Jezdectvi.cz - Paravoltižní jezdci znají majitele mistrovských titulů, potěšil nárůst soutěžících i sportovní úrovně\nParavoltižní jezdci znají majitele mistrovských titulů, potěšil nárůst soutěžících i sportovní úrovně\nMistrovství republiky v paravoltiži uzavřelo sérii domácích šampionátů, které pořádá Česká jezdecká federace. Areál TJ Orion v pražském Braníku viděl obdivuhodné výkony, které předváděli nejen držitelé titulů.\nParavoltiž je gymnastika a akrobacie na neosedlaném koni vedeném lonžérem na kruhu, je však přizpůsobena klientům se zdravotním postižením. Počet mistrovských kategorií se oproti loňsku letos o jednu rozšířil, nově se závodilo v soutěži skupin se smíšeným handicapem.\n„Celkově jsme zaznamenali nárůst účastníků, závodilo 39 dětí, z čehož máme velkou radost,“ říká Jana Sklenaříková z voltižní komise České jezdecké federace. „Těší nás i to, že už paravoltiž není jen záležitostí Prahy nebo Brna, ale objevují se oddíly i v dalších destinacích po republice,“ dodává Sklenaříková.\nZatímco voltiž se potýká s úbytkem závodníků, paravoltiži se daří získávat nové zájemce. „Přece jen těch sportovně-volnočasových aktivit pro handicapované děti není tolik. V té komunitě si to mezi sebou řeknou a rodiče jsou ochotní vozit děti do oddílu klidně třeba čtyřicet kilometrů,“ vysvětluje Sklenaříková.\nNa republikovém mistrovství jí udělalo radost také to, že účastníci jasně ukázaly i sportovní pokroky. „Bylo vidět, jak se závodníci oproti jaru zlepšili, jak díky tréninku a účasti v soutěžích získali zkušenost, jistotu a stabilitu,“ chválí Sklenaříková, jež působí jako trenérka v jezdeckém klubu Epona Brno. „Někteří cvičenci předváděli ve své kategorii dokonce takové výkony, že by klidně mohli startovat i v kategorii s nižším handicapem.“\nZatímco ve voltiži se Češi pravidelně účastní závodů v zahraničí a například letos v létě obsadili junioři skvělé páté místo na mistrovství světa v Rakousku, paravoltižní cvičenci to mají složitější. „Víme, že se závodí třeba ve Velké Británii nebo v Itálii, ale zatím se to nedaří na mezinárodní úrovni propojit. Určitě bychom to uvítali, i pro děti by to byla další motivace,“ říká Sklenaříková.\nA kdo tedy letos bral domácí tituly? Soutěž skupin se smíšeným handicapem vyhráli zástupci JK Počin z Dolních Počernic, dvojice pak Veronika Písaříková a Štěpán Švarc z domácího Orionu. Závod žen s mentálním handicapem ovládla Hana Šimečková z TJJ Lucky Drásov, mezi muži si další triumf připsal Štěpán Švarc. I jeho partnerka z úspěšné dvojice Veronika Písaříková vybojovala druhé zlato, nejlepší byla v kategorii „tělesný handicap 1“ (TH1). V kategorii TH2 s větším stupněm tělesného handicapu patřilo první místo Sebastianu Lodinovi z JK Trojan Praha, soutěž jezdců se zdravotním oslabením vyhrála Johana Brodská z JK Počin a její oddílová kolegyně Tereza Chmelařová slavila titul v kategorii jezdců s lehkým handicapem.\nPublikováno: 19.10.2017 15:00:00


Kniha Nový měsíc (Stephenie Meyer) - Populární knihy\nKniha Nový měsíc (Stephenie Meyer)\nKniha Nový měsíc (Stephenie Meyer) stáhnout knihu pdf, epub, mobi\nNázev knihy: Kniha Nový měsíc (Stephenie Meyer)\nElérhető fájlok: Kniha Nový měsíc (Stephenie Meyer).pdf, Kniha Nový měsíc (Stephenie Meyer).epub, Kniha Nový měsíc (Stephenie Meyer).mobi\nKniha Nový měsíc (Stephenie Meyer).pdf\nKniha Nový měsíc (Stephenie Meyer).epub\nKniha Nový měsíc (Stephenie Meyer).mobi\nCeny (0) |\nFestivaly (0) |\nFotky z akcí (0) |\nFotky z festivalů (0) |\nV >Soundtrack (0)\nKniha (0) |\nPřehlídky (0) |\nAkce (0) |\nAudio press (0) |\nVlna nadšení, kterou vyvolalo Twilight sága: Stmívání (2008), nenechalo producenty ani na chvíli na pochybách pro natočení dalšího dílu ságy Stephenie Meyer – Nový měsíc.\nVztah Edwarda (Robert Pattinson) a Belly (Kristen Stewart) se zdá být jako z pohádky. Však jen do Belliných osmnáctých narozenin. Když se Edwardův upíří bratr neudrží a Bellu napadne, rozhodne se upíří rodinka Forks opustit, aby mohla Bella žít v bezpečí. Netuší, jak těžké pro ni bude odloučení a.\nVztah Edwarda (Robert Pattinson) a Belly (Kristen Stewart) se zdá být jako z pohádky. Však jen do Belliných osmnáctých narozenin. Když se Edwardův upíří bratr neudrží a Bellu napadne, rozhodne se upíří rodinka Forks opustit, aby mohla Bella žít v bezpečí. Netuší, jak těžké pro ni bude odloučení a že útěchu hledá u starého rodinného přítele Jacoba Blacka (Taylor Lautner), který také není obyčejným člověkem. Ani že se vrací upírka Victorie (Rachelle Lefevre) s touhou po pomstě, smrti Belly. Vyvrcholení nás zavede do italské Volterry a odhalí upíří královský rod.\nNový měsíc – 2.díl\nIsabella Swanová se stěhuje do Forks, městečka ve státě Washington, kde neustále prší. Zdá se jí, že na světě neexistuje nudnější a beznadějnější místo – až dokud nepotká tajuplného a přitažlivého Edwarda Cullena, který doslova obrátí její život vzhůru nohama. Do Isabellina příjezdu Edward úspěšně tajil před obyvateli městečka svou upírskou osobnost. Zamilovat se do upíra je však daleko nebezpečnější, než si Bella dovede představit. Edward už Bellu zachránil ze spárů zla, ale nyní, když jejich vztah ohrožuje vše, co je jim drahé, oba zjišťují, že potíže teprve začínají\n28266. v e-shopu | 30149. minulý týden\nMůj nejoblíbenější díl. Bellina utrpení mě nebavilo a přišlo mi megapřehnané (a to ani nezačínám o Edwardovi), ale zbytek vůbec nebyl špatný. Jacob mě v tomhle díle baví, souhlasím s Bellou, že je to sluníčko. Potěšil mě Alicin návrat, skoro jako návrat domů. Zaujali mě Volturiovi, škoda, že se autorka víc nevěnovala jim – upíři staří několik tisíc let? Množství událostí, které zažili, viděli, možná i způsobili? To by bylo mnohem zajímavější než teen romance.\nPro Bellu Swanovou je jedna věc důležitější než sám život: Edward Cullen. Ale zamilovat se do upíra je daleko nebezpečnější, než si Bella dovede vůbec představit. Zejména když se seznámí s rodinou, jejíž příslušníci se mohou změnit ve vlkodlaky, nesmiřitelné zabijáky upírů. Edward a Bella si uvědomují, že jejich vztah ohrožuje vše, co je jim drahé… Přejít na celý popis\nPro Bellu Swanovou je jedna věc důležitější než sám život: Edward Cullen. Ale zamilovat se do upíra je daleko nebezpečnější, než si Bella dovede vůbec představit. Zejména když se seznámí s rodinou, jejíž příslušníci se mohou změnit ve vlkodlaky, nesmiřitelné zabijáky upírů. Edward a Bella si uvědomují, že jejich vztah ohrožuje vše, co je jim drahé a že jejich potíže vlastně teprve začínají…Statisíce čtenářů na celém světě uchvátil v roce 2005 bestseller Stephenie Meyerové Stmívání. V pokračování nazvaném Nový měsíc autorka dodává další neodolatelnou kombinaci milostného příběhu a napětí s fantastickou zápletkou. Tato vášnivá, strhující a hluboce dojemná upírská milostná sága míří k literární nesmrtelnosti.\n96453. v e-shopu | 77859. minulý týden\n4× 5 hvězdiček 4× 4 hvězdičky 3× 3 hvězdičky 0× 2 hvězdičky 0× 1 hvezdička\nNejhorsi.dil ze serie. Jacob me primo rozciloval! Ovsem ke konci je to zase jak ma byt.\nKniha, Egmont, 2005, 9788025205143\nPřijde mi, že jakmile se jedná o více dílnou sérii, tak druhé díly, bývají slabší. S tím, jsem se setkala i zde. Celkově mě kniha moc nebavila a nepřišla mi moc čtivá.\n5 z 5 hvězdiček MichalaT. 8. září 2017\nSkoro bych řekla, že je to slabší díl, ale vztah který se tvoří mezi Bellou a Jacobem, tu knihu opět dává na vyšší úroveň.\nZaměření na nové postavy v tomto díle přidalo sérii na zajímavosti. Hlavní hrdinka se moc nezměnila, pořád mi přišla nesympatická.\n3 z 5 hvězdiček Ang 4. září 2017\nNudný začátek je docela dobře vyvážen zajímavým koncem, kniha byla moc čtivá, stejně jako celá série. V mých čtrnácti jsem do série byla naprosto zamilovaná.\nNejspíš můj nejméně oblíbený díl z celé série (málo Edwarda). Přesto podařená kniha mých teenagerských let.\nDalší slabší díl ze série, kterou celou zastínil Jacob.\nPrvní díl – Stmívání – kniha o lásce a upírech\nNový měsícDle jejích nejbližších přátel se z ní stane chodící mrtvola, po čase se ukáže, že si sama ani moc toto období truchlení nepamatuje. Po naléhání otce se rozhodne jet s Jessikou na výlet do Port Angeles, do kina. Cestou potkají partu chlapů podobající se těm, kteří ji chtěli znásilnit minulý rok. Bella sama neví, co dělá, ale jde blíže k neznámým osobám a v tom se v její hlavě ozve hlas Edwarda, který ji prosí, aby to nedělala. Opuštěné a zklamané Belle se tento pocit líbí, naplňuje ji jeho sametový hlas. Když zjistí, že jeho hlas se objevuje vždy, když chce udělat hloupost, která ji ohrožuje, rozhodne se koupit si staré nefunkční motorky. Jelikož nemá moc peněz na opravu, hledá jiné řešení. Vzpomene si na Jacoba Blacka, šikovného kamaráda z dětství, který je velice zručný v opravování motorek a všeho co jezdí. A tak Bella překonává svoji samotu, každý den tráví v La Push a je velice šťastná v přítomnosti svého nejlepšího přítele. Ale Jacob očekává mnohem více.\nNázev: Nový Měsíc – 2.díl – 2. vydání\nHodnocení: 287. nejlépe hodnocený produkt\nmám rada tenhle filmi a dobře že je i knížka ja sem taková nedočkavá tak sem si napřed koupila 1 díl a těším s e až si koupím novou new moon ja v >\ntuto knihu jsem si četla, samozřejmě po shlédnutí film.verze Stmívání. Je pravda, že kniha je mnohem lepší ale filmík je také nádhernej. Právě si čtu už třetí pokračování- Zatmění- a je to nádhera. Všem dopuručuju.\nikdyž jsem v >\nNový měsíc – e-kniha\nnovy mesic_nove_titul:Sestava 1 19.8.09 9:13 Stránka 1\nThis edition published by arrangement with Little, Brown and Company (Inc.),\nNa Pankráci 30/1618, 140 00 Praha 4, v Praze roku MMXVII jako svou 5181. publikaci\nZ anglického originálu New Moon přeložila Markéta Demlová\nISBN tištěné verze 978-80-252-0514-2\nISBN e-knihy 978-80-252-4064-9\nMěla jsem pocit, jako bych se lapila do takové té děsivé noční můry, kdy člověk musí utíkat, utíkat, až mu praskají plíce, apřitom nedokáže přinutit tělo, aby se hýbalo dostatečně rychle. Jak jsem se prodírala tím netečným davem, připadalo mi, že mám nohy stále pomalejší apomalejší, ale ručičky obrovských věžních hodin nezpomalovaly. Sneoblomnou, lhostejnou silou se neúprosně blížily ke konci – ke konci všeho.\nAle tohle nebyl sen, ana rozdíl od toho, jak to chodí vnočních můrách, jsem neběžela o svůj život; utíkala jsem, abych zachránila něco nekonečně cennějšího. Na mém vlastním životě mi vtuto chvíli příliš nezáleželo.\nAjá jsem nedokázala běžet dost rychle.\nTakže mi bylo jedno, že jsme vobklíčení našich mimořádně nebezpečných nepřátel. Když hodiny začaly odbíjet ajejich údery vibrovaly pod podrážkami mých pomalých nohou, pochopila jsem, že už to nemám šanci stihnout – abyla jsem ráda, že na mě čeká krvežíznivý nepřítel, nenápadně schovaný vzáloze. Protože jako trest za to, že jsem to nedokázala, přijdu oveškerou touhu žít.\nOzval se další úder aslunce pražilo dolů přímo znadhlavníku.\nDůvodů, proč jsem si byla tak jistá, bylo víc. Zaprvé jsem stála vzářivém kuželu slunečního světla – vtakovém tom oslepujícím jasném slunci, jaké vmém novém domově vdeštivém městečku Forks ve státě Washington nikdy nesvítilo. Azadruhé jsem se dívala na svou babičku Marii. Babička byla už šest let mrtvá, takže jsem svou teorii osnu měla slušně podloženou.\nBabička se moc nezměnila; její tvář vypadala přesně tak, jak jsem si ji pamatovala. Kůži měla měkkou azvadlou, poskládanou do tisíce drobných záhybů, které jemně přiléhaly ke kostem vespod. Vypadala jako sušená meruňka, jenom schomáčem hustých bílých vlasů, které její hlavu obklopovaly jako mrak.\nNaše ústa – ta její byla jeden scvrklý faldík vedle druhého – se roztáhla do stejně překvapeného pousmání vpřesně ten samý okamžik. Bylo zřejmé, že taky nečekala, že mě tady uvidí.\nChtěla jsem se jí na něco zeptat; měla jsem tolik otázek – vprvé řadě, kde se vzala vmém snu? Co dělala vtěch uplynulých šesti letech? Jak se má děda, ashledali se spolu vůbec tam, kde teď jsou? – ale ona otevřela pusu ve stejnou chvíli jako já, atak jsem mlčela, aby mohla promluvit první. Ona však taky byla zticha, apak jsme se zrozpaků obě usmály.\nNebyla to babička, kdo mě zavolal jménem, atak jsme se obě otočily, abychom viděly, kdo to knám přichází. Já jsem se nemusela dívat, abych věděla, kdo to je; tenhle hlas bych poznala všude na světě – poznala azareagovala na něj, ať bych byla vzhůru nebo bych spala. ikdybych byla mrtvá,\nto se vsadím. Hlas, pro který bych skočila do ohně – nebo, aby to nebylo tak dramatické, kvůli kterému bych se dennodenně cákala vstudeném anikdy nekončícím dešti.