíše vyčerpala barvy sama a pak už stačilo jen počkat, než ji tma vysaje. Žádný podpis ani vzkaz."\n"Ani žádná krev." Odtušil Leoš.\n"Správně. Temní rádi používají krev pro rituály," podotkla Lenka. "Možná neměl čas? Věděl, kdy se Samuel vrátí?"\n"Je to pravděpodobné. Těla ještě nejsou úplně ztuhlá."\n"Nebo krev prostě nechtěl. Možná se jen snažil zjistit, co Samova rodina ví o Ele-"\n"Sklapněte, pitomci." Ozval se ze země hlas a Samuel se opatrně posadil. Nejistě se rozhlédl, jako by netušil, kde je, a pak na okamžik zavřel oči. Když je otevřel, měl v nich bezvýrazný pohled. Jeho oči měly tvrdý, šedý výraz člověka, který je zahnaný do kouta. Tentokrát Lenka odolala a světlo nezavolala, i když si náhle nemohla vzpomenout, jakou barvu jeho oči měly. Bála se té šedé. Viděla už tolik šílených mágů, šedých, protože je bezbarví pohltilo.\nVšichni jej tiše sledovali.\n"Je večer, u všech barev, temní nás nejspíše slyší stejně čistě, jako bychom stáli před nimi." Dodal podrážděně.\n"Jsi v pohodě?" prohodil Leoš.\n"Jak bych mohl být?" procedil trpce Sam a promnul si obličej. "Budu." Chvíli jen tiše seděl a zíral před sebe. "Brzy budu." Stočil k nim pohled, který byl znepokojivým způsobem prázdný. "Našli jste něco? Markéto?" otočil se k hnědovlásce.\nLenku to z nějakého důvodu zamrzelo. Že se na ni ani jednou nepodíval.\nBělovlasá dívka seděla v prázdné místnosti, křišťálové místnosti, a bledými prsty trhala bílý kapesník na kusy. Prsty se jí třásly. Kousky papíru padaly k zemi a tvořily na podlaze slušnou kupičku. Dívce se v očích objevily slzy.\n"Eliško..." ozval se chlácholivý hlas jedné z Němých. Takové pitomé jméno. Čarodějky řádu oddané barvám. Němé. Ale prokazatelně mluví. Tak proč se jim říkají němé?\n"Proč se vám říká němé?"\nZoufalá snaha nemyslet na to, co přijde.\nNěmá chvíli mlčela. "Protože nemáme vlastní hlas, dítě, mluvíme ve jménu barev."\n"Já také nemám vlastní hlas, ale nejsem Němá," odsekla Eliška. A jak si přála být. Cokoliv lepší, než být tím, čím byla.\n"Máš hlas, dítě, samozře-"\n"Nemám! Poslouchá mě snad někdo? Ne!" Eliška vyskočila. Po stěnách pokoje se roztančily barvy duhy, protože se bílé světlo lámalo do všech různých odstínů. Vykreslilo to barvy i na Němé. Tmavě hnědé vlasy, obočí, černé dlouhé řasy. Bledá pleť, růžové rty. Pronikavě zelené oči, velmi syté barvy. Silná čarodějka.\nA barvy duhy, tak bláznivě se střídající na jejich šatech. Tolik barvy, tolik zbytečně vyplýtvané barvy. Jedno pitomé oblečení a jak by pomohlo rodinám žijících v šedé? Jen blízkost barev pomáhala, mít ve svém bytě i pitomou rudou pomáhalo zůstat člověkem.\nNeměla by to vědět, neměla by vědět, že mnoho bílých žije v šedé a umírá, pomalu vysávání o svou podstatu. Ale jednou se jí podařilo utéct a naučila se, co je to dnes za svět. Nenáviděla ho. Nenáviděla vše a všechny. Tak moc nenáviděla.\nStála tam, sledovala barevný oděv Němé, a cítila vztek i na tu hloupou čarodějku. Takové plýtvání. Ale byl to zvyk, a tradice by se měly dodržovat. Pravidla. Řád.\nVše, co tak strašně nenáviděla a čeho, paradoxně, byla symbolem.\nDošla k jedné ze stěn a položila na ni ruku. Chladná. Za křišťálem byl celý svět a ona byla zavřená uvnitř. Neměla jak utéct. Tohle byl teď její svět. Krabice o rozměrech pět na pět a tři metry, na vrcholku hory, v tak nádherné krajině, až to drásalo srdce, tak blízko volnosti, a tak daleko.\n"Jsem jako nějaký zatracený ptáček v kleci. Ale já nechci!"\n"Je to pro tvé bezpečí, dítě."\nEliška chvíli mlčela.\nVzpomněla si na tu noc... kdy přišli temní... a celá její rodina...\nBylo tam hodně rudé. Té noci černá a bílá vymizely, což by byl důvod k oslavě, kdyby to nebylo tak... morbidní.\n"Já ale nechci," šeptla Ela a svezla se do dřepu. Složila si hlavu do dlaní a přitáhla kostnaté nohy k ploché hrudi. Plakala a její slzy lehce zářily. "Já nechci, Němá, já nechci! Já nic z toho nechtěla! Já jsem se jenom narodila, u všech barev, tak proč musím tak trpět? Copak toho nemám už tak dost?"\n"Vše má svůj důvod, dcero."\n"Ne. Nemá. Je tu jen ten fakt, že temní nás pomalu vybíjejí. A my pojdeme. Tak je to. Tohle je jen zoufalé škubání umírajícího zvířete před smrtí. Jsme v poslední křeči, Němá. Nic už nemá smysl."\n"Temní nemají v úmyslu bílé úplně zničit, dítě," odvětila Němá jemně a něco v jejím tónu Elišku donutilo si ji přeměřit. Pak se jízlivě ušklíbla.\n"Ach. To je pěkné. Poslední nositelce světla pošlou jako společnici bývalou temnou. No nemají to barvy pokřivený smysl pro humor?"\nNěmá mlčela a poprvé za celou dobu vypadala rozpačitě.\n"Copak to nechápeš, Němá? Temní už nás zničili. Světlí mají být ti dobří. Ale v boji používáš stejné prostředky jako nepřítel. Jinak nemůžeš vyhrát. Němá, vše tohle vedlo k naší dehumanizaci. Jsme ztracení, svět je bez barev ztracený. I emoce jsme ztratili. Ztratili jsme to. Jak být dobří. Nebo zlí. Bílí i temní. Vždyť už mezi námi už není rozdíl."\nZase jen ticho.