2/2016 - Pečuj doma - Děti\n2/2016 - Pečuj doma\nODBORNĚ, PR AK TICK Y, S CITEM A S NÁMI\nNoviny pro pečující laiky, číslo 2/2016\nVydává Diakonie ČCE\nve spolupráci s Moravskoslezským kruhem, z. s.\nLAICKÉ PÉČE, VÁŠ PRŮVODCE\nw w w.p ec ujdom a.c z\nSe Zdeňkou Dohnalovou o pečování o bližního i sebe samého\nMgr. Zdeňka Dohnalová Ph.D.\nz Fakulty sociálních studií\ntvrdí, že pro lidi pečující\no své blízké je důležité\numět se vžít do pocitů\numírajících. Snaží se to\nsvé studenty naučit.\nCo všechno se ve vašem předmětu\nNapříklad to, jak se co nejlépe postarat\no nevyléčitelně nemocného, jak s ním\nmluvit a jak co nejlépe trávit společný\nčas. Kdysi to bylo v naší společnosti\njasné a nyní tyto vědomosti začínáme\nkřísit. Bohužel se ale málo zabýváme\ntím, jak se cítí pečující a bližní nemocného. Jako by na tom nezáleželo. I to\nje ale předmětem výuky thanatologie.\nV České republice chybí zájem veřejnosti, informace, jak pečující lidé žijí.\nPozornost se soustředí na nemocného,\nale ne na zdravého pečujícího.\nJak tedy nahlíží na pečující sociální\nvěda? Potažmo odborníci, kteří mohou být i bez praxe?\nSociální nadační fond města Brna Domovy potřebných nechal provést výzkumy mezi neformálními pečovateli.\nUkázalo se, že jsou pohlceni starostmi\no nemocného a nepečují o sebe ani o své\nzdraví. Potlačují svoje potřeby psychické, fyzické, sociální i spirituální.\nProto by společnost měla podporovat\ncelou komunitu pečujících: propojit je,\nprotože jinak se stanou nekomunikativní. Nechodí do společnosti, nemohou vůbec žít spontánně, tedy zajít\nněkam jenom tak, kde by se jim líbilo.\nPak mají zákonitě mezi lidmi špatný\nale zároveň s tím se objevuje mnoho\nnových otazníků, vážných problémů.\nNa schůzkách se zapojili do diskuze\ni naši studenti i samotní pečující.\nK tomu, že péče je VOLBA. Že pečujeme o bližního z vlastního rozhodnutí,\nneměli bychom to dělat z pocitu povinnosti. Vlastně se názory na péči o nemocné štěpí na dva: jedni trvají na tom,\nže je to povinnost, druzí to považují\nza volbu. Myslím, že B je správně.\npocit sami ze sebe a trpí nízkým sebevědomím.\nDá se to připodobnit k pocitům lidí\nna rodičovské dovolené, ale s tím rozdílem, že pečující to mají mnohem\nhorší. Rodiče ví, kdy doba péče o dítě\nskončí, pečující ne. Mají také mnohem\nméně naděje do budoucna a radosti\nTaké asi žijí na hranici chudoby…\nNěkteří ano. Sice existuje příspěvek\nna péči, který je odstupňován od 800 Kč\ndo 12 000 Kč, ale ten je určen pro nemocného. Je pouze na něm, komu příspěvek na péči předá a v jaké výši. Získat podporu je pracný proces a pečující\nmnohdy zažívají ostrakizaci.\nDalším problémem je, že se pečující\nčasto obracejí na lékaře a žádají pomoc, ale to je nedorozumění. Ne všichni lékaři jsou dostatečně informováni.\nJsou tu primárně od toho, aby léčili\nnemocné, ne aby pomáhali pečujícím.\nO ty by se měl starat někdo jiný, například koordinátor na úřadě. U lékaře\nby mohly být spíš letáčky s odkazem\nna koordinátora nebo na sociální odbory a lékaři by měli tyto informace znát\na být schopni je předávat.\nStát by asi měl lidi motivovat, aby se\nAno. Někdy nastává dokonce paradox:\nmaminky své dítě s postižením nebo\npacienta doslova „vypiplají“, jeho stav\nse zlepší tak, že je schopen různých\núkonů, hodnotnějšího života. Pak přijde\nsociální úředník, vidí zlepšení a přesune dítě do skupiny s lehčím postižením.\nA dostanou méně peněz. Pečující maminka je pak za to „piplání“ potrestaná.\nA přivydělat si nemůže, protože je plně\nzaměstnaná péčí o dítě.\nJaké to má pro stát výhody upřednostnit domácí péči před hospicovou,\nKupříkladu ekonomické. Státu ušetříme peníze. Ale taky morální. Zdravým\nčlenům to pomůže vyrovnat se s úmrtím, starat se o bližní v těch nejtěžších\nokamžicích. Ale může to vést taky\nk pocitům viny, když se to nepovede.\nPro pečující bude zajímavé, že\nna vaší škole probíhají besedy „POPIK“, sdružení absolventů, učitelů,\nstudentů a sympatizantů. Souhrnně\nřečeno Příznivců Odborné Pomáhající Intervence a Katedry sociální politiky a sociální práce FSS MU.\nAno, několikrát ročně. POPIK, sdružení našich studentů i vyučujících, pořádá\ndiskuze o péči o nemocné a umírající.\nNa té poslední se ukázalo, že řady pečujících se v posledních letech rozšiřují,\nTi lidé, kteří nechtějí o bližního pečovat\ndoma, mají pro to mnoho svých důvodů: kariéru, péči o děti, studium apod.\nA nikdo je za to nemůže soudit. Někdo\nse zase necítí, že by to vůbec zvládl,\nneví jak. Pokud někdo pečuje z donucení, pod tlakem nemocného nebo rodiny,\nje to podle mne špatně.\nJde o to, zajistit péči, to znamená, že\nje potřeba se o seniora nebo jiného\npříjemce péče co nejkvalitněji postarat: nikoliv tu péči povinně poskytnout\nosobně, ale zajistit ji. To je nejdůležitější. Ale chápu, že situace v rodinách\nje mnohdy napjatá a není snadné dojít\nJak se mají pečující v jiných zemích?\nPodpora v legislativě je v některých\nzemích úplně samozřejmá. Informovaní aktivisté si berou za vzor například\nAnglii. Za napodobení stojí senior CO-housingy, kde si obyvatelé komunitního bydlení vzájemně pomáhají, mohou\nspolečně probírat starosti a sdílejí společně život.\nRodinní příslušníci se v případě potřeby mohou nastěhovat a stávají se pečujícími, ovšem v prostředí přátelském\na pomáhajícím. Společném, a přesto\nDěti sem dokonce jezdí na prázdniny\nk babičce. Pro českého pečujícího to\nzní jako popis rajské zahrady.\nNedávno jsme nadsázkou psali,\njak by si propagátoři eutanázie představovali\njejí rozšíření u nás. Vůbec jsme netušili,\nže v Holandsku je to již realita.\nRozhovor se socioložkou Olgou Starostovou,\nkterá se věnuje problematice\nbydlení seniorů v rámci projektu,\nkterý iniciovala Diakonie ČCE.\nPokud vám úřednice\nodmítá udělat kopii,\nmůžete využít několik možností –\ninformace Mgr. Radky Pešlové.\nV únoru, alespoň podle\nreakcí tisku a politiků,\ndošlo v životě českých penzistů\nk průlomové události.\nEutanázie pro lidi\nMám nárok na kopii\ns černým pásem\nNeexistují milosrdné lži, říká Bohumil Bradáč\nRubrika Jiřiny Šiklové\nHra na lepšího\nPečovat o člověka sobě blízkého, starého a obvykle i nemocného je opravdu nevděčná práce. Je to často fyzicky namáhavé, musíme k němu vstávat i v noci, dohlížet jak na medikaci,\ntak na hygienu, pravidelnost jídla a diety, a prakticky je to\nvše bez finanční odměny. Pokud pečující dostává nějaké peníze, je to jenom nedostatečná náhrada ušlého příjmu a i tu\nmu někdy ostatní vyčítají, neboť péči o příbuzného považují\n„za morální povinnost“. Vždy přece platilo za povinnost rodiny „děti vychovat\na staré dochovat“.