\nAčkoliv se mě při pohledu na něj vždycky zmocňovalo radostné vzrušení – při vědomí, ve spánku, kdykoliv – aačkoliv jsem si byla téměř jistá, že jde jenom osen, zpanikařila jsem, když jsem viděla, jak knám Edward kráčí vtom zářivém slunci.\nZpanikařila jsem, protože babička neměla tušení, že jsem se zamilovala do upíra – to ostatně nevěděl nikdo –, takže jak jí asi tak vysvětlím, že se třpytivé sluneční paprsky odrážejí od jeho kůže vtisících duhových odlesků, jako kdyby byl stvořený zkřišťálu nebo diamantu?\nNo, babi, možná sis všimla, že můj kluk jiskří. To on tak na sluníčku prostě dělá. Tím si nemusíš lámat hlavu.\nVtu chvíli jsem si přála, abych nebyla jedinou výjimkou, na kterou neplatí jeho tajemný talent; ikdyž jinak jsem byla vděčná, že jsem jediný člověk, jehož myšlenky nedokáže slyšet tak jasně, jako by byly vysloveny nahlas. Teď bych dala nevímco, jen aby mě slyšel, aby zachytil varování, které jsem na něj vduchu křičela.\nVrhla jsem zpanikařený pohled zpátky na babičku, aviděla jsem, že už je pozdě. Právě se otočila azírala na mě, vočích stejně vyplašený výraz jako já.\nEdward – pořád stím nádherným úsměvem, zkterého se mi srdce pokaždé málem rozskočilo – mě jednou rukou objal kolem ramen aotočil se směrem kbabičce.\nBabiččin výraz mě překvapil. Místo aby se tvářila zděšeně, dívala se na mě bojácně, jako kdyby čekala na pokárání. Astála vtak divné pozici – jednu paži držela nepřirozeně od těla, nataženou ve vzduchu azakroucenou. Jako kdyby tou rukou objímala někoho, koho jsem neviděla, někoho neviditelného.\nAž pak, když jsem se podívala pozorněji, jsem si všimla velikého pozlaceného rámu, který vroubil babiččinu postavu. Nechápavě jsem zvedla tu ruku, kterou jsem neměla ovinutou Edwardovi kolem pasu, anatáhla ji, abych se babičky dotkla. Udělala přesně ten samý pohyb jako vzrcadle. Ale tam, kde se naše prsty měly setkat, nebylo nic než studené sklo.\nMůj sen znenadání přešel závratnou rychlostí vnoční můru.\nTo jsem byla já. Já vzrcadle. Já – stará, vrásčitá, seschlá.\nVedle mě stál Edward, který vzrcadle nevrhal žádný odraz, nesmírně krásný, navěky sedmnáctiletý.\n„Všechno nejlepší knarozeninám,“ zašeptal.\nStrhnutím jsem se probudila – oči doširoka vytřeštěné – azalapala jsem po dechu. Oslepující slunce zmého snu vystřídalo kalné šedé světlo, to známé světlo zamračeného rána.\nJenom sen, říkala jsem si, byl to jenom sen. Zhluboka jsem se nadechla apak jsem znovu vylítla, když se rozřinčel budík. Malý kalendář vkoutku displeje mi oznamoval, že dnes je třináctého září.\nTohoto dne jsem se už několik měsíců obávala. Akdyž teď nadešel, bylo to ještě horší, než jsem čekala. Cítila jsem\nto – byla jsem starší. Člověk stárne každým dnem, ale tohle bylo jiné, horší, definovatelné. Bylo mi osmnáct.\nAtolik Edwardovi nikdy nebude.\nKdyž jsem si šla čistit zuby, byla jsem skoro překvapená, že ta tvář vzrcadle se nezměnila. Zírala jsem na sebe ahledala na své bledé pleti nějaké známky hrozících vrásek. Jediné vrásky ovšem byly ty na mém čele, avěděla jsem, že kdybych se dokázala uvolnit, zmizely by. Nedokázala jsem to. Obočí nad znepokojenýma hnědýma očima se mi stahovalo vustaranou čáru.\nByl to jenom sen, připomínala jsem si znovu. Jenom sen. ale také moje nejhorší noční můra.\nVynechala jsem snídani, jak jsem spěchala, abych co nejrychleji vypadla zdomu. Tátovi jsem ovšem tak docela uniknout nemohla, atak jsem sním musela strávit pár minut asršet veselostí. Upřímně jsem se snažila jásat nad dárky, okteré jsem ho nežádala, ale pokaždé, když jsem se musela usmát, mi bylo do breku.\nSnažila jsem se sebrat po cestě do školy. Vzpomínka na babičku – ani za nic bych si nepřiznala, že jsem to byla já sama – se dala jen těžko vypudit zhlavy. Zmocnila se mě zoufalost, které jsem se nedokázala zbavit, dokud jsem nezastavila na svém parkovacím místě před střední školou ve Forks anezahlédla Edwarda, jak se nehybně opírá osvé nablýskané stříbrné Volvo. Stál tam jako mramorová pocta nějakému zapomenutému pohanskému bohu krásy. Ten sen kněmu nebyl dost spravedlivý. Aon tam čekal na mě, stejně jako jindy.\nVtu chvíli zoufalost zmizela; vystřídal ji údiv. Ani po půl roce chození sním jsem nedokázala uvěřit, že si zasloužím takovou dávku štěstí.\nVedle něj stála jeho sestra Alice ataké na mě čekala.\nSamozřejmě že Edward aAlice nebyli doopravdy příbuzní (ve Forks se říkalo, že všechny sourozence Culleno\nvy si doktor Carlisle Cullen ajeho žena Esme adoptovali, protože oba byli prostě příliš mladí na to, aby měli vlastní dospívající děti), ale jejich kůže měla přesně ten samý bledý odstín, jejich oči měly stejný zvláštní zlatý nádech, pod očima měli ty samé fialové stíny. Alicina tvář, stejně jako Edwardova, byla neuvěřitelně krásná. Někomu, kdo byl vobraze – třeba mně –, ta vzájemná podobnost naznačovala, kdo jsou.\nKdyž jsem viděla, jak na mě Alice čeká – žlutohnědé oči měla rozzářené vzrušením avrukou držela malý hranatý balíček zabalený ve stříbrném papíru –, musela jsem se zamračit. Přece jsem jí říkala, že nic nechci, nic, žádné dárky, dokonce nestojím ani oto, aby mým narozeninám vůbec někdo věnoval nějakou pozornost. Zjevně moje přání ignorovala.\nZabouchla jsem dveře svého náklaďáčku značky Chevy, model zroku 1953 – na chodník se snesla sprška rezavých vloček –, ašla jsem pomalu knim. Alice ke mně přiskočila ajejí elfí obličej zářil pod rozježenými černými vlasy.\n„Pšššt!“ zasyčela jsem arozhlédla se kolem, abych se ujistila, že to nikdo neslyšel. To poslední, oč jsem stála, byla nějaká oslava té ponuré události.\nIgnorovala mě. „Chceš si rozbalit dárek hned, nebo až potom?“ zeptala se nedočkavě, zatímco jsme kráčely kEdwardovi, který stále čekal opodál.\nZdálo se, že konečně pochopila, vjaké jsem náladě. „Jak chceš. tak tedy potom. Líbilo se ti album, které ti poslala maminka? Afoťák od Charlieho?“\nPovzdechla jsem si. Samozřejmě že věděla, jaké jsem dostala dárky. Edward nebyl jediný, kdo měl vjejich rodině neobvyklé nadání. Alice „viděla“, co moji rodiče plánují, jakmile se pro to oni sami rozhodli.\nVtu chvíli jsme došly kEdwardovi aon ke mně napřáhl ruku. Nedočkavě jsem se jí chopila ana chvíli přitom zapomněla na svou ponurou náladu. Jeho kůže byla jako vždycky hladká, tvrdá avelmi studená. Zlehka mi stiskl prsty. Podívala jsem se mu do vlhkých topazových očí amoje srdce jako by také něco stisklo, už ne tak zlehka. Když slyšel, jak se mi zajíkl srdeční rytmus, znovu se usmál.\nZvedl volnou ruku aledovým konečkem prstu mi objížděl rty. „Takže jsme se dohodli, že ti nesmím popřát všechno nejlepší knarozeninám, je to tak?“\n„Ano. Tak to je.“ Nikdy jsem nedokázala dost dobře napodobit tu jeho dokonale plynulou, kultivovanou výslovnost. Něco takového si člověk mohl osvojit leda tak vminulém století.\n„Já jen pro kontrolu.“ Rukou si prohrábl rozcuchané vlasy. „Co kdyby sis to rozmyslela. Mám dojem, že většina lidí má narozeniny adárky celkem voblibě.“\nAlice se zasmála aznělo to jako stříbrná zvonkohra. „Jasně že se ti to bude líbit. Dneska na tebe má být každý hodný adělat všechno po tvém, Bello. Tak co je na narozeninách tak strašného?“ Zjejí strany to byla jen řečnická otázka.\n„Stárnutí,“ odpověděla jsem přesto, ahlas jsem neměla tak klidný, jak bych si přála.\n„Osmnáct není žádný věk,“ opáčila Alice. „Nebývá to snad užen tak, že čekají až do svých devětadvaceti, než začnou vyšilovat kvůli narozeninám?“\n„Jenom na papíře,“ nedala se Alice avočích jí vesele hrálo. „Ajenom ojeden jediný rok, no, to je toho.“\nŘíkala jsem si, že. kdybych si mohla být jistá budoucností, po jaké jsem toužila, jistá tím, že budu navěky sEdwardem, Alicí aostatními Cullenovými (pokud možno ne jako vrásčitá stará paní). pak by pro mě rok nebo dva tím či oním směrem taky moc neznamenal. Ale Edward se zarputile stavěl proti jakékoliv budoucnosti, vkteré bych byla proměněná. Jakékoliv budoucnosti, vkteré bych se stala tím, co on – vkteré bych byla taky nesmrtelnou.\nAbych byla upřímná, vážně jsem nechápala, oco mu jde. Co bylo tak úchvatného na smrtelnosti? Upírský život mi nepřipadal tak strašný – alespoň ne takový, jaký vedli Cullenovi.\n„Vkolik hodin knám přijedeš?“ změnila Alice téma. Zjejího výrazu jsem poznala, že připravuje přesně to, čemu jsem se za každou cenu chtěla vyhnout.\n„Nevěděla jsem, že mám vúmyslu jezdit kvám.“\n„Myslela jsem, že když mám narozeniny, tak jde oto, co chci já.“\n„To tedy nemusíš,“ odporovala mi Alice rozhodně. „Už jsem otom mluvila spaní Newtonovou. Prohodila si stebou směnu vobchodě na pátek. Vzkazuje ti, že ti přeje všechno nejlepší.“\n„Já – já stejně nemůžu přijít,“ zajíkla jsem se ahonem hledala nějakou výmluvu. „Já jsem ještě. to. ještě jsem se nepodívala na angličtinu, na Romea aJulii.“\nAlice se ušklíbla. „Umíš Romea aJulii nazpaměť.“\nEdward obrátil oči vsloup.\n„Ale ne to zpracování zšedesátých let. Podle Masona bylo nejlepší.“\nKonečně Alice odložila svůj sebejistý úsměv azamračila se na mě. „Tak podívej, Bello, buď to půjde po dobrém, nebo po zlém, ale ať tak nebo tak – “\nAlicin smích se znovu rozezvonil. „Tak dobře. Nashle večer, Bello! Bude to zábava, uvidíš.“ Zasmála se – vširokém úsměvu odhalila své naprosto dokonalé, blyštivé zuby –, pak mě zlehka políbila na tvář aodtančila na svou první hodinu dřív, než jsem se zmohla na odpověď.\n„Edwarde, prosím tě. “ začala jsem sprosíkem, ale on mi na rty přitiskl studený prst.\n„Promluvíme si otom později. Ať nepřijdeme pozdě na hodinu.“\nNikdo se neobtěžoval podívat se po nás, když jsme si sedali na svá obvyklá místa vzadní části třídy. Už jsem sEdwardem chodila dost dlouho na to, aby si onás ještě někdo povídal. Ani Mike Newton už se nenamáhal vrhat po mně pochmurné pohledy, které ve mně vzbuzovaly slabý pocit viny. Teď se na mě naopak usmál ajá jsem byla ráda, protože už se snad doopravdy smířil spředstavou, že znás budou vždycky jenom kamarádi. Mike se přes léto změnil – už nebyl vobličeji tak dětsky baculatý, měl zřetelněji vystouplé\nlícní kosti, aijeho blonďaté vlasy prošly změnou; místo ježka je teď nosil delší, pečlivě nagelované do naoko ležérního účesu. Bylo na první pohled jasné, odkud bral inspiraci – ale málo platné, Edwardův zjev se nedal napodobit.\nJak den pokračoval, přemýšlela jsem, jak to zařídit, abych se vyvlékla ztoho, co se na večer chystalo uCullenových. Nejenže se budu muset veselit aoslavovat, když mám truchlivou náladu. Ale co je horší, určitě se mi všichni budou věnovat abudou mi dávat dárečky.\nPozornost zaměřená na moji osobu nikdy nevěstí nic dobrého, vtom by se mnou jistě souhlasil každý nešika anemehlo, který přitahuje nehody tak jako já. Nikdo nestojí osvětla ramp, když si vnich pravděpodobně nabije čumák.\nAjá jsem všechny velmi výrazně žádala – vlastně jsem jim to přímo přikazovala –, aby mi letos nedávali žádné dárky. Vypadalo to, že Charlie aRenée nejsou jediní, kdo se to rozhodli přehlížet.\nNikdy jsem neměla moc peněz, anikdy mi to nevadilo. Renée mě živila zplatu učitelky vmateřské školce. Ani Charlie ve své práci zrovna nezbohatl – byl policejním ředitelem vtomhle mrňavém městečku. Můj jediný osobní příjem pocházel ztoho, že jsem tři dny vtýdnu chodila pracovat do místního obchodu se sportovními potřebami. Vtakovémhle zapadákově jsem měla štěstí, že jsem vůbec našla práci. Každý halíř, který jsem vydělala, šel na můj mikroskopický fond určený na školné. (Vysoká škola byl plán B. Pořád jsem doufala vplán A, ale Edward byl tak neoblomný vrozhodnutí, že mě nepřipraví omé lidství. )\nEdward měl spoustu peněz – nechtěla jsem ani myslet na to, kolik. Peníze pro něj ipro ostatní členy jeho rodiny téměř nic neznamenaly. Byla to pro ně jenom suma, která narůstá – aby taky ne, vždyť měli kdispozici neomezený čas asestru, která měla zvláštní nadání předvídat pohyby na burze. Edward moc nechápal, proč mu nechci dovolit, aby\nza mě utrácel peníze – proč je mi nepříjemné, když mě vezme do drahé restaurace vSeattlu, proč mi nesmí koupit auto, které by dokázalo jet rychleji než osmdesátkou, nebo proč mu nedovolím, aby mi zaplatil školné na vysoké (zplánu B byl totiž až směšně nadšený). Podle jeho názoru jsem byla jen zbytečně tvrdohlavá.