\n"Němá... já nechci..."\n"Budeme pokračovat v učení?"\nEliška chvíli mlčela, zalykala se nenávistí a bezmocným zoufalstvím. Ale nemělo to smysl. Nemohla to odvrátit. Povzdechla si.\n"Tak pokračuj, bývalá temná. Zbývá mi něco jiného?"\nHodina byla dlouhá a Eliška toužebně pozorovala svět za křišťálem. Po obloze létali ptáci, a i když to bylo klišé, přála si být tím ptákem a odletět. Nebo se proletět jen jednou, sice naposledy, ale být svobodná. Aspoň na okamžik. A pak by byl konec.\nNěmá se se zamihotáním rozplynula. Nepustili k ní dokonce ani Němé, do její klícky. Bílí mágové začínali být paranoidní. Ela sledovala svět venku a věděla, že je to jen iluze. Léčka, kterou ji chtěli oblafnout. Žádná tak krásná krajina není.\nŽádní volní ptáci nejsou.\nŽádné barvy nejsou.\nZačalo ubývat světla a Eliška se kousla do rtu.\n"Ne. Prosím. Já nechci." Eliška si objala paže a proti její vůli jí vyhrkly slzy.\nAle to už její křišťálová klec začala sestupovat dolů.\nAž dorazila na dno jeskyně, do první úrovně. Celý měsíc chytala střípky světla a teď je její povinností posloužit svým bratrům a sestrám, není to tak? Ela se strachem, který nedokázala potlačit, sledovala, jak se za křišťálem pohybují postavy.\n"Já nechci. Prosím. Ne... prosím... Prosím!" zaječela na ně. Věděla, že jí slova nepomůžou, ani nic, co udělá. Ochromil ji strach a na chvíli se nemohla ani nadechnout. Zoufale se vrhla do rohu a objala si kolena. Nehty si zarývala do předloktí, ale nemohla si ublížit. Nikdy ji nenechali nehty natolik dlouhé, aby si jimi mohla doopravdy ublížit. Věděli, že by se pokusila zranit. I přes všechna ta kouzla, kterými ji opředli. Postavili její vlastní podstatu proti ní, protože jejich kouzla čerpala sílu z jejího vlastního světla, barev, života. Jak zákeřné.\nPak náhle stěny zazářily a Eliška vykřikla, vyděšeně jako dítě, kterým vlastně byla, a když se podlaha klícky začala plnit vodou, vyskočila na nohy a rozplakala se více.\n"Nechte toho! Nechte toho!!!"\nVoda rychle stoupala. Eliška cítila ten pach, byl sladký, tak sladký, a Ele se okamžitě vzbouřil žaludek a začala zvracet. To byl koneckonců důvod, proč dostávala jíst až po tomhle.\n"Prosím! Ne!" Nebrala ohled na to, že má na puse zbytky žaludečních šťáv, zuřivě bouchala na stěny pokoje. Na chvíli vypadala jako šílená. A voda stoupala, sahala jí po kolena, po pás, byla ledová, průzračná. Eliška se roztřásla a začaly jí drkotat zuby. Prsa, ramena, krk...\nEla už mohla plavat, ale věděla, že si to vše jen prodlužuje. Ale to je přeci dobře. Je to nehumánní, ale když se bojí, je její záře ještě intenzivnější, a to zvyšuje kvalitu. Proto to dělají, proto. Každý měsíc. Dělají to. Destilují z ní světlo jako z nějaké zatracené živé žárovky. Vycucají ji jako citrón.\nVoda už byla skoro u stropu, Eliška zoufale dýchala poslední doušky vzduchu...\nA pak voda. Všude voda.\nVe vodě viděla skrz křišťál skoro čistě.\nTváře, které ji krutě pozorovaly. Se zvrácenou zvědavostí. Její světlo zuřivě zářilo, barvy na postavách tak byly až příliš jasné, až na to bolelo se dívat.\nElišce se před očima objevily první mžiky. Ale vydržela dlouho, nechtěla, ale její výdrž se zlepšovala, měla trénink, dlouholetý, zadržet dech a pomalu se topit...\nAch, bolí to.\nMučit dítě, vy bestie...\nTo pálení v plicích, ach, to pálení...\nA pak se nadechla. Vždy se nadechla.\nNemohla křičet. Vzduch!!!\nBojovala s vodou, ale ta byla všude, měla své vlasy v očích, znala ten pocit, věděla, že to nebude rychlé, bude to pomalé, a tak to bude bolet...\nNedopatřením se omráčila. Jaké štěstí.\nA tak padala vodou dolů, pomalu, jako utopený sen, uprostřed krabice z křišťálu, topící se, a pak mrtvá.\nZ nosu jí tekla krev a v zářící vodě vypadala tak obscénně a kouzelně rudá.\nJako každý měsíc.\nSamuel se probíral barevnými filtry. Zelená, červená, modrá, základní barvy, které dokáží udělat z trosky na chvíli zase člověka. Koupil jich dva tucty. K dvěma tuctům očarovaných žlutých filtrů, aby žárovky vůbec barevně svítily. Pak dva tucty žárovek. A dva tucty duálních zdrojů, jak magie, tak elektřiny. Věděl, že to venku není zrovna ideální.\nS taškami plnými věcí pro chudé se vydal do okrajových částí Podzemí. I když, dalo se městečko na povrchu nazývat Podzemím, když bylo nad zemí? Žili tam prostí lidé, ne mocní mágové. Žila tam i jeho rodina, aby k sobě nepřitáhl pozornost. A oni zemřeli.\nSamuel navštěvoval domácnost za domácností a stále viděl to stejné. Po zmizení barev přestaly být hezké věci potřebné, tak se jich lidé zbavovali. A jak se jejich lhostejnost k životu zvyšovala, tím prázdnější jejich domovy byly, protože chtěli mít prostor pro... nikdo vlastně přesně nevěděl, pro co potřebovali blednoucí prostor, ani vyléčení si to nepamatovali, ale nejhorší případy se vyznačovaly prázdnými pokoji, úplně holými. A tmou. Blednoucí světlo nepotřebovali, a nakonec ani barvy.