\nSnad to platilo, ale v dobách, kdy všechny generace bydlily skoro společně\nve stejném stavení či chalupě a i ten starý a nemocný tam našel většinou své\npracovní uplatnění. Třeba jen v tom, že udržoval oheň v kamnech a občas zahnal\nslepice ze silnice opětně na dvoreček. Práce v současnosti je odlišná, odchod\nza prací z domácnosti je její podmínkou…\nA požaduje-li takový pečující vyšší finanční ocenění, je přímo i nepřímo obviňován od lidí ve svém okolí, že přece pomoc nemocné matce či otci by měla\nbýt samozřejmostí. Tedy samozřejmostí především pro toho, kdo s nimi bydlí\nve stejné domácnosti. Někteří k tomu málem recitují i Nerudovu báseň Dědova\nmísa, ze které si obvykle zapamatovali jen ty poslední verše o tom, jak synek se\nptá svého otce, zda ho naučí taky vyřezávat ze dřeva misku na jídlo. A na udivenou otázku otce, proč by ho to měl učit, ten malý chlapec bezelstně podotkne\n„až se tobě bude třásti ruka, koryto ti synek udělá“.\nMorální ocenění, poděkování od návštěvníka nemocného často chybí. Když\npřijdou do domácnosti na návštěvu jeho další příbuzní, tak naopak především\nkritizují, případně dávají dobré rady, co všechno by se ještě mohlo zlepšit. S určitým uspokojením vyslechnou „stížnosti“ nemocného, že není úplně vše v pořádku, jak by spíše teoreticky mohlo být. Tato stížnost na pečujícího je nepřímou\nvýčitkou a návštěvníci ji rádi opakují. Jako by je těšilo, že si ten jejich příbuzný\nstěžuje na toho, kdo se ujal péče. Pokývají hlavou, přerovnají podušku, chápavě si povzdechnou nad stížnostmi nebo pomluvami a většinou nepronesou nic\nna obhajobu pečujícího.\nJeho péči o příbuzného považují za něco skoro samozřejmého. Ale zapomíná\nse, že je i příbuzným těch, kteří bydlí jinde a přijdou jednou za čtrnáct dní nebo\njednou za týden na dvě hodiny na návštěvu. Pravda, přinesou na tuto návštěvu\nnějaký zákusek, čerstvě umletou kávu a jinou pozornost, kterou obvykle nechají\nna hodně viditelném místě, blízko nemocného. Ten nebo ta za tuto pozornost\nděkují, často dárkovou bonboniéru ukazují dalším a tím nepřímo zdůrazňují,\njak ti, co je navštívili, jsou milí a dobří. Výčitky v tom taky jsou a někdy jsou\ni vysloveny. „Tak to mám radost, již dlouho, dlouho jsem nic podobného nedostal, to si večer vezmu a budu na vás vzpomínat.“ Ten, kdo žije v domácnosti\ns nemocným starým člověkem, mu totiž bonboniéry ani kytičky nenosí. Avšak\nmísto toho mu denně někdy doslova vnucuje předepsané léky, nutí upít již uvařenou kávu, nutí ho jíst to, co je pro něho zdravé a co mu třeba i nechutná. Pokud\nnemocný nesmí třeba kvůli dietě jíst to, co bylo přineseno, je na obzoru další\npoznámka či postěžování: „Oni mně to stejně nedají, vezmu si kousek, pokud jste\ntady, jinak mně to seberou.“ Tak hrají mezi sebou tito „dospělí“ lidé podivnou\nhru. Návštěvníci i nemocný dobře vědí, že určité jídlo nemá ten starý člověk\ndostávat, a přesto ji všichni stále hrají. Je to hra na toho lepšího, toho, kdo přijde\nna návštěvu, všechny stížnosti vyslechne, usmívá se, pohladí, přinese i to, co je\nTa hra na lepšího je celkem pochopitelná, avšak ubližuje těm pečovatelům, kteří\njsou vedle nemocného. A proto lépe ji nehrát a také moc „neradit“, a jak už bylo\nřečeno minule, raději se alespoň letmo usmát a stisknutím ruky a šeptnutím\npoděkovat těm, kteří mají dnem i nocí péči na svých bedrech.\nPoděkování od příbuzenstva je málokdy nahlas vysloveno. JIŘINA ŠIKLOVÁ\n„Pojďte se podívat, jak se tu žije,“ zve ke vstupu do bílého barokního\nstavení na břehu Svratky štíhlý muž v hnědé košili. Je to Bohumil\nBradáč, přes deset let oddaný pracovník hospice sv. Alžběty v Brně\na mimochodem i lektor kurzů Pečuj doma.\nOtevírá dveře do dlouhé bílé chodby. Vedou z ní dveře do jednolůžkových pokojíků, velmi stroze zařízených. Jejich\nobyvatelé už většinou mnoho věcí nepotřebují, leda tak místo pro další postel,\nkdyby s nimi tu chtěl být jejich blízký.\nJeště před čtvrtstoletím se kolem tohoto\ndomu na plochém břehu řeky Svratky\nchodilo po špičkách. Najdete jej na Kamenné ulici, přímo pod slavnou bizarní\nčtvrtí Kamennou kolonií. Mnozí si ještě dnes pamatují na šedé bortící se zdi\ns puklinami v omítce. Tmavá slepá okna\nbez záclon byla stále zavřená. Jestli někdo spatřil za sklem jeptišku v černém,\npřísahal, že se mu právě zdál sen.\nAle to už je dávno. Dnes zářivě bílá fasáda svědčí o úspěšné rekonstrukci. Vevnitř\ntiše běhají zdravotníci v bílém. Hospic\nse dvaadvaceti lůžky v Česku je jedním\nz nejmenších zařízení svého druhu.\nMilosrdně s pravdou ven\nUmístit nemocného do tohoto „domu\nsmutku“ není tak těžké, jak se vypráví.\nPacient ale musí být tzv. indikován. To\nznamená, že je ukončena kurativní léčba a zbývají mu dny, nebo týdny života. „Vyplníte žádost o přijetí, přiložíte\nlékařskou zprávu s vyjádřením o ukončení akutní léčby, informovaný souhlas\npodepsaný pacientem, a v naprosté\nvětšině případů může být do týdne přijat.“ popisuje zdravotník. Klíčem k této\njednoduchosti je smrt. Protože lidé přicházejí do Hospice sv. Alžběty trávit\nsvé poslední dny, mají totiž úmrtnost\npadesátiprocentní během 14 dnů. Přesto zde mnozí pacienti zažívají radostné\nvěci – usmíření s příbuznými, svatby,\nkřty, narození vnoučat, laskavost personálu, vydání vlastní knihy aj.\nChodby zejí prázdnotou, pacienta v županu a papučích uvidíme málokdy. Zato\npokojíčky jsou obsazeny. Jejich obyvatele už ale většinou dění na chodbě moc\nPřesto se personál snaží, aby život běžel.\nVe společenské místnosti personál chystá mikulášský večírek. Účastníci vědí, že\nto je jejich večírek poslední. „Pacientům\ntotiž zásadně nelžeme. Nechlácholíme je\nsliby, že se tady za rok zase sejdeme,“\nvrtí odmítavě hlavou ošetřovatel. „Kvůli\nmilosrdné lži tady nejsme. My jsme tady\nproto, abychom jim milosrdně sdělili\nPan Bradáč nesouhlasí s tím, když příbuzní nemocnému lžou a dávají mu falešnou naději. Někdy ze zoufalství nebo\nve snaze „ochránit“ ho před špatnou\nvecom_inz_stropne_280x115mm ri.indd 1\nzprávou mu tvrdí, že to bude zase dobré,\nže půjde domů, až se zlepší, a všechno\nbude jako dřív. Když ale nemocný cítí,\nže slábne a blíží se závěr jeho života,\ntato tvrzení mohou způsobit, že se uzavře do sebe a vzácný čas se promarní.