\nAle jak jsem mu mohla dovolit, aby mi kupoval drahé věci, když jsem neměla nic, čím bych mu to oplatila? Znějakého nepochopitelného důvodu chtěl chodit zrovna se mnou. Cokoliv, co mi dával nadto, jenom prohlubovalo ten nepoměr mezi námi.\nPo zbytek dne už se ani Edward, ani Alice omých narozeninách nezmiňovali, takže jsem se začala trochu uvolňovat.\nUoběda jsme si sedli knašemu obvyklému stolu.\nUtoho stolu existovalo podivné příměří. My tři – Edward, Alice ajá – jsme seděli na jednom konci stolu. Ostatní moji přátelé, Mike aJessica (kteří se nacházeli vnepříjemné porozchodové fázi), Angela aBen (jejichž vztah letní prázdniny přežil), Erik, Conner, Tyler aLauren (ačkoliv ta nespadala tak docela do kategorie přátel), všichni seděli ustejného stolu, ale na druhé straně neviditelné dělicí čáry. Ve slunných dnech, kdy se Edward sAlicí vždycky ze školy ulili, ta čára bez potíží mizela, ato se pak konverzace nenuceně nafoukla, abych se do ní taky vešla.\nEdwardovi ani Alici nepřipadalo to drobné odstrkování nějak zvláštní nebo nepříjemné, jak by připadalo mně. Sotva si ho všimli. Lidé byli před Cullenovými vždycky podivně nesví, skoro se jich báli, ale nedovedli si pořádně vysvětlit, proč to tak je. Já jsem byla vzácnou výjimkou ztohoto pravidla. Občas to Edwardovi dělalo starosti, jak moc jsem vjeho blízkosti uvolněná. Myslel si, že je to hazard smým zdravím – ten názor jsem vehementně odmítala, kdykoliv ho nadhodil.\nOdpoledne uběhlo rychle. Škola skončila aEdward mě doprovázel kmému autu, jak to měl ve zvyku. Ale tentokrát mi podržel otevřené dveře na straně spolujezdce. Jeho auto mu určitě odveze domů Alice aon pojede se mnou, aby měl jistotu, že mu nikam neujedu.\nZaložila jsem si ruce na prsou anehnula se, ikdyž na mě pršelo. „Mám narozeniny, anesmím řídit, jo?“\n„Jestli nemám narozeniny, tak kvám dneska večer nejdu. “\n„Tak dobře.“ Zabouchl dveře spolujezdce aprošel kolem mě, aby mi otevřel na straně řidiče. „Všechno nejlepší.“\n„Pšššt,“ tišila jsem ho váhavě. Vyšplhala jsem do otevřených dveří apřitom jsem litovala, že si nezvolil tu druhou možnost.\nJá jsem řídila aEdward zatím ladil autorádio. Pohoršeně zavrtěl hlavou.\n„Chceš pořádné stereo? Tak si jeď vlastním autem.“ Vypálila jsem ta slova ostřeji, než jsem měla vúmyslu, ale byla jsem tak nervózní ztěch Aliciných plánů, že moje už tak ponurá nálada byla ještě černější. Nikdy jsem neměla špatnou náladu, když jsem byla sEdwardem, atak když slyšel můj tón, jen stiskl rty, aby se neusmál.\nKdyž jsem zaparkovala unás před domem, naklonil se avzal můj obličej do dlaní. Zacházel se mnou velmi opatrně, jemně mi tiskl jenom konečky prstů na spánky, lícní kosti, linii čelisti. Jako kdybych byla mimořádně křehká. Což jsem taky byla – přinejmenším vporovnání sním.\n„Aco když nechci mít dobrou náladu?“ zeptala jsem se spřerývaným dechem.\nHlava se mi už tak točila, ale on se naklonil ještě blíž apřitiskl mi na rty svoje ledová ústa. Určitě to udělal schválně, věděl, že se přestanu zaobírat svými obavami asoustředím se jen na to, abych nezapomínala dýchat.\nJeho ústa se mi tiskla na rty, chladná, hebká aněžná, tak jsem mu ovinula paže kolem krku aplně se ponořila do toho polibku – sdychtivostí až příliš velkou. Ucítila jsem, jak se mu koutky zvedly, pak pustil můj obličej asáhl dozadu, aby se vymanil zmého objetí.\nEdward byl od začátku velmi opatrný astavěl našemu fyzickému vztahu mnoho hranic, asice ztoho prostého důvodu, abych vůbec zůstala naživu. Ačkoliv jsem respektovala nutnost udržovat bezpečnou vzdálenost mezi mou kůží ajeho jedovatými, jako břitva ostrými zuby, často jsem na takovéto triviální věci zapomínala, když mě líbal.\n„Buď hodná, no tak,“ dýchal mi do tváře. Znovu mě něžně políbil apak se odtáhl aovinul mi ruce zezadu kolem pasu.\nTep mi bušil vuších. Položila jsem si ruku na srdce. Tlouklo mi pod dlaní jako splašené.\n„Myslíš, že se vtom někdy zlepším?“ divila jsem se hlavně sama pro sebe. „Aby se mi srdce nesnažilo vyskočit ztěla pokaždé, když se mě dotkneš?“\nObrátila jsem oči vsloup. „Tak se radši půjdeme podívat, jak ze sebe Kapuleti sMonteky dělají fašírku, jo?“\nEdward se natáhl na gauč, zatímco jsem pouštěla film apřetáčela úvodní titulky. Když jsem se posadila před něj na kraj pohovky, ovinul mi paže kolem pasu apřitiskl si mě na prsa. Nebylo to tak pohodlné, jako kdybych se opřela do\npolštáře, protože měl hruď tvrdou astudenou – adokonale stavěnou – jako ledová socha, ale rozhodně mi to takhle bylo milejší. Stáhl starou vlněnou deku přehozenou přes opěradlo pohovky azabalil mě do ní, abych tak přitisknutá kněmu nezmrzla.\n„Co ti vadí na Romeovi?“ zeptala jsem se trochu dotčeně. Romeo byl jednou zmých nejoblíbenějších literárních postav. Než jsem poznala Edwarda, byla jsem do něj svým způsobem zabouchnutá.\n„No, tak zaprvé, je zamilovaný do té Rosaliny – nemáš pocit, že je trochu přelétavý? Apak, pár minut po svatbě, zabije Juliina bratrance. To není zrovna podařené. Dělá jednu chybu za druhou. Dokonale si šlape po štěstí, od začátku do konce.“\n„Ne, já se stejně budu většinou dívat na tebe, tak co.“ Prsty mi kreslil obrázky po kůži na paži, až mi ztoho naskakovala husí kůže. „Budeš brečet?“\n„Tak to tě nebudu rušit.“ Ale cítila jsem jeho rty ve vlasech, ato mou pozornost velmi rozptylovalo.\nFilm mě nakonec vtáhl do děje, za což jsem zvelké části mohla děkovat tomu, že mi Edward šeptal Romeovy verše do ucha – vporovnání sjeho neodolatelným sametovým hlasem zněl hercův hlas slabě achraptivě. Akjeho pobavení jsem se opravdu rozplakala, když se Julie probudila azjistila, že její novomanžel je mrtvý.\nVydal znechucený zvuk. „Nezávidím mu tu holku – jenom to, jak snadno může spáchat sebevraždu,“ objasnil žer\ntovným tónem. „Vy lidé to máte tak jednoduché! Stačí vám vypít lahvičku výtažků zbylin. “\n„Jednou jsem otom přemýšlel azCarlisleovy zkušenosti jsem usoudil, že to nebude tak jednoduché. Nejsem si ani jistý, kolika způsoby se Carlisle zpočátku snažil zabít. když si uvědomil, čím se stal. “ Jeho hlas, který předtím zvážněl, získal zase nádech lehkosti. „Apořád se těší skvělému zdraví.“\nOtočila jsem se, abych mu viděla do tváře. „Očem to tu mluvíš?“ zeptala jsem se. „Jak to myslíš, že jsi otom jednou přemýšlel?“\n„Letos na jaře, když tě. málem zabili. “ Odmlčel se, zhluboka se nadechl adalo mu práci vrátit se ktomu škádlivému tónu. „Samozřejmě jsem se snažil zaměřit se na to, abych tě našel živou, ale zároveň jsem vkoutku mysli spřádal plány pro případ, že by to nevyšlo. Jak jsem říkal, já bych to neměl tak snadné jako obyčejný člověk.“\nHlavou mi na vteřinu projela vzpomínka na mou poslední cestu do Phoenixu audělalo se mi mdlo. Cítila jsem to tak jasně – oslepující slunce, vlny horka vystupující zbetonu, ajá utíkám súzkostným spěchem, abych se setkala se sadistickým upírem, který mě chtěl umučit ksmrti. James na mě čekal vzrcadlové místnosti amou matku držel jako rukojmí – nebo tak jsem si to aspoň myslela. Nevěděla jsem, že je to všechno jenom lest. Stejně jako James nevěděl, že mě Edward spěchá zachránit; Edward to stihl včas, ale bylo to za pět minut dvanáct. Prsty jsem si podvědomě objížděla srpkovitou jizvu na paži, která byla vždycky opár stupňů chladnější než ostatní kůže.\nZavrtěla jsem hlavou – jako kdybych ze sebe dokázala setřást špatné vzpomínky – asnažila jsem se pochopit, jak to Edward myslel. Žaludek se mi nepříjemně sevřel. „Plány pro případ, že by to nevyšlo?“ opakovala jsem.\n„No, byl jsem rozhodnutý, že bez tebe nebudu dál žít.“ Zvedl oči vsloup, jako kdyby to bylo nad slunce jasné. „Ale nebyl jsem si jistý, jak to provést – věděl jsem, že Emmett ani Jasper by mi nikdy nepomohli. takže jsem si říkal, že asi pojedu do Itálie avyvedu něco, čím bych vyprovokoval Volturiovy.“\nNechtělo se mi věřit, že to myslí vážně, ale jeho zlaté oči byly zamyšlené, zaostřené na něco vdálce, jak přemítal ozpůsobech, jak ukončit vlastní život. Popadla mě zuřivost.\n„Volturiovi jsou rodina,“ vysvětlil mi spohledem stále nepřítomným. „Velmi stará, velmi mocná rodina našeho druhu. Vnašem světě jsou přímo něco jako královská rodina, řekl bych. Carlisle snimi nedlouho po své proměně krátce žil vItálii, ještě předtím, než se usadil vAmerice – pamatuješ, jak jsem ti otom vyprávěl?“\nNikdy bych nezapomněla na to, jak jsem poprvé přišla knim domů, do toho velikého bílého domu uřeky, pohřbeného hluboko vlese, ani na pokoj, kde měl Carlisle – Edwardův skutečný otec vtolika ohledech – celou stěnu plnou obrazů, které vyprávěly jeho osobní příběh. Nejživější plátno vnejdivočejších barvách, to největší, které tam viselo, bylo zdoby, kdy Carlisle žil vItálii. Samozřejmě že jsem se pamatovala na čtveřici mužů sjemnými andělskými tvářemi, které malíř namaloval, jak stojí na nejvyšším balkonu ashlížejí dolů na hemžící se barevný dav pod nimi. Ačkoliv byl obraz starý několik století, Carlisle – ten světlovlasý anděl – se od té doby nijak nezměnil. Apamatovala jsem si ity tři ostatní, Carlisleovy staré známé. Edward otěch třech krásných mužích – dva byli černovlasí, jeden měl vlasy sněhobílé – vůbec nemluvil jako o Volturiových. Říkal jim Aro, Caius aMarcus, noční patroni umění.\n„SVolturiovými totiž není radno si zahrávat,“ pokračoval Edward, avytrhl mě tak zmého snění. „Pokud ovšem nechceš umřít – nebo co se to snámi vlastně děje.“ Jeho hlas byl tak klidný, skoro jako by ho ta představa nudila.\nMůj hněv se změnil ve zděšení. Vzala jsem jeho mramorový obličej do dlaní apevně jsem ho držela.\n„Nevystavíš mě nebezpečí! Myslela jsem, že jsme se shodli na tom, že veškerá neštěstí si přivodím vlastní vinou!“ zlobila jsem se čím dál víc. „Jak si vůbec můžeš něco takového myslet?“ Ikdybych byla mrtvá, představa, že by Edward přestal existovat, byla neskutečně bolestná.\n„Co kdyby se ti něco stalo?“ Zbledla jsem při té představě. „Chtěl bys, abych umřela ijá?“\n„Asi chápu, kam tím míříš. trochu,“ připustil. „Ale co bych si bez tebe počal?“\n„Cokoliv, co jsi dělal předtím, než jsem se objevila azkomplikovala ti celou existenci.“\nChtěl se hádat, ale pak toho nechal. „Sporný bod,“ připomněl mi. Najednou se napřímil do méně důvěrné polohy azvedl mě vedle sebe, takže už jsme se navzájem nedotýkali.\nEdward se usmál. Po chvíli jsem uslyšela zvuk policejního auta, které vjelo na příjezdovou cestu. Natáhla jsem se avzala ho pevně za ruku. Tohle táta unese.\nCharlie vstoupil dovnitř skrabicí pizzy vrukou.\n„Ahoj, děti.“ Usmál se na mě. „Myslel jsem, že když máš narozeniny, dáš si ráda pohov od vaření aumývání nádobí. Máte hlad?“\nCharlie Edwardův zjevný nedostatek chuti kjídlu nekomentoval. Už si zvykl, že Edward nikdy nevečeří.\n„Vadilo by vám, kdybych si Bellu na večer vypůjčil?“ zeptal se Edward, když jsme sCharliem dojedli.\nSnadějí jsem se podívala na Charlieho. Třeba se na narozeniny dívá jako na rodinnou událost, při které má člověk zůstat doma – tohle byly moje první narozeniny od té doby, co se moje mamka Renée znovu vdala aodjela žít na Floridu, takže jsem nevěděla, co mám očekávat.\n„To je vpohodě – Mariners hrajou dnes večer se Sox,“ vysvětloval Charlie amoje naděje se rozplynula. „Takže by ze mě stejně byl společník na baterky. Na.“ Vytáhl foťák, který mi dal na návrh Renée (protože budu potřebovat fotky, kterými bych zaplnila svoje album), ahodil mi ho.\nJako kdyby mě neznal – skoordinací jsem měla vždycky problémy. Foťák mi sklouzl ze špičky prstu apadal na podlahu. Edward ho stihl zachytit dřív, než se rozbil na linoleu.\n„Dobrý nápad, Charlie,“ pochválil ho Edward apodal mi foťák.\nNamířila jsem ho na Edwarda apořídila první fotku. „Funguje.“\n„To je dobře. Tak si to, děti, hezky užijte.“ Tím nám dal Charlie jasně najevo, že můžeme jít, auž si to mířil do obýváku ktelevizi.\nEdward se vítězoslavně usmál avzal mě za ruku, aby mě odtáhl zkuchyně.\nKdyž jsme došli knáklaďáčku, otevřel mi znovu dveře spolujezdce, atentokrát jsem nic nenamítala. Pořád mi dělalo potíže najít ve tmě skrytou odbočku kjejich domu.\nEdward jel městem na sever, viditelně popuzen rychlostním omezením, které mu vnucoval můj prehistorický Chevy. Když zněj chtěl vymáčknout víc než padesátku, motor řval ještě hlasitěji než obvykle.\n„Víš, co by se ti moc hodilo? Takové hezké malé Audi kupé. Tichoučké, velký výkon. “\n„Můj náklaďáček je naprosto vpořádku. Akdyž už mluvíme odrahých zbytečnostech, kdybys věděl, kdo se hodí ktobě, neutrácel bys žádné peníze za moje dárky knarozeninám.