\nDalší dům, tento v tak dezolátním stavu, že si Samuel povzdechl a náhle se mu nechtělo jít dovnitř. Ale co mohl dělat? Dostal to za úkol, a tak to dotáhne do konce. I když už se stmívá. Je snad elitní strážce, ne?\nDošel ke dveřím a přimhouřil oči. Nechtělo se mu do tmy, ve které mohlo být cokoliv. Nikdo nikdy neví, co ho ve tmě kousne. Sáhl k opasku a vytáhl baterku. Plýtvání, ale Sam neměl náladu na nějaké malicherné potyčky. Posvítil dovnitř a ulevilo se mu, když se realita nijak nemihotala a uvnitř byl jen jeden rozměr. Jen pro světlo. Nebo tmu, podle úhlu pohledu. Vypnul baterku a opatrně vešel dovnitř.\n"Haló?" zaklepal na dveře. Opuštěné, nebo mrtvé? Uvažoval Samuel, zatímco vstupoval dovnitř.\n"Jmenuji se Samuel. Nesu zásoby," odvětil strážce přehnaně přátelským hlasem.\nSam chvíli hledal vypínač a rozsvítil, elektřina kupodivu fungovala. S ostudnou neochotou chvíli jen stál a zíral do stěny, než se rozhlédl.\nZ postele jej sledoval stařík nehybný, už ne černobílý, ale šedý. S prázdným pohledem. Ale hruď se mu zvedala a nevypadal nemocný. Tedy kromě blednutí.\n"Vyměním vám filtr," odvětil Sam pořád stejně přátelským hlasem. Stařík nereagoval. Kdyby sem strážce chodil častěji, nejspíše by znal jeho jméno, na povrchu každý znal každého, ale Samuel se takovými případy většinou nezabýval, takže pro něj stařík byl jen další ze strhaných, pomalu blednoucích obličejů, kterých dnes viděl desítky. Někteří na tom byli lépe, měli větší rodiny a to pomáhalo, někteří na tom byly hůř, jako třeba tento muž. Samota nebyla dobrá, ne v tomto světě.\nStrážce se natáhl k žárovce a jistými pohyby uvolnil starý filtr, nepoškozený, ale vybitý. Vyměnil jej za nový, a jakmile místnost naplnilo přívětivé, žluté světlo, cítil, jak se mu na tváři mimoděk objevil úsměv.\nŽluté filtry byly preferované proto, že to byla nejvyrovnanější barva, vyzařovala klid, radost, přívětivost. Navíc díky ní šlo zobrazit i červenou a zelenou. Žlutá barva sice byla žlutá a to nešlo změnit, ale ve své podstatě červenou a zelenou měla. Když se ty dvě barvy rovnoměrně smíchaly, vznikla žlutá. Tudíž se mohly žluté filtry začarovat tak, aby se, při přidání správného filtru, mohla zobrazovat i červená a zelená bez nutnosti užití dalšího komplikovaného kouzla. Bylo to složité a elegantně jednoduché zároveň. Zobrazit barvy bylo složité samo o sobě a mít zobrazené tři barvy díky jednomu filtru bylo ekonomičtější.\nKdyž se Samuel otočil, trhl sebou, protože měl staříka hned za zády. Muž se na něj díval prázdným pohledem, a na chvíli Sam pocítil strach a vztek a paniku, protože si staříka nevšiml. Ale muž nepozoroval jeho.\nSamuel ustoupil, ale muž stále upíral pohled před sebe. Na žárovku.\n"Nedívejte se na ni zpříma, oslepnete," odvětil Samuel jemně. Muž k němu pootočil hlavu, jeho pohled byl šedý, i ve žlutém světle, bledl čím dál víc. Strážce tiše zaklel a hledal ve svých věcech barevné tablety.\n"Je pozdě, mladíku,"\n"Cože?" Samuel vzhlédl. Stařec se otočil zpět k žárovce. Pak se však odvrátil, jako by jej pohled na světlo a barvy bolel. A vydal se ke dveřím.\n"Běž dál, chlapče," odtušil stařík monotónním hlasem, oslovení chlapče znělo tak prázdně.\n"Pane, venku je tma a..." Samuel stál za staříkem. Krok za ním. Ale jakmile se stařík dostal z dosahu světla, jakmile se jej dotkla tma...\nNe kouzlem, Samuel necítil ani jemný závan barev. Stařík tam náhle prostě nebyl. Strážce zamrazilo a na jazyk se mu dralo jedno slovo:\nAle nevyslovil to nahlas, samozřejmě, protože nikdo není takový hlupák, aby za noci volal samotné zlo. Rozvážně se vracel zpět.\n"Musím o tom říct nadřízeným," zamumlal. Případy, kdy bezbarví vzalo člověka, tu už byly, ale nestalo se to tak blízko Podzemí, nestávalo se to v komunitě bílých. Samuela děsilo, co by to mohlo znamenat. A přemýšlel, kolik lidí takto už mohlo zmizet.\nŽe není sám, vlastně nepoznal žádným ze smyslů, prostě to věděl. Neotáčel se, nedal nijak najevo, že to ví, ale chlupy na krku měl zježené, nutkání rozdmýchat barvy a zaútočit bylo silné. Cítil teď tmu více, cítil chlad a taky se zdálo, jako by se do pokoje vplížila modrá, přestože žlutá žárovka poslušně svítila. Dodávalo to stínům nazelenalý nádech.\nSám, uprostřed opuštěné části města, napadlo Samuela. Já, bílý mág, kterému nedávno zabili rodinu. Proč jsem si jen myslel, že mě chtějí zaměstnat něčím užitečným?\nByla hloupost, aby poslali vyškoleného bílého mága dělat něco takového.\nA byla hloupost jej poslat samotného. Kdyby se nějaký temný dozvěděl, kam míří a proč, jako by napsal pozvánku pro všechnu tu verbež: Vemte si mě! Jsme tak hloupí, abychom vám našeho mága poslali přímo do náruče!\nZamrazilo jej, znovu.\nJeho nadřízení jej použili jako volavku, bez jeho vědomí, a nebrali ohledy na důsledky. Ale vždyť Samuel stejně neví, kde ta čubka teď je. Měl ji jen najít, přivést. A odevzdat do milující náruče nadřízených. Zase ona, ta mrňavá bestie. Tolik starostí kvůli někomu, komu nezáleží na nikom jiném než na ní. Proč musela být zrovna ona poslední nadějí bílých? Byla jen rozmazlená, prolhaná mrcha, která nenáviděla všechny a všechno a ničeho si nevážila. Eliška. Jen z toho jména měl osypky.