\nRodina by měla svého blízkého ujistit,\nže může odejít, že to tady bez něj zvládnou, uklidnit ho, že udělají vše co nejlépe. Vše, co on nestihl.“\nDo hospice přicházejí většinou ti, jejichž\nrodina není schopna o ně doma pečovat\nanebo se bojí, že by doma umírání nezvládli. Od zahájení provozu domácího\nhospice v roce 2009 si ale mnohem více\npříbuzných troufne o své blízké v domácím prostředí pečovat.\nOšetřovatel je přesvědčen, že pravda\no blížící se smrti může pomoci pacientům k duchovnímu povznesení. Na konci životní cesty každý může posílit svou\nspiritualitu, ale řada pacientů tuto možnost nevyužije… „Plníme jim jejich poslední přání bez ohledu na víru,“ popisuje muž typy pacientů, kteří jeho rukama\nprošli. K duchovnímu doprovázení v závěru života do hospice pozvali například\nžidovského rabína, evangelického či pravoslavného kněze. Ale to nejdůležitější\npřed koncem života se snaží zvládnout\nsami. Personál se zase snaží uspořádat si\npráci tak, aby se u lůžka mohli střídat. To\nnastává v případě, že rodinní příslušníci\nnebo blízcí přátelé nemohou či nechtějí\ndoprovázet. V tomto směru ale rodina\nmá vždy přednost.\nPokud ale právě nemůže nebo nechce\numírajícího doprovázet, sedíme u jejich\nlůžka a držíme je za ruku. „Někteří z nás\nse u jejich lůžka modlí. To je podle nás\nODBORNĚ, PR AKTICK Y, S CITEM A S NÁMI\nv posledních chvílích jejich života to\nnejdůležitější, co jim můžeme dát. Ideál je být u nich při jejich vědomém odchodu, ale občas se to z různých příčin\nnepodaří, což nás vždy mrzí,“ popisuje\nmuž, který rozděluje smrt na dobrou\nDobrá smrt je bez bolesti, po usmíření\ns lidmi i s vlastním onemocněním, a nejlepší, když je člověk obklopen blízkými.\n„Špatnou smrt umím taky popsat: nesmí-\nmaturitní vysvědčení z roku 1992 nese\nprofesi „Zdravotní sestra (muž)“.\nNejexotičtější práce zdravotní sestry\nbyla pro pana Bradáče v Bolívii. S českým knězem a lékařem v jedné osobě\nJanem Palackým vedli miniaturní nemocnici a realizovali očkovací program.\nPo osmi letech od návratu domů se pan\nBradáč přidal k zakladatelům maličkého hospice s deseti lůžky. Začali bez\npeněz, zato s nadšením. Nastěhovali se\nření se s nemocí, nemožnost napravit narušené vztahy, rozhádaní nebo vypočítaví příbuzní, kteří chtějí na poslední chvíli\nzískat majetek nemocného, přicházejí\ndo hospice s notářem a chtějí od umírajícího podpis. Nebo také nevhodné chování a řeči u lůžka nemocného.“\nI když je smrt jeho denním chlebem, své\npovolání tento mladě vyhlížející padesátník rozhodně nepovažuje za smutné.\nVybral si jej po zralé úvaze, zdravotní\nškolu vystudoval teprve až po maturitě na strojní průmyslovce. Jeho druhé\ndo prázdného patra kláštera, a za velmi\nskromných podmínek začali od dubna\n2004 provozovat péči o nevyléčitelně\nnemocné. Na nové vybavení nebyly\npeníze, a tak musely posloužit staré darované skříně. Zaměstnanci natírali, šili\noblečení i lůžkoviny pro nemocné, vrtali\ndo zdi. Vše zadarmo, ale s nadšením.\nOd teď to vím\nPan Bradáč vpustil cejch smrti i do svého domova. Doma totiž zemřela jeho\nprvní žena. Poznal ji mezi pacienty\nbrněnské onkologie a o rok později se\nvzali. Zažili spolu pěkné, i když často\nnelehké čtyři roky, které prý do jeho\nživota vnesly nový řád: Poznal, jaké to\nje být za někoho blízkého odpovědný.\n„Manželka byla bývalá aktivní sportovkyně a o život dlouho a houževnatě\nbojovala. Obdivoval jsem její statečnost.\nNakonec ulehla a umírala několik hodin.\nNamáhavě dýchala, ale krátce před smrtí se její dech zklidnil a ona tiše přešla\nna druhý břeh. Cítil jsem fyzickou bolest\nu srdce, ale zároveň velkou radost a povzbuzení. Od té doby vím, že smrt může\nbýt i krásná.“ tvrdí muž.\nJak tedy pomoci, když se lidem špatně\numírá? Snaží se je usmířit s jejich blízkými, nebo alespoň zprostředkovat setkání. Času bývá málo, ale někdy se to\nzdaří. „Měli jsme tady starou paní, která\nnemohla umřít. Vážila 35 kilo, už více\nnež týden nejedla, a téměř ani nepila, ale\npořád nemohla odejít. Pak nás napadlo\nzavolat její dceru. Přijela zdaleka, posadila se k lůžku a paní po jejím odjezdu\nklidně usnula a za krátký čas zemřela.\nMezi lidmi se stanou věci, které se velmi\ntěžce napravují, ale na konci života je\nzpravidla odpuštění snazší.“\nMnoho z nás si přeje rychlou a nečekanou smrt, ale je mnohem lepší, když je\nna ni nemocný i jeho rodina připravená.\n„To je smyslem naší práce v hospici,“\nuzavírá pan Bradáč. P. HOBSTOVÁ\nHospic sv. Alžběty je pro 22 pacientů.\nPolovina z nich do měsíce zemře. To\nznamená 254–314 pacientů ročně,\nkolem 20 úmrtí měsíčně. Přes 2000\npacientů zde zemřelo za posledních\n10 let. Toto nestátní necírkevní zdravotnické zařízení poskytuje paliativní\npéči těžce a nevyléčitelně nemocným\npacientům. Přítomnost rodiny možná 24 hodin denně. Pod hospicem je\ndomácí hospic Tabita, terénní odlehčovací služba, sociální poradenství,\nTesty – výzkumy\nBritánie: Národní průzkum pozůstalých\nNárodní průzkum pozůstalých (Názory\nneformálních pečujících na kvalitu služeb) shromažďuje informace o názorech\npozůstalých na kvalitu péče poskytovanou jejich blízkému nebo příbuznému v posledních třech měsících života\nTři ze čtyř pozůstalých Angličanů hodnotí kvalitu péče o svého blízkého v závěru\nživota pozitivně. Blízcí a příbuzní těch,\nkteří zemřeli v nemocnici, hodnotili celkovou kvalitu péče hůře než blízcí těch,\nkteří zemřeli jinde. Nejlépe je hodnocena\npéče v hospicích, následuje péče v pobytových zařízeních a doma. Hůře je\nkvalita hodnocena v chudších regionech.\nÚleva od bolesti byla poskytována „úplně, po celou dobu“ nejčastěji u pacientů\nv hospicích (64 %) a nejméně často doma\n(18 %). Nejlépe byla hodnocena péče\no nemocné s nádorovým onemocněním.\nTři ze čtyř pozůstalých (75 %) hodnotí\ncelkovou kvalitu péče o své příbuzného\nv závěru života jako vynikající („outstanding“), výbornou („excellent“) nebo\ndobrou („good“); jeden z deseti (10 %)\nrespondentů hodnotil péči jako špatnou\nSedm z deseti pozůstalých (69 %), jejichž příbuzný nebo blízký zemřel v nemocnici, hodnotilo péči jako vynikající,\nvýbornou nebo dobrou, což je výrazně\nméně než u těch, jejichž blízcí zemřeli\nv hospici (83 %), pobytovém zařízení –\ndomově (82 %) nebo doma (79 %).