“\n„Záleží na tom, oco jde.“\nPovzdechl si ajeho líbezný obličej najednou zvážněl. „Bello, poslední skutečné narozeniny, které se unás slavily, byly Emmettovy vroce 1935. Buď na nás hodná avyjdi nám dneska večer trochu vstříc. Všichni jsou nadšení anemůžou se dočkat.“\nVždycky mě to trochu vyplašilo, když vyrukoval sněčím takovým. „Dobře, budu se chovat slušně.“\n„Asi bych tě měl upozornit. “\n„Když říkám, že jsou všichni nadšení. mám na mysli opravdu všechny.“\n„Každého znich?“ vypravila jsem ze sebe. „Myslela jsem, že Emmett sRosalií jsou vAfrice.“ Všichni ostatní ve Forks se domnívali, že starší dva ze sourozenců Cullenových letos odjeli studovat na univerzitu vDartmouthu, ale já jsem byla lépe informovaná.\n„Emmett chtěl být utoho.“\nNeodpověděla jsem. Jako kdybych se mohla nebát. Na rozdíl od Alice mě Edwardova druhá „adoptovaná“ sestra, půvabná zlatovlasá Rosalie, neměla zrovna vlásce. Vlastně to bylo ještě horší. Podle Rosalie jsem byla nevítaným vetřelcem ve skrytém životě její rodiny.\nCítila jsem se kvůli současné situaci příšerně provinile, domnívala jsem se totiž, že právě kvůli mně Emmett sRosalií otálejí snávratem domů, ikdyž na druhou stranu jsem měla vskrytu duše radost, že se sRosalií nemusím vídat. Po Emmettovi, Edwardovu veselém statném bratrovi, se mi ale opravdu stýskalo. Vmnohém mi totiž připomínal staršího bratra, kterého jsem vždycky chtěla. jenom zněj někdy šel daleko větší strach.\nEdward usoudil, že radši změní téma. „Takže, když mi nedovolíš koupit ti Audi, nechtěla bys knarozeninám něco jiného?“\nJeho mramorové čelo se zvrásnilo hlubokými vráskami, jak se zamračil. Určitě ho teď mrzelo, že se radši nebavíme dál oRosalii.\nPrávě jsme přijížděli kdomu. Ze všech oken prvních dvou poschodí zářilo jasné světlo. Pod stropem verandy visela dlouhá řada rozsvícených japonských lampionů aodrážela měkké světlo na obrovské cedry, které obklopovaly dům. Velké mísy skvětinami – růžovými růžemi – lemovaly široké schodiště vedoucí ke vstupním dveřím.\nObešel auto, aby mi otevřel dveře, apodal mi ruku.\n„Když dám vyvolat ten film,“ řekla jsem apohrávala si sfoťákem vrukou, „budeš na fotkách vidět?“\nEdward se dal do smíchu. Pomohl mi ven zauta, vytáhl mě po schodech apořád se smál, zatímco mi otvíral domovní dveře.\nVšichni čekali ve velkém obývacím pokoji; když jsem prošla dveřmi, pozdravili mě hlasitým sborovým „Hodně štěstí, zdraví, milá Bello!“ ajá jsem se přitom červenala aklopila oči. Předpokládám, že to byla Alice, která rozestavěla všude, kam jen to šlo, růžové svíčky atucty křišťálových mis naplněných stovkami růží. Vedle Edwardova koncertního křídla byl stůl zakrytý bílým ubrusem, na kterém stál růžový narozeninový dort, další růže, komínek skleněných talířů ahromádka dárků zabalených do stříbrného papíru.\nKdyž Edward viděl moje muka, ochranitelsky mě objal kolem pasu apolíbil mě na temeno.\nEdwardovi rodiče, Carlisle aEsme – neskutečně mladí aroztomilí jako vždycky –, stáli nejblíž udveří. Esme mě opatrně objala, svými měkkými vlasy barvy karamelu se mi\notřela otvář, jak mě líbala na čelo, apak mi Carlisle položil paži kolem ramen.\nZa nimi stáli Rosalie aEmmett. Rosalie se neusmívala, ale aspoň po mně pohledem nevrhala blesky. Emmettova tvář byla roztažená do širokého úsměvu. Neviděla jsem je několik měsíců; už jsem zapomněla, jak úchvatně nádherná Rosalie je – dívat se na ni skoro bolelo. Abyl Emmett vždycky tak. velký?\n„Ty ses vůbec nezměnila,“ prohlásil Emmett spředstíraným zklamáním. „Očekával jsem viditelný rozdíl, ale ty jsi pořád stejná, rudá ve tváři jako vždycky.“\n„To ti moc děkuju, Emmette,“ odpověděla jsem azčervenala jsem ještě víc.\nZasmál se. „Musím na chvilku odejít,“ – odmlčel se aspiklenecky mrkl na Alici – „tak zatím nedělej nic legračního, ať mi to neuteče.“\nAlice pustila Jasperovu ruku apřiskočila blíž, všechny zuby jí vúsměvu jiskřily vjasném světle. Vysoký blonďatý Jasper se také usmíval, ale držel si odstup, opíral se otrám upaty schodů. Myslela jsem si, že během těch pár dnů, které jsme museli strávit společně stěsnaní vhotelovém pokoji ve Phoenixu, svou averzi vůči mně překonal. Ale když jsme se vrátili aon byl zbaven dočasné povinnosti mě chránit, začal se ke mně chovat úplně stejně jako předtím – vyhýbal se mi, jak jen to bylo možné. Věděla jsem, že vtom není nic osobního, že je to jenom takové bezpečnostní opatření, asnažila jsem se na to moc nemyslet. Jasperovi dělalo větší potíže než ostatním dodržovat půst od lidské krve; jejímu pachu odolával mnohem hůř než členové jeho rodiny – neměl vtom ještě tak dlouhou praxi jako oni.\n„Je čas rozbalit dárky,“ prohlásila Alice. Vzala mě chlad\nnou rukou za loket atáhla mě ke stolu sdortem ablýskavými balíčky.\n„Ale já jsem tě neposlechla,“ přerušila mě sebevědomě. „Otevři to.“ Vzala mi zrukou fotoaparát amísto něj mi strčila velkou stříbrnou krabici.\nKrabice byla tak lehká, jako by byla prázdná. Nahoře byl lísteček, na kterém stálo, že je to dárek od Emmetta, Rosalie aJaspera. Celá nesvá jsem strhla papír azírala na krabici, která se skrývala pod ním.\nByla to asi nějaká elektronika, vnázvu to mělo spoustu číslic. Otevřela jsem krabici snadějí, že budu moudřejší. Ale krabice opravdu byla prázdná.\nAlice byla přede mnou vždycky okrok napřed.\n„Děkuju, Jaspere, děkuju, Rosalie,“ řekla jsem jim ausmála jsem se, když jsem si vzpomněla na Edwardovy stížnosti ohledně mého autorádia dnes odpoledne – všechno to bylo samozřejmě předem domluvené. „Děkuju, Emmette!“ zavolala jsem hlasitěji.\nZaslechla jsem jeho ohlušující smích zauta ataké jsem se neubránila smíchu.\n„Teď otevři dárek ode mě aod Edwarda,“ nabádala mě Alice ahlas jí přeskakoval vzrušením. Držela vruce malý plochý čtverhranný balíček.\n„Neutratil jsem ani halíř,“ ujistil mě Edward. Smetl mi pramen vlasů zobličeje, až se mi kůže pod jeho dotykem zachvěla.\nZhluboka jsem se nadechla aotočila se kAlici. „Tak mi to podej,“ vzdychla jsem.\nVzala jsem balíček aotočila oči po Edwardovi; přitom jsem strčila prst pod okraj papíru aškubla jsem pod páskou.\n„Sakra,“ zamručela jsem, když mě papír řízl do prstu; vytáhla jsem prst, abych se podívala, jakou škodu to napáchalo. Vdrobné rance se perlila jediná kapka krve.\nVrhl se na mě astrhl mě dozadu přes stůl. Ten spadl, stejně jako já, aspolu sním idort adárky, květiny atalíře. Přistála jsem ve změti rozbitého skla.\nOzval se jiný zvuk, hrozivé vrčení, které vycházelo hluboko zJasperovy hrudi. Jasper se snažil protáhnout se kolem Edwarda; scvakl zuby jen pár centimetrů od Edwardova obličeje.\nVpříští vteřině Edward popadl Jaspera zezadu asevřel ho mohutnými ocelovými pažemi, ale Jasper se sním pral, jeho divoké prázdné oči byly upřené jenom na mě.\nKromě šoku jsem cítila taky bolest. Spadla jsem na podlahu vedle piana, srukama instinktivně rozhozenýma, abych zmírnila ten náraz, do ostrých skleněných střepů. Až teď jsem ucítila spalující, bodavou bolest, která vystřelovala od zápěstí až do loketní jamky.\nOmámená adezorientovaná jsem vzhlédla od jasně rudé krve, která mi pulzovitě vystřikovala zpaže – do horečnatých očí šesti náhle lačných upírů.\nCarlisle byl jediný, kdo zůstal klidný. Vjeho tichém, rozhodném hlase byla znát staletí zkušeností lékaře zpohotovosti.\nJasper se marně snažil vymanit se zEmmettova ocelového sevření, kroutil se, snažil se zasáhnout bratra vyceněnými zuby, oči stále vytřeštěné, bez sebe.\nEdward byl vobličeji bělejší než křída. Stál nakrčený nade mnou, zřetelně připravený mě bránit. Ze zaťatých zubů mu unikalo tiché varovné mručení. Vsadila bych se, že nedýchal.\nRosalie, na božské tváři podivně uspokojený výraz, si stoupla před Jaspera – udržovala přitom bezpečnou vzdálenost od jeho zubů – apomáhala Emmettovi přeprat ho adostat ho ven skleněnými dveřmi, které jim přidržovala Esme, jednu ruku přitisknutou přes nos aústa.\nJejí srdcovitá tvář byla zahanbená. „Je mi to moc líto, Bello,“ zavolala na mě ahonem šla sostatními před dům.\n„Pusť mě kní, Edwarde,“ zamumlal Carlisle.\nUplynula chvilička apak Edward pomalu přikývl auvolnil svůj postoj.\nCarlisle si klekl vedle mě anaklonil se blíž, aby vyšetřil mou paži. Cítila jsem, jak mám obličej ztuhlý šokem, asnažila jsem se ho uvolnit.\n„Tady máš, Carlisle,“ řekla Alice apodala mu ručník.\nZavrtěl hlavou. „Vráně je moc skla.“ Naklonil se autrhl dlouhý tenký pruh látky zbílého ubrusu. Obtočil mi ho kolem paže nad loktem, aby zastavil krvácení. Zpachu krve se mi dělalo nevolno. Vuších mi hučelo.\n„Tady, prosím,“ zašeptala jsem. Kdyby mě vzal do nemocnice, nedokázala bych to vžádném případě utajit před Charliem.\n„Odneseme ji na stůl vkuchyni,“ řekl Carlisle Edwardovi.\nEdward mě bez námahy zvedl aCarlisle mi přitom tiskl paži.\n„Je mi dobře.“ Hlas jsem měla celkem klidný avyrovnaný, což mě potěšilo.\nEdward měl tvář jako zkamene.\nAlice už byla vkuchyni. Na stole ležela Carlisleova černá lékařská brašna, malá, ale jasně svítící stolní lampička byla zapojená do zdi. Edward mě opatrně posadil na židli, druhou si přitáhl Carlisle aposadil se vedle mě. Okamžitě se dal do práce.\n„Nemusíš si hrát na hrdinu,“ řekla jsem. „Carlisle se omě postará ibez tvé pomoci. Jdi radši na vzduch.“\nCukla jsem sebou, jak mi Carlisle dělal srukou něco, co zabolelo.\nCarlisle se rozhodl zasáhnout. „Edwarde, radši bys měl najít Jaspera, než se dostane příliš daleko. Jsem si jistý, že se na sebe zlobí, adivil bych se, kdyby vtéhle situaci poslechl někoho jiného než tebe.“\nEdward mhouřil oči, jak jsme na něj doráželi, ale nakonec přikývl atiše odběhl zkuchyně zadními dveřmi. Byla jsem si jistá, že od chvíle, kdy jsem se řízla do prstu, se ještě nenadechl.\nPaží se mi rozléval tupý, zmrtvělý pocit. Ačkoliv vymazal bolest, připomněl mi, že mám sečné rány, atak jsem honem bedlivě pozorovala Carlisleův obličej, abych nemusela myslet akoukat na to, co dělají jeho ruce. Jak se skláněl nad mou paží, vlasy mu vjasném světle zlatě zářily. Cítila jsem vžaludku slabé záchvěvy nevolnosti, ale byla jsem odhodlaná nepoddat se té slabosti, která umě byla běžná. Už jsem necítila žádnou bolest, jenom jemné tahání, které jsem se snažila ignorovat. Přece se nebudu chovat jako dítě.\nKdyby Alice nestála vmém zorném poli, ani bych si nevšimla, že to nakonec vzdala avykradla se zmístnosti. Slehkým omluvným úsměvem na rtech zmizela kuchyňskými dveřmi.\n„To není tvoje vina,“ uklidňoval mě Carlisle súsměvem. „Mohlo se to stát komukoli.“\nJeho uvolněný klid byl vpřímém kontrastu sreakcí všech ostatních ještě překvapivější. Neviděla jsem na jeho tváři sebemenší stopu znepokojení. Pracoval rychlými, jistými pohyby. Jediný zvuk kromě našeho tichého dýchání bylo slabé cink, cink, jak drobné úlomky skla padaly jeden po druhém na stůl.\n„Jak to dokážeš?“ zeptala jsem se. „Ani Alice aEsme. “ odmlčela jsem se audiveně jsem zakroutila hlavou. Ačkoliv se všichni ostatní vyhýbali tradiční stravě upírů stejně dů\nsledně jako Carlisle, on byl jediný, kdo dokázal snést pach mé krve, aniž by trpěl silným pokušením. Určitě to pro něj bylo mnohem těžší, než na sobě dával znát.\n„Léta aléta praxe,“ odpověděl mi. „Už ten pach skoro nevnímám.“\n„Myslíš, že by to bylo těžší, kdyby sis znemocnice vzal volno na dlouhou dobu? Anepřišel bys do styku sžádnou krví?“\nCink, cink, cink. Byla jsem překvapená, kolik skla jsem vruce měla. Byla jsem vpokušení podívat se na tu rostoucí hromádku, jenom abych zjistila, jak je veliká, ale věděla jsem, že by mi tenhle nápad moc nepomohl vmém odhodlání se nepozvracet.\n„Co tě na tom baví?“ divila jsem se. Nedávalo mi to smysl – ta léta boje asebezapření, která ho to stálo, aby své sebeovládání vytrénoval natolik, že už mu krev nevadí. Navíc jsem chtěla, aby dál mluvil; když jsme si povídali, alespoň jsem nemusela myslet na to, že se mi zvedá žaludek.\nJeho temné oči byly klidné azamyšlené, když odpovídal. „Hmm. Ze všeho nejradši mám, když mi moje. mimořádné schopnosti umožní zachránit někoho, kdo by byl jinak ztracený. Je příjemné vědět, že jsem některým lidem zachránil život nebo navrátil zdraví díky tomu, co dokážu. Někdy je ičich užitečným diagnostickým nástrojem.“ Pousmál se sjedním koutkem zdviženým.