Evropská „integrace“ a česká politika\n"My, Čechové nemůžeme se vzdát své podstaty národní, nemůžeme nežíti smyslem své historie a proto přirozeně i v politice mezinárodní a zahraniční stavěti musíme na ideji své. " T. G. Masaryk: "Jan Hus"\nJe to rozhodování mezi Evropou sestávající ze svrchovaných států jednotlivých národů a Evropou pouhých provincií jakéhosi superstátu, jakýchsi Spojených států evropských.\nJde rovněž o to, zda Evropa tím, že zůstane Evropou národních států, bude moci snadněji uspokojovat volání svých národů po demokracii, decentralizaci moci a její kontrolovatelnosti, nebo zda se stane Evropou centralistickou, zbyrokratizovanou, ovládanou technokraty, Evropou, v níž je demokratický politický způsob vytváření obecně závazné vůle odsouván na vedlejší kolej a v níž převládá místo svobodné veřejné diskuse manipulování veřejného mínění a politika kabinetní.\nJde nakonec také o to, jakou má mít Evropa nebo spíše její národy a státy ctižádost. Jestli uspokojování každodenních potřeba a zájmů svých občanů, tj. především zabezpečení vzdělání, práce a zdravotního a sociálního zabezpečení, nebo jestli to má být stupňování efektivity a hospodářské produktivity v zájmu profitu a v zájmu zvyšování mocenského potenciálu nějaké "integrované" Evropy, která chce s ostatním světem spíše soupeřit než spolupracovat.\nMělo a stále má zůstat nepozorováno, že jedněmi z nejhorlivějších stoupenců "sjednocení Evropy" byli hned brzy po skončení druhé světové války odsunutí Němci, kteří viděli ve "sjednocení Evropy" jedinou cestu, jak změnit ve svůj prospěch stav, který jim přinesla porážka nacismu.\nPodle různých stoupenců "sjednocování" Evropy není také třeba přikládat nějakou váhu okolnosti, že mnozí "integrátoři" Evropy se jako k inspiraci rádi vracejí k obrazu Evropy, jaký by I dokonce před první světovou válkou, kdy jejich Evropa zahrnovala celou východní Evropu a měla sahat podle jejich plánů ještě hodně dál.\nSpojování programu "integrace" Evropy s kampaní proti národním státům a jejich svrchovanosti naznačuje, že jde o něco víc a něco jiného, než je spolupráce evropských nebo části evropských národů v řadě odvětví. Dává tušit nebezpečí, jež jsou za takto pojímanou "integrací" skryta především pro malé národy a jejich státy, kdyby měly padnout ochranné hranice jejich suverenit.\nZároveň je udivující, ne-Ii podezřelé, s jakou důvěrou titíž humanisticky a demokraticky se tvářící "sjednocovatelé" vzhlížejí k velké svrchovanosti nadstátu, jemuž by byly obětovány ty "nebezpečné" svrchovanosti malých států  jako kdyby nebezpeční museli být vždycky ti malí, kdežto osvícení jenom ti velcí a silní.\nZ knihy „Česká otázka a Evropská unie“, Praha 2001, str. 7-13\nV. Klaus: Cítím loajalitu vůči vlastní zemi, ale vůči Evropské unii takovou loajalitu necítím\n„Pro mě výchozí entita, vůči které já cítím svou loajalitu jako člověk, ale neméně jako prezident České republiky, je loajalita vůči vlastní zemi. Vím, že se to někomu z kazatelů evropanství líbit nebude, ale já žádnou takovou loajalitu vůči Evropské unii necítím. A říkám to nemilosrdně a říkám to velmi otevřeně a říkám to nezbaběle. Samozřejmě, že bych mohl zvolit jemnější výrok a nevyvolat žádnou polemiku, ale já to říkám naprosto rezolutně. Pro mě je bližší košile než kabát, kdybychom chtěli použít toto přirovnání, a proto mě zajímají efekty, náklady a výnosy pro Českou republiku, v tomto smyslu mě náklady a výnosy pro Evropskou unii netrápí.“\nNěmecká kancléřka Angela Merkelová tlačí na systém, který si dělá ambice dát nevoleným aparátčikům uvnitř čím dál mocnější leč nepopulárnější Evropské unie pravomoc vetovat rozpočty zvolených národních vlád. Bude-li to schváleno, tak by EU měla ještě více moci na svými kdysi suverénními členy, než si uzurpovala federální vláda USA nad americkými státy.\nMerkelová při promluvě k německému parlamentu před EU summitem 18. října vyhlásila, že přišel čas, aby ten vynořující se v Bruselu sídlící super-stát dostal ještě více moci. „Učinili jsme už dobrý pokrok v posilování fiskální disciplíny pomocí fiskálního paktu, jsme však toho názoru, a já o tom mluvím za celou německou vládu, že bychom mohli pokročit ještě dále, když bychom dali Evropě skutečná práva intervenovat do národních rozpočtů,“ řekla Bundestagu – dolní komoře parlamentu – což vyvolalo rychle následující kritiku.\nAC24.cz: Všechny ty temné donedávna "konspirační teorie" o směřování EU se začínají naplňovat.\nPřeklad: Miroslav Pavlíček, 20. říjen 2012, zdroj: thenewamerican.com\nPrůměrně platíme každý den do EU 120 milionů korun! Ale to není vše\nA to není vše. Brusel požaduje po Česku dalších 5 miliard navíc pro letošní rok (13,7 miliónů denně). Argumentuje, že chybějí peníze na evropské fondy, zejména na fondy soudržnosti. Nechápu, jak mohou schválené fondy nemít rozpočtové krytí? Nebo někdo v Bruselu ty peníze prošustroval? Ale hrozí nám, že když ty peníze nedáme, přijdeme o více než o 5 miliard korun dotací, na něž máme nárok. Takže se po nás vlastně žádá vyděračským způsobem, abychom si „své“ dotace financovali podruhé.\nPokud se tak nestane, je jen otázkou času, kdy naše ekonomika bude zcela – tedy i politicky - závislá na zahraničním kapitálu a bude hračkou v rukou finančních trhů. A řekl bych, že to je i cílem. Tak se dnes vedou dobyvačné války. Řecko už je obsazeno, Španělsko a Portugalsko jsou v závěsu s Itálií na řadě. Euportal, 16.10.2012\nSjednocení Německa byl prvotní hřích\nVýročí 30 let od nástupu do úřadu a 22 let od znovusjednocení země může Helmut Kohl slavit jako otec německé jednoty. Kancléř Helmut Kohl však ukvapeným připojením NDR ke Spolkové republice zasel i zárodky nynější evropské krize, míní komentátor týdeníku Spiegel.\nByl zpět. V jednacím sále klubu CDU-CSU v Bundestagu 25. září během jednoho ze vzácných vystoupení na veřejnosti při příležitosti slavnostní ceremonie na jeho počest seděl jeden z posledních velkých Evropanů z řad německých křesťanských demokratů obklopen batalionem euroskeptiků, kteří mu během jeho návštěvy Reichstagu ze slušnosti tleskali.\nHelmut Kohl se nyní o svůj sen evropského sjednocení strachuje. Právem. Jako milovník metafor nepromarnil příležitost vyprávět o obou stranách mince: o německé a evropské jednotě. Bylo to poutavé přirovnání a on sám by mu býval rád věřil. Nebylo však pravdivé.\nJednota Německa není rubem jednoty evropské, ale spíše její antitezí. Znovusjednocení Německa není jen jednou z hlubokých příčin evropské krize, ale také důvodem, proč nejsme schopni se z ní vymanit. Taková je tedy tragédie bývalého kancléře: uskutečnění jeho politického veledíla (německého znovusjednocení) rozbíjí jeho největší politický sen (evropské jednoty).\nDávky na východ\nUkvapené znovusjednocení Německa vyšlo na téměř dva biliony eur na pomoc svým východním zemím. Je to ukázkový příklad špatného hospodaření v dějinách. Tento rekord však co nevidět pokoří evropská katastrofa. Lze se ještě divit, že němečtí občané, kteří už museli (a stále ještě musejí) platit za znovusjednocení, už odmítají vytahovat peněženku kvůli Evropě?\nJsem si jist, že někdejší Spolková republika by v podobě před sjednocením zvládala krizi eura lépe. Měli bychom bankovní a rozpočtovou unii, dluh Řecka by byl smazán. Evropská integrace byla posledním raison d'être někdejší Spolkové republiky. Krize by byla příležitostí k institucionální obnově Evropské unie.\nMísto evropské jednoty jsme přistoupili k jednotě národní. Změnili jsme hlavní město a zároveň i politickou kulturu, která má od té doby blíže k Moskvě než Bruselu, Paříži nebo Londýnu.\nV hlavě mi utkvěla odpověď, kterou mi před několika lety dal jeden poslanec a čelný představitel CDU, když jsem se ho ptal, jak sladit hospodářskou politiku zemí v evropském prostoru: Německo nespolupracuje na evropské úrovni, nýbrž na úrovni G20, dvacítky nejvyspělejších zemí světa. Německo už se nepovažuje za člena Evropské unie, ale za samostatnou velmoc, která jedná rovný s rovným s Američany, Rusy, Číňany, aniž by se při tom ohlížela na malé protivy v podobě evropských států.\nA jak k tomu došel? Německé znovusjednocení narušilo základní rozměr evropské dynamiky, která spočívala na rovnováze mezi pěti největšími členskými státy (západní Německo, Francie, Británie, Itálie, Španělsko). Není náhodou, že Britové po znovusjednocení Německa ztratili o evropský projekt veškerý zájem. S klesajícím zájmem Britů se tato nerovnováha ještě prohloubila.\nOdmítaná role lídra\nNěmecko dnes produkuje více než čtvrtinu evropské ekonomiky, ale zdráhá se vzít na sebe roli lídra. Tu roli v Evropě mít nechce. Někdejší Spolková republika by se chovala jako jeden z partnerů, jako dnešní Nizozemsko. Kriticky, ale konstruktivně.\nMusím přiznat, že jsem dlouho patřil k těm, kteří Kohlově metafoře o dvou stranách jedné mince věřili. Na začátku 90. let bylo nemyslitelné, aby se Německo odtrhlo od hlavního proevropského proudu. Tento posun nastal částečně s nástupem východoněmeckých politických představitelů, jako je Angela Merkelová, kteří neměli k evropskému projektu osobní vztah a od evropské integrace se odvrátili.\nSpojení s bývalým východním Německem však k vysvětlení vývoje nestačí. Priority se změnily i v západních spolkových státech. Jeden z důvodů je hospodářský. Kvůli břemenu sjednocení přijalo Německo jednotnou měnu s nadhodnoceným kurzem. Výsledkem bylo, že během deseti let spočívala německá politika ve zvyšování konkurenceschopnosti, namísto aby se snažila posílit produktivitu evropského celku.\nTo je jedna z hlavních příčin současné krize.\nSjednocení Německa a sjednocení Evropy spolu nejdou ruku v ruce, obě se z hospodářského hlediska zvrtly. Podle mého názoru se budoucí historici budou na znovusjednocení a zásluhy kancléře Kohla dívat kritičtěji než ti dnešní.\nPůvodní článek – Der Spiegel de, 3. říjen 2012, Der Spiegel, Hamburk\n„Takže máme první a nejdůležitější odpověď proti současné mediální demagogii v Česku. Normální řečtí občané neměli z vypůjčených peněz vůbec, ale vůbec nic. Naopak přílivem kapitálu stouply ceny, jako vždy. Takže rekapitulujme: stát si pro své vyvolené vzal půjčky, pak je začal splácet za totálně nevýhodných podmínek. A přitom ožebračil ty občany, kteří si půjčky nevzali a nic z nich neměli. Proto řečtí občané křičeli minulý týden před parlamentem: "Zloději!", "Zloději!". V době, kdy si řecká vládní a partajní kleptokracie půjčila jménem občanů horentní sumy, tak úspory řeckých domácností šly dramaticky do záporných čísel. Jinak řečeno: normální Řekové si nic nevypůjčili, podle statistiky nic nedostali, a nyní jim všichni demagogové světa včetně českých tvrdí, že musí všechno do posledního haléře splatit. A to by vás nedožralo?“ ( Z článku „Řecko a my“)\n„… Nečasovci aneb nedomrlý pokus o zmizení kasičky\nPojďme k Nečasovcům, kteří by si z probíhajícího pohřbu české demokracie rádi odnesli aspoň tu kasičku. Goldmani a Sachsové, hlídající nakradené peníze z české privatizace, svým klientům napsali scénář v řeckém stylu. Viz náš starší článek o Řecku a pozdější dodatek o hospodaření Kalouska. Recept je jednoduchý: vykrást a zničit, pak nechat eskalovat český státní dluh. Zahraniční věřitelé skokově sníží úvěrový rating, tím skokově zvýší úroky ze státního dluhu a poté nařídí výprodej státu přes věřitelské banky. Koaliční borci tu už nebudou a pokud ano, budou šumařit ve stylu "já nic, já muzikant". Bude to stejné, jako když na vás doma vletí exekutor. Ale s tím rozdílem, že politikové volení lhostejným lidem z nás už dávno udělali žebráky. Česká parta hic k tomu dodala bankéřského kandidáta Fischera, který v City bdí nad dvacetiletými privátními výdobytky modré klaky. Jenže v současné krizi Nečasovcům a Kalouskům pšenka příliš nekvete, a to z následujících důvodů.