\nMístnost definitivně získala modrý nádech a dveře klaply.\n"Nemusíš předstírat, že o nás nevíš, Samueli," ozval se kultivovaný, mužský hlas.\n"Dobře," Samuel ve vteřině zavolal barvy a dmýchal je ve svém nitru, připravený je okamžitě a efektivně použít. Otočil se. A strnul. "Doprdele..." vydechl a rty se mu zbarvily jasnou červení, když si nepohlídal magii a trocha mu s výdechem utekla. Před ním stálo šest temných. A uprostřed Zmije. Čubka, kat temných, mistryně mučení.\nSamuel zaútočil, ale zároveň sáhl pro nůž. A než jej mohli temní zastavit, podřízl si hrdlo. A doufal, že se jim nepodaří jej zachránit. Protože pak by jej čekalo velmi, velmi dlouhé a velmi bolestivé čekání na smrt.\n"No, tak to se tedy nevyvedlo," klečel temný vedle umírajícího bílého.\n"Mohl nás vyslechnout."\n"Udělal to potom, co viděl tebe, Evo. Říkal jsem, že bílí neví, že jste se Zmijí dvojčata."\n"Hovno neví. Prostě mu ujely nervy." Odsekla Eva podrážděně.\n"A ty se mu divíš? Nejprve viděl Zmiji při práci, a pak mu poslali do domu Pavouka. Sám bych byl trošku nervózní," ironicky se ušklíbl temný a prohledával mrtvému kapsy.\n"Co budeme dělat teď? Pokud nepřijdeme s výsledky, Mistr nás stáhne z kůže." Ozvalo se ode dveří.\n"Mistrovi už taky táhne hlavou jen rudá," zavrčela Eva podrážděně a projela si vlasy rukou. Kudrny jí tak trčeli do všech stran.\n"Myslíš, že mu šplouchá na maják?" jeden z temných se zachichtal. Byl to tak divný zvuk, že se po něm všichni ohlédli.\nNejmladší zasténal a chytil se za břicho.\n"Vystřel ven, štěně," odsekl temný klečící u mrtvého. Nejmladší s radostí poslechl. "Rado, běž s ním, něco se mi na tom nelíbí."\n"Jak myslíš, Tobe." Vysoký muž v optimisticky černých kraťasech vyšel z domku. Eva si hrála s vybitým filtrem, točila jím na desce stolu a přeměřovala si mrtvolu bílého.\n"Takhle už to dál nejde. Buď najdeme tu jejich světlonošku, nebo Mistr umře."\n"Opravdu si myslíš, že když bílé hezky poprosíme, tak nám ji na den dva půjčí?" procedil jízlivě Tobiáš a postavil se.\n"Co víš. Možná ano," Eva si z nějakého důvodu filtr vzala a schovala jej do kapsy.\n"Někdy jsi tak naivní. Nikdy nepochopím, jak se Zmijí můžete být sestry. Dokonce jednovaječné."\n"Dnešní svět je divný místo," pokrčila černovláska rameny a rozhlédla se. Dan a Štěpán stáli u dveří, koukali ven a mlčeli. Tobiáš se probíral batohem, který si bílý nesl. Bylo ticho, až příliš velké ticho.\n"Vidíte Káju a Rada?" ozvala se Eva náhle nervózně. Tobiáš se prudce narovnal a také se zaposlouchal. Pak zaklel. Stihl strhnout Evu k sobě, než do domu něco vlétlo. A pak se rozlehl výbuch. Tobiáš by možná sebe a Evu zachránil, kdyby bílí použili kouzla. Zkušený a silný na to byl dost. Jenže to bílí neudělali.\nTi parchanti použili dynamit.\nTobiáš zavřel oči a uvažoval, zda o tom ten bílý zmetek věděl, a proto se podřízl.\nLenka se dívala na doutnající trosky domu a z očí jí tekly slzy. Leoš se po ní ohlédl a pak ji objal.\n"Tys ho nakonec měla ráda, co?"\n"Koho?" procedila Lenka.\n"Samuela." Leoš se odmlčel a Lenka tiše vzlykala. Sledovali oheň, který hořel bílým a šedým světlem.\n"Je to znepokojující, nemyslíte? Ty divné barvy. Kdybych měla brýle s filtry, nasadila bych si je. Oheň má být žlutý a oranžový a červený. Tohle je divné. Jako by to vysávalo barvu a světlo, místo aby to dávalo teplo." Markéta se k nim připojila. Oblečení měla potřísněné krví. Práce s noži byla špinavá záležitost, i když jste v tom byli mistři a byli jste opatrní. Markéta sice s nože uměla velmi dobře, ale dneska jí to nějak nešlo od ruky.\n"Umřel tam Samuel!" sykla Lenka.\n"A my jsme ho pomstili. Šest temných. Dnes se bude oslavovat, sestřičko," Markéta se zarazila a tvář se jí trochu zachmuřila. "A nemysli si, že mě to taky nemrzí. Samuel je... byl otec mého dítěte."\n"Cože?" Oba Markétini společníci se k ní otočili. Čarodějka si mimoděk pohladila břicho a lhostejně pokrčila rameny.\n"Čekám dítě. Však víte, ten výnos, že každá čarodějka musí mít nejpozději v osmnácti letech dítě. Za půl roku mi bude osmnáct. A Samuel souhlasil." Markéta se odmlčela a náhle se jí podezřele zaleskly oči. "Myslím, že by byl skvělým otcem." Otočila se a odcházela do tmy. Černá a bílá a šedá, jediné barvy, které světu zbyly.\n"Pohybovat se v absenci barev škodí dítěti," ozvala se Lenka slabě. Markéta se po ní ohlédla, zalesklo se bělmo jejích očí, a také něco lesklého na jejích tvářích. A pak se ztratila ve stínech. "Samuel miloval Markétu?" podívala se Lenka zoufale na svého bratra. Sledoval ji a mlčel. "Zatracené barvy, já už nechci takhle žít,"\n"Tak to hlavně neříkej otci, sestřičko," odvětil měkce Leoš a pohladil Lenku po vlasech. Zoufale se na něj podívala a utekla pryč.\nNa povídku se vztahuje autorské právo.