\n• Péči jako špatnou („poor“) nebo uspokojivou („fair“) podstatně častěji hodnotili pozůstalí v nejchudších regionech\n(30 %) ve srovnání s nejméně znevýhodněnými regiony (21 %).\n• Jeden ze tří (33 %) respondentů uvedl,\nže nemocniční péče nefungovala dobře\nv návaznosti na péči praktického lékaře\na služby mimo nemocnici.\n• Tři ze čtyř pozůstalých (75 %) uvedli,\nže nutriční potřeby pacienta v posledních\ndvou dnech života byly uspokojeny, jeden\nz osmi (13 %) odpověděl(a), že pacient\nneměl dostatečnou podporu při přijímání\nstravy nebo výživy.\n• Více než pět ze šesti pozůstalých\n(86 %) uvedlo, že pochopili informace\nposkytované zdravotnickými pracovníky,\navšak jeden ze šesti (16 %) neměl prostor\nklást zdravotníkům otázky.\n• Více než sedm z deseti (73 %) respondentů uvedlo, že nemocnice byla vhodným místem pro úmrtí jejich blízkého\nnebo příbuzného, přestože pouze 3 %\nvšech respondentů uvedla, že pacienti\nchtěli zemřít v nemocnici.\nPříbuzní a blízcí lidí, kteří zemřeli v nemocnici, hodnotili celkovou kvalitu péče\nhůře než ti, jejichž blízcí zemřeli na jiném\nmístě. Téměř třetina (31 %) respondentů\nhodnotila péči v nemocnicích jako uspokojivou nebo špatnou. Nejméně často\ntakto hodnotili péči v hospici (17 %).\nPři pohledu na příčiny úmrtí je celková\nkvalita péče o pacienty s rakovinou v posledních třech měsících života hodnocena\njako vynikající („outstanding“) nebo výborná („excelent“) častěji (49 %), než péče\no lidi umírají na kardiovaskulární onemocnění (39 %) nebo na jiné příčiny (40 %).\nJedním z hodnocených aspektů péče\nbylo, do jaké míry zaměstnanci v různých službách projevovali při jednání\ns pacientem úctu a respekt. Zaměstnanci v hospicích byli nejčastěji hodnoceni\njako „vždy projevující důstojnost a úctu“\nběhem posledních tří měsíců života pacienta (88 % lékaři v hospicích a 85 %\nsestry v hospicích). Nemocniční personál\nzískal nejnižší hodnocení tohoto aspektu\nkvality péče, 59 % lékařů a 53 % sester\nv nemocnicích „vždy projevovali důstojnost a úctu“ k pacientovi.\nJak by průzkum asi dopadl u nás?\nStalo se / Chystá se\nMPSV uvažuje o zavedení až šestiměsíční pečovatelské dovolené. Po její dobu by\nměla pečující osoba, která je účastna nemocenského pojištění, nárok na dávku z nemocenského pojištění, pracovně nazvanou dlouhodobé ošetřovné. Od „krátkodobého“ ošetřovného, které náleží po dobu až devět nebo až 16 prvních kalendářních dnů\npotřeby ošetřování, by se dlouhodobé ošetřovné lišilo v podmínkách nároku, který\nse nyní upřesňuje. Záměr byl v první fázi konzultován se zainteresovanými subjekty.\nV další fázi MPSV zpracuje zásady navrhované úpravy. Uvažuje se, že reálný termín\njejího případného zavedení by byl 1. leden 2017.\nVládní koalice se shodla na zvýšení příspěvku na péči pro víc než 330 tisíc lidí.\nČástka se zvedne dohromady o desetinu. Patrně se tak stane v říjnu 2016.\nČeská správa sociálního zabezpečení (ČSSZ) zveřejnila nejaktuálnější verzi důchodové kalkulačky pro orientační výpočty starobního důchodu. Kalkulačka je určena\nširoké veřejnosti a dostupná z webových stránek ČSSZ. Tato pomůcka v sobě spojuje\nfunkci věkové kalkulačky a nástroje pro výpočet výše důchodu, a to jak v aktuálním\nčase, tak i do budoucna (v horizontu pěti let).\nCentrum pro podporu laické péče Diakonie ČCE pořádá pro pečující laiky, pracovníky z hospiců, nemocnic, komunitní péče, agentur domácí péče, pečovatelských\nslužeb, státní správy a samosprávy, zástupce zájmových organizací, kteří se tématem\nzabývají, i další zájemce konferenci Laická péče v závěru života. Konference se\nkoná 18. 5. 2016 v Brně na Cejlu 73, pod záštitou hejtmana Jihomoravského kraje.\nPodrobnosti na www.pecujdoma.cz\nNový hospic je od letoška v provozu v Liberci. Zařízení pro nevyléčitelně nemocné\nv Libereckém kraji léta chybělo, provoz zajišťuje společnost Hospicová péče sv.\nZdislavy, která se v kraji stará i o nevyléčitelně nemocné v rodinách. Vybudování\nhospice stálo téměř 109 milionů korun.\nZ deníku profesionální pečovatelk y\nStřípky z Domova (1)\nMezi řádovými sestřičkami v Domově jsem si často vzpomněla na maminku, jakou\nby měla radost, kdyby věděla, kde pracuji. A co teprve kdyby viděla, jak držím v ruce\nbiskupskou korunu! Ano, i pan biskup byl naším klientem. Jak laskavý a trpělivý to\nUklízela jsem jeho skříň a ptala se, co je v jedné z krabic, abych ji pak správně\nuložila. „Otevřte tu krabici a vyndejte to.“ Nad obsahem krabice jsem asi vypadala\ndost překvapeně. „To je biskupská koruna,“ řekl.\nPozději jsem se dozvěděla i něco z jeho dětství. Ráda navozuji toto téma, když jedu\ns klientem do nemocnice jako doprovod a snažím se ho odreagovat při dlouhém\nčekání na úzkém nepohodlném lehátku.\nNikdy nezapomenu na tu nadlidskou trpělivost, s jakou vše snášel. Jiný už by klel\njako pohan. On se za to celé dopoledne jen asi dvakrát zeptal, bude-li to ještě dlouho\ntrvat. Navíc měl dost velký dekubit právě v místech, na kterých ležel.\nA tak se prosím nezlobte, když se vám stane, že lékař vezme přednostně pacienta\nKlientka, která má problém s pamětí, sedí na WC a přemýšlí nahlas:\n„Kde já to vlastně jsem? A odkud jsem přišla? Musela přece být nějaká matka, která\nmě porodila. A kdo to tady za mě platí?“\n„To je ale hrozný, peníze nemám, matku nemám... a toaletní papír taky nemám.“\nNa jedné straně úsměvné, ale stejně jako mnohé podobné historky je i tato okénkem,\nkterým můžeme zahlédnout ten zmatek, nejistotu a strach, které klient prožívá.\nI my jsme často nuceni klientům život komplikovat, třeba individuálním plánováním.\nPtáme se mimo jiné na jejich přání a cíle – a oni neumí odpovědět, protože vše se\npřece děje a má dít podle vůle Boží.\nKaždý klient má znát jméno svého klíčového pracovníka.\nSnažíme se vše vysvětlovat, jak jen umíme, ale někdy je toho přece jen příliš:\n„Aha, tak vy jste ten můj klíčníkový pomocník.“\nZnovu chci klientce vše vysvětlit, ale ona v tom má jasno. Jen některé ty pojmy prý\njí už hlava nebere.\nBude „kontrolní orgán“ schopen tohle pochopit?\nV Holandsku eutanázie\npro lidi nad sedmdesát\nV Pečuj doma jsme nadsázkou psali, jak by si propagátoři eutanázie představovali\njejí zjednodušení a rozšíření u nás. Vůbec jsme přitom netušili, že v Holandsku to je\nbohužel již realita. Zatím sice pouze v Holandsku, ale některé další západní země se\nk podobným krokům rovněž chystají.