\n2. Američani se zde nebudou angažovat. Jistě by si rádi nakradli, když by to nic nestálo, viz iniciativa lobbistů USA při privatizaci českého zdravotnictví za Julínka. Jenže oni ví, že s tím je konec. Buď v Česku zvítězí demokracie nebo ruský medvěd, ale v obojím případě americké rýžování skončilo. Placení lobbisté jako Vondra mohou sem tam něco koupit pro armádu, ale to jsou jen drobky z koláče, který bude jíst někdo jiný. Američané jedním telefonem odepsali české neoliberální nadšence horující pro základny a pro útočný radar. Všichni proameričtí šantalové pochopili, že nastal konec. Američané tuto zemi strategicky odepsali, pouze jmenovali velvyslance (nyní maximálně slušného), který má horovat pro ideje demokracie a skutečně bojuje proti české korupci. Má stejnou smůlu jako britský velvyslanec Paxton v předávaném Hongkongu, který začal šířit demokracii zhruba se stoletým zpožděním. Tím je řečeno vše. Nečasovci a američtí Goldman-Sachsové mají malou šanci rozkrást stát. Obě opačné skupiny (Klaus i demokraté) budou muset myslet a jednat státoprávně a ne koulet ulité prachy na své osobní bahamské konto. A oligarchové dostanou zelenou, aby na zbytku státního jednali ve svém vlastním zájmu, a nikoliv pro americké firmy.\n3. Většina obyvatel Nečasovce srdečně nesnáší, až nenávidí. Myslím většinu těch živých, kteří měli štěstí a nepili z láhve okolkované ministerstvem financí. Praktikům neviditelné ruky vlastního trhu tedy nezbývá než se spolehnout na mediální klaku placenou pochybnými zdroji či živenou pochybným bankovním a neoliberálním idealismem. Příkladem budiž svižní psavci z Respektu či bankéřská a ekonomická mediální klaka z různých zatím existujících novin. Jenže tito borci zpívají pouze píseň svých chlebodárců. Stačí udělat prstíčkem „ty, ty, ty“ a pravicoví idealisté jistě půjdou do sebe, protože čas jsou peníze. Těm chytrým to může vydržet, nějaká ekologická nitka se vždycky najde. Rusové budou jistě velkorysí. Ekonomicky ničí jen ty, kteří jsou doopravdy nebezpeční. U nás si to soudy vyzkoušely pod soudkyní manžela Íčka ve smetanové kauze, nadávací či opoziční weby zase testovala kauza Svora na Zvědavci. Třídní spravedlnost funguje na obě strany. Pokud se mafiánská kauza dostala do rukou „správnému“ státnímu zástupci, pak za evidentní zlodějny nebyl nikdo a nikde stíhán. Viz zametené trestní podání v kauze Homolka iniciované i prostřednictvím našeho webu. Stát lze ve velkém okrádat beztrestně, což chce Klaus ukončit. Zato mediální šantaly a ekonomické šašky naopak vidí gosudaři na svém carském dvoře docela rádi. Tomu se říká demokracie a svoboda slova.\n5. Nečasovci nebyli schopni se zbavit jasných zlodějů, od nichž se nyní odpoutává Klaus. Ten si ovšem chytře přihrál loajalitu těch z nich, kteří patří přímo do basy. Test proběhl v kauze Rath, protože sáhla přímo do mocenských struktur. Toto by se nikdy nestalo za časů oposmlouvy. Státně-ctnostný Klaus podržel Lessyho, ale vyhodil ho Nečasův major Kubice Klausovi navzdory. Tam začala otevřená roztržka mezi Klausem a Nečasem. Tatíček-zachránce nyní potřebuje putinovský pořádek a ne privatizační zlodějny. Už je rozkradeno a rozděleno. Kdo to nechce vidět, ten nemá v budoucím vládním cirkusu své místo. A Klaus má všechny trumfy na své straně. Tatíček-zachránce je v současné době jediný pravičák, který prstem ukáže na „zlořády“ jak v socdem tak v ODS. Pak vylétne vzhůru perutným orla letem, ale o tom jsem psal už minule.\n6. Klaus jistě chtěl v logice svého působení, aby se po Rathovi pokračovalo v čistce i na straně ODS. Nestačí jen zavřít někoho z opozice a tvrdit, že on může za všechno. Každý přece ví, že pravice kradla dvakrát tolik a navíc dvakrát inteligentněji než sociálně-demokratičtí plebejci. Nyní vidíme, proč se musí pevnou rukou budovat stát a pořádek. Na pravicové frontě bude veselo, bude se vraždit jako u Slavníkovců v roce 995 na svátek svatého Václava. Klaus zařídí, aby parta neoliberálního moravského pluku byla postřílena za potlesku a plivanců osvíceného národa, kterému "nezávislá" média najednou otevřou oči. Nečasovcům nikdo nepřijde na ideologickou pomoc, protože hlavní ódéesáčtí gauneři již přísahali věrnost Klausovi. Jimi osvícený lid konečně otevře oči a pod moudrým vedením Tatíčka a jeho souputníků pozná své skutečné nepřátele. Ne že bych litoval Nečasovu partu ekonomických zlodějů a ideologických bloudů posbíraných z jednotlivých krajů. Ale s nimi odejde i zbytek pravicového folklóru, na který jsme byli po léta zvyklí…“\nVáclav Umlauf, Umlaufoviny\nHavel, s mezinárodní pověstí díky odporu proti komunistickému Sovětskému svazu, nyní podlézá korporativismu Evropské unie. Havel, který uspěl v zápase o národní identitu se sovětským superstátem si nyní přeje podlehnout Evropské unii. Po tom, kdy porazil ruský vojenský a hospodářský imperialismus, nyní uvítal německé průmyslové řízení a německou hegemonii v Evropě. Havel, který byl prvním presidentem svobodného poválečného Československa, president zhouby svého vlastního národa (znovuvytvořením Slovenska), který je nyní presidentem jeho pouhého zbytku „České republiky“. Není divu, že není oblíben mezi skutečnými českými demokraty.\nSnad ta nejvíce krátkozraká je Havlova absurdní víra že nový evropský superstát by nikdy „nenutil nikoho k nepřátelství vůči jakémukoliv protivníkovi — to se dnes ve světě nestává“. A to říká president země, která má nejtěsnější vztahy k lidu Jugoslávie, k zemi, která byla konspirativně rozbita (Německem), etnicky vyčištěna (z velké části NATO), bombardována (NATO a Evropskou unií), s 2 000 zavražděnými civilisty ve válce s bezpříkladnou protizákonností. Po rozbití Jugoslávie vedla válka a rasová a náboženská bigotnost (zejména od muslimů a Chorvátů, které NATO a Německá Evropa podporovaly) k další a pokračující agresi v Chorvatsku (které vyhnalo 500 000 Srbů), v Bosně a v Kosovu (teroristická KLA, spojenec NATO, byla hlavním „etnickým očišťovačem“) a nyní Makedonie, kde OSN podporovala invasi kosovsko albánských milicí — nepochybně za použití zbraní poskytnutých Německem, Belgií a jinými „mírumilovnými zeměmi“. A toto Havel nazývá mírem! Nemáme žádné pochyby, jak bychom měli nazývat Havla — největší loutkou Německé Evropy a hlavní složkou vážné nestability, která hrozí další válkou v Evropě.\nRodney Atkinson BA MSc MIL vystudoval na universitách v Durhamu a Newcastlu upon Tyne než se po 6 let stal přednášejícím na universitě v Mainzu v Německu. Po návratu pracoval v pozici obchodního bankéře v londýnské City před tím, než zahájil svou vlastní činnost v nemovitostech, konferencích a publikacích. Píše o politické ekonomii s celonárodním s světovou pověstí a byl příležitostným poradcem vládním ministrům. Publikoval články v listech Daily Telegraph, The Guardian, The Times, The Financial Times a Wall Street Journal. Je autorem nějakých 50 článků a politických úvah a šesti knih - Government Against People (Vláda proti lidu - 1986), The Emancipated Society (Emancipovaná společnost, 1988), The Failure of the State (Chyba státu, 1989), Conservativism in Danger (Konservativismus v nebezpečí, 1991), Your Country Your Democracy (Tvá země Tvá demokracie, 1989) a s Norrisem McWhirterem Treason at Maastrich - The Destruction of Nation State (Maastrichtská zrada - likvidace národního státu, druhé vydání 1995). Byl častým komentátorem o politických a ekonomických záležitostech v televizi a v rozhlase. Převzato z Euportal\n„Dvacet let tvrdila oficiální propaganda, že jsem nepřítel socialismu, že chci v naší zemi obnovit kapitalismus, že jsem ve službách světového imperialismu, od něhož přijímám tučné výslužky, že chci být majitelem různých podniků a vykořisťovat v nich lidi, a tak dále a tak dokola. Byly to všechno lži, jak se záhy přesvědčíte, protože tu brzy začnou vycházet mé knihy, z nichž bude zřejmé, kdo jsem a co si myslím. (…) Slibuji vám, že funkci prezidenta vezmu na jedno volební období, ale pak bych se chtěl věnovat práci dramatika.“\nDva listopady - měl jsem divný sen\nČím více člověk stárne, tím jsou jeho sny skeptičtější, rozpornější. Druhý den se diví a je rád, že to byl jen sen. Mnohé sny se rychle zapomínají, ale tento mně zůstal v paměti. Rád se s ním svěřím, byť se mnozí mohou smát mé jednoduchosti, otupělosti. Začnu s vyprávěním snu.\nKdyž v roce 1989 kardinál František Tomášek pronášel bouřivá slova na adresu tehdejší moci a když po „sametové revoluci“ v listopadu téhož roku, nastoupil počátkem roku 1990, vedle nového presidenta, do funkce jeho kancléře z rodu Schwarzenbergů, kteří byli po staletí spolehlivou oporou habsburské monarchie a katolické církve, mnohým začalo svítat. Do společenských postů se vrací stoupenci Habsburků a katolické církve! Nikdo tomu nechtěl věřit.\nRůznými podvrženými fámami se obviňovali komunisté, rozkládala komunistická strana, ale i reformní proces. Strana byla oddělována od společnosti, nazývána horšími názvy než fašismus. Posloužily zejména neblahé a odsouzeníhodné praktiky padesátých let. Někteří rychle „překabátění“ komunisté takovým tendencím vycházeli vstříc.. V tužbě po moci se stali ze dne na den velkými obdivovateli nového presidenta z řad opozice. Nahráli mu, co mohli, plnili bezvýhradně jeho pokyny. všestranně ho podporovali. Ten je ujišťoval, že půjde cestou socialismu, pokroku. Zpívaly se Masarykovy národní a také vlastenecké písně, národ čekal oprávněně na svobodu, na odstranění všemožných zákazů, na důstojný život bez jakýchkoliv přívlastků.\nVývoj pokračoval procesy nenápadných změn, postupnými krůčky bylo odstraňováno vše, co bylo vytvořeno po 2. světové válce. Z úst nového presidenta zazněla omluva tzv. sudetským Němcům, začala se zpochybňovat odbojová činnost partyzánů i úloha Sovětského svazu ve 2. světové válce. Z našich slovníků mizela role komunistické strany, ale i T. G. Masaryka, E. Beneše, zatemňovalo se a znevažovalo období národního obrození, velkého budovatelského úsilí po válce. Do popředí vstoupily peníze jako rozhodující faktor v ovlivňování činnosti lidí. Zpochybňovala se úloha práce pro vývoj a dobro člověka, jednota národa, rozkládala se velká průmyslová centra, rušila výroba, rušily se zaběhnuté zahraniční trhy, vzrůstala nezaměstnanost. Téměř 80 % naší ekonomiky se dostalo do zahraničních rukou včetně bank, vzrůstala zadluženost našeho státu. Projevy tunelování, šantročení s majetkem lidu byly, v rámci tvorby nové šlechtické mocenské skupiny, tolerovány, opomíjeny, řešení krutého nezákonného obohacování bylo oddalováno až vedlo k zapomnění. Církev toužila znovu po politické a ekonomické moci.\nNa druhé straně se zvyšovala DPH, rozkládaly a likvidovaly se sociální vymoženosti našeho lidu, tradice národní kultury byla ovlivňována a nahrazována kulturou zvenčí, vlastenecká díla našich literátů byla opomíjena, stejně jako práce novinářů buditelů, či historiků typu Karla Havlíčka Borovského nebo Františka Palackého. V rámci odstranění lidovosti se projevovaly snahy přepsat díla našich hudebních skladatelů a dokonce, v rámci nového evropského uspořádání, dokonce přepsat i úlohu šlechty a církve v naší společnosti. Za vrchol projevu inteligence byli považováni ti, kteří zpívali ne v českém, ale v anglickém či německém jazyce. V těchto všech aspektech se vytrácelo i to vše pozitivní, co bylo vykonáno ve prospěch společnosti po 17. listopadu 1989. A bylo toho nemálo.\nTo byl ale zlý sen! Když jsem se probudil a osvěžil po špatné noci, vzpomněl jsem si na školu. Učitelé ve škole nám připomínali 8. listopad 1620. Tehdy na Bílé hoře v Praze jsme vše prohráli a zvítězili Habsburkové. K moci v české zemi se dostali Němci, cizáci a katolická církev. Český národ byl krutě trestán. Vítěznému Habsburkovi nestačila poprava dvaceti sedmi českých pánů, rytířů a měšťanů na Staroměstském náměstí v Praze. Postupnými konfiskacemi byly zabaveny téměř tři čtvrtiny českého království. Bylo zabaveno velké množství statků, paláců. Do země české byl vnášen cizáčky jiný duch a mrav. Rozšířením a zostřením robotních povinností, zvyšováním daní byl ubíjen lid. Mezi novými pány a lidem se rozevřela propast. Pronásledování a vylučování všech nekatolických osob se svazku měšťanského způsobilo útěk více jak 30 tisíc českých rodin do zahraničí. Mezi nimi i slavný učitel národů Jan Amos Komenský. Ztráty, které český národ utrpěl byly veliké, poroba národa úplná. Podobnost s mým snem čistě náhodná? Dal jsem se znovu do čtení.