\nDumala jsem nad tím, zatímco on prohlížel ránu aujišťoval se, že všechny skleněné úlomky už jsou venku. Pak se chvilku přehraboval vbrašně, aby našel další nástroje, ajá jsem se snažila nepředstavovat si jehlu anit.\n„Strašně úporně se snažíš napravovat něco, co nikdy nebyla tvoje chyba,“ nadhodila jsem, zatímco jsem na kůži ucí\ntila zase jiné tahání. „Mám tím na mysli, že ses otohle neprosil. Nevybral sis takovýhle život, apřesto musíš tolik dřít, abys byl dobrý.“\n„Nevím otom, že bych něco napravoval,“ oponoval mi zvesela. „Jak už to vživotě chodí, prostě jsem se musel rozhodnout, jak naložit stím, co jsem dostal.“\nZnovu prohlížel mou paži. „Tak,“ řekl aodstřihl nit. „Hotovo.“ Celou operační ránu přejel chomáčem vaty na špejli, namočeným do tekutiny barvy sirupu. Podivně páchla; točila se mi ztoho hlava. Sirup mi na kůži nadělal skvrny.\nRty se mu stočily do úsměvu. „Copak ti otom Edward nevypravoval?“\n„Ano. Ale já se snažím pochopit, co sis myslel. “\nObličej mu najednou zvážněl ajá jsem přemítala, jestli se jeho myšlenky ubírají stejným směrem jako moje. Říkala jsem si, co si asi budu myslet já, až budu – odmítala jsem si myslet kdybych byla – na jeho místě.\n„Víš, že můj otec byl duchovní,“ vyprávěl, zatímco pečlivě uklidil stůl apak všechno několikrát setřel mokrou gázou. Vnose mě zaštípal pach alkoholu. „Měl poněkud drsný, přísný náhled na svět, okterém jsem začal pochybovat ještě předtím, než jsem se proměnil.“ Carlisle odložil všechnu špinavou gázu askleněné střepy do prázdné křišťálové mísy. Nechápala jsem, co to dělá, ani když škrtl sirkou. Pak ji hodil na alkoholem nasáklé obvazy, které naráz vzplanuly, až jsem sebou cukla.\n„Promiň,“ omlouval se. „To by mělo stačit. Takže jsem stou otcovou zvláštní vírou nesouhlasil. Ale nikdy, za těch\ntéměř čtyři sta let od svého narození, jsem neviděl nic, co by ve mně vzbudilo pochybnosti otom, jestli Bůh vnějaké podobě existuje. Ani odraz vzrcadle.“\nPředstírala jsem, že zkoumám obvaz na ruce, abych skryla své překvapení nad tím, jaký obrat naše konverzace nabrala. Náboženství bylo to poslední téma, které bych očekávala, když se vezme vúvahu vše okolo. Můj vlastní život byl jednoduše prostý jakékoliv víry. Charlie se považoval za luterána, protože knim patřili jeho rodiče, ale neděli světil uřeky srybářským prutem vruce. Rennée si čas od času vyzkoušela nějakou novou církev, ale podobně jako při svém krátkém koketování stenisem, keramikou, jógou afrancouzštinou toho nechala dřív, než jsem si jejího náboženského zápalu stihla všimnout.\n„Je mi jasné, že takhle od upíra to všechno zní poněkud bizarně.“ Zasmál se, protože věděl, že jejich nenucené užívání toho slova mě nikdy nepřestane šokovat. „Ale doufám, že ipro nás má tenhle život nějaký smysl. Ikdyž připouštím, že je to běh na dlouhou trať,“ pokračoval vesele. „Na každý pád jsme zatracení. Ale mám vsobě takovou pošetilou naději, že nám snad bude připočteno kdobru, že jsme se snažili.“\n„Mně to pošetilé nepřipadá,“ zamumlala jsem. Nedokázala jsem si představit nikoho, ani nějakého boha, na koho by Carlisle neudělal dojem. Navíc jediné nebe, které já bych ocenila, by bylo takové, do kterého by pustili iEdwarda. „Anevím onikom, komu by to tak připadalo.“\n„Ostatní to takhle necítí?“ zeptala jsem se překvapeně amyslela na jednoho konkrétního znich.\nCarlisle znovu uhodl směr mých myšlenek. „Edward se mnou souhlasí jenom do určité míry. Podle něj Bůh anebe existují. astejně tak peklo. Ale nevěří, že je pro nás připravený nějaký posmrtný život.“ Carlisle mluvil velice po\ntichu; díval se zvelkého okna nad dřezem, oči ponořené do tmy. „Víš, on si myslí, že jsme ztratili duši.“\nOkamžitě se mi vybavila Edwardova slova zdnešního odpoledne: pokud ovšem nechceš umřít – nebo co se to snámi vlastně děje. Žárovka nad hlavou mi zablikala.\n„Vtom je hlavní problém, viď?“ uhodla jsem. „To proto je tak paličatý, pokud jde omě.“\nCarlisle promluvil pomalu. „Dívám se na svého. syna. Avidím jeho sílu, dobrotu, jas, který zněj vyzařuje – ato posiluje mou naději, mou víru. Jak by mohlo neexistovat něco víc pro někoho, jako je Edward?“\n„Ale kdybych věřil, tak jako on. “ Pohlédl na mě nevyzpytatelným pohledem. „Kdybys ty věřila vto, co on. Dokázala bys ho připravit o jeho duši?“\nZpůsob, jakým formuloval tu otázku, mi vzal vítr zplachet. Kdyby se mě zeptal, jestli bych za Edwarda nasadila svou duši, odpověď by byla jasná. Ale obětovala bych Edwardovu duši? Nešťastně jsem našpulila rty. To nebyla férová výměna.\n„Už chápeš, včem je problém?“\nZavrtěla jsem hlavou spaličatě zaťatou bradou.\n„Ale také jeho.“ Zvedl ruku, když viděl, že se chci hádat. „Vtom, jestli se chce zodpovídat ztoho, že ti to udělal.“\nZasmál se, aby odlehčil atmosféru. „Ale ne! Tohle si musíš vyřídit s ním.“ Pak si ale povzdechl. „Vtéhle otázce si nikdy nemůžu být jistý. Jinak si myslím, že vzhledem ktomu, sčím jsem se musel vypořádat, tak jsem udělal to nejlepší, co jsem mohl. Ale bylo správné odsoudit kprokletí tohoto života ostatní? To nedokážu rozhodnout.“\nNeodpověděla jsem. Představila jsem si, jak by můj život vypadal, kdyby Carlisle odolal pokušení změnit svůj osamělý život. aotřásla jsem se.\n„To Edwardova matka mě přesvědčila.“ Carlisle teď téměř šeptal. Zíral nepřítomným pohledem zčerných oken.\n„Jeho matka?“ Kdykoliv jsem se Edwarda zeptala na jeho rodiče, odpověděl tak akorát, že jsou dávno mrtví aže si na ně moc nepamatuje. Uvědomila jsem si, že ikdyž snimi Carlisle byl vkontaktu jen krátce, jeho vzpomínka na ně bude dokonale jasná.\n„Ano. Jmenovala se Elizabeth. Elizabeth Masenová. Jeho otec, Edward starší, se vnemocnici už neprobral kvědomí. Zemřel vprvní vlně chřipkové epidemie. Ale Elizabeth byla při vědomí téměř až do úplného konce. Edward se jí hodně podobá – měla také ten zvláštní bronzový odstín vlasů ajejí oči byly úplně stejně zelené jako ty jeho.“\n„On měl zelené oči?“ zamumlala jsem asnažila jsem si to představit.\n„Ano. “ Carlisleovy okrové oči se teď vrátily ostovku let zpátky. „Elizabeth měla osvého syna nepředstavitelnou starost. Mařila svoje vlastní šance na přežití tím, že se ho ze svého lůžka snažila krmit. Čekal jsem, že on zemře první, byl na tom mnohem hůř než ona. Když nadešel její konec, bylo to velmi rychlé. Bylo právě po západu slunce ajá jsem přišel, abych nahradil lékaře, kteří pracovali celý den. Vtu dobu bylo těžké předstírat – všude bylo tolik práce, ajá jsem nepotřeboval odpočívat. Jak jsem to nenáviděl, že se musím vracet ksobě domů apředstírat, že spím, když tolik lidí umíralo.\nNapřed jsem šel zkontrolovat Elizabeth ajejího syna. Vytvořil jsem si knim vztah – což je vždycky nebezpečná věc, vezme-li se vúvahu křehkost lidské přirozenosti. Okamžitě jsem viděl, že to sní bere špatný konec. Horečku se nedařilo snížit ajejí tělo bylo příliš zesláblé, aby ještě vydrželo bojovat.


Borští se rozloučili s létem - Českolipský deník\nBorští se rozloučili s létem\nNOVÝ BOR - V Novém Boru sklidil velký ohlas Zdeněk Izer i místní hiphopeři\nDeštivé a chladné počasí této soboty donutilo řadu lidí vůbec nevycházet z jejich domovů. Novoborské však doma neudrželo a mnoho z nich vyrazilo na náměstí Míru, aby se rozloučili s létem.\nPrvní zářijová sobota byla totiž vyhrazena nejen těm, ve kterých konec prázdnin vzbudil lítost, ale také všem ostatním, kteří prostě nechtěli sedět doma a zatoužili po dobré zábavě. Pro děti pohádka, pro mládež i pro ty starší hip hop a rock, soutěže, módní přehlídka, divadlo - to je jen malý výčet toho, co si organizátoři akce Rozloučení s létem pro návštěvníky připravili.\n“Počasí se nám příliš nevydařilo, ale ani déšť, ani zima lidem nevadili a přece se sem přišli podívat,“ řekl Radovan Novotný, ředitel městského kina v novém Boru a zároveň jeden z pořadatelů akce. „Jsem také rád, že mohu říci, že nikdo z vystupujících nezrušil své plánované vystoupení. Ani Zdeněk Izer, na kterého dorazí určitě ještě další lidé,“ uvedl Radovan Novotný.\nA měl pravdu. Krátce před šestnáctou hodinou se začal počet návštěvníků ještě zvyšovat a ve chvíli, kdy se na pódiu objevil populární bavič Zdeněk Izer, čelilo už na novoborském náměstí větru a dešti zhruba 300 lidí.\n“Izer byl výborný, je to prostě klasik. Je vtipný a lidi baví. Celá tahle akce je super, až na to počasí,“ pochválil vystoupení Petr Ludvík z Nového Boru a přidal se tak k ostatním návštěvníkům.\nVelký ohlas, zejména u mladšího publika, ovšem sklidila také hip hopová skupina z Nového Boru. Symphonic crew a NBB vystupovali na veřejnosti poprvé, publikum je však přijalo s nadšením. Vydupalo si dokonce přídavek a důsledkem bylo mírné zpoždění všech následujících vystoupení.


Sobota 15. dubna 2006\nPremiéra: Sobota 15. 4. 2006 na ČT24\nKultura v regionech s datem 15. dubna 2006 bude mít dvě hlavní témata a tedy i dva hosty ve studiu. Tím prvním bude sběratel a mecenáš, původním povoláním právník, Richard Adam. Ten totiž na konci března otevřel v Brně největší galerii současného českého umění – Wannieck Gallery. Čím je jeho sbírka vyjímečná? Jaká díla zde mohou návštěvníci zhlédnout? Na tyto a další otázky týkající se sběratelství bude odpovídat Richard Adam přímo v brněnském studiu ČT.\nDruhým hostem, který přijde do studia bude divadelní a filmový režisér Vladimír Morávek, který nabíral zkušenosti v göteborgské opeře ve Švédsku. Jaké byly jeho zážitky s tak velkým souborem? Nakolik se liší opera ve Švédsku a u nás v Čechách? I na to se zeptá Zina Plchová.\nDále jsou pro diváky připraveny aktuality z regionální kultury, pozvánky na vydařené kulturní akce a také profil divadelního režiséra Pavla Šimáka.\nPořad v týdenním cyklu představuje nejzajímavější kulturní počiny uplynulého týdne v regionech České republiky. Hlavní částí pětadvacetiminutového pořadu je živá beseda s hosty k tématu, které aktuálně hýbe domácí kulturní scénou. Maximální snaha o kontaktnost a aktuálnost předkládaných informací se projevuje ve snaze zařadit do pořadu co nejvíce živých hostů z celé republiky. Autoři pořadu se chtějí průběžně věnovat všem oblastem kultury – divadlo, hudba, literatura, architektura, památky. Ojedinělou novinkou je blok krátkých informací, které nazírají na kulturní dění v prizmatu peněz. Závěr relace patří vždy anonci, která zve diváky na nejzajímavější kulturní akce příštího týdne.\nPremiéra vždy v sobotu ve 12:30 na ČT24


Popis Reproduktor KITSOUND Mini Buddy fotbalový míč - NajduZboží.cz\nNajduZboží.cz » Reproduktor KITSOUND Mini Buddy fotbalový míč\nCena od: 253 - 301 Kč 2 obchody\nPopis produktu:Rozkošný a přenosný. To, co tyto malé reproduktory KITSOUND postrádají na velikosti, dohánějí svým úžasným výkonem! "Méně je někdy více". "Dobré věci přicházejí v malých baleních". Existuje mnoho přísloví, které bychom mohli použít k popisu KITSOUND Mini Buddy, ale pro jednoduchost můžeme říct jen to, že jsou překvapivě hlasité! Jeden Mini Buddy zní působivě, ale pokud chcete větší výkon, můžete spojit 2 nebo více Mini Buddy dohromady pro jeho zvýšení. Reproduktory Mini Buddy přicházejí v různých legračních motivech, můžete si poskládat třeba celou rodinu. Mini Buddy Měří kolem 50 mm v průměru, je tedy ultra přenosný a navíc má kolečko pro připojení na klíče, takže můžete mít svoji hudbu kdykoliv u sebe. Reproduktor jednoduše připojíte do svého mobilu, tabletu, PC nebo hudebního zařízení pomocí konektoru pro sluchátka 3,5 mm a zapnete ho. Nabíjení vestavěné Li-ion baterie lze provést jednoduchým připojením dodávaného USB kabelu do PC, notebooku, USB síťové nabíječky nebo USB nabíječky do auta.Specifikace:- frekvenční pásmo: 100 Hz -20 kHz- reproduktor: 36 mm- průměr Mini Buddy cca 50 mm- S/N: 85 dB- výstup: 2 W RMS @ 4 ohms- délka kabelu: 8,5 cm- konektor: 3,5 mm jackVlastnosti:- ultra přenosný mini reproduktor- rozkošný motiv- úžasný výkon- spojte více Mini Buddy dohromady pro ještě větší výkon- poskládejte si celou rodinu Mini Buddy- jednoduché použití- tlačítko zapínání- USB kabel- noste Mini Buddy jako přívěšek na klíčíchNabíjecí konektor: USBBezdrátové repro: NeZapojení repro: 1.0USB připojení: NeMikrofon: NeBarva: Černá-bíláNabíjecí konektor: USBTyp drátového připojení: Jack 3,5mm\nPopis, fotografie a parametry produktu Reproduktor KITSOUND Mini Buddy fotbalový míč jsou získány z jednotlivých nabídek internetových obchodů. Před zakoupením produktu doporučujeme tyto informace (v konkrétním internetovém obchodě) překontrolovat.