\nV Holandsku totiž všichni, kteří dovršili 70 let, si budou moci v lékárnách zdarma vyzvednout tabletku, která ukončí jejich život. Podle sociologů je důvodem, že generace\nbaby boomu chce mít svůj život pod kontrolou až do konce.\nHolandsko tedy nezadržitelně postupuje k novému chápání eutanázie. Citujeme ze\nzdroje www.hlavnespravy.sk: „Když ji v Holandsku v roce 2002 schválili, hovořilo\nse jen o vyjímečných případech a emotivně se opakovalo slovo soucit, kterého se prostřednictvím eutanázie dostane osobám ve stadiu těsně před smrtí. Ale potvrdila se\nvarování, že jakmile se s tím jednou začne, časem se právo na eutanázii bude rozšiřovat\ni na jiné skupiny. A dnes podle propagátorů tzv. sladké smrti není nic přirozenější než\nvlastní vůle a rozhodnutí a je tedy podle nich správné, aby si usmrcující tabletku mohli\nzavést všichni, kteří dosáhnou věku 70 let…“ K tomu jen tolik, že věk sedmdesáti let se\nbude zřejmě postupně snižovat a eutanázie se bude praktikovat ve větší části evropské\nspolečnosti. Existují vážné obavy, že Evropa nebude mít v budoucích letech finanční\nprostředky na dochování starých lidí. Jejich děti, které by to snad udělali, se nenarodí…\nPřestože téměř 75 % lidí starších 65 let žije ve své vlastní domácnosti, dvě třetiny těchto domácností vykazují\nvýrazné architektonické bariéry a pro člověka s omezenou soběstačností se tudíž stávají nevhodnými. Co s tím?\nOdpovídá socioložka Olga Starostová, která se problematice bydlení seniorů věnuje v rámci projektu nazvaného\nJsem tady ještě doma? Ten iniciovala Diakonie ČCE.\n„Bydlením seniorů se v posledních letech zabývá řada\nvýzkumů. Například Diakonie ČCE v roce 2009 mapovala bydlení seniorů z hlediska bezpečí a mobility.\nV Brně byl v roce 2013 realizován výzkum zaměřený\nna bytovou situaci a prevenci bydlení brněnské populace 65+. Vždy se jednalo o názory samotných seniorů\na analýzu podmínek bydlení, vedoucí ke statistickému\npřehledu. V letošním roce jsme se zaměřili na pohled\nnejen samotných seniorů, ale také těch, kteří jim pomáhají, ať jako profesionálové, nebo osoby blízké.\nZajímaly nás především zkušenosti s přeměnou bydlení ve chvíli či v čase, kdy se starý člověk stává méně\npohyblivým a soběstačným. Dotazovali jsme se jak\nna možnosti výměny bytů, tak na úpravy bytů a na poradenství v tomto směru. Výsledkem byla informativní\nbrožura, pořádány budou vzdělávací kurzy pro profesionální pečovatele a samotný výzkum bude pokračovat,\nproběhnou další analýzy života seniorů.\nMůžeme uvést některé konkrétní poznatky, k nimž\njste během svého zkoumání dospěli?\nVe výstupech šetření realizovaného v loňském roce pod\nnázvem Kvalita života českých seniorů v roce 2014 se\nuvádí, že ve svém bytě či domácnosti tráví volný čas\n82 % seniorů (v tomto případě definovaných jako 60+).\nToto číslo se s narůstajícím věkem ještě zvyšuje. A tak\nkvalita bydlení se stává jedním z hlavních předpokladů\npro pozitivní a zdravé stárnutí. Přitom většina seniorů\n(ve výzkumech kolem 80 %) si přeje setrvat ve svém\nbytě či ve svém přirozeném prostředí co nejdéle, a chce\nzde i dožít. S touto skutečností je třeba počítat, a to jak\nna úrovni politické a obecní podpory, tak i při individuálním plánování. A zde, jak výzkumy a šetření ukazují,\nje před námi ještě mnoho práce.\nVe městech se do vysokého seniorského věku a tedy\ndo potíží dostávají zejména obyvatelé sídlišť, která\nvznikala v době jejich produktivního věku. Na venkově zase, zdá se, může být problém jeho vylidňování. Mladí odcházejí – ubývá těch, kdo se mohou\nstarat – potvrzuje tyto úvahy váš průzkum?\nPokud jde o města i venkov, jedno je seniorům, ostatně\ni Čechům všeobecně, společné: neradi se stěhují. Kupodivu, průzkum ukazuje, že většina seniorů v českých\nzemích žije v malých i menších obcích, často ve vlastních domcích a nepředpokládají, že by se stěhovali ani\nv případě zhoršení soběstačnosti a pohyblivosti. Pozitivum této situace a české specifikum je zahrádkaření, které jim významně pomáhá udržet dobrý fyzický\na psychický stav. A důležitý je i citový vztah k místu\nbydliště. Češi prožijí na jednom místě významně dlouhou etapu svého života.\nOvšem jednoho dne se situace stane vážnou, zdraví\nse zhorší a přicházejí problémy… A může to být ze\ndne na den…\nAno, pak se ukáže, že byt nebo dům je příliš velký\nnebo drahý, příbuzní a blízcí nejsou nablízku, v malých\nobcích jsou navíc hůře dostupné služby – pokud zde\nvůbec jsou. Ale i když jsou, tak téměř 80 % seniorů je\nnevyužívá, jsou pro ně moc drahé, nebo o nich téměř\nnic nevědí. Uvádí se, že o 80 % seniorů potřebujících\npodporu a péči se starají jejich blízcí a jen 20% seniorů využívá sociální služby, které i tak často nestačí\nreagovat na poptávku a nemají volnou kapacitu, aby\nv případě potřeby začaly poskytovat servis třeba již\nDejme tomu, že senior nebo jeho blízcí uvažují\no stavebních úpravách… co jim lze poradit?\nV Brně – a to jistě nebude výjimka, žije velké množství\nseniorů ve vyšších patrech domů bez výtahu (v případě uvedeného výzkumu to bylo téměř 40 % respondentů) a téměř 68 % respondentů seniorů uvedlo, že\npo cestě ze svého bytu musí sejít nebo vyjít schody.\nJak ukazuje naše šetření, ani tento fakt nic nemění\nna malé ochotě a nedostatku zájmu seniorů měnit své\nbydlení a zvažovat výměnu takového bytu a to včas\na koncepčně, dokud ještě stačí síly. Ani domy s pečovatelskou služnou, kdysi a někdy i nyní stavěné pro\nzdravé seniory, nejsou bezbariérové, a tak nepřekvapí\nvýtah v mezipatře a koupelny plné van namísto sprchových koutů. Takže ještě jednou: senior i jeho blízcí by\nměli zavčas uvažovat o výměně bytu. Kdy? Takovým\nprvním signálem křehkosti seniora jsou pády... Bývají\npádným argumentem, proč člověk ve svém domově\nnemůže nadále zůstávat sám bez asistence pečujícího.\nSamozřejmě vyvíjí se mnoho monitorovacích technologií včetně využití tísňového volání, které zahrnuje\ni mapování pohybu po místnosti. Avšak tím nejjednodušším a nejdostupnějším vybavením jsou madla, která instalujeme v místech nebezpečných a vhodných.