\n„Čech zvolna zdoláván byl stále, a dál už volný nebyl. V Čechii těžký padl sen, sen ochablosti, udolanosti, ba přímo – smrti národní. Hrob kryt měl pevný, veliký, v něm národ spal. Po vlastech českých zhoubná cizota pak rostla a vzmáhala se v úkor Čechů zesláblých. – Čech vyhnán z chrámů, paláců, statků svých, jež otcové mu dali hrdinní a chrabří vždycky, on stal se rabem, cizím nevolníkem a cizák vládl jim i jeho jměním.- Čas krutý byl pro náš národ český! Do ciziny vyhnáni naši velikáni, věštcové, i nebylo nikoho, kdo by národa se ujal svého, kdo zpěvem svým by novou jarost vehnal v žíly, kdo sílil by a k práci nadchl paže české zmalátnělé. Co vzkvetlo dříve na Parnase českém, to jako kacířské a bezbožné od nepřátelů lítých, zvláště od kněží jezovitských, do ohně metáno zhoubného! Tak Parnas český zpustl, zašel téměř. – Jen tu a tam, kde srdce české vskutku bilo, jak poklad chován tajně kvítek z něho – kniha česká – před nepřátelů zraky bystrými…“\nDoplnil jsem si špatný sen! Připomenul naše učitele, kteří tvrdili, že Bílá hora nám musí být poučením i výstrahou. Varovali nás před těmi, kteří prodávají sílu svého těla a s ní i sílu svého ducha. Vzpomněl jsem si na všechny prožitky rodičů, dědů i na své zkušenosti, na mnohé z naší historie. Nesvornost v našem národě vedla v minulosti k bratrovražednému boji u Lipan a odtud k Bílé hoře, nesvornost vedla i k Mnichovu apod. Bílá hora, Mnichov 1938 dostatečně varuje.\nUdržme jednotu národa i proti těm, kteří se snaží ji rozkládat. Nejen po Bílé hoře či po listopadu 1989, ale i při jiných příležitostech, na které, neznaje českou historii se, z jakýchkoliv pohnutek, mnohdy podílíme. Po roce 1990 některé významné teoretické časopisy zveřejnily sochu T. G. Masaryka jak padá k zemi a s ní i masarykovské ideje. Po vzniku samostatné Československé republiky v čele s prvním naším presidentem T. G. Masarykem vyšly fotografie s textem M. Mecové:\n„Kuj – tatíčku – kuj / jen – to železo - kuj\n(V době listopadových událostí r. 1989 byl autor tajemníkem ÚV KSČ, do jehož kompetence patřila armáda i bezpečnost)\n„Už nikdy nesplyne s rtů Čecha tišší vzlyk:\nJe mrtev Hospodář, umřel nám Masaryk.“\n„Za sto let možná, děti našich dětí\nTo kalné ráno, to si pamatuj, mé dítě.“\n„Ty zářijový dne, koho jsi nám to vzal?\nzažíhal hvězdy myšlenek, jež naším nebem planou.“\n„Až dnešek zastaví raněná srdce zvonů\nsnad uslyšíš i Ty svých 14 milionů,\njak přísahají pevně: TGM!“\nPrvní president Československé republiky přišel na svět v předjaří, 7. března 1850, do prosté rodiny bez majetku, bez postavení, bez jména. Odešel s předzvěstí podzimu, 14.září 1937, oplakáván svým lidem a svými básníky. Je tomu již 75 let, ale osobnost Masarykova, jeho život a dílo, jeho myšlenky jsou naléhavou výzvou, dnes snad naléhavější než v době jeho života.\nPřevrat 1989 vyvolal počáteční nadšení, naděje a odhodlání k nápravě společnosti. Ale brzy došlo k společenskému rozkladu, který můžeme označit jako stav anomie /beznormativnosti, libovůle a svévole/. Místo aby se všemi prostředky – včetně široce pojaté občanské osvěty na veřejnosti a ve školách – posílily principy demokracie a humanitní morálky, objevilo se něco málo anarcho - intelektuálských utopií /neurčité snění o Evropě, o nepolitické politice, o občanské společnosti, o přesahování k transcendentnu .../ a k tomu masivní propagace ultraliberálních hesel o neomezené svobodě individua s cílem obnovit kapitalismus. Program obnovy soukromého vlastnictví a neřízeného trhu postrádal zákonnou normu právní i mravní a byl všeobecně pochopen jako příležitost obohacovat se bez zábran, skrupulí či ohledů. Podnikavci osvědčili mediálně schvalovanou podnikavost a dravost a obsadili důležité politické a ekonomické pozice a funkce pomocí neregulovaných nebo přímo nezákonných prostředků. Původní silný společenský konsensus vyprchal spolu s nadějí vzkřísit ideály demokratických hnutí minulosti.\nOd počátku své myslitelské tvorby věnoval Masaryk pozornost člověku, lidské bytosti. Proč žít a jak žít zajímalo jej víc než kterákoli jiná filosofická otázka. Ve veřejném životě i v krásné literatuře sledoval projevy krize moderního člověka, který ztratil náboženskou víru, a proto upadl do pocitů prázdnoty, vykořeněnosti, odcizení, nihilismu. /Viz spisy Sebevražda, Moderní člověk a náboženství./ Masaryk z duše neměl rád egocentrické „titánky“ své doby, kteří se zaštítili heslem „Bůh je mrtev, všechno je dovoleno!“ Odmítal život egoistů, kteří žijí v sebeobdivu, bez závazků a bez nadosobního smyslu. I dnes, ba právě dnes je na místě důrazně varovat před kultem svobody bez odpovědnosti, síly bez začleněnosti, pýchy bez pokory.\nKdyž ovšem Masaryk hovořil o náboženství a o víře, naprosto neměl na mysli vztah k tehdy vládnoucí katolické církvi. Přel se s jejími představiteli kvůli svobodné, na církvi nezávislé škole, kvůli svobodnému učení na universitě. Kritizoval církev za účast ve vládě ve službách habsburské monarchie /teokracie/. Za to ho 300 katechetů rakouských gymnázií žalovalo. On se však u soudu obhájil. Masaryk slovem náboženství nerozuměl kanonizovanou teologii /učení o bohu/, věroučná dogmata ani liturgické předpisy. Vnějškové obřadnictví nesnášel, „hluboký náboženský cit je církevnictvím urážen“. Šlo mu o vnitřně opravdový vztah jedince k světu a vlastnímu poslání v něm. Myslil na touhu lidské duše po zdokonalování, na úsilí o nové, vyšší hodnoty života. Zkušenost jej vedla k názoru, že člověk potřebuje niternou oporu, musí se „něčeho držet“, musí na „něčem viset“, a to „něco“ musí být větší a důležitější, než je on sám. /Spis V boji o náboženství./ Současné snahy předat církvi obrovský majetek by Masaryk odmítl jako nepřijatelný návrat k feudalismu. V nové době probíhala sekularizace církevního majetku nejen u nás, ale v celé Evropě. Zastával by linii zakladatelské listiny našeho novodobého státu, „Prohlášení československé nezávislosti“, zveřejněné ve Washingtonu r.1918, kterou sám koncipoval. Jsou tam požadavky odluky církve od státu, vyvlastnění velkostatků, zrušení šlechtického stavu, odstranění všech rodových a majetkových výsad. Nesouhlasil by s restaurací přežitých poměrů, které ohrožují demokracii.\nV 90.letech 19.stol. napsal Masaryk řadu větších i menších spisů, které se staly základem politického sebeuvědomění a programu již obrozeného národa. /Česká otázka, Naše nynější krize, Jan Hus, Karel Havlíček Borovský, Otázka sociální, Problém malého národa, Ideály humanitní./ V těchto spisech Masaryk vyložil, „čím jako národ kulturně žijeme, co chceme, v co doufáme.“ Koncipoval tak českou národní filosofii, zakotvenou v hodnotách nadosobního smyslu. Navázal na tradice české reformace a jejích vůdčích osobností, na kulturní snahy národního obrození, na dílo K. Havlíčka Borovského a F. Palackého. Hodnoty, které naše národní společenství dlouhodobě udržují, podněcují a oduševňují viděl ve víře v duchovní síly života a v usilování o vyšší hodnoty než je utilitární prospěch a materiální zisk. S těmito principy se jako vysokoškolský učitel i jako praktický politik účastnil každodenních bojů své doby. Popřel pravost Rukopisných podvrhů, odmítl antisemitskou rituální pověru, střetl se s klerikalismem. Hájil vždy pravdivé poznání, vystupoval proti předsudkům, předpojatosti, přízemnosti i povýšenectví a hlavně proti nespravedlnosti. Protivníkům čelil s neúplatností svého charakteru a s věrností svému přesvědčení.\nZa první světové války dosáhl Masaryk, vůdce zahraničního odboje, s podporou věrných stoupenců E. Beneše a M. R. Štefánika neuvěřitelného úspěchu, osvobození z rakousko-uherského područí a ustavení samostatné Československé republiky. V boji „za naši věc“ ovšem Masarykovi vydatně přispěli i stateční legionáři na Rusi /“byl moloděc , báťuška Masaryk“/, ve Francii a v Itálii. /Spisy Nová Evropa, stanovisko slovanské, Světová revoluce./\nObčané nově konstituovaného státu – ČSR – jej nejen zvolili /opakovaně/ presidentem, ale poctili jej i přídomkem – president Osvoboditel.\nOd první světové války se demokracie pokládala za úhelný kámen evropské civilizace. Masaryk byl jejím horlivým stoupencem, vyznavačem a uskutečňovatelem. Chápal ji jako politickou organizaci společnosti na mravním, humanitním základu. /Opakem je aristokracie, oligarchie, monarchie, vlády rodových privilegií a dynastických nároků, ne z vůle lidu, ale prý „z vůle boží“./ Pro demokracii musí být splněny určité předpoklady. Jen vzdělaný národ může být svobodný a bez výchovy k demokracii nemůže být demokracie. Demokracie není možná bez vědy, pokroku ve všech oborech lidské činnosti a zejména bez humanity. Stát a politika bez mravního základu neobstojí. Zákonodárství nestačí. Mravnost je samozřejmá a nezbytná součást demokratického života. Podstatu demokracie definují revoluční hesla Volnost-rovnost-bratrství. Demokracie spočívá na práci a diskusi, činorodosti a argumentech. Není to panování za kouřovou clonou voleb a jiných procedur. Demokracie uskutečňuje nejen práva politická, ale i sociální a hospodářská. A vůbec, nestačí demokracii jen vyhlásit. Známý je Masarykův povzdech z počátků republiky: „Tož demokracii bychom už měli. Teď ještě ty demokraty.“\nJistě, stálé reformování společnosti ve smyslu humanitních ideálů ve srovnání s dnešním asociálním honem za maximalizací zisku nemůže obstát. Jiný vysokoškolský učitel přispěl s dalším objevem. Pojetí demokracie jako vlády lidu je prý „úzce politické“ a přežité. Dnes se jím rozumí účast jedinců v procesech rozhodování v organizacích, jichž jsou členy. A tak můžeme uplatnit svůj hlas nikoli ve věcech obecného zájmu /to je archaismus/, ale ve spolku zahrádkářů, ve sdružení vlastníků bytů nebo na zasedání rady akcionářů.\nAutoritou se člověk nerodí, autoritou se stává. Stává se jí životem a dílem. Na leckterém náměstí v českých zemích můžeme dnes potkat Masarykův pomník. A ať byl autorem sochy Štursa nebo Gutfreund nebo jiný mistr, neunikneme pátravému pohledu muže, z kterého „dštila vznešenost a svoboda jako ze svého božského zdroje“, jak zaznamenal někdejší svědek. Opětujeme pohled muže z kamenného piedestalu a myslíme na jeho ušlechtilou moudrost, neochvějnou statečnost, vroucnost, laskavost – i přísnost. A zkoumáme kradmo, zda se na nás nedívá káravě a vyčítavě, neboť co jsme udělali s jeho republikánskou vizí? Je nám, jako by jej obklopovalo mravní a duchovní ovzduší, které kolem sebe za svého života šířil, a po kterém se nám dnes tolik stýská. Pokusíme se Masarykův odkaz oživit?\nRozvojový cíl vlády - více chudých a bezdomovců\nVždycky, když někdo z vlády (z pravice obecně) mluvil o tom, že je v České republice relativně málo chudých, vždy jsem měl pocit, že to neříká s pýchou, ale naopak jako kdyby se za to styděl. No uznejte, co je to za kapitalismus, když v něm nejsou chudáci. To musí být snad nějaký socialismus, nebo co. Naštěstí je tu vláda se svými reformami, aby situaci napravila.\nVláda sice tvrdí, že tak chce zakročit proti ubytovacím lichvářům, kteří na dávkách na podporu bydlení parazitují, jenže zatímco lichvář tak přijde maximálně o dojnou krávu, příjemcům dávek hrozí, že nebudou mít za co bydlet, nebo že si nebudou mít za co opatřit základní životní potřeby, které by jim umožnily zachovat si lidskou důstojnost.\nNějaké lepší řešení? Ale jistě: sociální bydlení, státem (obcí) zajištěná veřejná služba, které nenechá ty nejnižší sociální vrstvy padnout až na dno, protože hrozí značné riziko, že při tom s sebou strhnou i velkou část ostatních, a která zároveň uzavře tržní ruku, ze které tyjí lichváři.\nZatím mě totiž ještě nikdo nepřesvědčil o tom, že v zemi, kde se nikdo nemusí bát ani o svůj majetek, ani o svoji svobodu a důstojnost, se všem nežije lépe, než v zemi, kde panují příkré a nepřekonatelné sociální rozdíly a kde člověk je člověk jen do výše svého konta. Převzato z blogu Tribun, září 11. 