Pěstujeme olivy - Dumazahrada.cz\nJAN ČECH | 29. ZÁŘÍ 2016\nNejvětší nevýhoda olivovníků je ta, že strašně pomalu rostou. Jsou to dlouhověké rostliny, jejichž stáří se nelimituje na desetiletí ani století. Ty nejstarší na světě podle odborníků vyrostly ještě desítky let před Kristem. Ale právě květináčové pěstování a vytvoření vlastně bonsaje ze stromku urychlí jeho růst a zestárnutí, takže už po pár letech vypadá stromek jako velmi starý strom, který by vám mohl i začít plodit.\nAutor: Shutterstock.com Tento olivovník na ostrově Zakyntos má dva tisíce letAutor: Shutterstock.com\nOlivovník byl po tisíciletí považován za božskou rostlinu? Například jeden olivovník darovala Athénám bohyně Athéna. Když jej v roce 480 p. n. l. Peršané při dobytí města podťali a spálili, vysadili na jeho místě Řekové nový. Ten tu prý roste dodnes.\nOlivovník potřebuje hlinitopísčitou mírně zásaditou půdu. Nesnáší přemokření. Naopak. Pokud jej zapomenete zalít, nic se nestane. Třeba v zimě, v době vegetačního klidu, by půda měla být vlhká, ale nikoliv úplně mokrá. To je asi ten největší problém českých podmínek, protože na olivovníky je tu příliš humózní půda a vlhko. Mladé olivovníky pak zvládají zimu do -10 °C, starší dokážou překonat i velký mráz. Pak sice ztratí mladé výhonky, ale jinak je to nepoškodí. Ty mladé při silnějších mrazech zakrývejte tkaninou a přihrabujte jim ke kořenům půdu.\nVelmi důležité je, že olivovníky nemají rády vlhký vzduch. Pěstování v domácnosti je sice dobré, ale lepší je je vystrčit někam, kde je vzduch suchý. Hlavně v zimě. Terasy, chodby a místa, kde budou ochráněny před mrazem, ale přitom bude na ně dostatečně chladno, aby jim nevyrašily pupeny, jsou pro ně ideální. Takže místnosti s 10 °C a vlhkostí pod 50 % jsou pro ně dokonalým přezimovacím místem.\nTvarování a sklizeň\nV našich podmínkách je tak lepší si olivy vysadit jako bonsaje. Existují druhy, které jsou oboupohlavní, ale lepší je pořídit si více rostlin různých druhů. Růst podpořit moc nemůžete. Hnojení je nejlepší zelené, takže přidání lehce nakompostovaného zahradního bioodpadu je ideální, ale není to nutné dělat často. Olivovníky jsou zvyklé na drsnější podmínky.\nStromy můžete tvarovat. Lepší je zkracovat dlouhé větve, aby strom rostl, houstl a hutněl a netáhl do výšky. Každé dva roky naopak můžete strom prosvětlovat.\nPrvní olivy se objevují na stromcích po asi pěti letech (především na těch roubovaných). Bohužel v našich podmínkách budou výpěstky chutnat radikálně jinak než ty ze Středomoří. Postupně by se měla plodnost stromu zvyšovat. Naplno by měl plodit až po několika desetiletích. Úrodu asi nesníte jen tak. Aby dostaly svou typickou chuť, je třeba je macerovat v silně slaném nálevu.


Směrovaná wifi antena pro TP-LINK TL-WN722N - PC-HELP.CZ\nPříspěvekod Akrej » 03 led 2020 12:55\nRe: Směrovaná wifi antena pro TP-LINK TL-WN722N\nPříspěvekod ITCrowd » 03 led 2020 13:02\nNejlepší je LAN kabel.\nAle když se ptáš na směrovku, překvapivě dobré výsledky jsou s plechovkou - http://www.simandl.cz/stranky/czfreenet ... chovka.htm\nPříspěvekod Akrej » 03 led 2020 18:01\nNo a kdybych si chtěl antenu koupit? nemusi byt ani tak směrova. prostě aby šla připojit\nPříspěvekod mmmartin » 03 led 2020 19:16\nSměrová vs. všesměrová: záleží na tom, jaký tvar má plocha, kterou má anténa pokrýt. Pokud je to přibližně kruh a anténa je umístěná přibližně uprostřed, pak řešením je anténa všesměrová. Jestli je naopak zapotřebí dostříknout signálem do větší vzdálenosti, poslouží anténa směrová, protože výkon, dodaný do antény, se nerozplizne do kruhu, ale je anténou nasměrovaný do úzkého laloku.\nPříspěvekod Akrej » 04 led 2020 09:29\nvyborně tudíš potřebuju antenu směrovou když budu daleko, abych dosahl. Už jsem se po něčem dival ale nerozumim tomu co je nejlepší řekněmě že max. cena 1000,-Kč\nDodatečně přidáno po 29 minutách 30 vteřinách:\nNašel jsem si tuhle https://wifi-anteny.heureka.cz/delock-88904/#section\nJe možné malou usb wifi napojit ještě na kabel a antenu přes kabel nebo dojde ke ztrátě výkonu?\nPříspěvekod petr22 » 04 led 2020 10:29\nod vojak3 » 29 říj 2019 18:35 » v Vše ostatní (z oblasti IT)\nDobrý den, potřeboval bych poradit s výběrem antény k TV (DVB-T2).\nMomentáoně mám a nic moc. Ráno a večer blbne příjem a skrz den to trochu jde ale nic pro moje nervy - když se koukám 3min pak to na 5s zablbne a tak dokola.\nV nabídce antén se moc...\nJá mám teď na zkoušku základní balíček u sledovanitv.cz , ale nevím nevím jestli to stojí za 200 Kč / měsíc. Možná kdyby se to rozdělilo mezi dva lidi tak to bude zajímavější.\nSamozřejmě,že jsou a největší sranda je...\n30 říj 2019 16:58


PALBA.CZ • Zobrazit téma - Stíhače tanků Semovente\nStíhače tanků Semovente\nod TonyHazard » 27/7/2008, 12:52\nLehký stíhač tanků Semovente L.40 da 47 / 32\nÚvod k stíhačům tanků Semovente\nItalský lehký stíhač tanků Semovente L.3 da 47/32 vznikl jako raný pokus o umístění protitankového kanonu na lehký tankový podvozek. Stroj se používal výhradně k polním testům a různým zkouškám výzbroje. Toto vozidlo postrádalo jakoukoliv pancéřovou ochranu a později ho nahradily lepší stroje.\nZačátky vývoje lehkých stíhačů tanků Semovente\nPřed a v průběhu druhé světové války se italští konstruktéři nijak nevyznamenali, co se týče konstrukce obrněných vozidel. Ale v jednom však předběhli ostatní, a to, v koncepci stíhačů tanků, neboť se vyvíjela už koncem 30. let minulého století.\nV tomto čase se pracovalo na vzniku zajímavého stroje, nazvaného Semovente L.3 da 47/32, které bylo vyzbrojené protitankovým kanonem ráže 47 mm s hlavní dlouhou 32 ráží (proto ozn. 47/32). Stroj L.3 měl v přední části malého a nízkého podvozku, na otevřené nástavbě umístěn kanon, který měl svůj původ v tančíku L3.\nVozidlo bylo určeno pro dva muže, a neposkytovalo obsluze kanonu prakticky žádnou ochranu. Po vstupu Italů do války v roce 1940, bylo zjištěno, že jejich velmi vychvalované tankové zbraně mají málo výkonnou výzbroj a velmi slabé pancéřování. Toto se týkalo hlavně lehkých tanků, a to přes nemalé finanční prostředky, které do jejich stavby investovala italská státní pokladna. Jednalo se především o tanky řady L.6 , které měly nedostatečné pancéřování a účinnost jejich kanonů ráže 37 mm byla proti pancířům vozidel protivníka velmi nízká. Hlavní bojová varianta italského tanku L.6/40 se v bojích v severní Africe proti britským tankům ukázala jako zcela neúčinná a bylo rozhodnuto ji použít jen na stavbu protitankové zbraně s omezeným rozsahem odměru.\nZakázka byla zadána společnostem Fiat-SPA a Ansaldo, které vyvinuly na podvozku L.6 stíhač tanků.\nLehký stíhač tanků Semovente L.40 da 47/32\nPro nový stroj byl použit výkonný kanon ráže 47 mm, vyráběný v licenci, jednalo se o kanon vycházející z rakouského dvojúčelového protitankového / podpůrného pěchotního kanonu Böhler. Tento kanon byl označen jako jeden z nejvýkonnějších protitankových kanonů své doby. U nového italského stroje nazvaného Semovente L.40 da 47/32 byl lafetován v jednoduché hranaté nástavbě, umístěné na lehké korbě tanku. Koncepce vozidla byla fukční a jednoduchá, ale prakticky kolné stěny nástavby neposkytovaly osádce tak účinnou ochranu, jak by to bylo v případě pancíče se sklonem.\nNový typ vozidla byl považován celkem za zdařilý a nová vozidla se od roku 1942 ihned zapojila do bojů. Bylo vyrobeno celkem 280 stíhačů tanků tohoto typu. Při střetech v severní Africe v boji s britskými lehčími tanky a jinými obrněnými vozidly se ukázalo, že se jim mouhou úspěšně postavit. Stroj vezl zásobu munice pro kanon v počtu 70 nábojů.\nPo italské kapitulaci v roce 1943 se Němci zmocnili velkého množství italských obrněných vozidel a jiné výzbroje. Nacházelo se mezi nimi i dost stíhačů tanků Semovente L.40 da 47/32 a okamžitě byly zařazeny do výzbroje německých jednotek bojujících v Itálii. Ale na Apeninském poloostrově, na kterém leží Itálie, s ohledem na terénní podmínky, měli Němci během svého dlouhého ústupu v době let 1944 a 1945 jen velmi málo možností využít těchto strojů. Velmi často se stávalo, po demontáži kanonů, byl stíhač tanků Semovente použit jako pohyblivé velitelské stanoviště vyšších velitelů a jeho jedinou zbraní byl kulomet Breda model 38 ráže 8 mm.\nKdyž se to shrne, tak stíhač tanků Semovente L.40 da 47/32 vznikl jednoduchou přestavbou lehkého tanku, měl slabou průraznost pancíře protivníka, ale byl dokladem toho, že koncepci stíhače tanků Italové vyvijeli už před započatím druhé světové války. Omezené výrobní kapacity Itálie byly příčinou, která se odrazila na množství a kvalitě vyrobených stíhačů tanků.\nZákladní technická data stíhače tanků Semovente\n> typ : Semovente L.40 da 47/32\n> osádka : 2 muži\n> rozměry : délka celkem 4000 mm, délka korby 3780 mm, šířka 1920 mm, výška 1630 mm\n> pohon : zážehový 4válec SPA 18D o výkonu 51 kW (68 HP)\n> max. rychlost : silnice 42,3 km/h\n> překážky : brodivost 0,8 m, svislá stěna 0,8 m, stoupavost 84%, příkop 1,7 m.\nPoužit zdroj : wikipedia.org., valka.cz, wwii.vehicles, kn. Tanky (Chris Chant), nakl. Naše vojsko, 2006, cs.finescale.\nFoto : převzato : www.valka.cz\nNaposledy upravil TonyHazard dne 16/11/2010, 22:50, celkově upraveno 4\nStíhače tanků Semovente (Italská obrněná technika)\nod TonyHazard » 27/7/2008, 15:55\nTěžký stíhač tanků Semovente M.41M da 90 / 53\nZačátky vývoje samohybných kanonů (Semovente)\nItalové postavili řadu samohybných kanonů (Semovente), a použili k tomu podvozek svého lehkého tanku M.13. Velká část byla vyrobena podle vzoru německých útočných kanonů ( Sturmgeschütz) a byla použita hlavně jako prostředky blízké podpory pěchoty. Samohybné kanony se z dobrým úspěchem použily také jako protitankové zbraně, ačkoli to nebyl jejich původně plánovaný úkol. Italům se podařilo vyrobit jeden typ opravdu těžkého stíhače tanků. Byl označen Semovente M.41M da 90 / 53. Tento typ těžkého stíhače tanků byl postaven na podvozku tanku M 14/41 nebo následujícího typu M. 15/42.\nTěžký stíhač tanků Semovente M.41M da 90/53 byl vyzbrojen výkonným protitankovým kanonem vycházející z protiletadlového Cannone da 90/53. Tato dlouhá a výkonná zbraň se svým výkonem skoro vyrovnala slavnému německému protiletadlovému kanonu ráže 8,8 cm.\nOznačení kanonu 90/53 vyjadřovalo jeho základní rozměrové charakteristiky. kanon ráže 90 mm měl hlaveň délky 53 ráží. Kanon byl lafetován v zadní části vozidla, proto byl motor, původně uložený vzadu, přesunut do přední části korby. Kanon měl odměr na obě strany v hodnotě 45˚ a jeho náměr byl od -5˚ do +19˚. a v boji ho měli na starost dva muži osádky, jejichž místo bylo za štítem kanonu, jinou ochranu jim vozidlo nedávalo. Pancíř korby chránil pouze řidiče vozidla. Stíhač tanků neměl žádnou zásobu munice, to za něj vezlo zásobovací vozidlo, nejčastěji upravený lehký tank L.6 s hranatou nástavbou zcela podobný Semovente L.40 da 47/32. Kolik vezl munice se neuvádí, ale měl zapřažený návěs kde bylo uloženo 40 nábojů. Určení vojáci, v boji stojící za kanonem M.41, si museli náboje donášet sami.\nKonstrukce stíhače tanků Semovente M.41M da 90/53\nVýkony německých kanonů Flak ráže 88 mm donutili italské konstruktéry, aby upravili a ihned začali vyrábět upravenou verzi označenou Semovente M.41M da 90/53 .\nTo se stalo již v roce 1941, kdy si zakázku vzaly společnosti Fiat, SPA a Ansaldo, a okamžitě začaly tuto verzi stíhače tanků vyrábět. Výroba však probíhala velmi pomalu, nakonec bylo vyrobeno pouze 48 těchto vozidel, tento malý počet vyrobených kusů byl způsoben velkou poptávkou po kanonu 90/53 jako protiletadlové zbrani a také chronickým nedostatkem výrobních kapacit italského průmyslu.\nPoužití těžkého stíhače tanků v boji\nTěžký stíhač tanků Semovente M.41M da 90/53 se v boji projevil jako velmi účinná zbraň, nejlépe se mu dařilo na rozlehlých pláních severoafrických pouští. Stíhače tanků se pravděpodobně poprvé použily koncem března 1943 v severní Africe, a u svých protivníků si vydobily velký respekt. Ale když skončila africká tažení, také skončila kariéra těžkého stíhače tanků ve výzbroji italské armády.\nPo vylodění Spojenců na Sicílii a následném vstupu na pevninu, Italové kapitulovali. Protože Němci očekávali kapitulaci italské armády, včas se zmocnili obrovského množství italské techniky a zbraní. Samozřejmě mezi nimi byly také těžké stíhače tanků Semovente M.41M da 90/53. Němci také brzy převzali dohled nad výrobou munice do těchto těžkých stíhačů tanků, a tak se mohly stroje Semovente stát pevnou součástí německého arsenálu. Tento typ stíhače tanků se používal v severni Itálii do konce války, ale jen velmi málo jako protitanková zbraň. Terén severní Itálie byl hornatý, a v tomto prostředí se pohybovalo jen velmi málo tanků. Těžký stíhač tanků Semovente M.41M da 90/53 se využíval převážně jako dalekonosná dělostřelecká zbraň.