Aktivátor do jezírek BIO-P5 proti řasám a znečištění 50 g nakoupit u OBI\nČíslo výrobku 4651006\nRozkládá organické nečistoty včetně výkalů ryb\nPročišťuje a projasňuje vodu\n3 380,- Kč / kg\nBiologický přípravek zamezuje tvorbě nežádoucích řas, pročišťuje vodu, účinně rozkládá nečistoty organického původu, podporuje růst ryb. Dále zabraňuje tvorbě organických usazenin na dně jezírka, likviduje rybí výkaly, zbytky odumřelých rostlin a projasňuje vodu. Efekt bakteriálního účinku nastává postupně a je dlouhodobý. Je neškodný pro vodní organismy, nastavuje biologickou rovnováhu a je šetrný k životnímu prostředí. Přípravek je vhodné používat po celý rok. Obsah sáčku rozpusťte a rozmíchejte v 10 l vlažné vody ( 30-40°C ) a nechte cca 15-30 min aktivovat za občasného míchání. Poté roztok rozlijte na vodní hladinu nebo na určené místo. Pravidelné měsíční dávky zajistí bezproblémový a nezapáchající stav jezírka.\nHarmonie zahradního jezírka INBAKTER 50 g


Cyklistění | Příběhy z vily Stein\nPůvodní plán letošního jara byl si koupit nové přibližovadlo. Bohužel se naskytly jiné nutnější výdaje, takže se to opět odkládá. A hlavně mám jako každé jaro po první projížďce pocit, že můj starý stroj stále zvládá (a já na něm též), takže “ještě rok” jsem letos prohlásila už asi potřetí v řadě.\nTakže helmu pořádně přitáhnout a raději pro sichr svírat brzdy…\nTakže krkolomná cesta nejprve přes louku a následně les. Les, ve kterém nebyly cesty, ty, které sem tam ano, byly pekelně podmáčené a občas bylo zapotřebí vzít kolo na záda a prodrat se roštím nebo přeskočit potok. Když po půlhodině prodírání zjistíte, že kompas ukazoval nějak divně a my se z mapy vzdalujeme, tak máte obrovskou radost 🙂\nCíl jsme ale samozřejmě dobyli, trampolína stojí, pěkně jsme si zahopsali a za odměnu upekli buřty a hermelíny…


By one eye: Monsters\nTématické halloweenské fotky. Poslední dobou se mi to hrozně zalíbilo, tak jsem přemluvila několik lidí. Jsem jim všem moc vděčná, hlavně Kašimu a Viky, protože trpěli zdaleka nejvíc :D Moje pokusy s umělou krví, noži a bahnem z rybníka byly docela zajímavé, a stály za to.\nFocení s Maruškou probíhalo asi v pět odpoledne, kdy už byla docela tma, takže jsem si hrála se světlem z lampy, díky kterému má fotka naoranžovělý tón. Myslím, že to vypadá dobře a hlavně velký šum způsobil snadnou práci při přidávání končetin.\nBonusová fotka, aneb nejšťastnější oběť vraždy :D :3\nA na závěr můj návrh tohoto focení :D\nA co vy, jak jste oslavili Halloween? Také nějakou maskou, nebo tento svátek vůbec neuznáváte?\nŠtítky: 50mm, People, Portraits, Tereza Vlčková\nVeronika F. 1. listopadu 2014 21:25\nnaprosto dokonalé fotky :O\nJohanka 1. listopadu 2014 21:56\nTy vaše fotky jsou celkově lepší a lepší <3! Tyhle mají úžasnou atmosféru, až jsem se bála :D.\nAndrea Barboříková 1. listopadu 2014 22:20\nBarbora Ž. 2. listopadu 2014 1:05\nTereza 2. listopadu 2014 8:55\nVeronika 2. listopadu 2014 9:04\nNemám slov ❤ nádherná práce!!!\nB 2. listopadu 2014 10:54\ntohle se povedlo!! ♥\nBára 2. listopadu 2014 11:06\nFotky se moc povedly, jsou super. Já osobně Halloween neslavím, není to český svátek, a tak jsem ho strávila s kamarádkami nad sklenkou vína :-) bára.kára blog\nMichaela Hajdová 2. listopadu 2014 15:56\nto je mega božíí ! :O\nAjvn 2. listopadu 2014 18:31\nwow náádhera! :)) skvelee fotky\nMatty 2. listopadu 2014 20:09\nSkvělé fotky! Ta atmosféra z toho úplně čiší. :)\nA musela to být zábava - tedy aspoň mě by to focení hrozně bavilo. :D\nDaniela Dawnie 3. listopadu 2014 9:15\nÚžasné, perfektné, krásné!!! Fakt super nápad:)\nKlaudi Ďuranová 3. listopadu 2014 16:33\nTo sú perfektné fotky, wow :O ♥\nLucy 3. listopadu 2014 17:32\nWaaaau!! Opravdu hodně působivé fotky. Ta první u mě vede. Skvělá práce :)\ncara mia 3. listopadu 2014 22:24\nnaajs, to sa podarilo! :)\nIvett 7. listopadu 2014 22:41\nÚžasné fotky, hlavně ta první ^^\nAmy Morgan 10. listopadu 2014 9:56\nWOW tak toto ma dostalo.. tie fotky naozaj vyšli úžasne! Normálne ma pri niektorých zamrazilo.. bomba! :)


Svícen na čajovku STARLIGHT - Zasněžená vesnice (Nr.228) | Truhlíkov.cz\nVánoce\tVánoční svíčky\tStarlight\nSvícen na čajovku STARLIGHT - Zasněžená vesnice (Nr.228)\nDostupnost: Trvale nedostupné\tKód produktu: 512019774\nTento svícen na čajovou svíčku je vytvořen pomocí metody litofánie.\nLitofánie je metoda vrstvení porcelánu přes sebe. Motivy jsou znázorněny plasticky.\nPorcelánový svícen prosvítíte pomocí čajové svíčky nebo této LED svíčky STARLIGHT (508008874).\nMůžete si vybrat z různých motivů.\nBarva ozdob: bílá\nPrůměr (cm): 12cm\nDostupnost produktu: Trvale nedostupné