2012\nV knize se objevila i zmínka o masové vraždě Němců na louce Budínka nedaleko Dobronína v květnu roku 1945. Na základě těchto informací s kvalitou „jedna bába povídala“ začali čeští kriminalisté s vyšetřováním. Již jenom samo vyšetřování, tedy práce českých kriminalistů, kterou platí daňoví poplatníci byli naprosto účelová, neboť všechny násilnosti, ke kterým došlo v poválečném období byly na základě dekretů prezidenta ČSR, Dr. Edvarda Beneše promlčeny, tedy vyšetřování nemohlo vést k žádnému obvinění. Tak daňový poplatníci platili práci českých kriminalistů, kterou by jistě bylo možno využít v jiných aktuálních případech. Tím se de facto zpochybnily dekrety prezidenta E. Beneše o promlčení všech násilností během poválečného odsunu Němců. Důvody vydání tohoto dekretu jsou zřejmé z doby, ve které vznikly, odpovídaly situaci v dané době. Tolik k historickým faktům. Přesto se podařilo z celého případu udělat velkou mediální kauzu, která jenom přináší zmatek do české společnosti a překrucuje tiše a plíživě fakta o příčinách a následcích, které na začátku měli německý cíl: likvidaci celého českého národa a osídlení jednou provždy česko-moravských zemích Němci.\nDále se podívejme, co píše novinář o členství v NSDAP. Připouští, že všichni byly členy nacistických organizací, oficiální informaci říkají, že všechny oběti byly členy NSDAP. Pan novinář ale dodává, že se ničeho zlého prokazatelně nedopustili! Pokud tedy vědomě přijímáme nacistickou politiku a cíle, ztotožníme se s nimi a současně profitujeme z jejich uplatňování nejen na území tehdejšího protektorátu, tak to není zlem, ani zločinem? To nám pan novinář sděluje? Je tak pomýlený, zmatený, nebo jenom „pravdoláskařský“ humanista? NSDAP byla hlavní centrální nacistická strana, která ztělesňovala nacistickou politiku a její provádění. Její členové plně svým členstvím podporovali nacistickou politiku a své politické představitele, v čele s A. Hitlerem, H. Himlerem a dalšími. Tedy například uznávali nadřazenost německé rasy a podřadnost tzv. „méněcenných“ národů Židů, Slovanů, Romů a nutnost jejich vyhubení zotročením k smrti. To není zlo? To není zločin? Současně všichni členové NSDAP profitovali ze situace, která vládla v protektorátu. Již samo to byl akt zla a zločiny proti lidskosti, a jakékoliv humanitě! A pan novinář nám tvrdí, že obětem není prokázáno, že by se dopouštěl nějakého zla!!! Je tak pomýlen, zaplacen, nebo obojí? Ale pan novinář jaksi opomněl nám sdělit, že minimálně jeden z těchto lilií nevinnosti byl esaman, další dokonce esesman.\nA dále, co bývá již tradičním zvykem, zde máme, jak jinak, katolického faráře sloužící mši. Spojení sudetských Němců a římsko-katolického kléru je již historicky tradiční. Pan farář – Němec vyzívá ke smíření. Doufejme tedy že měl na mysli smíření potomků sudetských Němců s tím, že se hitlerovské Německo bylo poraženo a jejich sny o tom, jak budou vládnout Čechům jako otrokům v jejich vlastí, se už konečně rozplynuly ve velkogermánské temné mlze jejich „černého lesa“ německého podvědomí. Pan farář vybízí k odpuštění podle Otčenáše s tím, že vyčítání chyb nikam nevede. Ale pan farář si zřejmě plete odpuštění s vědomím faktů a paměti toho, jak se věci staly, kdo byl iniciátorem, kdo viníkem, kdo obětí, co byly příčin, co byly následky. Odpustit je správné a mám za to, že Češi dávno odpustili, ale to neznamená, že zapomeneme, jak se tyto věci udály, co k nim vedlo a jaká je historická zkušenost soužití Čechů a Němců. Právě na tom je možno budovat přátelství a důvěru. Na jasném uvědomění jak se věci měly, na poučení abychom nejednali ve starých myšlenkových schématech a změnili své smýšlení. To není o tom si nyní začít říkat, jak vztahy mezi Čechy a Němci byly vždy báječné a tvářit se, že nás Němci neměli v plánu několikrát v historii doslova vyhubit.\nLidé potřebovali a potřebují ke svému životu „chléb“. Vždy ve společnosti byli tací, kterým bylo „dáno“ ke chlebu ještě máslo. I hry si mohli dopřát. Na druhé straně však byla velká většina lidí, kteří o svůj chléb vezdejší musela každodenně usilovat a příp. i zápasit. Uživit rodiny bylo pro ně často přetěžké. V době sociálně spravedlivější společnosti, ať již měla formu sociálního státu nebo socialistického, tento základní celoživotní zápas o uhájení někdy i holé existence neexistoval. „Chléb“ lidé ve své velké většině měli a dokonce i často více než potřebovali. Jejich životní úroveň byla vysoká.\nKdyž počátkem 90. let minulého století skončil mezi USA a SSSR boj o světovládu, mnozí z nás očekávali, že dojde k odzbrojení a finanční zdroje určené na armádu podstatně klesnou, takže se uvolní další prostředky pro rozvoj lidstva. Byla zde možnost reálně řešit problémy zaostalosti a chudoby ve světě. Nevyužili jsem ji, zřejmě síly obyčejných lidí nestačily a stále nestačí na zájmy mocných.\nPřesto v České republice, která nebyla zadlužená, jsme měli ještě dost prostředků, abychom, jak po určitou dobu vytrvale hlásal V. Havel, mohli mít sociální stát. Místo něho, aniž by se nás někdo z politiků ptal, jsme se dopracovávali do neoliberální společnosti s divokým kapitalismem, připomínajícím nám často poměry 19. století.\nByli jsme politiky zavedeni někam, kam většina z nás nechtěla. Naše chyba spočívá v tom, že jsme více nebránili, neprotestovali, že jsme dokonce volili ty politické strany jako např. TOP 09, ODS a, při posledních parlamentních volbách, Věci veřejné, které za současnou velmi výraznou demontáž sociálního a dokonce i právního státu nesou největší odpovědnost. Nelze však upřít ani dřívější „zásluhy“ KDU-ČSL a Zelených na budování společenské chudoby, morálního rozvratu a vše pronikající korupce a zaprodávání národních zájmů.\nDnes jsme v situaci, kdy ve společnosti nejsou peníze téměř na nic. Jak k tomu došlo? Pravicové vlády jen v letech 2008 – 2010 ochudily svými rozhodnutími, jak o to píše např. prof. Krejčí ve svém článku „13 lží české vlády ODS, TOP 09, VV“, státní rozpočet zhruba o 154 miliard. Dnes vláda Petra Nečase, která si říká vláda rozpočtové odpovědnosti, škrtá miliardy určené na mandatorní výdaje, důchodcům podstatně snižuje nárůst jejich penzí, krátí dalším sociálně potřebným nejrůznější dávky. Dobrodinec ministr Drábek (TOP 09), odpovědný za takovouto sociální politiku, nadto zázračně uzdravuje i invalidy.\nPeníze určené školství, na kulturní účely, zdravotnictví se dále a soustavně krátí. Nejsou peníze. Tak zní odpověď nejen P. Nečase (ODS), ale i ministra financí Kalouska (TOP 09). A tak různé záchranné sbory, hasiči, celníci, policie redukují své řady a činnosti. A stále rozpočet na příští rok počítá s deficitem asi 100 miliard korun.\nNadto tato vláda rozpočtové odpovědnosti silou sto a celého dalšího jednoho poslaneckého hlasu prosazuje, proti nesouhlasnému stanovisku asi 70% - 80% našich občanů, církevní restituce, které nás mají stát jen ve finančních dávkách církvím přes 90 miliard korun. Dalším hrůzným krokem, zvláště v současné ekonomické situaci, je snaha vlády vytvořit tzv. druhý důchodový pilíř, který ročně odčerpá asi kolem 15 miliard korun z rozpočtu.\nObyčejný selský rozum nám říká, jsme-li již hodně zadluženi, nesmíme dělat další dluhy. A hle, vláda pravice tak činí!\nPokud by tato vláda zrušila dřívější rozhodnutí, která ochuzují státní rozpočet o více než 150 miliard korun, nemuseli bychom tak šetřit na sociálně nejpotřebnějších a mohli bychom se blížit k vyrovnanému rozpočtu, zvláště pak opětovným nastartováním alespoň části naší ekonomiky.\nAle tato cesta je pro nám vládnoucí politiky nepřijatelná. Proč? Např. ve zdravotnictví, když nebudou peníze a řada zdravotnických zařízení zavře své brány, propustí zaměstnance, takže zdravotní péče se stane méně dostupnou, lidé se nebudou tak bránit privatizaci. Přijdou soukromé společnosti jako zachránci. Koupí zavřené zdravotnické zařízení, dají lidem práci a dalším pak možnost se léčit. A budeme mít po veřejném zdravotnictví.\nHezkých pár dní žijeme v šoku z metylalkoholu. Otravy, léčení v nemocnicích, úmrtí řady lidí. Den co den nás ČT 1 o tom všem informuje. Ze dne na den a stále v podstatě stejně. To nejdůležitější však nezazní. Kdo za tento stav nese odpovědnost? Pokud Kalousek jako ministr financí tlačil na policii, celníky, různé kontrolní orgány, aby omezovali své stavy, aby ušetřili na své činnosti, pak zřejmě „finanční šéf“ nese alespoň část odpovědnosti. Co další ministři, např. zdravotnictví? Nedávno jsme mluvil s jedním zvlášť kvalifikovaným lékařem, který mi sdělil, že kdybychom měli léky, které nám Švédové po řadě úmrtí dali gratis, a mohli je hned nasadit, je pravděpodobné, že k úmrtím na otravu metylalkoholem by mohlo dojít jen v určitých jednotlivých případech. Nevzniká tak i odpovědnost ministra zdravotnictví Hégra? Do této zvláště ekonomicky neutěšené situace vytváří Schwarzenberg (TOP 09) svými hrátkami s dalajlámou, Kosovem a podporou kdekoho v Rusku, na Ukrajině i v Bělorusku, stačí, když se postaví proti vlastnímu státu, problémy pro naše vývozy do Číny a Ruska. Pro něj, který není Čechem, ale je, jak sám řekl německým novinářům, Böhme, zřejmě platí, že z cizího krev neteče. Pan ministr zahraničí rád mluví o lidských právech a demokracii. Když však ruské menšiny v pobaltských státech si stěžují na diskriminaci, nemají nejen menšinová práva, ale ani občanská, pak káže o tom, že problémy se studují a nakonec řekne, že otázka občanských práv těchto slovanských menšin není na programu dne. Tak jak je to vlastně s těmi lidskými právy, jimiž se ohání, jak je to s demokracii, o níž tak zasvěceně mluví? Ano, pan Schwarzenberg není z nás a náš nikdy nebude!\nV současnosti mnoha našim spoluobčanům se začíná ve stále větší míře nedostávat chléb. Ano, čím méně chleba, tím více her! Vladaři již dávno tuto zkušenost udělali. I naše vládnoucí elity, i když je z části považujeme za méně kvalifikované a schopné, si tuto skutečnost uvědomují. A tak média nás baví. Kopaná, hokej a další sportovní klání, aféry skutečné i neskutečné, vyfabulované, zejména korupčního charakteru. Těch je celá řada, ale je v zájmu mocných neustále přiživovat kauzu Rath, jde přece o poslance zvoleného za ČSSD. Tak nám Ratha dávkují, aby jeho záležitost se táhla co nejdéle, pokud možná alespoň přes současné volby, případně až do parlamentního klání.\nJsem přesvědčen, že součástí takto chápaných her je i metylalkoholová aféra. Co se o ní jen namluví, napíše. Volby do krajských zastupitelstev a do Senátu jsou zcela jaksi odsunuty. Jako by hromadné sdělovací prostředky o nich nevěděly, jako by volby již nebyly za rohem. Myslím si, že jde o úmysl. Co by asi měli říkat kandidáti TOP 09, ODS svým voličům? Že prosadí restituce církevní, druhý důchodový pilíř, že budou dále krátit mandatorní výdaje, že budou dále privatizovat státní majetek, zdravotnictví, sociální služby, školství. Že obyčejným lidem, pokud se nevzpamatují, zbudou jen oči pro pláč? Že nezaměstnanost bude čekat na další tisíce a desítky tisíc lidí, kteří po uplynutí podpory v nezaměstnanosti se octnou v děsivé chudobě, zvláště pokud na jejich příjmech závisí i další členové domácnosti. A přitom nezaměstnaných v republice je již o dost více než půl milionu. Mnozí z nich totiž již nejsou vedeni v kolonce nezaměstnaní. Položme si otázku, jak by prosperoval jakýkoliv důchodový systém s takovou dlouhodobou zátěží?\nAno, pravicoví kandidáti nemají co říkat svým voličům, pokud by se neuchýlili k výslovné lži nebo k politicky zcela podřadným tématům, na druhé straně však kandidáti levice, kteří jsou v těchto volbách vedeni především k pozornosti na tzv. krajské či místní problémy, mohou velmi účinně poukazovat na to, kam nás vláda pravice dovedla. Voliči již těmto slovům věnují značnou pozornost a vyvozují z nich i důsledky pro svůj volební akt. Tentokrát je pravděpodobné, že žádná kampaň typu „Přemluv bábu, přemluv dědka“ nebude účinná. Živá realita kolem nás to ani nedovolí. Pozor však, nějaké jiné překvapení nelze vyloučit! Nezapomeňte, jak Kubice svého času těsně před parlamentními volbami v tzv. zprávě dehonestoval kandidáty levice a tímto způsobem účinně ovlivnil volební výsledek ve prospěch pravice. Počítejme i s touto možností!