\nOrganizačně byla jednotka stíhačů tanků Semovente (da 90/53) byla rozdělena do tří menších jednotek (tzv. gruppi), každá tato byla dále rozdělena na 4 baterie. Baterie měla k dispozici 8 kusů stíhačů tanků a 2 obrněné muniční transportéry, označené jako L6/40 trasporto munizioni.\nAmeričtí vojáci zkoumají zničený stíhač tanků Semovente M.41M da 90/53 na Sicilii v roce 1943\nTechnická data těžkého stíhače tanků Semovente M.41M da 90/53\n> typ : Semovente M.41M da 90/32\n> osádka (stálá u kanonu) 2 muži\n> hmotnost : 17 tun\n> rozměry : délka 5210 mm, šířka 2200 mm, výška 2150 mm\n> pohon : zážehový 8válcový motor SPA 15-TM-41 o výkonu 108 kW (145 HP)\n> max. rychlost : silnice 35,5 km/h\n> překážky : brod do 1,0 m, svislá stěna 0,9 m, pžíkop 2,1 m.\nFoto : převzato : http://www.valka.cz\nNaposledy upravil TonyHazard dne 13/11/2010, 09:35, celkově upraveno 4\nod YAMATO » 27/7/2008, 16:39\nMuničák vezl 26 + 40 ve vozíku.\nod sa58 » 27/7/2008, 21:57\nTěžký stíhač tanků Semovente M.41M da 90/53 se v boji projevil jako velmi účinná zbraň, nejlépe se mu dařilo na rozlehlých pláních severoafrických pouští. Stíhače tanků se poprvé použily koncem roku 1943 v severní Africe, a u svých protivníků si vydobily velký respekt. Ale když skončila africká tažení, také skončila kariéra těžkého stíhače tanků ve výzbroji italské armády.\nKoncem roku 1943 válka v Africe? Já stále žiji v domnění, že tam válka skončila v květnu 1943...\nod brano » 28/7/2008, 13:41\nda 90 / 53 nebol nasadený v Afrike, len na domácej talianskej pevnine. Stíhač niesol 6 ks nábojov.\nod hydrostar » 28/7/2008, 16:37\nMně to dojde celkem takové vtipné, že Italové předběhli ostatní a začali jako první stavět prototypy stíhačů tanků. Až na konci třicátých let. Škodovácký Š-I-d byl ve své podstatě také stíhač tanků, protože vozil protitankové dělo (i když ho značili jako dělo útočné). Podobně na tom byl prototyp sovětského SU-37. Oba dva tyto stroje patří do roku 1935. Oba měly dokonce lepší pancéřovou ochranu. A jeden z nich se také vyráběl v menší sérii. Jeho následník, který vznikl také na konci třicátých let měl být také vyráběn v počtu desítek kusů...\nod TonyHazard » 28/7/2008, 19:41\nPro ,,sapíka i ostatní : Omlouvám se za překlep, mělo tam být - Stíhače tanků se poprvé použily pravděpodobně koncem března 1943 .....(kapitulace vojsk Osy v severní Africe, Německa a Itálie je datována ke dni 13.5. 1943) opravím to.\nNěkteré prameny uvádí, že těžké stíhače tanků nebyly v severní Africe nasazeny. Používala je jen 6. italská armáda při obraně Sicílie.\nod kacermiroslav » 29/7/2008, 09:51\nhydrostar píše: Jeho následník, který vznikl také na konci třicátých let měl být také vyráběn v počtu desítek kusů...\nMáš asi na mysli Š-I-j vyzbrojen 47 mm protitankovým kanónem, který si objednala Jugoslávská armáda. Tento stihač/nebo útočné dělo mělo být dodáno v počtu 108 ks. Nakonec však z celé zakázky sešlo, protože se Jugoslávci začali zajímat o kvalitnější obrněnou techniku - tanky.\nod hydrostar » 29/7/2008, 10:00\nPromiň, ale tady budu opět nesouhlasit. Nabídka na tanky byla odeslána dřív a pro nedostatek financí nebyla realizována ani objednávka. Ze zakázky na T-3D (Š-I-j) sešlo kvůli politickým změnám. Československo už neexistovalo a Německo nemělo důvod posilovat svého budoucího nepřítele.\nod kacermiroslav » 29/7/2008, 14:14\nPokud se nepletu, tak v Obrněné technice od Pejčocha a Pejse píšou, že se to nerealizovalo z těch důvodů, které jsem uvedl výše, ale s Tebou souhlasím, že to i časově vycházelo do doby, kdy se České země dostali pod vliv Německa. Takže důvody to mohli být oba.\nKdyž se pak vrátím zpět k tématu, tak Semovente M.41M da 90 / 53 mi dost připomíná Waffenträger 8,8 cm Krupp Ardelt. Podle toho co je psáno o Semovente, tak bych řekl, že teoreticky by německý Waffenträger dokázal udělat spojencům pěkně těžké hlavy a to i přes svou zjevnou nevýhodu slabé nebo spíše skoro žádné pasivní ochrany obsluhy.\nod G.Reiner » 29/7/2008, 14:59\nNebyly tanky L6/40 většinou vybaveny spíše 20 mm kanónem než 37 mm?\nod hydrostar » 29/7/2008, 15:11\nJeště budu jednou trochu mimo hlavní téma: O T-3D pan Francev napsal, že k objednávce nedošlo vlivem politických změn. O tancích se taky jednalo. Třeba P-II-aj a Š-II-aj byly (j jako Jugoslávie) navrhnuty právě pro Jugosávii, ale nakonec jejich teoretické konstrukce bojovaly v Rumunsku.\nod sa58 » 29/7/2008, 17:27\nG.Reiner píše: Nebyly tanky L6/40 většinou vybaveny spíše 20 mm kanónem než 37 mm?\nPřesně tak, L6/40 měl kanon Breda M35 ráže 20 mm, stejný byl použitý i u AB-41.\nod kacermiroslav » 5/12/2011, 19:22\nKonkrétně se jednalo o prapor stíhačů tanků 10.raggrupamento semoventi da 90/53. ten byl tvořen ze tří gruppi - CLXI, CLXII a CLXIII. Každá Gruppi měla k dispozici osm stíhačů a stejný počet obrněných transportérů s municí a přívěsy. Stíhače pak byly rozděleny do baterií po dvojici. Kromě toho měl prapor k dispozici čtyři velitelská obrněná vozidla, 12 průzkumných OAtypu AS37, osm lehkých tanků a další techniku jako osobní, nákladní vozy a motorky. Velitelem praporu byl Colonello Ugo Bedogni.\nCLXI - velitel Maggiore Carlo Bosca - hlavní stan sídlíl v San Miochele di Ganzaria\nCLXII - velitel Tenente Colonello Constantius Rossi - hlavní stan sídlil v Borgasati.\nCLXIII - velitel Maggiore Vittorio Cingolagni - hlavní stan sídlil v Paternu.\nPrůraznost kanónu 90mm Ansaldo 90/53 M41 L/53 byla následující:\nAP projektil 11,25 kg - 830 m/s - 126mm (100m); 109mm (500m); 90mm (1000m); 75mm (1500m); 62mm (2000m).\nPokud byl použit vysoce výbušný projektil Effeto Pronto k hmotnosti 10,5kg, tak byla průraznost po celé dráze letu až do vzdálenosti 2000m při úsťové rychlosti 773m/s 206mm. Pokud tomu dobře rozumím, tak se jednalo o kumulativní střelu.\nvše na RHA / FHA plate @ 30°\nVýkony německého 88mm kanónu naleznete ZDE: http://www.tarrif.net/cgi/production/al ... on_adv.php\nod rominus » 5/12/2011, 20:18\ntěch 206mm průbojnosti HEAT se mi silně nepozdává...\nv uvedeném odkaze třeba u německé 88 je uvedeno mnohem pravděpodobnějších 90mm.\nod kacermiroslav » 6/12/2011, 09:28\nrominus píše: těch 206mm průbojnosti HEAT se mi silně nepozdává...\nNedokážu posoudit, nakolik je ten údaj přesný. Nicméně těch 206mm jsem našel ve více zdrojích.


Blockchainové telefony je pojem, který zhruba poslední rok můžeme čas od času zaslechnout. V poslední době čím dál tím více. Důvodem je to, že rovnou dva se chystají na trh. Co to vlastně znamená a jak se budou lišit od klasických telefonů?\nBlockchainové telefony chystají společnosti HTC i Foxconn-Sirin\nHTC to poslední roky nemá na trhu s mobilními telefony jednoduché, před lety se jím pár modelů nepovedlo a konkurence se obrovsky vzdálila. Po stránce technologií přitom jejich telefony nejsou špatné, bohužel zcela chybí marketing a nepomáhá tomu ani vysoká cena. Nyní společnost chystá blockchainový telefon HTC Exodus.\nJedná se o poměrně překvapení, protože HTC není zrovna v pozici, kdy si může dovolit takový experiment, obzvlášť když musí propustit 1 500 zaměstnanců. V čem tedy bude blockchainový telefon HTC Exodus speciální? Prozatím víme, že hlavně v zabezpečení, a to již na hardwarové úrovni. Umožní také uložení offline kryptoměn, obchodování a chystá se i podpora decentralizovaných aplikací. Konkrétně se píše o “hříčce” Cryptokitties. Na první pohled vypadá jako klon Tamagotchi, jenže celá hra běží na blockchainu Ethereum, lidé tak kupují/prodávají/mění kočky za kryptoměnu. Samotný telefon Exodus bude podporovat minimálně Bitcoin, Lightning Networks, Ethereum a Dfinity.\n„Lidé se v době internetu často zabývají bezpečností osobních dat. To je skvělou příležitostí, abychom je podpořili v cestě za znovunabytím jejich digitální identity. Jelikož je smartphone to nejosobnější zařízení, na kterém uživatelé konzumují i vytváří nejvíce obsahu, Exodus bude tím nejlepším začátkem. Těší mě, že mám příležitost podílet se s jeho pomocí na decentralizaci internetu a jeho transformaci pro potřeby moderního uživatele,“ říká ředitel Crypto oddělení HTC Phil Chen.\nPředstavit by se tento telefon měl kompletně na podzim 2018. Některé funkce z Exodusu by se také měly objevit v telefonu HTC U12+. Nepůjde o jediný blockchainový telefon, který by se měl spustit tento rok. Další chystá společnost Sirin Labs ve spolupráci s Foxconnem. Nazývat se bude Finney, speciální funkcí tohoto telefonu je “Safe Screen”. Jde o displej s peněženkou, který funguje na vlastním firmwaru a využívat se dá k bezpečným transakcím s kryptoměnami a tokeny. Opět bude extra zabezpečen. Kompletní specifikace tohoto telefonu, který by měl vyjít v listopadu, si můžete přečíst z obrázku níže. Cena by měla být 1000 dolarů, v přepočtu s DPH cca 26 600 Kč.\nMyslíte si, že si blockchainové telefony najdou své místo na trhu?\nblockchainfinneyHTChtc Exoduskryptoměnysirin labs\nBenediktinky. Kulturní památka. Česká Pošta. Kryptoměny. Komunity.


Ne, generální ředitel společnosti Pfizer neodmítl vzít vakcínu COVID-19\nObrázek přes Steven Ferdman / Getty Images\nGenerální ředitel společnosti Pfizer Albert Bourla odmítl vzít vakcínu Pfizer-BioNTech COVID-19.\nV březnu a dubnu 2021 široce sdílené příspěvky na sociálních médiích nepravdivě tvrdily, že Albert Bourla, řecký generální ředitel farmaceutické nadnárodní společnosti Pfizer, odmítl převzít Vakcína na covid-19 vyrobeno jeho vlastní společností ve spolupráci s německou společností BioNTech. Komentátoři vakcín a konspirační teoretici COVID-19 využili toto domnělé přiznání jako důkaz, že vakcína byla ve skutečnosti škodlivá.\n24. března zveřejnila facebooková stránka Tru York, která pravidelně zveřejňuje nepodložené a potenciálně nebezpečné dezinformační a konspirační teorie kolem pandemie COVID-19, video s nadpisem „CEO PFEIZER [sic] REFUSES VACCINE“. Video obsahovalo krátký klip Bourly, který v televizním rozhovoru reagoval na otázku, kdy on sám zamýšlel vakcínu dostat. Bourla je zobrazen slovy:\n'Čím dříve budu moci, tak budu.' Jedinou citlivostí zde, Meg, je, že nechci mít příklad, že snižuji hranice, že mi je 59 let, v dobrém zdravotním stavu, nepracuji v první linii. Takže můj typ se teď nedoporučuje k očkování. To je tedy jedna úvaha. “\nVedle videa také uživatelé sociálních médií sdílené memy který tvrdil, že Bourla „odmítla“ vzít vlastní vakcínu COVID-19 od společnosti Pfizer. Titulek k videu sdílenému společností Tru York byl nepravdivý a zavádějící dvěma zásadními způsoby.\nkolik můžete legálně platit v mincích\nZa prvé, samotné záběry neukazují, že by Bourla odmítla očkovat. Spíše vyjadřuje nadšení z této vyhlídky („Čím dříve budu moci, to udělám“), ale vysvětluje pochopitelnou pozici, že ji dosud nepřijal, protože se chtěl vyhnout zdání využití své privilegované pozice k očkování. před staršími a lékařsky zranitelnějšími jedinci.\nZadruhé, dotyčný rozhovor byl zaznamenán o několik měsíců dříve a Bourla ve skutečnosti vakcínu vzal v době, kdy Tru York zveřejnila video, a další uživatelé sociálních médií zveřejnili podobné memy.\nV rozhovoru s reportérkou Axios Caitlin Owensovou přenos na HBO 7. března Bourla uvedl, že dostal první dávku vakcíny Pfizer-BioNTech zhruba před třemi týdny, což znamená nějaký čas v únoru 2021. V tweetu 10. března zveřejnil Bourla fotografii, na které dostává to, co popsal jako druhá dávka:\nVideo Tru York proto bylo zveřejněno dva týdny poté, co Bourla zaznamenala, že obdržela dvě dávky vakcíny Pfizer-BioNTech. Naproti tomu záběry z rozhovoru, ve kterých Bourla vysvětlil, proč vakcínu ještě nedostal, ale těšil se, že tak učiní, byly skutečně zaznamenány o tři měsíce dříve.\nTento rozhovor byl vysílán společností CNBC Squawk Box 14. prosince 2020 a lze si jej prohlédnout níže. Tazatelka Meg Tirrell se zeptala Bourly: „Slyšel jsem, že jste ještě neměli šanci. Kdy to plánujete získat? “ Odpověď Bourly stojí za to zahrnout celou, protože nabízí podrobnější vysvětlení dilematu, kdy vakcínu podat, než co bylo uvedeno v následujícím videu Tru York:\nČím dříve budu moci, tak budu. Jedinou citlivostí zde, Meg, je, že nechci mít příklad, že snižuji hranice, že mi je 59 let, v dobrém zdravotním stavu, nepracuji v první linii. Takže můj typ se teď nedoporučuje očkovat. To je tedy jedna úvaha. Na druhou stranu naše společnost [provedla] mnoho průzkumů veřejného mínění, aby zjistila, co by lidem dalo uvěřit. A jedna z nejvýše položených [odpovědí], dokonce vyšší, než kdyby ji vzal Joe Biden, dokonce vyšší, než kdyby ji převzali ostatní prezidenti, je, pokud ji vezme generální ředitel společnosti.\nV tomto ohledu se tedy snažím najít způsob, jak se očkovat, [i když] není můj čas, jen abych prokázal důvěru společnosti. Ale udělali jsme rozhodnutí, že pokud to budeme muset udělat, nebudeme to dělat s našimi vedoucími pracovníky, takže žádný z vedoucích pracovníků nebo členů představenstva by neudělal hranici - brali by to jako svůj věk a typ povolání - je čas na je vzít [to].