\nNeméně důležité jsou úpravy v koupelně a na toaletě,\ntyto prostory jsou základem pro udržování osobní hygieny a umožňují osobám nadále kvalitní a důstojný\nživot. Opět je třeba instalovat madla, ale také zasouvací dveře v dostatečné šíři, sprchový kout bez vaničky – jen spádovaný s odtokem, bez stěn, pouze se\nzávěsy. Důležitý je sedák ve sprše či do vany (u vany\ntéž může napomoci zvedák), toaletní křeslo u nechodících osob. U řady těchto pomůcek lze ve spolupráci s praktickým lékařem, neurologem či ortopedem\npožádat o příspěvek pojišťovnu. I když to není vždy\nzrovna jednoduché, neboť neexistují jednotná a jasná\npravidla a procesy jejich přidělování. Získání informací, o jakou pomůcku a kde požádat také není, žel,\nsamozřejmostí, jak by se dalo předpokládat. Jako pozitivní příklad uveďme ukázkové byty (např. v Poličce),\nkde si žadatelé a jejich blízcí mohou prakticky ověřit\npřípadná doporučení společně s pomůckami v praxi.\nTaková místa by mohla být součástí již zmíněného poradenství. Dále: kuchyně. O prostory na přípravu jídla\nnení u lidí se sníženou soběstačností a jejich blízkých\nobvykle velký zájem. Často sami nevaří, jídlo odebírají od pečovatelské služby, či ho donášejí příbuzní, není\ntedy třeba zásadních změn. Přesto je dobré plynový\nMalý slovníček pro pečující\nDalším slůvkem v našem psycho-slovníčku je deprivace. Jistě jste\ntento termín už někdy někde slyšeli.\nPojem deprivace se užívá zejména\nv případě malých dětí, které byly\nv raném vývoji nějakým způsobem zanedbávané. Říkáme, to dítě je deprivované, a myslíme tím, že strádá.\nStrádat se dá různými způsoby. Třeba nemáme dostatek senzorických podnětů k optimálnímu vývoji, na dítě\nmálo mluvíme, málo si s ním hrajeme, apod., potom\nhovoříme o smyslové deprivaci. Když nemáme dostatek\nlásky, něhy a tepla od pečujících osob, pak mluvíme\no citové deprivaci. Strádat se ale dá i hladem a nebo\ntaké přetěžováním nervové soustavy. Deprivace je zejména pro dítě závažná věc, pokud strádá od malička,\nje potom těžké vývoj dohnat, dítě je opožděné nebo\ncitově vyprahlé a jeho potřeba lásky a něhy se projevuje\nbuďto stažením se do sebe a depresivitou a nebo naopak\nse na pečující osoby takříkajíc nalepí jako klíště a už\nse jich nepustí. Deprivaci může zažívat i starý člověk,\nkterý je upoután na lůžko či je v zařízení, kde je péče\nminimální, potom bychom měli dbát na to, aby s ním\nkaždý den alespoň někdo promluvil, něco mu přečetl,\naby mohl ještě třeba vykonávat nějakou činnost, mohl\nslyšet venkovní ruch nebo zpěv ptáků či deště… Přeci\njen stav nedostatku, ať již podnětů, nebo lidského tepla,\nse snáší těžce, i když dospělí mají již ve své osobnosti\nvyvinuté strategie, které jim pomáhají zvládat těžké situace lépe než dětem.\nNěkteří lidé, obzvláště v poslední době, ale deprivační\nstav i vyhledávají. Najdou si organizaci, která poskytuje\ntakzvanou terapii tmou. Lidé jsou pod odborným dohledem zavřeni do úplné tmy, většinou na týden až čtrnáct\ndní. Tato „terapie“ má vynést na světlo naše nevědomé\nsporák nahradit malým elektrickým a opatřit ho spínačem, který včas, pokud se zapomene, vypne přívod\nelektrického proudu. Umístění ledničky i trouby je výhodné ve výši kuchyňské linky, protože ohýbání bývá\nčastým problémem, který omezuje užitnost. Neméně\ndůležité ovšem je i místo pro odpočinek – místo, kde\njsem doma. Odpočinek je přirozenou součástí domácího prostředí, což u osob se sníženou soběstačností\na křehkých seniorů platí ještě více. Vybudování přístupného a bezpečného místa pro spánek a relaxaci je\nvelmi důležité. Nejde jen o vhodnou matraci či po-\nlohovací lůžko, které je opět možné pořídit s pomocí\npříspěvku pojišťovny, nutná je i snadná dosažitelnost\npotřebných věcí (léky, světlo, knihy, telefon), stejně\njako možnost samostatně z lůžka vstát v rámci důmyslného systému podpěr, madel a dobře rozestavěného\nnábytku bez vyčnívajících rohů. A neměli bychom zapomínat i na kompenzační pomůcky, na které obvykle\nStížnosti na složitosti při žádání o příspěvky – ať už\nna kompenzační pomůcky či všechny další se opakují už desetiletí – co můžete poradit?\nJe pravda, že přístupnost příspěvku není vždy\na ve všech regionech ČR stejná. Náš průzkum ukázal,\nže zejména pro nejohroženější skupinu obyvatelstva,\nseniory a zejména seniorky nad 80 let, křehké a žijící\nsamostatně, chybí terénní poradenství. Jak prokazují\nzkušenosti profesionálních pečovatelů, získání jakéhokoliv příspěvku je pro tyto lidi bez pomoci profesionála nemožné. Koneckonců i Národní akční plán\nobsahy, máme se takříkajíc sami se sebou setkat, se svými strachy, bolestmi, ale i krásami, máme se prohloubit\na objevit svou duši. Nervová soustava totiž potřebuje čas\nod času nový přísun podnětů, jakmile je jich nedostatek\nanebo také nadbytek, začínáme zažívat pocity nelibosti,\núnavy nebo naopak nudy, to jsme jistě všichni už prožili.\nNaše nervy ovšem lze „naučit“ na určité množství podnětů, ten kdo je zvyklý na jejich neustálý přísun, na adrenalin a dobrodružství, bude těžce snášet stav naprostého\nklidu. Naopak ten, kdo je rád sám, v tichu a pokoji, bude\ntěžce snášet hluk, ruch či rychlé životní tempo. Každý\njsme jiný a potřebujeme něco jiného, ale je myslím, dobré vědět, že spousta věcí se dá změnit, i třeba to, kolik\npodnětů v životě potřebujeme…\nDisstres – eustres\nStres je stav organizmu při zátěži. Máme před sebou\nnáročnou situaci, prožili jsme něco, co vyžadovalo zvýšené úsilí ke zvládnutí. Disstres je negativní stres. To\nznamená, že stav, kterým procházíme, na nás nepůsobí\npodporující pozitivní stárnutí pro období let 2013 až\n2017 MPSV shledává jako klíčovou práci s informacemi a individuální podporou: „základním typem služby\nje poradenství, které musí být dostupné a kvalitní“.\nJe ovšem skutečností, že pro profesionální služby se\npříbuzní, děti, které pečují, rozhodují až ve chvílích,\nkdy „už to zkrátka nejde.“\nHlavní tíha pečování leží v českých zemích na ženách.\nUž řadu desetiletí zvládají být plně zaměstnané a plnit\nmnoho rolí pracovních i rodinných. Pro současný systém péče jsou nepostradatelné: kam by se podělo oněch\n80 % seniorů, kteří jsou v péči rodiny? Proto bych znovu chtěla zdůraznit, že bydlení a jeho vybavenost předurčuje do značné míry možnost seniorů setrvat doma,\nať již s pomocí formální či neformální péče. Pečující\ndcery a ostatní blízcí docházejí podporovat a pečovat\ndo prostředí, které, je-li dobře připravené na bydlení\nseniora se sníženou soběstačností, výrazně oddaluje\npotřebu profesionální služby.\nA tedy co na závěr?