\nOvšem nejde již jen o to nevolit kandidáty TOP 09 a ODS, ale i kandidáty, alespoň převážně, Věcí veřejných, KDU-ČSL a Zelených. Nelze však upřít, že mezi kandidáty těchto stran jsou i lidé sociálně, demokraticky a vlastenecky cítící.\nVe výše uvedených závěrech se shoduji s velkou řadou lidí politicky činných. V tom dalším je to již rozdílné. Domnívám se, že přes určité nedostatky, zejména v oblasti českých národních a státních zájmů, bychom měli uvažovat o volbě kandidátů ČSSD, zrovna tak i SPOZ, KSČM a Suverenity. Zde naše preference již nejsou tak jednotné. Někteří z nás jsou přesvědčeni, že hned vedle kandidátů ČSSD je nutné volit kandidáty KSČM, aby mohly být vytvořeny krajské koalice, které jsou formou spolupráce levice vládnoucí ve prospěch obecného blaha.\nExistují však námitky směřující vůči KSČM. Jsou mezi nimi, tvrdí ne mnozí z nás, lidé, kteří si idealizují komunistickou vládu. Proto je s nimi těžké jednání. Ano, tento argument má reálný základ. Podíváme-li se však na sociální demokraty, zjistíme u nich též určité nedostatky. Takový Rouček, poslanec EP, se omluvil tzv. sudetským Němcům, Špidla, bývalý předseda ČSSD a komisař EU, mluvil o současných našich ekonomických problémech a jednu z možností viděl v tom, že ČR by se stala další zemí Německa. Dokonce se vyjádřil v tom smyslu, že by proti tomu nebyl.\nCo z uvedeného vyplývá? Politické strany, všechny bez rozdílu, mají své nedostatky, a to i ty levicové či středolevé, středové. Není cílem tohoto pojednání o nich se blíže zmiňovat. Proto je třeba určitého nadhledu. Hledat především to dobré, co v činnosti těchto stran převažuje, a nepustit ze zřetele jejich negativní stránky. Tak s čistým svědomím můžeme volit kandidáty ČSSD, KSČM, SPOZ i Suverenity a přát si, aby tyto strany neuzavíraly s pravicí povolební koalice. Tak můžeme podlomit dosavadní mocenský monopol pravice i na ústřední úrovni. J. Skalský\nOtevřený dopis panu Pavlu Mörtlovi na jeho článek v Národním Osvobození č.21/2012\nVážený pane Mörtle,\nnebudu rozebírat podrobně Vaše výtky o mém údajném plagiátorství - což je Vaše nepravda, ani o počtech ublížených Němců anobrž sudetů na Novohradsku, což je dle některých pamětníků převzatá nepravda.\nZaměřím se na Vaše postoje k takzvanému "národovectví", které ve Vašem podání vyznívá právě tak, jak to prezentují všichni současní "karatelé českého národa a republiky".\nVíte, pane Mörtle, pro nás I. ČSR ani socialistická republika - jakkoli formovaná za Stalina nebo později - nebyla prázdným pojmem, ani "chybnou konstrukcí dějin" - Fehlkonstuktion der Geschichte", jak to označovali řvaví sudeti, jásající nad rozdělením republiky. My, co pocházíme ze sokolských, legionářských a odbojářských rodin jsme měli stát TGM, Beneše, a dalších významných presidentů, třeba Zápotockého, nebo Svobody, v srdci. On nebyl za socialismu jen dnes proklínaný Gottwald nebo Novotný. My jsme nikdy nehaněli republiku, my jsme se snažili pro republiku pracovat. Ne jako dnešní "přivandrovalci restituenti", pohrobci bývalých fašistů a nacistů, kteří chtějí tento stát rozebrat spolu s Vatikánem na atomy. Podle nás tu ti různí Buquoyové, Collloredové-Mansfeldové, Dietrichsteinové, Harrachové, Kinští z Argentiny (ne ti čestní Kinští ze Ždáru, ti jsou naši!), Thun-Hohensteinové, Walderodové, a další nemají co pohledávat, a je to podle našeho mínění trestuhodný lapsus soudobého režimu, že jim sem pootevřel dveře. A jako přejeme restituce rodinám Belcredi, Mensdorffům-Pouilly, Lobkovicům a jiným, kteří byli loajální k ČSR, tak je nepřejeme pohrobkům protektorátu, tyto restituce jim nepřejeme z dekretálního principu! A jestliže se ti prvně jmenovaní postavili na stranu barikády s III. reichem, zkrátka "jestliže oni měli společnou šatnu s Hitlerem", jako to říkal kapitán Pierce v seriálu MASH, tak tady končí všechna diskuse. A nám není jedno, když nám sudeti a jejich čeští poskokové stále haní naši ČSR a i tu ČSSR za lepších dějinných etap. A my si to nejen nepřejeme, my děláme vše proto, aby se to zarazilo! Protože toto je náš stát, naše republika a ne jejich republika, kterou oni by nejraději rozkotali a zničili.\nDnes se lidé jako páni a dámy Pithartové, Grušové a Sidonie Dědinové snažili a snaží přepisovat naši historii husitstvím počínaje a socialismem konče. A na všem nacházejí jen zmar a hnidy, zatímco vytahují barok a pobělohorskou katastrofu jako jakýsi rozkvět státu, což je všechno kardinální lež. A kardinální lež jsou také řeči - a tam se dostávám k Vám milý pane Mörtle - o jakémsi idylickém až harmonickém soužití Němců a Čechů za Habsburka i za I. ČSR. Přiznejte si, že pravdou byl téměř vždy opak. Musíte přiznat, že zejména 19.století, kdy se konečně začal znovu konstituovat český národ, bylo vyplněno tvrdým národnostním bojem s Němci i Rakušany o nejen rovnoprávnou, ale zejména o skutečnou státoprávní pozici Čechů, která začala uloupením státního právy Koruny České naprosto věrolomnými Habsburky, kteří popřeli státní právo českých zemí a zotročili je způsobem srovnatelným s koloniálními systémy v Asii a Africe. Rakušané a Němci se nad Čechy vyvyšovali stejně jako Maďary nad Slováky a Rusíny v Uhrách. Ten boj byl o všechno počínaje úřady a konče universitami a často končil i smrtí ne Němců, ale Čechů, jak to bylo v Brně při boji o universitu, kde pod rakouským bodákem zahynul Čech Pavlík a dodnes má sochu na Besedním domě. Dobře víte, jak to skončilo a kolik to stálo české krve, stejně jako víte, že pohraniční ani vnitrozemští čeští Němci s I. ČSR nikdy nesmířili a TGM nikdy nepřestal být jejich nepřítelem stejně jako potom daleko více dr. Beneš. A že ta iredenta nastala hned v roce 18 a to nejen na Kašperských Horách nebo v Liberci, nebo ve Znojmě, nebo v Krnově, ale i na Nových Hradech - a první u toho byl dnes opětovně neoprávněně vynášený K.J. Buquoy s Logdmannem von Auen a dalšími německými šovinisty. A pak to dopadlo tak, že ve 30. letech kráčel Buquoy v čele 6titisícového průvodu sudetů Novohradskem. A že vítal, financoval, a tiskl si ruku se zločincem Henleinem, který se v jedenačtyřicátem roce veřejně přiznal k záměrnému rozbití ČSR.\nOno zakrývat vinu Buquoye, jeho proříšské cítění, jeho nenávist k I. ČSR, nacismus jeho manželky, která přinutila podle pamětníků i syna k vojenské službě v reichu a špatně do dopadlo, a která byla podle těchže pamětníků fanatická nacistka ( my takové případy známe i odjinud, z Blanenska, Mikulovska a dalších regionů).\nJestliže těmto faktům dějin říkáte české národovectví (přeloženo "český šovinismus") pak jsme národovci, protože vše co zde uvádíme, je prostá pravda dějin. A žádná sudetská lež toto nevyvrátí. Nevyvrátí ty ordnery, ty vraždy českých četníků a pohraniční Stráže obrany státu, vraždy českých učitelů, terorizování Čechů ve většinových německých pohraničních obcích, záškodnické akce a vraždy freikorpsů, vyhánění Čechů z pohraničí bez majetku - viděl jste prosím ty fotografie? Můžete si je prohlédnou třeba v knize P.Finka Hnědá bestie z r.1945. Víte, že vyhnaných Čechů z pohraničí v letech 1938-39 bylo na 250 000 podle britských a jiných západních odhadů? Víte, že do Prahy přijel po Mnichovu sám starosta Londýna Twofold, aby jen trochu zmírnil utrpení českých vyhnanců finanční pomocí z Londýna? Tak se už tehdy Angličané začali stydět za svůj souhlas s lupičstvím Mnichova.\nA víte, že následně v protektorátu bylo z českého vnitrozemí vyhnáno skoro 100 000 Čechů ?? ( Drahanská vysočina,Vyškovsko, Neveklovsko, Sedlčansko a další oblasti). O tom dnes zparchantělá média ani nepípnou. A víte vy vůbec, co mne přimělo napsat článek o J.K. Buqoyovi a fašismu (nacismu) na Novohradsku ? Byl to především šok mé manželky a dcery z příšerné výstavy na Nových Hradech před nedávnem instalované ve městě v zámku. Z výstavy, která nehorázným způsobem překrucovala podle mé manželky, historičky, soužití Němců a Čechů na Hradech před válkou i za války. Přivezla i informační leták výstavy a vtíravou propagaci sudetské historie Novohradska. Takhle podsouvat občanům nově "stvořenou historii" podle ní byl silný šálek kávy, nestravitelný pro slušné Čechy. Ona, která měla problémy s Vámi odsuzovaným historikem dr. Kulířem za socialismu, jako s nadřízeným, jej nakonec musela hájit, a hájit i jeho knihu, protože on - ať měl postoje za komunismu jakékoli - podle ní psal pravdu o národnostních poměrech na Novohradsku, o fašismu Buquoye vzdor jeho některým laskavostem k některým zaměstnancům, a to potvrdila i celá její tehdy ještě žijící rodina. Když manželka přijela do Brna, její první slova byla :"Takové přepsání historie si Hrady nezaslouží. Všichni staří pamětníci, pokud nejsou sudeťáci nebo jejich pomocníci, to musí odsoudit." Jestliže existovali slušní Němci - a známe takové - byla jich bohužel malá menšina. Této menšiny my si vážíme, a o této menšině například byla v Brně výstava. Ale prezentovat pseudohistorické lži a nesmysly a vydávat je za dějinnou pravdu o sudetských Němcích jako celku - proti tomu se stavíme a budeme se stavět. Jako se stavíme proti lžím o Novém Boru, o Dobroníně, o Krnově o Postoloprtech, o Pohořelicích, o Vyškově a dalších kauzách vyvolaných z hrobu sudety z landsmannschaftů. My tento "posseltismus" nikdy neakceptujeme a budeme vždy proti němu - pokud budou žít naše rodiny a pokud nás noví fašisté (nacisté) zase nebudou ničit. Mějte se pěkně pane Mörtle, a uvažte vše, co jsem Vám v dobré víře napsal za odbojáře z Boskovic.\nJiří Jaroš Nickelli, předseda ČSBS Boskovice\nJako kdyby nevěstka mluvila o panenství\nDne 11. září 2012. došlo k slovní přestřelce mezi premiérem Česka panem Petrem Nečasem a jeho ministrem zahraničí panem Karlem Schwarzenbergem. Ministr Schwarzenberg kritizoval svého premiéra za jeho slova, že podpora dalajlamy a Pussy Riot děvčat škodí českému exportu. Podle PRÁVA (12.09.12) řekl : „Nečas neměl nikdy zájem o lidská práva. Jsem zděšen, že ministerský předseda ČR může takto sklonit hlavu před zeměmi, o kterých všichni víme, že potlačují lidská práva…“ Premiér totiž 10. září uvedl, že je „třeba zabránit některým módním politickým projevům, které mají dopad do našeho exportu“ – podle Nečase jde o falešné adorování ruské skupiny Pussy Riot nebo vzývání dalajlamismu. Zde nejde o to, zda měl ministr pravdu, ale o to, zda se sám nedopustil neskonale horšího, neodpustitelného přestupku, když 21. května 2008 na zasedání vlády Mirka Topolánka donutil vládu, proti veliké většině veřejnosti i proti prezidentu Klausovi, a původně i proti mínění některých ministrů, aby uznala quasi stát Kosovo za samostatný, včetně jeho kriminálními postupy zatíženou vládu, a tvrdě tak trvale poškodila česko-srbské tradiční bratrské vztahy. Bylo to špinavé a trapné rozhodnutí, které u nejednoho Čecha muselo vyvolat zděšení, že se ministr Schwarzenberg sklonil tak před zeměmi (část Evropské unie, NATO, USA), které tak poškodily v Kosovu základní pravidla mezinárodního soužití NATO agresí proti Jugoslávii na základě výrazných dezinformací, výmyslů. Je to vlastně pokrytectví, vytýkat premiérovi jeho údajnou chybu, když se strašlivější, nenapravitelné chyby, kterou mu nutno stále připomínat, dopustil on sám. A nikdy se za ni neomluvil.\nJako ministr zahraničí pan Karel Schwarzenberg musel vědět, kdo se ujal vlády v Prištině, včetně premiéra Hashima Thaciho, za přičinění „humanitárního bombardování“, ničení, zabíjení a mrzačení tisíců civilů v roce 1999 v zmenšené Jugoslávii (hlavně v Srbsku a na Kosovu a Metohiji) během NATO agrese, a že nejen že byly pošlapány závěry Helsinského protokolu z r.1975, ale že nic prakticky z rezoluce Rady bezpečnosti OSN čís.1244 ze dne 11. června 1999 nebylo uskutečněno: Nevrátilo se 250 000 uprchlých (vyhnaných) Srbů, Romů, prosrbských Albánců, posledních Židů, nebyly jim vráceny uloupené majetky, pokračovalo jejich olupování a vraždění, bylo vážně poškozeno, vyloupeno až zcela zničeno přes 100 starobylých sakrálních srbských památek (kláštery, chrámy), atd.atd., vše za přítomnosti 40 000 vojáků NATO, UNMIKu. A pan ministr také pohrdl parlamentem, když nekonzultoval své rozhodnutí o uznání Kosova se Zahraničním výborem, podle jehož usnesení měl jednat, diskutovat.