Prymula chce očkovat ruským Sputnikem a čínským Sinopharmem, které ale nejsou schválené. Blatný to zatím odmítá - Mix24.cz\nPrymula chce očkovat ruským Sputnikem a čínským Sinopharmem, které ale nejsou schválené. Blatný to zatím odmítá\nAleš KulhánekPosted on 27. 1. 2021 27. 1. 2021\nTéma: očko očkování Covid-19 Roman Prymula vakcína AstraZeneca vakcína Pfizer/Biontech vakcína Sputnik V\nPředchozí článek S Blatným se nedá pracovat, řekl tvrdě odcházející náměstek Aleksi Šedo. Jeho předchůdce Vojtěcha a Prymulu pochválil\nDalší článek Bývalí policisté jdou do voleb. Robert Šlachta se stal předsedou nového hnutí Přísaha, chce bojovat proti korupci


Celá nemovitost: nájemní jednotka s hostitelem Elizabeth Victoria\nElizabeth Victoria je Superhostitel\nKrásný byt kompletně zrekonstruovaný 55 m2 s designovým nábytkem mimo sériovou logiku.\nJe to intimní, pohodlný, dobře udržovaný a moderní domov, ideální pro služební cestu nebo víkendový pobyt, "místo", které se stane vaším "domovem".\nPřístup do bytu je zcela nezávislý, stejně jako dostupnost domu. Garáž je k dispozici také pro vaše auto, motocykl nebo kolo.\n4,92 ·196 hodnocení\nByt se nachází v severní zóně Udine v blízkosti nemocnice (500 mt.). Autem se za pár okamžiků dostanete do nákupní oblasti, která se nachází na severu a skládá se z nákupních center a nejpopulárnějších a nejznámějších prodejních řetězců. Autobusová linka 2 se dostanete 10 minut do centra města.\nS hostitelem Elizabeth Victoria\nBude mi potěšením přivítat vás při příjezdu osobně a případně vám pomůže a dá vám pokyny pro vaše potřeby. Po cestování po celém světě jako letuška rozumím potřebám cestovatelů a vím, jak se postarat o své hosty!. Italsky, anglicky nebo francouzsky vás vítáme!\nBude mi potěšením přivítat vás při příjezdu osobně a případně vám pomůže a dá vám pokyny pro vaše potřeby. Po cestování po celém světě jako letuška rozumím potřebám cestovatelů a v…


Časopis Třídní učitel a vedení třídy: Atraktivní metody kariérového poradenství a jak je rozvíjet – PhDr. Sylvie Navarová\nČasopis Třídní učitel a vedení třídy: Atraktivní metody kariérového poradenství a jak je rozvíjet\nŽáci se usmívají, se zájmem si prohlíží obrázky. „To jsi celý ty“, ukazují si mezi sebou. Něco je zaujalo, bylo pro ně atraktivní. Jaké metody v kariérovém poradenství mohou vzbudit zájem žáků, být poutavé, líbivé? Pojďme si v tomto článku uvést možné příklady takových konkrétních technik a her.\nKaždý člověk je jiný potřebuje jiné podněty. Metody kariérového poradenství, které si dávají za cíl přitáhnou pozornost většiny žáků, by měly zkombinovat tyto složky vnímání:\nVizuální (obrazové vnímání). Žák s dominantním vizuálním vnímáním si pamatuje spíše obrazy, v knize si pamatuje pozici a tvar napsaných slov.\nAuditivní (vnímání zvuků, melodií). Žák s dominantním auditivním vnímáním např. dává přednost přednášce před četbou učebnice.\nKinestetický (pohybový či pocitový). Žák s dominantním kinestetickým vnímáním upřednostňuje pohyb, prožívání v sobě, pamatuje si vlastní emoce, pocity, doteky.\nPojďme si ale ještě říci, nač můžeme hodiny určené atraktivnímu kariérovému poradenství zaměřit. Navrhuji, aby to bylo mapování osobního potenciálu a řízení kariéry.\nMapování osobního potenciálu vede k uvědomění každého žáka:\nCo jej baví\nV čem je dobrý\nCo jej motivuje\nZač dostane zaplaceno\nDovednost řízení kariéry je spojena se zodpovědností za vlastní volbu. Na základní škole bývá ještě silný vliv rodičů, a tak i s jejich hlasem je potřeba počítat a začlenit jej do kariérového poradenství. Řízení kariéry je dovednost, kterou žáci využijí v dalším životě stejně, jako čtení, psaní, počítání. Úkolem kariérového poradce je neporadit, kam si má žák dát přihlášku, ale naučit žáky o vlastní kariérní cestě přemýšlet a činit samostatná rozhodnutí, za které si ponesou sami zodpovědnost. Což je často mnohem náročnější úkol než naučit číst, psát a počítat. Přesto, pokusme se o to! Další text je tedy určen těm, kdo si berou tento náročný úkol za svůj.\nK mapování potenciálů a vnitřních zdrojů lze využít metaforu létajícího balónu. Létající balón se pro naši poradenskou práci skládá ze 3 částí – samotného balónu naplněného teplým vzduchem, koše a pytlů s pískem. Balón je prostorem pro vykreslení 4 oblastí potenciálu. V koši neseme vlastní zkušenosti, věci, které se nám podařily, pozitivní životní faktory a strategie zvládání. Pytle s pískem jsou symbolem toho, co chceme a můžeme změnit, máme na změnu vliv, a co se chceme naučit. Létající balón nás může provázet několika hodinami i celým rokem kariérového poradenství jako jednotící prvek, do kterého budou žáci postupně doplňovat nová zjištění o sobě samém.\nPomůcky: papíry A3 pro každého žáka, pastelky\nPopis techniky: Pedagog seznámí žáky s metaforou balónu, se kterou budou v průběhu kariérového poradenství pracovat. Vyzve k namalování a popisu jednotlivých částí za pomoci doplňujících otázek:\nNafukovací část rozdělte na 4 části:\nProč tě to baví? Jak to, že jsi v tom dobrý?\nV jakých povoláních se to, co tě baví a v čem jsi dobrý využívá?\nKoš (pedagog vede žáky k přemýšlení o úspěších a vlastnostech):\nCo se ti podařilo v poslední době?