\nPřestavění a úprava bytu či domku, tak aby bylo podporující pro osoby se sníženou soběstačností a jejich\nblízké pečující, je dosti náročná. Lépe je volit cestu\npostupných změn než jednorázové úpravy, pokud je to\nmožné. Nezatíží to běžný život, ani to není tak finančně\nStávající domy s pečovatelskou službou jsou obvykle nevhodné, neboť byly zamýšleny jako bydlení pro\nsoběstačné seniory, nejsou tedy bezbariérové. Velkou\npodporou by jistě byla realizace resp. výstavba malometrážních bezbariérových bytů pro seniory, které by\nmohly být upravitelné dle aktuálních potřeb (single,\ndouble). Byty mohou mít podobu sdíleného bydlení\nv bytě, komunitním domě, či cohousingu – samostatné, obvykle přízemní byty mají společný prostor, nádvoří nebo zahradu, kde se lze scházet, vzniká pocit\nVýznamná a potřebná je pomoc a poradenství při žádostech o příspěvky na péči, kompenzační pomůcky,\nči příspěvky na úpravu bydlení, aby systém i v reálné podobě měl zamýšlený podpůrný efekt. V současné době poradenskou a podpůrnou kompetenci nemá\nv rámci sociálních služeb jasně nikdo stanovenou. Pro\nsamotného žadatele se sníženou soběstačností je podání\nžádosti a vyhledání příslušné, nejen kompetentní, ale\ni ochotné osoby často k nezvládnutí (pozn. v terénu se\nobjevují významné lokální rozdíly) a rodinní pečovatelé by si v tomto ohledu zasloužili větší pomoc a podporu, vždyť více než 80 % seniorů je právě v jejich péči.\nSnad ještě několik slov o seniorech trpících demencí. Zahraniční trendy s využitím aktuálních možností\ninformačních technologií jsou nakloněny k pobývání\na podpoře seniora s demencí v domácím prostředí. Potřeby seniorů s demencí jsou dosti specifické a potřebují podrobnější samostatné zpracování.\npříznivě, může jít o rozvod, úmrtí, odchod do důchodu,\npřestěhování, ztrátu zaměstnání, zvýšené pracovní tempo a podobně. Člověk poté volí různé zvládací strategie,\ntakzvané copingové strategie, aby tím vším ve zdraví\nprošel a zachoval si svou integritu a duševní pohodu.\nNaproti tomu eustres je pozitivní stres. Možná si říkáte,\njak může být stres pozitivní, ale je tomu tak. Jestli někdy\nvyhrajete velkou částku ve sportce, tak si pravděpodobně zažijete eustres. Čekáte dítě, vdává, žení se vám dítě,\npovýšili vás v práci, to vše jsou pozitivní momenty, ale\nsvým způsobem také zátěž a tak tomu říkáme eustres.\nKoneckonců ale toto rozdělení není nutné si nějak pamatovat nebo rozlišovat, protože v konečné fázi vlastně vše\nprožíváme jako stres a ať tak či onak to na náš organizmus a psychickou stránku naší osobnosti bude působit\nzatěžkávacím způsobem a neobejde se to bez našeho\nzvýšeného energetického úsilí to vše zvládnout. Ráda\nbych vám popřála už jen eustres do života, ale myslím,\nže vůbec nejlepší je, ať už přichází jedno jaký z těchto\nstresů, zachovat si chladnou hlavu a horké srdce…\nPŘÍLOHA NOVIN PEČUJ DOMA\nPéče o člověka s demencí a jak si počínat v péči\no seniora s diabetem. Dvě otázky, na které se také\nsnažíme odpovědět uvnitř přílohy.\nvýživu se nám vyplatí\nmellitus, jistě se dostanete všechny potřebné informace od lékaře – diabetologa i od sestřičky v diabetologické ordinaci. Výukové materiály a výživová\ndoporučení dostanete i domů, abyste si je mohli\nv klidu prostudovat, a v případě jakýchkoliv pochybností se s dotazy můžete opět obrátit na zdravotní sestřičku či lékaře – diabetologa. Pokud budete mít dotazů více, napište si je doma na papír,\nabyste ve spěchu na nic nezapomněli. Při přechodu\nna dietní výživu může senior narazit na velký problém, který souvisí se změnou skladby potravin,\na často mu nově zařazená jídla do jeho stravování\nnechutnají. Proto senioři své jídlo často podceňují\na zanedbávají. Obecně lze říci, že strava u diabetika\nby měla zajišťovat velký přísun vlákniny, zejména\nve formě zeleniny, proto spotřeba zeleniny (na rozdíl od sladkého ovoce) nemusí být nijak omezovaná. Maso jako zdroj bílkovin by mělo být libové\nkuřecí, rybí a králičí, vyloučit či striktně omezit je\ntřeba uzeniny, které sice starým lidem chutnají, leč\npro vysoký obsah tuků a soli (sůl zadržuje v těle\nvodu, čímž se zvyšuje tlak krve) jsou pro seniora,\ndiabetika nevhodné. Také mléčný tuk ve formě šlehačky, smetany, smetanových jogurtů není vhodný.\nR ádce v domácí péči\nV tomto příspěvku se zaměřím na vztah výživy\nk diabetu II. typu, protože tento typ se objevuje\nzejména ve stáří a u obézních. Tímto typem diabetu trpí více než 85 % diabetiků a většina z nich\nsoučasně trpí nadváhou.\nPři léčbě diabetu, kdy je nutno dosáhnout celkového stabilizovaného stavu diabetika, hraje výživa významnou, nezastupitelnou a klíčovou roli. Správné\ndodržování diety vede nejen k předcházením akutních komplikací, kterými jsou stavy hypoglykemie\na hyperglykemie, ale také k oddálení vzniku dlouhodobých komplikací (porucha zraku, onemocnění\nsrdce a cév, hypertenze, porucha činnosti ledvin,\ndiabetická noha), a v neposlední řadě u obézních\npacientů dochází i k redukci jejich hmotnosti. V některých případech již samotné snížení hmotnosti\nvede ke snížení hladiny krevního cukru. Správná\nživotospráva, která je spojena nejen s výživou, ale\ni s přiměřeným pohybem snižuje hladinu cholesterolu a upravuje hodnoty tlaku krve. Pokud byl vám\nnebo vašemu blízkému diagnostikován diabetes\nPři nákupu sýrů a jogurtů je dobré kupovat ty produkty, které obsahují 30 % tuku a méně.\nJedním z mýtů, který mezi diabetiky koluje, je, že\nkdyž nedodržují dietu a mají jít na kontrolu ke svému diabetologovi, je dobré několik dní před odběrem krve na glykémii jíst ve zvýšené míře citrony\nnebo kyselé zelí a pan doktor/paní doktorka nic\nnepozná. Pravý opak je pravda. Již několik roků\nexistuje zcela rutině prováděný odběr krve na glykovaný hemoglobin, kdy se ve výsledku spolehlivě\nukáže hladina krevního cukru za poslední tři měsíce.\nA pokud by přece jen lékař/lékařka „nic nepoznali“,\ntělo si velice dobře pamatuje naše prohřešky proti\nněmu. A pak diabetikům „odplatí“ brzkým nástupem dlouhodobých komplikací: zhoršení zraku, infarkt myokardu, cévní mozková příhoda, selhávání\nčinnosti ledvin, porucha prokrvení tkání, hypertenze, amputace dolní končetiny z důvodu diabetické\nnohy-gangrény. A všechny tyto komplikace vedou\nk tomu, že se diabetik stává závislý na svém okolí,\nčasto dochází také ke zkrácení délky jeho života.