\nV roce 2008 vyšla kniha hlavní prokurátorky Trestního tribunálu v Haagu (ICTY) Carly del Ponteové, ve které líčí v 11. kapitole praktiky Kosovské osvobozenecké armády UÇK, která kromě jiného neváhala zabíjet své zajatce (Srby, Romy, prosrbské Albánce), aby jim potom odebrala některé jejich orgány a prodala je k transplantacím (Carla del Ponte, Chuck Sudetic: Gospodja Tužiteljica. Zagreb, 2008). Jeden z organizátorů tohoto „obchodu“ měl být sám H. Thaci. Potvrdil to i vyšetřovatel Evropského parlamentu Švýcar Dick Marty. V obžalobě proti významnému veliteli UÇK Ramushi Haradinajovi (je znám jeho novinový obrázek, jak sedí mezi svými „přáteli“, americkým a britským velvyslancem) a jeho dvěma druhům (vlastně vykonavatelům zločinů, i když sám Haradinaj mučil a zabíjel) napsala 5.května 2007 prokurátorka del Ponteová:\n-„Před vámi jsou tři lidé, obžalováni za zločiny – hrozné, kruté a násilné zločiny; zločiny vraždy, vyhánění, mučení, znásilňování, únosů, násilného věznění až nejkrutějšího týrání…Nepochybujeme ani trochu, a obžaloba to i dokáže, že tito tři lidé - tento pán války (tj.Haradinaj), jeho poručík a jeho vězeňský dozorce – že mají okrvavené ruce…“\nPro nedostatek důkazů (svědci zmizeli, byli zabiti, odmítli svědčit) byl Haradinaj propuštěn. Po několika letech byl zatčen znova. Jinak byl po roce 2004 premiérem Kosova. O významném veliteli UÇK a zabijákovi Haradinajovi měli to nejlepší mínění dva vedoucí představitelé Západu, vysoký představitel Sören Jessen-Petersen a německý generál KFORu K. Reinhard. V květnu 2012 přijel Haradinaj téměř triumfálně do Prištiny, zatím neodsouzený.\nČtení z 11. kapitoly knihy paní del Pontiové, plné hrůzných vražd a zabíjení, zprávy Dicka Martyho o zločinech nad Srby, Romy a Srbům loajálními Albánci, nynější svěží novinové zprávy o vraždách za účelem získání orgánů k transplantacím od srbských, romských a albánských zavražděných zajatců, by měla být povinnou večerní četbou pro ty, kteří neváhali uznat nynější vládu v Prištině. Ovšem mělo by to být ale doplněno i příklady skutečných přátelských vztahů v dějinách mezi Albánci a Srby a třebas i skutečností, že se průměrné dožití (life expectancy) kosovských Albánců, díky rychlému rozvoji zdravotnictví v Jugoslávii od konce války, konkrétně od let 1952-54, nápadně zvýšilo z 45 let u žen a 49 u mužů na téměř neuvěřitelných 71 a 68 (1982-84) let. Že je teď ve „státě“ Kosovo přes 40% nezaměstnaných, že víc než 50% mládeže je bez práce, že země žije jen z cizí pomoci a obchodem s drogami, lidmi, zbraněmi, že se tam prakticky nic nevyrábí - to už jako by nikoho z těch, kteří Kosovo uznali, nezajímá. Ani to, že drogy z Kosova vesele zajišťují narkomany v Evropské unii, v USA. Ani to, že se paní Albrightová, ideový strůjce bombardování, zabíjení a ničení v Jugoslávii, jakož i velitel NATO během agrese proti Jugoslávii generál Wesley Clark snaží zbohatnout z tragedie Kosova, paní Albrightová významně finančně zainteresovaná v kosovských telekomunikacích, a generál Clark v možnostech přípravy pohonných hmot z pohádkových zásob sice ne zrovna nejlepšího hnědého uhlí na Kosovu.\nPan ministr Schwarzenberg musel vědět i o „křišťálové noci“ proti Srbům a Romům na Kosovu a Metohiji (17.-18.března 2004), kdy bylo 19 Srbů a Romů zavražděno, 300 těžce zraněno (zmláceno), 4 000 vyhnáno ze svých domovů a oloupeno. To, co nezničili v Prizrenu Turci za 500-600 let své vlády, to zničila chátra v Prizrenu za dva dny, včetně vypálení chrámu Bohorodičky Ljevišské ze 14.století (památka UNESCO) a dalších 6 chrámů a klášterů. Zbaběle se tu zachovaly německé jednotky, které nechaly albánskou chátru ničit a loupit, když slíbila, že je nechá na pokoji. Francouzská jednotka se zachovala stejně zbaběle během znesvěcení, vypálené, zničení ženského kláštera Devič.\nProč se do kritiky pana premiéra pan ministr Schwarzenberg pouštěl, když vlastně v řešení státních i morálních záležitostí v případu Kosova nemá zrovna svůj štít čistý, i když si to možná myslí. Jako by neznal Biblické podobenství, když Pán Ježíš řekl mužům, chystajícím se kamenovat nevěstku (nevěrnou ženu ?), aby použil kámen jen ten, prostý toho hříchu. A nikdo kamenem nehodil. Hodilo by se zde i rčení „Si tacuisses, Philosophus mansisses.“(Kdybys byl mlčel, zůstal bys filosofem).\nListopad 1989 a dnešek\nByl jsem mezi zástupy rozradostněných lidí, kteří v listopadových dnech r. 1989 zvonili klíči. Tehdy jsme očekávali zásadní společenské změny. Řečníci na demonstracích, včetně Václava Havla, mluvili o nové a lepší budoucnosti, o rozpuštění vojenských paktů, včetně NATO, o omezení zbrojení a míru ve světě, o neutralitě Československa, o sociální republice, v níž bude věnovaná potřebná pozornost všem skupinám občanů, aniž by některá z nich byla zvýhodňována, o demokracii a svobodě. Řeči o zdražování, nezaměstnanosti o nástupu kapitalismu měly být, jak tvrdil i „největší dramatik“ všech dob, jen komunistickým kalením vody.\nAle přes tyto a další sliby, které přivedly statisíce lidí do ulic, na manifestace a k nadšené podpoře polistopadových změn, jsme se během nedlouhé doby ocitli v kapitalistické společnosti, ač výsledky průzkumů říkaly, že kapitalismus si v tehdejší době přály jen 3% občanů.\nA tak jsme zažili divokou privatizaci, rozkrádání státního majetku, nezměřitelnou korupci, vysokou nezaměstnanost, chudnutí značné části obyvatelstva. V tomto téměř permanentně probíhajícím asociálním procesu se vyznamenala vláda M. Topolánka a zvláště pak P. Nečase. Nesmíme zapomenout na zvláštní zásluhy krajně zpátečnické a nevlastenecké TOP09, především pana ministra Drábka, Kalouska, Hegra a principála K. Schwarzenberga. Jejich mocenská arogance, projevující se válcováním návrhů opozice početní „sílou“ poslanců pozice, je bezpříkladná. Takto se dosud pokouší protlačit tzv. církevní restituce i druhý důchodový pilíř, přestože jejich uskutečnění by vedlo k pronikavému zvýšení našeho zadlužení. Všichni víme, jak existenčně těžce nese obyčejný člověk změny v oblasti zdravotnictví, sociální péče. A to nemluvíme již ani o úpadku demokracie, školství, rozkladu tradičních hodnot a morálky, výprodeji naší státnosti a svrchovanosti. A tak se dokonale a plně ukázalo, že sliby polistopadových politiků, především V. Havla, se naplnily v té zpočátku naprosto neočekávané silně negativní podobě. Tehdejší „komunistické kalení vody“ bylo jen slabým předobrazem dnešní skutečnosti.\nVolby ukázaly, přes očekávané posluhování našich médií vládnoucím stranám zvláště v období volební kampaně, že značná část voličů si přeje silnou korekci dosavadní vládní politiky. Výrazem těchto snah byla jednak dokonalá porážka vládních stran a jejich kandidátů, jednak značné posílení komunistické strany. Opakované snahy zakázat KSČM nebo alespoň pozastavit její činnost, a tak se zbavit svého politického konkurenta, pravici nevyšly. Nesmíme popřát ani sluchu jejímu dělení politických stran na demokratické a nedemokratické, jak se o to snaží i pan dr. Bělobrádek, předseda KDU-ČSL. Samozřejmě že mezi nedemokratické strany by měla patřit KSČM. Tyto snahy samy o sobě mají jasný nedemokratický charakter a řadí jejich hlasatele, kromě dalšího, ke stoupencům omezené demokracie či tzv. řízené demokracie. Komunistická strana však ve volbách nedostala jen hlasy svých členů, ale také hlasy mnohem většího množství dalších voličů. Tyto hlasy nelze znehodnocovat tvrzením o nedemokratičnosti KSČM. Pak bychom se totiž dostali k závěru, že hlasy voličů nemají stejnou váhu. A to by byla negace jednoho z principů demokratického volebního procesu. Vrátili bychom se tak do období konce 19. a počátku 20. století. Je však otázkou, zda by tento posun byl pro TOP09 dostatečný.\nPokud i nadále budou pravicové politické strany přehlížet oprávněné zájmy většiny občanů, pak v parlamentních volbách dopadnou ještě hůře, a to bez ohledu na to, že je nyní může v některých krajích podpořit stále nepoučená KDU-ČSL. Ta zřejmě bude tendovat i ke koalicím s TOP09. Mnozí obyčejní lidé jsou již dnes existenčně ohroženi. Nezapomeňme, že demokracie je vláda lidu, lidem a pro lid! J. Kovář\ntímto číslem Českých národních listů uzavíráme jejich první ročník. To je jistě důvodem k alespoň menšímu zamyšlení. Předně považujeme za nezbytné konstatovat, že spolupráce TOP09 s tzv. sudetskými Němci , a to ve zvýšené míře, pokračovala. K dalším politickým stranám, které mají se sudety úzké vztahy, patří KDU-ČSL, Zelení a dokonce i část ODS a ČSSD. Nejhorší na všem je, že nejde jen o spolupráci vedení uvedených subjektů, ale i jejich některých místních složek. Zatímco v terénu můžeme mluvit i o nevědomosti, v řídících složkách jde, jak jsme přesvědčeni, o promyšlený úmysl spojený s laxností k našim národním zájmům. I v katolické církvi jsou hodnostáři, včetně kardinála Duky, kteří jsou členy Sdružení Ackermann-Gemeinde, jež je složkou landsmanšaftu.\nPokud sociální demokraté v dohledné neutlumí činnost některých svých kolaborujících skupinek a jednotlivců, např. Roučka, se sudety, či Špidly s proněmeckou orientací, ztratí alespoň některé hlasy voličů vlastenecky zaměřených. V ODS, jak se domníváme, může dojít ke změnám, které povedou k obnově původních stanovisek této strany k EU i k naší republice.\nZákladním demokratickým nedostatkem je absence ústavního zákona o referendu. Pokud občané o nejzákladnějších otázkách, např. o přeměně EU ve federativní stát, o nějž evropští byrokraté velmi usilují, nebo naopak ve svaz svrchovaných spolupracujících národních států, či o ústavním zakotvení ČR jako sociálního státu, nemohou rozhodnout v imperativním referendu, potud budou mít politické strany možnost rozhodovat i v rozporu s přáním většiny občanů, např. současná vládnoucí koalice může prosazovat církevní „restituce“, druhý pilíř důchodového systému, řadu asociálních „reforem“ a vršit tzv. eurovaly i „záruky“.\nS posílením demokracie souvisí i změna současného volebního systému, který neumožňuje odvolání poslance, pokud jedná v rozporu se zájmem svých voličů. Poslance je třeba více připoutat k voličům než k politickým stranám. Změny vyžaduje i sám stranicko-politický systém a politické stranictví.\nNezbytně nutně potřebujeme zákon na ochranu republiky, který by umožňoval za určitých podmínek stíhat i ústavní činitele. Zároveň chceme zvlášť zdůraznit, že bylo již dost privatizací, korupce, morálního rozvratu a výprodeje českých zájmů, dost bylo Havla i pravdoláskařů! –red.\nVydala Nezávislá skupina Věrni zůstaneme ve spolupráci s Křesťanskosociálním hnutím jako svou 415. publikaci určenou pro vnitřní potřebu českých národních organizací. Praha, říjen 2012. Webová stránka: www.ceskenarodnilisty.cz , e-mail: vydavatel@seznam.cz