Část tunelu Blanka nemá skoro rok stavební povolení. Nic nevíme, říká Metrostav ... - Z médií: Strana zelených\nČást tunelu Blanka nemá skoro rok stavební povolení. Nic nevíme, říká Metrostav a staví dál\nStavební povolení zrušil soud pravomocně už loni v květnu. Úřady i stavební firma dělají mrtvého brouka.\nUž před více než třičtvrtě rokem měl Metrostav zastavit část stavby pražského tunelu Blanka. V květnu 2009 totiž soud pravomocně zrušil stavební povolení na tuto část stavby. Jenže Metrostav tvrdí, že o tom neví a staví dál.\nNejedná se sice o hlavní tubus, ale "pouze" související technologické sítě v úseku Špejchar – Pelc Tyrolka a především podzemní garáže na pražské Letné. Jenže bez nich nemůže být Blanka uvedena do provozu.\n„My stavíme podle toho, co nám dá investor. A ten nám dal platné stavební povolení. A pokud nám neoznámí, že nějaký z těch dokumentů pozbyl platnosti, tak o tom nevíme,“ říká mluvčí Metrostavu František Polák. A přiznává, že část technologických sítí již Metrostav postavil. „Některé se už udělaly, další se budou dělat,“ uvádí.\nZa naši budoucnost!\nStavební povolení zrušil pravomocně loni v květnu Městský soud v Praze na podnět sdružení Za naši budoucnost, které sdružuje obyvatele pražských Holešoviček, kde tunel Blanka ústí. Magistrát ani ministerstvo pro místní rozvoj (MMR), jež bylo odvolacím orgánem, totiž nezpracovaly analýzu dopravní zátěže v oblasti a odmítly se zabývat připomínkami místních obyvatel.\nA poslední naději na zvrat vzal koncem února Nejvyšší správní soud, který zamítl kasační stížnost ministerstva proti uvedenému verdiktu. Ten jediný mohl vrátit stavební povolení znovu do hry a přikázat Městskému soudu v Praze případ znovu projednat.\nParadoxně nejen Metrostav, ale i město tvrdí, že oficiálně nic neví. „Magistrát hlavního města žádnou informaci v této věci zatím nedostal, nemáme proto o čem informovat Metrostav ani kohokoli jiného,“ uvádí mluvčí úřadu Jiří Wolf. A poukazuje na to, že účastníkem řízení ve sporu se sdružením Za naši budoucnost není magistrát, ale právě ministerstvo pro místní rozvoj.\nMinisterstvu odpověď na jednoduchou otázku "Kdy jste město Praha informovali o tom, že soud pravomocně zrušil stavební povolení?", trvá dva již dny. A ani přes několik urgencí nedokázalo odpovědět.\n„Pro veřejný sektor platí, že co zákon nenařizuje, to dělat nesmí. A my nyní zjišťujeme, jestli bylo nějaké pochybení pokud jsme informovali či neinformovali,“ říká mluvčí ministerstva Martin Ayrer.\nPrávníci: Je to komedie\nPrávníci, které server iHNed.cz oslovil, tuto situaci a výmluvy úřadů označují za alibistické přehazování horkého bramboru.\n„Je absurdní, aby město nevědělo, že mu soud zrušil stavební povolení. Jsou ze zákona účastníci řízení a nemohou tvrdit, že o ničem nevědí,“ uvádí právník Josef Neštický. „Dělají přesně to, co vytýkají investorům, když staví bez platného stavebního povolení,“ dodává.¨\nA podobný názor má i specialista na správní právo Václav Vlk. „Magistrát musel vědět, že řízení běží a má si to hlídat. Případná neznalost zákona neomlouvá,“ říká.\nI kdyby však – podle něj jakkoli nepravděpodobně – o zrušení stavebního rozhodnutí samo město nevědělo, ministerstvo bylo povinno je na to do třiceti dnů upozornit. „Je to záměrné ignorování lhůt správního řádu a pravděpodobně i porušování pravomoci veřejného činitele,“ uvádí Vlk.\nPsaly to HN? To není relevantní\nHospodářské noviny a server iHNed.cz přitom již loni v srpnu na problém se stavebním povolením upozornily. I tehdy jej však jak magistrát, tak Metrostav popíraly. „To co píší Hospodářské noviny není pro mě relevantní informace. Nám to musí sdělit a přerušit stavbu investor,“ stojí si na svém mluvčí Metrostavu.\nSám redaktor HN byl přitom přítomen jednání na dopravním výboru pražského magistrátu, kde předsedkyně sdružení Za naši budoucnost Vlastislava Šenarová na problém se stavebním povolením upozorňovala.\nVysvětlení nepříjemné situace je ovšem prosté. Pokud není platné stavební povolení, úřady by správně měly zahájit řízení o odstranění stavby. A do toho se jim evidentně nechce. Navíc by striktní postup úřadů mohl výstavbu tunelu, který již dnes má více než roční zpoždění a činí Prahu takřka neprůjezdnou, dál zbrzdit.\nAutor: Marek Pokorný, ihned.cz, 9. 3. 2010


Co je to Želírovací cukr? Význam slova, co znamená pojem, termín, heslo\nVýraz, termín, definice slova Želírovací cukr. Co znamená odborný pojem Želírovací cukr z kategorie Jídlo?\nCo je to Želírovací cukr? Význam slova\nVysvětlení pojmu, termínu, hesla, výrazu Želírovací cukr\nŽelírovací cukr je speciální druh cukru určený pro zavařování a konzervaci. Je v obchodech běžně dostupný a využívá se především pro přípravu domácích džemů a marmelád. Při domácím použití želírovací cukr výrazně zjednodušuje a urychluje práci. Protože výchozí suroviny nebude nutno příliš dlouho vařit, zachovají si vůni, chuť i barvu.\nPoužití želírovacího cukru prodlužuje i trvanlivost a zaručuje správnou hustotu džemu výrobku. Zakoupit je možno i variantu želírovacího cukru, která je vhodná pro diabetiky.\nSdílejte tuto stránku se slovem Želírovací cukr s přáteli a kamarády na Redditu, Facebooku, Pinterestu nebo na jiných tzv. sociálních sítích.\nTermín Želírovací cukr je v kategorii jídlo\nKlíčová slova: formulace, přesný výraz, odborný výraz, vysvětlení, odborné názvosloví, definice, slovo, co to je, slovník, lexikon, heslo, popis, terminologie, wiki, Želírovací cukr, co znamená, jídlo, pojem\nDalší informační zdroje o slovu Želírovací cukr\nVyhledat heslo Želírovací cukr ve Wikislovníku\nHledat heslo Želírovací cukr ve Wikipedii\nHledat termín Želírovací cukr na Google.cz\nZkusit najít výraz Želírovací cukr ve slovníku cizích slov od Seznam.cz\nHledat videa s názvem Želírovací cukr na Youtube\nNajít termín Želírovací cukr ve fulltextu Seznam.cz\nDál můžete zkusit hledat slovo Želírovací cukr například ve ruském vyhledávači Yandex, v ABC slovníku cizích slov a synonym, ve ekologickém vyhledávači Ecosia, v obrázcích, videích a zvucích z projektu Wikimedia Commons nebo v nabídce zboží na Heureka.cz.\nAmfetaminDe iureTetralogieRespirátorŠkolkovnéYzopLobbizmusBetlémKomiksPandemieAuraHappy slappingOperetaExhibicePracovní smlouvaZorbing\nPrávě jste se dozvěděli odpověď na otázku co znamená Želírovací cukr? resp. jaká je definice termínu Želírovací cukr? Je tu uvedeno krátké vysvětlení odborného pojmu Želírovací cukr, odpověď na dotaz co je to Želírovací cukr?. Víte např. kdo to je Andrej Bóna? Znáte a víte kdo je Josef Klíma? Jednotlivé termíny, pojmy, slova mohou mít vícero významů vzhledem k tomu, že se používají v rozdílných oborech lidské činnosti. Proto prosím zapátrejte i v jiných kategoriích než je jídlo. U části textů najdete citaci z české Wikipedie. Spolu s textem je vždy uvedena i url adresa na konkrétní stránku projektu. Ty lze dále používat při splnění licence CC-BY-SA. Ostatní texty je možné citovat dle zákona s uvedením zdroje.\nMilí čtenáři, musíme vám poděkovat za návštívení internetového slovníku, který shromažďuje definice odborných pojmů, známé i neznámé pojmy, přesné vysvětlení slov, slovníková hesla, významy slov, zajímavosti s názvem Co Je To?.


Národní galerie zve na Zákon cesty, Doteky doby i keramiku | Radio Prague International\n'Charta Story', foto: Tereza Křenová / Národní galerie\nPříběh Charty 77 a především jejích signatářů připomíná výstava Charta Story, která probíhá v Salmovském paláci. Generální ředitel Národní galerie k výstavě říká:\nAj Wej-wej - 'Zákon cesty', foto: ČTK\nNové dílo známého čínského umělce Aj Wej-weje se jmenuje Zákon cesty. Nafukovací člun a na něm figuríny ze stejného materiálu představují uprchlíky, které podle umělcova názoru leckdy západní svět vnímá jako jakousi hmotu, bez vlastní identity, jména a životního příběhu.\nMagdalena Jetelová - 'Dotek doby', foto: archiv NG\nKromě Doteku doby, se mohou návštěvníci Národní galerie seznámit i s dalšími autorčinými pracemi.\n"Já jsem žila celý život jinde. Jsem ale Češka, všichni mě za českou umělkyni považují a s českým jménem jsem po světě pár institucí potěšila nebo zděsila,"říká Magdaléna Jetelová.


Iberotel Palm Garden Kizilagac | Huno Hotely\nIberotel Palm Garden Kizilagac - Huno.cz\nHotely > Turecko > Kizilagac > Kizilagac > Iberotel Palm Garden Kizilagac\nKızılağaç Turizm Merkezi 5/5 "Předměstí" (39 Recenze)\nPorovnejte ceny pro Váš pobyt v Iberotel Palm Garden Kizilagac\nHodnocení 1st z 8 Kizilagac hotelů Booking.com\nIberotel Palm Garden v Kizilagac\nKizilagac je domovem 4 hvězdiček Iberotel Palm Garden. Je to báječný způsob, jak strávit noc v Kizilagac, Turecko. Host nazval nemovitost 'Předměstí' a udělil hodnocení 10. Navíc personál vám může poukázat místní atrakce.\nNemovitost je jedním z 8 hotelů v Kizilagac a je zařazené jako 1st na základě celkového hodnocení hostů.\nRezervujte online a porovnejte slevy od nejnižší TRY54 do TRY220. K dispozici jsou 372 pozoruhodný Pokoje, z nichž je možné rezervovat online.\nnachází v blízkosti hlavních turistických atrakcí, Iberotel Palm Garden se nachází v blízkosti zajímavých míst včetně Alanya Muzesi a Adam Atacagi. Ataturk Evi Muzesi a Kizil Kule se musí také navštívít v okolí. Má ideální polohu jako 1st hotel v Kizilagac.\nKdy jste v Kizilagac,jdete ven prozkoumat místní oblasti, jako jsou Kizilagac a Karacalar, oba jsou v pěší vzdálenosti od hotelu. Kizilot, Sulek a Cevizler skvělá místa, a stojí za prozkoumání během dovolene.\nNemovitost je k dispozici na 4 partnerských webových stránkach včetně Easytobook, Booking.com, Hotels.com and Otels.com. Hledat Iberotel Palm Garden sazby z těchto webových stránek online zadáním vyhledávání ve formuláři výše, nebo porovnat všechny objekty v Kizilagac vlevo.\nMístní možnosti ubytování včetně 0 hvězdiček Starlight Convention Center Thalasso & Spa je blízko k Iberotel Palm Garden. Také v rámci této oblasti je Starlight Convention Ctr Thallasso Spa a Alibey. Pro další možnosti zkuste Sunrise Park Resort & Spa Hotel kousek dál.\nZdarma Nezávislý Průvodce Nejnižších Cen na Iberotel Palm Garden Kizilagac.


Bývalý židovský hřbitov v Městě Touškově, byl založen někdy v 1. polovině 16. století. Vznik židovské komunity v Městě Touškově je pravděpodobně vázán na vyhnání Židů z Plzně na počátku 16. století. Hřbitov samotný byl založen nedlouho po jejich příchodu a byl spádový pro celou oblast. Doklady ze 30. let 20. století zmiňují nejstarší náhrobek z roku 1543.\nNa počátku 2. světové války byl hřbitov kompletně zničen nacistickou mládeží.\nDřívější význam hřbitova podtrhuje jeho rozloha přes 5.200 m2, na níž se dnes dochovala pouze hrstka původních náhrobků či jejich torz, včetně nejmladšího náhrobku z r. 1891.\nHistorie Města Touškov\nV neděli dne 5. května 1945 válka pro Touškov skončila, když byl v půl osmé ráno obsazen částí americké armády směřující na Plzeň. Po válce se do města postupně vraceli Češi i státní zaměstnanci (četníci, zaměstnanci pošty a soudu, učitelé). Touškov měl tehdy na 3000 obyvatel, z nichž 600 tvořili němečtí uprchlíci, kteří byli ubytováni ve vaječkárně v č.p. 70 a ve škole u kostela č.p. 115. Kromě nich zde byl také umístěn dělostřelecký pluk, pro jehož potřebu bylo ve městě vyklizeno několik objektů. K 1. prosinci 1945 bylo v Touškově 563 Čechů, 1230 Němců, dále zde bylo 150 německých běženců a 450 příslušníků československé armády. V roce 1946 proběhl v šesti skupinách odsun místních německých obyvatel, celkem bylo odsunuto 1044 Němců. Město pak bylo doosidlováno novými přistěhovalci.