\nKoukni na svůj život od narození do teď, co jsou tvé úspěchy?\nCo říkají druzí (rodina, kamarádi, učitelé), že se ti povedlo?\nJak jsi to udělal, že se ti podařilo?\nCo by řekli druzí na otázku, díky čemu jsi dosáhl úspěchů?\nCo bys chtěl u sebe chtěli změnit?\nJakou dovednost se potřebuješ naučit, aby se Vám dařilo ještě více?\nKterou vlastnost bys chtěl, abys byl ještě úspěšnější?\nReflexe: Je možné popisy představit ostatním ve skupině nebo rozdělit žáky do dvojic, aby si své popisy představili a případně si i pomohli s doplněním.\nMožná rizika: Pedagog musí být schopen při této technice pozitivně formulovat uváděné vlastnosti, schopnosti, dovednosti, kompetence a konstruktivně žáky provázet procesem mapování.\nV tuto chvíli máme hotový základ pro další práci s žáky. Pedagog si může vybrat, které z následujících prezentovaných aktivit zvolí pro postupné dopracovávání a popis balónu.\nAsociace – zvíře a pohádková postava\nCíl: příprava na pracovní pohovory, inspirace pro budoucí povolání\nPomůcky: obrázky zvířat nebo obrázky pohádkových/Marveláckých postav (doporučujeme pohlednice, pexeso nebo vytištěné obrázky z internetu)\nPopis techniky: Pedagog bude klást otázky, které mohou padnout u některých pracovních pohovorů. Toto cvičení vyžaduje orientaci pedagoga v životě zvířat a v oblíbených pohádkových postavách dětí!\nOtázky – zvíře:\nKdybych byl zvíře, byl bych … Vyberte kartu.\nŽák ukáže kartu a ostatních se pedagog ptá: Jaké vlastnosti vás napadají v souvislosti s tímto zvířetem. Pedagog pomáhá svými komentáři vlastnosti definovat.\nPro jaké povolání se takové vlastnosti hodí?\nNásledně pedagog vyzve žáka, aby sdělil, jaké vlastnosti zvířete se shodují s jeho.\nOtázky – pohádková/Marvelácká postava:\nKdybych byl pohádková postava, byl bych … Vyberte kartu.\nPedagog se ptá žáků: Které charakteristiky (vlastnosti, schopnosti, dovednosti, znalosti) jsou pro tuto postavu typické?\nPro které povolání jsou tyto charakteristiky vhodné?\nNásledně pedagog vyzve žáka, aby sdělil, pro které charakteristiky si pohádkovou postavu zvolil.\nReflexe: Zápis do balónu do příslušné části – balón, koš.\nCíl: hledání zdrojů v úspěších\nPopis techniky: Všichni známe dobrý pocit, který provází úspěch, něco se nám povedlo. Pokud si tento dobrý pocit dokážeme vyvolat, povzbudí nás to k tomu, abychom byli úspěšní i v budoucnu. Pedagog vyzve účastníky ke sdílení úspěchů.\nDoporučení: Pedagog drží diskusi v osobní rovině, nenechá účastníky sklouznout k prohlášením typu „štěstí“, „náhoda“ apod.\nPoté se všichni naladí na přemýšlení o úspěších, nejlépe prostřednictvím krátké imaginativní cesty. Všichni zaujmou pohodlné pozice a uvolní se. Pedagog pronáší klidným hlasem:\n„Zavírám oči a představuji si situaci, kdy jsem udělal něco obzvlášť dobře … Vzpomínám si na to, jak dobře jsem se cítil… Bylo mi příjemně a blaze…Byl jsem naprosto spokojený a hrdý sám na sebe… Vše bylo harmonické… Všechno to vidím přesně před sebou… Plně si to uvědomuji… Mám z toho radost… Mít úspěch je krásné… Odnesu si tento dobrý pocit zpět do skutečnosti… Když otevřu oči, bude mě provázet… Otvírám oči… Je mi dobře… Budu úspěšný.“\nReflexe: Co se dařilo? Co ještě se při vzpomínání na úspěch vybavilo?\nPedagog vyzve k zápisu důležitých kompetencí do balónu – koš.\nMožné domácí úkoly k mapování osobního potenciálu\nK tématu mapování potenciálů můžeme využít také domácích úkolů či experimentů. Jejich výstupy lze opět doplnit do Létajícího balónu.\nZápisník dobrých chvil\nČas: cca 5 min. každý den po dobu min. 3 týdnů\nCíl: vysledovat činnosti, které přinášejí naplnění\nPomůcky: zápisník (malý sešitek pro každého, který pedagog může opatřit příslušným nadpisem)\nPopis techniky: Zápisník dobrých chvil slouží k vysledování flow činností, tj. činností, které nás tak baví, že nás úplně pohltí. Zapisujeme také činnosti, které se nám povedly, ze kterých jsme měli radost, by to úspěch.\nPedagog zadá vedení Zápisníku jako experiment pro zjištění toho, co žáky motivuje a sledování úspěchů. Může trvat dlouho, než práci se zápisníkem žáci ovládnou. Také pozorování a vyhodnocování zabere dost času. Minimum pro experimentování jsou 3 týdny. Den je plný různých činností, některé jsou skvělé, jiné nestojí za nic, většina je někde mezi tím. Úkolem žáků bude co nejdetailněji činnosti pozorovat a zapisovat dobré chvíle.\nReflexe: Po ukončení úkolu se vracíme k Létajícímu balónu a pozorování zapíšeme tam, kde patří (Co mě baví? Co mě motivuje? Jaké úspěchy jsem prožil? Jak jsem si je zařídil?).\nCíl: získání zpětné vazby od blízkých osob (zapojení rodičů)\nPomůcky: nakopírované formuláře (pedagog vytvoří formulář pro zpětnou vazbu).\nPopis techniky: Každý žák obdrží 5 formulářů. Formulář bude obsahovat následující otázky:\nReflexe: Po ukončení úkolu se vracíme k Létajícímu balónu a výstupy zpětné vazby zapíšeme tam, kde patří (V čem jsi dobrý? Jaké úspěchy jsem prožil? Jak jsem si je zařídil?).