Nepřiměřeně navýšená dlužná částka | Poradte.cz\nVložit novou otázkuOdpovědět Nepřiměřeně navýšená dlužná částkaOd: rudan Datum: 26.01.15 13:09 odpovědí: 8 změna: 26.01.15 16:56\nVšechny Vás zde zdravím.Měl bych dotaz týkající se navýšení dluhu.Moje matka 72let před x lety nějakým nedopatřením neuhradila pojistné na svoje vozidlo.V mezičase se stěhovala měnila telefon.Nedostalo se k ní že nějaký dluh vůči pojišťovně má.Dluh k pojišťovně činí 1300kč,ale s následnými poplatky apod. je výše již cca 14.000kč a hrozí jí exekucí majetku.Jelikož žije jen z důchodu a platí nájem není v jejich silách dluh jednorázově splatit.Jediná možnost je splátkový kalendář.Můj dotaz se hlavně týká toho,jestli je legální takto navýšit dlužnou částku a zda je proti tomuto možné se ohradit.Děkuji za případné odpovědi a pomoc.\nOd: junkers®Datum: 26.01.15 13:12odpovědětJo, takhle funguje pravda a láska. Dluh navrhuji ihned uhradit ministerstvu lásky, než z toho bude milión a půl.Ohodnoceno: 1x Od: ben®Datum: 26.01.15 13:37odpovědětDobrý den, ano, je to legální (a zcela běžné). Vy to vidíte ze svého pohledu jako něco nekalého, ale on je i druhý pohled - toho věřitele, který musel vynaložit prostředky, aby dostal to, co mu patří (dluh). Vy můžete pouze prokázat, že pojistné bylo včas a řádně uhrazeno a jde o omyl. Jenže, to prokázat nemůžete, protože tomu tak nebylo. Zdravím!doplněno 26.01.15 13:49: Podle fáze, ve které se to vše nyní nachází, můžete zkusit komunikovat s pojišťovnou, uznat chybu, apelovat na lidský přístup, požádat o zmírnění sankce a dohodnout si splátky. Hlavně se snažit předejít exekuci (i ta je drahá) a komunikovat včas.Ohodnoceno: 5x Od: babajaga®Datum: 26.01.15 13:53odpovědětI když to paní nezpůsobila úmyslně,bohužel,musí teď zaplatit konečnou částku. Doložit, že měnila telefon a bydliště nepomůže. Je to smutné, ale neznalost opravdu neomlouvá a nejčastěji to postihne ty,kteří už nemají tak pružné myšlení a nemohou se nijak bránit. Proto zaplatit co nejdříve, aby penále již dál nenarůstalo.1/ Buď se paní dohodne na splátkovém kalendáři. Když firma vidí, že dlužník má opravdu zájem o splacení, obvykle vyjde vstříc. Takhle jsem kdysi splácela postupně nedoplatek za plyn - skoro ve výši 20.000 Kč. Poskytli mi možnost splátek a tak jsem to nakonec dala dohromady. Co mi taky jiného zbývalo.2/ Nebo mamince pomůžete Vy. Zaplatíte to za ni a bude to pak následně splácet Vám. Ale s pojišťovnou bude vyrovnaná a nic jí už narůstat nebude. Jaga.Ohodnoceno: 3x Od: pckop®Datum: 26.01.15 14:20odpovědětNezaplacené pojistné je sice dluh, který vzniknul dříve. Pojišťovny většinou takovéhle dluhy předávají vymahačským společnostem, které si účtují tyto nehorázné poplatky. Jestli tedy dluh byl předán, pojišťovna v jednání již nefiguruje a nemá smysl se na ni obracet. Kdo dluh vymáhá zjístíte z dopisu. Doporučuji ale zaplatit nebo vstoupit do jednání s odesílatelem dopisu.Ohodnoceno: 2x Od: layborr®Datum: 26.01.15 14:44odpovědětTady poradci chytráci píší blbosti -samozřejmě se jde i dohodnout na uplném smazání úroků ,poněvadž kdyby jste s tím šli k soudu ,bude se jednat oNavršení částky která odporuje dobrým mravům ,navíc tam může být dlužná částka navýšena o náklady řízení,které však není vždy potřeba hradit.Obrať te se ve vašem městě na bezplatnou právní poradnu .doplněno 26.01.15 15:00: + pckop a diesel mají pravdu .Ohodnoceno: 2x Od: diesel®Datum: 26.01.15 14:39odpovědětA jde opravdu o platbu pojištovně nebo o platbu ČKP-české kanceláři pojistitelů?Pkd jde o pojištovnu ano pak zaplatit,pkd jde o ČKP-lze se bránit doložením NEPROVOZOVÁNÍ vozidla!Ohodnoceno: 1x Od: stirecek®Datum: 26.01.15 15:48odpovědětX let je kolik?Ohodnoceno: 0x Od: sebod®Datum: 26.01.15 16:56odpovědětTam se nejspíš nejedná o navýšení vlastního dluhu. Jistě, bude tam nějaký úrok, ale nejspíš tam budou poplatky soudu. Může se i stát, že dluh je dávno promlčený. Praxe v našem státě je taková : jakási firma koupí např. od pojišťovny všechny malé pohledávky (do cca 5.000,-Kč) v celkové hodnotě 1.000.000,- Kč. Pojišťovně za tento balík zaplatí 100.000,- Kč. Pak obešlou všechny dlužníky i ty, kde je dluh dávno promlčen. Částka je navýšena o soudní poplatky, které jdou ale opět do kapsy oné firmy. Takže firma rozešle dopisy s upomínkami v celkové výši 5.000.000,- Kč. A čekají. Bohužel hodně lidí se zalekne, když jim takový dopis dorazí a ihned zaplatí, bez ohledu na to, že třeba zrovna oni mají dluh promlčen. Takže i když té dotyčné firmě zaplatí "jen" polovina dlužníků, tak mají čistý výdělek 2.400.000,- Kč. Byznys s dluhy patří v naší republice k tomu nejlepšímu a nejbezpečnějšímu výdělku pro lidi, kteří mají dobrý žaludek.Takže si nechte poslat veškeré dopisy, které Vaší mamince v této věci byly zaslány. Zjistíte, zda je dluh oprávněný. V případě, že ano, budete jednat s tím, kdo pohledávku odkoupil a s tím dotyčným domluvíte splátkový kalendář. Je důležité nenechat to dojít až do exekuce Skočit na otázku


V letošním školním roce 2019/2020 připravujeme denně jídlo pro 65 strávníků. Skladba jídelního lístku se řídí povinností dodržovat výživové hodnoty předkládaných jídel podle již výše zmíněné Přílohy č. 1 k vyhlášce č. 107/2005 Sb., vyživovací normy.\nZákonný zástupce je povinen, před začátkem školního roku, vyplnit přihlášku ke stravování a seznámit se s vnitřním řádem. Odevzdáním přihlášky je strávník závazně přihlášen k odběru stravy (pozn.: MŠ po celý den) po celý školní rok. Svátky a prázdniny jsou automaticky odhlášeny. Dítě v MŠ se stravuje vždy pokud je přítomno v době výdeje stravy v mateřské škole. Za pobyt ve škole se považuje i první den neplánované nepřítomnosti strávníka. První den nepřítomnosti strávníka si zákonný zástupce může stravu odnést v jídlonosiči, v době od 11,00 -11,20 h.\nna bankovní účet 163 107 259 / 0600, jednorázovou platbou po obdržení písemného vyúčtování za daný měsíc\nStravné je vybíráno vždy zpětně za odebranou stravu, v hotovosti proti podpisu a to zpravidla první týden následujícího měsíce.\nCeny stravného jsou stanoveny podle platného předpisu (Příloha č. 2 k vyhlášce č. 107/2005 Sb., rozpětí finančních limitů) podle věku dětí a žáků (rozhoduje věk dětí a žáků dosažený v příslušném školním roce):


Náhledové PDF - prvních 30 stran Do... by Tomáš Hajzler 6090 views\nNaše bezodpadová domácnost by Tomáš Hajzler 8083 views\nBea Johnsonová Domácnost bez odpadu... by Tomáš Hajzler 390 views\nZero waste by Tomáš Hajzler 1214 views\nVy ještě nemáte LETS? by Tomáš Hajzler 109 views\nDobrý život by Tomáš Hajzler 335 views\nObálka k: https://www.peoplecomm.cz/domacnost-bez-odpadu\n1. B E A J O H N S O N O V Á Jak si zásadně zjednodušit život snížením produkce odpadu DOMÁCNOST BEZ ODPADU 389 Kč Knihy mění svět. Ty naše svět práce a podnikání. www.peoplecomm.cz Mým cílem a touhou je nabídnout čtenářům osobně vyzkoušená a osvědčená řešení, která naší rodině pomohla dostat se tak blízko ideálu domácnosti zcela bez odpadu, jak je to jen pro nás možné. Chci se s vámi podělit o všechno, co fungovalo, ale také o to, co naopak naprosto selhalo. Někteří z vás mohou vyzkoušet jen pár tipů, jiní se mohou rozhodnout pustit se do bezodpadových extré- mů. Ať už budete na této škále kde- koliv, věřím, že zde najdete užitečná řešení, která pro vás budou provedi- telná bez ohledu na vaše osobní nebo zeměpisné okolnosti. Váš domov by měl být váš svato- stánek. My všichni – coby lidé, rodiče a občané – máme právo, povinnost a možnosti změnit svět k lepšímu prostřednictvím našich každoden- ních rozhodnutí. Světlejší zítřky začínají u vás doma. Vítejte v domácnosti bez odpadu. Bea Johnsonová se od roku 2008 sna- ží žít tak, aby její domácnost (4 lidé a pes) vyprodukovala pouze jednu litrovou zavařovací sklenici odpadu za rok. Svým blogem, touto knihou a neúnavným přednášením doká- zala po celém západním světě rozpo- hybovat celosvětové hnutí za „život bez odpadu“. S nevšední otevřeností ukazuje na příkladu celé své rodiny, že tento životní styl může mít šmrnc, dokonce i sex-appeal, a že přináší mnoho zdravotních benefitů, časo- vých i finančních úspor. Je držitelkou hlavního ocenění mezinárodní soutěže The Green Awards, vystupuje po celém světě v médiích, na univerzitách, firem- ních akcích, konferencích a ve svém domově přijímá exkurze novinářů i škol. Na svém blogu vytvořila apli- kaci Bulk App, která celosvětově ma- puje místa, kde je možné nakoupit nebalené zboží na váhu. Díky svému zapálení pro téma a pozitivnímu stylu komunikace je považována za globálního gurua a mluvčího hnutí „Zero Waste“. New York Times ji nazvaly „kněžnou bezodpadového života“ a Paris Match „novou mesiáš- kou ekologie“. Aktuální přehled knih naleznete na: www.peoplecomm.cz/knihy Přidejte se k nám na Facebooku: www.facebook.com/groups/peoplecomm BeaJohnsonová DOMÁCNOSTBEZODPADU Toto není kniha o dosažení absolutně nulového odpadu ve vaší domácnosti. Vzhledem k tomu, jaké výrobní postupy jsou dnes běžné, je zcela jasné, že absolutně bezodpadový život v současnosti jednoduše není možný. Nulový odpad je idealistický cíl, ke kterému se můžeme snažit co nejvíce přiblížit. Ne všichni, kdo si tuto knihu přečtou, budou schopni zavést všechna doporučení, která tady uvádím, nebo zredukovat odpad své domácnosti na obsah jediné zavařovačky, jak se to podařilo naší rodině. Na to, do jaké míry se může člověk přiblížit ideálu domácnosti bez odpadů, mají – podle zpětné vazby čtenářů mého blogu – veliký vliv faktory geografické a demografické. Nezáleží však tolik na tom, kolik konkrétně kdo vyprodukuje odpadu. Podstatné je, abychom pochopili, jaký dopad má naše kupní síla na životní prostředí, a chovali se podle toho. Každý může začít zavádět alespoň ty změny, které jsou v jeho životě proveditelné. I malé posuny směrem k udržitelnějšímu způsobu života mohou mít pozitivní dopad na naši planetu i společnost celkově. 9 788087 917336


Chloretabs 290tob + balné a doprava zdarma | natural products\nÚvod » Finclub Biomare » Chloretabs 290tob + balné a doprava zdarma\nChloretabs 290tob + balné a doprava zdarma\nnaše cena bez DPH: 822,3 Kč (36,3 EUR)\n995,0 Kč (43,9 EUR)\nPoznámka: Na rozdíl od jiných druhů čisté vlákniny má zvýrazněnou detoxikační schopnost, stimulační schopnosti při tvorbě interferonů a ovlivnění imunity organismu. Obsahuje vysoké množství vitaminů, minerálů, stopových prvků, aminokyseliny a také chlorofyl, RNA, DNA a růstový faktor. Je ideální při dietách a půstech, protože nízká kalorická hodnota řasy a vysoká biologická hodnota zabezpečí v průběhu diety doplňování organismu nezbytnými aminokyselinami, vitaminy a minerály. Chloremax není lék. Je to zelená potravina, která čistí a posiluje organismus tak, že si sám dokáže pomoci odstranit příčiny problémů a sám se dokáže vyléčit.


Průzkum: Kluci, léto a láska - Slečna.info\nPrůzkum: Kluci, léto a láska\n10. 5. 2008 by Martin\nMáš pocit, že jen tebe trápí ta neúprosná celulitida, kvůli které tě nikdy žádný kluk na koupališti nikdy neosloví? Nevíš, kam na rande, když se teplota pohupuje kolem třicítky? Nebo snad nemáš ponětí, jaké plavky zvolit na letošní sezónu? Zeptali jsme se samotných kluků a odpovědi? Uvidíš sama!\nTentokrát jsme si proťukli Lukáše, Vaška, Jirku, Adama, Ondru, Janka a Martina. Kluci se lišili nejen svým věkem a povoláním, ale především svými jedinečnými názory. Mrkni na to a sama zjisti, že každý kluk je individuální a proto nemá cenu házet flintu do žita kvůli jednomu jedinému. Krása je totiž pomíjivá a to i přesto!\nNa naše otázky ochotně odpovídali:\nLukáš, 21 let, Masarykova Univerzita v Brně\nVašek, 21 let, FAST VUT Brno\nJirka, 17 let, gymnázium\nAdam, 15 let, základní škola\nOndra, 15 let, gymnázium\nJanek Rubeš, 20 let,video – maker (Noisebrothers)\nMartin, 18 let, obchodní akademie Hradec Králové, admin Slečna.info\n1. Ideálním místem na seznámení v létě je podle Tebe:\nLukáš : Ideálním místem pro seznámení s dívkou by byl v létě za slunečného počasí nejlepší bazén.\nVašek: Asi někde u bazénu nebo u baru, tím ale samozřejmě nemyslím hospodu.\nJirka: Sice nezáleží na místě, protože zamilovat se dá kdekoliv, jde spíše o toho člověka, ale asi u moře.\nAdam: Ideální místem je asi koupaliště.\nOndra: Myslím si, že na místě seznámení ani tak nezáleží, holka mě zaujme i tam, kde to není zrovna moc romantické… I když u západu slunce bych si to dokázal představit.\nJanek: Asi kdekoliv… na místě mi ani tak nezáleží…\nMartin: Kromě času, který budu v létě trávit s přítelkyní, se chystám na několik hudebních festivalů, takže tam by bylo mé ideální místo na seznámení…\n2. Kam bys šel nejraději v krásném letním dnu na rande?\nLukáš: Nejraději bych šel na nějakou loukou se stromy, kde bychom byli spolu sami a mohli si povídat.\nVašek: Trochu se projít a potom se zajít někam osvěžit na zahrádku.\nJirka: Do stínu na lavičku, kde bude příjemný chládek.\nAdam: Nejlépe si jít někam sednout nebo jen tak do přírody.\nOndra: Určitě bych se šel projít do přírody, abychom si mohli popovídat, sblížit se…\nJanek: Někam kde je chladno. Projížďka po Jižních Čechách v cabriu.\nMartin: Na zahrádce pěkné restaurace s koktejlem v ruce.\n1. Líbí se ti, když je holka opálená nebo může být klidně i bledší?\nLukáš: Samozřejmě opálení je vždy krásnější, ale nikdy jsem na to moc nehleděl. Tedy může být i bledší.\nVašek: Vždycky vypadá lépe, když je aspoň trochu opálená, ovšem všeho moc škodí.