\nCíl: Rozpoznání a určení hodnot, které jsou důležité pro výběr zaměstnání\nPomůcky: karty HODNOTY A ŠKÁLY pro rozšíření pojmosloví v oblasti hodnot\nPopis techniky:Pedagog představí techniku a představí její 4 fáze.\nFáze 1: Pedagog rozloží na viditelné, přístupné místo karty s názvy hodnot. Žáci si vyberou ty nejdůležitější hodnoty pro sebe.\nFáze 2: Žáci seřadí hodnoty dle důležitosti – označí číslem 1 nejvíce důležitou hodnotu, číslem 2 další nejdůležitější hodnotu atd. Hodnoty zapíší do příslušné části Létajícího balónu.\nFáze 4 (možný úkol): Pedagog vyzve účastníky, aby napsali krátký text o následujícím tématu: „Vyberte jednu situaci ze života, kdy jste byli v pozici zákazníka/spotřebitele. Popište tuto situaci v několika větách a vysvětlete, jak jste se v dané situaci cítili a jaké hodnoty se v této situaci projevily.“\nReflexe: Sdílení příběhů.\nMetafora balónu může být pojícím prvkem – metodou všech hodin věnovaných kariérovému poradenství. Možných technik a cvičení pro jeho doplnění je mnoho a přesahují možnosti tohoto článku. Pojďme se ještě podívat na pár techniky k tématu Řízení kariéry.\nŘízení vlastní kariéry\nŠkála v prostoru\nCíl: mapování tématu řízení kariéry ve skupině\nPomůcky: karty HODNOTY A ŠKÁLY, flipchartové papíry, fixy\nPopis techniky:Pedagog rozloží karty od 1 po 10 v prostoru.\nPedagog představí škálu: „1 znamená, že nevíš vůbec, jak se rozhodovat o budoucí škole, 10 znamená, že víš naprosto přesně, jak se rozhodovat.“ Vyzve žáky, aby se postavili na číslo na škále 1-10 podle toho, jak si myslí, že na tom v rozhodování jsou.\nPro škálování je důležité, aby měl pedagog ujasněno, co chce škálovat. Může také škálovat 1 – nevím, jaké povolání je pro mne vhodné, 10 – vím naprosto přesně, čím budu. A mnohé další verze.\nPedagog rozdělí žáky do skupin, které přirozeně na škále vytvoří a zadá další skupinovou práci: „Popište na flipchartové papíry, podle čeho se rozhodujete, a následně svou společnou práci prezentujte ostatním.“\nReflexe:Toto cvičení zapojuje kinestetickou složku a umožňuje učení se díky ostatním členům skupiny, pedagog pouze doplňuje a dává podněty k tématu rozhodování.\nCíl: Přemýšlení o vlastní budoucnosti a její prezentace, zpětná vazba.\nPomůcky: lepidlo, časopisy, nůžky, pastelky, fixy, flipchartové papíry dle počtu účastníků\nPopis techniky: Visionboard je koláž obrázků, které vystihují představu o optimálním stavu v budoucnosti. Pedagog vyzve žáky k zamyšlení otázkou: „Představte si, že se potkáme za 10 let, a vy zářící štěstím povídáte o tom, jak žijete, co děláte.“ Představu žáci ztvární.\nVisionboard mohou nakreslit, lepit obrázky vystříhané z časopisů, fotky a podobně. Žáci začnou hledat obrázky ke svému tématu a přemýšlet, jak vypadá jejich tzv. preferovaná budoucnost. Co by chtěli? Co určitě musí mít? Co mají kolem sebe rádi? Co potřebují? Kde je jim dobře? Pedagog povzbuzuje, aby své představy vybarvili v těch nejpestřejších barvách a dovolili si upustit od jakýchkoli limitů.\nDoplňující otázky inspirované pyramidou Neurologických úrovní Roberta Diltse:\nV jaké prostředí žijete, pracujete?\nCo děláte ve volném čase, v práci?\nJaké schopnosti využíváte? Jací jste?\nCo vám tento život přináší? Co vás na něm baví a proč?\nHotový visionboard by žáci měli mít někde, kde jej často uvidí.\n1) Při jeho tvorbě věnujeme čas a pozornost tomu, jak konkrétně chceme, aby daná oblast našeho života vypadala. Jak můžeme někde v životě směřovat, když nevím, kam jdeme? Je to jako kdybychom si chtěli koupit lístek na vlak a přitom nevěděli, kam jedeme.\n2) Tím, že visionboard máme často před očima, fixujeme mozek na optimální stav. Máme naši kýženou představu stále před očima. Jelikož často věnujeme byť letmou pozornost tomu, co chceme, náš mozek této oblasti začne přikládat důležitost. A tak si brzy začneme všímat důležitých informací kolem sebe v souvislotí s preferovanou budoucností.\nDoporučení: Vize můžeme dále rozepsat do SMART cílů a nastavit konkrétní akce k jejich naplňování na nejbližší období. Po ukončení období můžeme vyhodnotit posuny.\nZávěrem … Článek přinesl náměty na konkrétní techniky, které žáky budou bavit a budou pro ně atraktivní díky zapojení různých způsobů vnímání a společné práce. Důležitým předpokladem pro to, aby žáky hodiny kariérového poradenství bavily, je nadšení pedagoga – kariérového poradce. Znám mnoho kariérových poradců a obvykle jsou to lidé, které jejich práce baví, aktivně si zjišťují nové informace, hledají inspiraci. Mají tak nejlepší předpoklad pro to, že nadchnou a strhnout pro práci také své žáky.\nKaždý má své vnitřní zdroje pro spokojený život v sobě a vy jste důležitým člověkem v životě vašich žáků, který tento potenciál pomáhá odhalit a podněcuje k jeho využití. Přeji, ať si proces kariérového poradenství společně užijete!\nAutorka: PhDr. Sylvie Navarová\nČlánek byl publikován v časopise Třídní učitel a vedení třídy, IV. čtvrtletí 2021