\nJirka: Na pohled je jistě přitažlivější opálení, ale nic se nemá přehánět.\nAdam: Opálené holky jsou hezčí, když si ještě v létě vezmou sukni a mají hezké nohy. Tak to je radost pohledět.\nOndra: Mně se líbí, když je holka bledší, když má tmavé vlasy a hnědé nebo černé oči. Ale když je holka bledá, chudá (sotva 50 kg), tak ta by měla zvolit, aspoň teda myslím, sluníčko.\nJanek: Libí se mi opálení, ale nevadí, když je bledší.\nMartin: Tohle opravdu neřeším.\n2. Odradí tě, pokud má holka svléknutá do plavek celulitidu a strie?\nLukáš: Abych byl opravdu upřímný, tak odradí. Sice se říká, že tělesná krása není vše, ale co si budeme nalhávat. Každý si toho druhého nejdříve prohlédne než ho lépe pozná.\nVašek: Toho jsem si tedy ještě nikdy nevšiml, takže asi ne.\nJirka: Nedá se říct, že přímo odradí, ale když má holka celulitidu, tak se asi nebude tolik ukazovat. Ale že bych se nezamiloval do holky kvůli tomu, že má strie nebo celulitidu, tak to určitě ne.\nAdam: S tím jsem se ještě nesetkal, ale asi jo.\nOndra: Ne, neodradí, vzhled není všechno, důležité je, jaká je uvnitř, jaké má srdíčko…\nJanek: Odradí od čeho? Nemyslím si.\nMartin: Nikterak zvlášť. Kamarádi určitě být můžeme a kdo ví… Možná i něco víc.\n3. Může se i kluk stydět ukázat se na veřejnosti jen v plavkách?\nLukáš: Rozhodně může. Tedy alespoň podle mě.\nVašek: Záleží na myšlení člověka, ale někdy je to až k smíchu. No, taky bych měl něco shodit.\nJirka: Nevidím důvod, proč bych se měl stydět. Pokud samozřejmě myslíte plavky jako kraťasy. V plavkách jako takových bych se asi styděl, resp. spíše bych si je neoblékl.\nAdam: Myslím, že není důvod. U kluků se např. velké břicho moc neřeší.\nOndra: Určitě jo, i když lidi by si z těchto věcí neměli dělat hlavu, jsou daleko horší věci…\nJanek: Jsem toho jasným důkazem!\nMartin: Myslím, že se nemusí stydět ani holka.\n1. Jaké plavky se ti na holkách líbí? Preferuješ určitou barvu nebo střih?\nLukáš: Střih a barvu nepreferuji, spíš se dívám, jestli jí ty plavky sluší a vypadá v nich dobře.\nVašek: Preferuji dvojdílné, barvy rozličné, stejně tak i tvary. Jak co, vypadá dobře.\nJirka: Dvojdílné, střih i barva mě nezajímají, protože každé holce sluší barva jiná.\nAdam: Nejvíc se mi líbí červené plavky a střih moc neřeším. I když s větším výstřihem je to zajímavější.\nOndra: Na holkách se mi líbí bílé plavky a určitě dvoudílné.\nJanek: Nepreferuji žádnou barvu ani střih, ale pravdou je, že růžové\nmini plavky, by mě určitě odradily.\nMartin: Určitou barvu ani střih nepreferuji. Záleží na celkovém dojmu.\n2. Co by si podle Tebe holka měla/či rozhodně neměla obléci na letní rande?\nLukáš: Tohle bych určitě nechal na ní, co si má obléci a pokud by to nebylo moc extravagantní, tak by na tom nezáleželo. Nejdu s ní přece na první rande kvůli tomu, jak se obléká.\nVašek: Na letní rande by rozhodně neměla přijít v zimní výbavě. Jinak je to na jejím uvážení, nicméně pěkné šaty s vyzývavým výstřihem..mm..\nJirka: Když je to letní, tak by si asi neměla obléci nic zimního např. šálu, rukavice, zimní čepici. A co by si měla obléci? To je otázka jejího vkusu a taky toho, v čem se ona bude cítit pohodlně a svá.\nAdam: Měla by si obléct něco, čím by kluka zaujala. Možná trošku vyzývavé a ne příliš usedlé.\nOndra: Měla by se obléct tak, jak chodí do školy, ven. Když by si holka, kterou já pozvu na rande, oblékla úplně krátkou minisukni, tak ne, že by mi to vadilo, ale její myšlení a povaha asi nebude nejlepší…\nJanek: Asi by si měla vzít něco, v čem se cítí pohodlně. Asi by si neměla\nMartin: To nechávám jen na holce. Ale určitě něco, v čem se bude cítit v pohodě a nebude se kvůli oblečení stresovat.\n3. Líbí se ti, když se holky v létě oblékají do sexy topů a minisukní, či spíše preferuješ sportovní styl?\nLukáš: Ono záleží i jak v tom ta holka vypadá. Mám rád sexy trička a minisukně, ale musí na to mít stavěnou postavu. Ovšem i na sportovním je něco vzrušujícího.\nVašek: Na tohle mám naprosto vyhraněný názor -> JAK NA CO! Pokud ale nejde sportovat, tak raději varianta A..\nJirka: Sexy topy jsou pastva pro oči a rád se kouknu. Ale vadilo by mi, kdyby někdo okukoval moji přítelkyni, tak v tom případě raději ten sportovní styl.\nAdam: Líbí se mi jak sportovní styl, tak i krátké sukně.\nOndra: Spíš ten sportovní styl, ale když tak sukně je třeba nad kolena, tak mi to nevadí…\nJanek: Určitě preferuji “sportovní” styl.\nMartin: Opět záleží na holce. Někdo zaujme v sexy minisukni a někdo zazáří ve sportovním oblečení.\nTags: anketa, kluci, léto\n10. 5. 2008 (15:17)\n1. Ani tak nejde o místo, jako spíš o lidi které na něm potkáte. Ale nejlepší je někde v přírodě, nejlépe u nějakého čistého rybíka či koupáku. :)\n2. Do přírody kde neni moc lidí…\n3. Nemám rád moc opálené holky… takovej střed je ideálem. ;)\n4. Pokud by byla příjemná a krásná na duši, tak určitě ne. ;)\nDaleko více by mě odradil kyselej obličej a nezájem či stud. ;)\n5. Pokud je jako já, tak určitě ano. :D Ne, myslím, že se nikdy neni za co stydět, kulatá je přeci taky tvar. ;) A vzhled není vše. :)\n6. Určitě dvoudílené, na barvě moc nesejde ale spíš veslé. Jinak takové ty krajky z 60tých let jsou fakt už out… ;)\n7. Nic teplého, ať se zbytečně nepotí. o:)\n8. Sportovní styl u mě má jasně více bodů. :)\n10. 5. 2008 (19:11)\nTy jo skvělej článek :))\n14. 5. 2008 (17:29)\njéé pěknej moc :)\n14. 5. 2008 (19:20)\nto děkujte klukům holky:D\n18. 5. 2008 (13:19)\nTyhle průzkumy mě baví=)!\n18. 5. 2008 (23:06)\njuuu… tyhle clanky jsou nej!! ;o)\n23. 5. 2008 (23:17)\nTohle je faakt mooc super.Tyhle průzkumy se mi fakt mooc líbí ;). Nejvíce se mi líbili odpovědi Martina a Ondry :)\n31. 5. 2008 (10:55)\nTady tyhle průzkumy mám taky ráda , a nejvíc se mi líbil asi Ondra , u toho de poznat že mu de o holku ako samotnou a ne o sexy výstřih. Díkes za tento článek : )\n9. 6. 2008 (14:20)\ntíjo bezva článeček\n24. 12. 2008 (23:49)\nAle jako co myslíte tim sportovním stylem ???\nTřeba legíny nebo tepláky ?????\n21. 1. 2009 (16:59)\njo je to docela dobrý článek! na dobré téma\n17. 2. 2009 (12:17)\nCo to je za blba ten Jirka ??? Jako proč bych si měla brát rukavice v léte ??????\n26. 8. 2014 (14:41)\nFajné … Tak tohle mě fakt bavilo si číst! :D Upřímně se mi nejvíce líbily Ondrovy názory :) A taky Martinovy. Přišly mi takové nejrozumnější :) Jinak celkem v klidu.


Víš, co má v plínce myš? - Guido Van Genechten | Databáze knih\nkniha od: Guido Van Genechten\nVeselý, veršovaný a bohatě ilustrovaný příběh o tom, které zvířátko už umí chodit na nočník a které má zatím plné plínky. Půvabná kreslená knížka známého belgického spisovatele a ilustrátora, která se brzy stala světovým bestsellerem. S textem básníka Hynka Viléma pobaví jemným humorem, a navíc naučí vaše dítě chodit na nočníček. První vydání....celý text\nKniha Víš, co má v plínce myš?\nMilá kniha s plínkami plných bobků a jediná miška chodí na nočníček. Samozřejmě chodit na nočníček naučila i své zvířecí kamarády. Syn 2,5 let má knihu opravdu rád.\nPro naši Adélku velmi přitažlivá knížka, u které jsme si hodně povídaly. Neočekávala jsem, že se díky ní naučí na nočník. Ale jako motivace určitě bezva. Verše jsou snadno zapamatovatelné, takže je Áďa vyžaduje opakovat, i když zrovna knihu nemáme při ruce. :-)\nDoslova kniha o hov**, ale udělaná vcelku zajímavou a vtipnou formou s "edukativním" přesahem. :D Nevím, jak se k ní staví děti, protože v mé přítomnosti prošla rukama jen 3 dospělým.\nKniha zapůjčena od kamarádky, které se odplenkování díky ní podařilo. Naše 19měsíční dítě to zabaví, ale jen do té míry, že by rádo chtělo otáčet stránky, což by neprošlo bez úhony. A samozřejmě trhat plínky. Knížka je krásně vtipná.\nJá osobně tu knížku nemusím a vždy ji schovám někde hluboko pod ostatní. Dcera ji ale jednou za čas objeví, vytáhne a celá šťastná volá " bobkýýý! Pečteme bobkýýý!", takže u dětí to úspěch má. A to je ostatně cílem. Co se odplenkování týče, nespoléhala bych, že knížka pomůže. Největší frajeři jsou totiž ti s bobkama v plínách. Ale stačí ji schovat a je po problémech ;).\nStyl knížek "o hovínku" nemám ráda. Nicméně tato kniha má své kouzlo a baví. Odplenkovat nijak zvlášť nepomohla, ale účel zábavy plní.\nSnad jen škoda překladu u "ovečky", která je podle obrázku kozou a klidně by se do rýmu hodila i správná varianta "kozičku" ... :o)\npro nejmenší čtenáře / prohlížeče...kde se samozřejmě zapojí i malé prstíky při skoumání a rozbalování plínek..vtipné veršovačky a motivace děťátka k používání nočníčku, jak to dělá šikovná myška...\nmně se líbila, další tip na dárek pro mrňata trénující vylučování mimo plínek a jejich rodiče...\nPřistupovala jsem k těmto knížkám dost skepticky, ale buď jsou tak dokonale uzpůsobeny dětské duši, nebo jsme skvěle vystihli načasování, kdy je vytáhnout, každopádně myška i pejsek (Už nechodím na nočník) zafungovali přesně tak, jak měli.\nexkrementy, trus odplenkování\n2022 Neuvěřitelný, leč pravdivý příběh o dinosaurech\n2014 Víš, co má v plínce myš?\n2002 Matýsek a Jája\n2018 Už nechodím na nočník\n2021 Víš, kam chodí kakat myš?\nKniha Víš, co má v plínce myš? je v


Kuriózní manévr dacie v Ústí nad Labem budí emoce - Novinky.cz\nNovinky.czAutoMotoKuriózní manévr dacie v Ústí nad Labem budí emoce\nKuriózní manévr dacie v Ústí nad Labem budí emoce\n29. 12. 2020, 9:35\nBílá dacia odbočuje doleva v místě, které vypadá jako kruhový objezd, a za zvuku klaksonu jiného řidiče jede v protisměru – ovšem jen na první pohled. To ukazuje video, které sklidilo spoustu komentářů na Facebooku. Pravda je složitější.\nNěkolik dní před vánočními svátky se na internetu objevilo video z palubní kamery auta v Ústí nad Labem, pořízené 15. prosince, v němž vidíme bílou dacii odbočit do protisměru na okružní křižovatku. Přesněji – zdá se, že je to kruhový objezd, a když si ono místo najdete na mapě, vypadá tak.\nNa Facebooku se pod ním objevily téměř dvě stovky komentářů, ovšem zatímco řada lidí řidiče nebo řidičku dacie odsuzovala, velmi početný byl i tábor těch, kteří tvrdili, že manévr není dopravním značením zakázán, a hlavně, že se nejedná o okružní křižovatku.\nV tom posledním mají pravdu – tzv. rondel v ústecké čtvrti Bukov, součást silnice první třídy č. 30, není okružní křižovatkou, neboť není označen dopravní značkou C1 „Kruhový objezd”. Nezáleží na tom, že jako kruhový objezd vypadá – je to soustava stykových křižovatek.\nTy mají navíc každá jinak upravenou přednost v jízdě. Zatímco ve videu auta přijíždějí po ulici Božtěšické a dávají přednost, auta přijíždějící po ulicích Všebořické či Masarykově mají přednost před auty jedoucími po „rondelu”.\nPro člověka, který tudy jede poprvé a dopravním značkám věnuje pozornost tak napůl, je to matoucí, nicméně podle mapy dopravních nehod Centra dopravního výzkumu se tu od začátku ledna 2020 do konce listopadu 2020 staly „jen” čtyři srážky aut.\nTři místa, kde nejspíše srazíte srnu nebo divočákaAutoMoto\nPřestože se nejedná o okružní křižovatku, manévr dacie nebyl v souladu se zákonem. Není přímo zakázán značkami B24b „Zákaz odbočení vlevo” nebo C2b či C3a, přikazujícími jízdu doprava, a v místě nejsou ani vodorovné značky, určující směr jízdy v jednotlivých pruzích.\nV takovémto případě podle Libora Budiny z Autoklubu ČR toto upravují informativní značky IS6e a IS6f, které jsou umístěny nad vozovkou. Ty nepřipouštějí jízdu jiným směrem než rovně nebo doprava.\nVe stejném smyslu se vyjádřil také František Jemelka z ministerstva dopravy. Ten navíc připomněl, že podobných křižovatek, které vypadají jako kruhové objezdy, ale ve skutečnosti jimi nejsou, je v Česku víc – např. na Pankráckém náměstí v Praze či na konci ul. Okružní v Brně.\nPodle názoru obou tedy řidič či řidička bílé dacie mohli „jiným jednáním ... nesplnit nebo porušit povinnost stanovenou v hlavě II” zákona 361/2000 Sb. o provozu na pozemních komunikacích, jak stojí v písmenu k odst. 1 § 125c o přestupcích. Za to hrozí pokuta od 1500 do 2500 korun.\nNa řidiče pokročilého věku se řada ostatních motoristů dívá skrz prsty. Projekt „Jedu s dobou” se snaží, aby k tomu neměli důvod a aby naši rodiče a prarodiče...