\nVe svém příspěvku jsem nechtěla nikoho strašit, ale\npoukázat na to, že dodržovat diabetickou výživu se\nskutečně vyplatí. Bc. Mgr. Martina Kalábová\nTělo si nosíme v nohách (2)\nV prvním článku o reflexologii a akupunktuře jsme si popsali základní masáž nohy, uvolnili ramenní\npletenec, bránici, posílili dno pánevní. Slíbila jsem, že si řekneme, jak působit na potíže, způsobené\nstresem, jak ovlivnit únavu, úzkost, bolesti zad, posílit činnost žaludku, sleziny, žlučníku, jater.\nZačněme tedy svépomocnými léčebnými technikami. Řada lidí, která by nemohla podstoupit celkovou masáž těla, může využít masáže\nnohou, rukou, hlavy a ramen. Reflexologicky\npropracujte celou nohu drobnými pohyby, které uvolní napětí v tkáních. Promačkejte kostěné\nhrany na obou stranách chodidel přítlakem palce\na prstů pro uvolnění napětí svalů podél páteře.\nPotom pokračujte napříč hřbetem nohy a věnujte\npozornost citlivým bodům, které šetrně promasírujete. Nakonec se zaměřte na body, které ovlivňují proudění lymfy v horní a dolní polovině těla.\nLymfa a mezibuněčná tekutina stejně jako krev je\nsoučástí systému srdce, který v čínské medicíně\npředstavuje císaře, tedy vrchního velitele celého\norganismu. Bod pro lymfu v horní polovině těla\nse nachází na hřbetní části nohy v ústí meziprstní\nštěrbiny mezi palcem a druhým prstem nohy. Ten\nmasírujeme alespoň 50x. Stejně jako ústí meziprstních štěrbin.\nBod pro lymfu v dolní polovině těla se nachází\nna vnitřní hraně chodidla dva prsty před kotníkem. Zvláště u žen, které mívají tzv. vystouplé\nbřicho při relativně štíhlé postavě, je tento bod\nzatvrdlý a velmi bolestivý. Není to totiž tuk v břichu, ale právě špatně proudící lymfa, která dělá\nchronické potíže i s trávením. Masáž této oblasti\nproto dělá přímo zázraky.\nMasírováním akupunkturních bodů můžeme tedy\novlivňovat proudění energie, Čínané říkají ćchi.\nZačněme tedy stresem. Nejistota a bezmoc, obavy ze ztráty zaměstnání, obavy o zdraví, bolesti,\nto vše nám stres působí. Tradiční čínská medicína\nvěří, že každá emoce je spojená s některým konkrétním orgánem. Tak například strach zahrnuje\nmnožství nepříjemných pocitů, od ostýchavosti\naž po dnes rozšířený problém neurčité úzkosti.\nČíňané toto vše považují za projevy oslabené\nfunkce ledvin. A tak základem zvládnutí stresu\nje uvolněné dýchání, které uvolní bránici a svaly\nhrudníku. Na obou nohách se nachází linie bránice pod klenbou nožní, napříč chodidlem těsně\npod bříšky prstů. Již v prvním dílu jsme si orientačně popsali uvolnění bránice. Další masážní\ncvik je následující: Zatněte ruku v pěst a jemně\notáčejte plochou prstů ruky po obou stranách plosky nohy. Dlaní druhé ruky přidržujte chodidlo\nz opačné strany.\nK celkové relaxaci patří též zatlačení na bod plexus solaris. Tento bod se nachází ve středu chodidla těsně pod hlavičkami meteterzů, přibližně\nv úrovni velkého kloubu palce. Při samoléčbě\nzatlačte palcem na oblast solaru, chvíli podržte,\nzatímco se nadechujete. Uvolněte tlak při výdechu. Pokud ucítíte napětí a chcete se uvolnit,\nopakujte masáž bodu znovu. Bod ledvin, který\nbychom měli také ovlivnit, se nachází pod vrcholem nožní klenby asi dva prsty před předním\nokrajem hrbolu patního. Úzkosti a stresu pomáhají se zbavit dechová cvičení ke ztlumení bolesti. Každá bolest nás nutí ke zvýšenému napětí\nsvalů, i když se potom cítíme ještě hůře. Je sice\ntěžké uvolnit se, když člověka něco bolí, ale je\nto nejlepší a nejrychlejší způsob, jak bolesti snížit. Začněme tím, že se posadíme a v klidu si\npředstavíme, jak napětí z našeho těla odtéká jako\nvoda. Pak začneme nacvičovat pomalé dýchání\ns úplným výdechem. Nadechneme se do břicha,\nbránice působí jako tlakový píst. Že správně nadechujete, poznáte z toho, že položíte ruce na břicho a ucítíte, že se břicho zvedá. Pak pomalu\nvydechujeme ústy alespoň na šest. Při nádechu\nposíláme energii svého dechu do bolavého místa.\nUPOZORŇUJI: Každou bolest je nutno vyšetřit.\nBolest by mohla být zapříčiněná chorobou, která\npotřebuje lékařskou péči.\nVelmi důležitým orgánem, který bývá u chronicky nemocných ohrožen, je žaludek. Posílení\nžaludku, rozumí se zlepšení jeho funkce, můžeme ovlivnit v několika bodech. Bod žaludku\nna chodidlech se nachází přibližně dva prsty před\nbodem ledvin u vnitřního okraje chodidla. Větší\noblast zaujímá na levém chodidle, kde se částečně kryje s oblastí ledviny. Krouživými pohyby palcem, napřed zlehka, pak silněji a nakonec\nzase jemně masírujeme uvedený bod. Dalším\na dle mých vlastních zkušeností lepším bodem\nžaludku je bod pod dolním okrajem čéšky, dva\nprsty od jejího spodního okraje, na zevní straně\nholeně. Masáž tohoto bodu působí přímo zázraky. Pokud trpíte poruchami zažívání, tak vyhýbat\nse mastným a těžkým pokrmům je pochopitelně\nprvní předpoklad. Prevencí potíží se žaludkem je\npití mátového čaje.\nA nakonec pár dietních rad v současném předjarním období. Začněte konzumovat kyselé plody –\nrajčata, kyselé zelí, jablka, meruňky, mandarinky,\nmango, ale také červené fazole, olivy a nakonec\nzelené natě, špenát.\nPS: Bojíte se, že jste si nezapamatovali vše, co\njsem zde zmínila? Kupte si dřevěný masážní váleček a promasírujte celé plosky nohou od paty\naž k prstům i boky nohou a nakonec hřbet nohy.\nI tato metoda může pomoci.\nPéče o stomie – PEG\nPřipravujeme knížku o stomiích. Autorkou je Martina Kalábová a nabízíme vám ukázku\nz části Péče o nemocného s perkutánní endoskopickou gastrostomií – PEG.\nPEG je endoskopicky založený umělý vstup do žaludku\nza účelem přímého podávání umělé výživy.\nPříčiny pro zavedení PEG:\nNejčastějšími příčinami pro zavedení PEG jsou tyto\nstavy – pacient nemůže z jakéhokoli důvodu přijímat\npotravu ústy (například při poruše polykání, přítomnost\nSonda pro PEG:\nJe tenká hadička, jejíž jeden konec ústí do žaludku,\na druhý je zafixován na povrch stěny břišní. Obr. 1.\nPéče o PEG:\nV prvních dnech po zavedení o sondu pečují zdravotní\nsestry v nemocnici. Než bude váš blízký propuštěn do domácího ošetření, budete seznámeni s tím, jak o sondu\npečovat a jakým způsobem podávat do ní výživu. V prvních dnech po zavedení bude sonda na břiše podkládána\nsterilním krytím, případně ústí sondy dezinfikováno, aby\nnedošlo k vniknutí infekce do rány. K dezinfekci nepoužívejte jódové dezinfekční prostředky. V lékárně vám\nporadí s výběrem vhodné dezinfekce. Asi po dvou týdnech se vytvoří kolem setu kanálek a PEG můžete doma\nočišťovat dle potřeby nejméně dvakrát týdně. Je třeba,\nabyste si všímali, zda samotný vstup nebo jeho okolí není\nzarudlý, oteklý, nevytéká z něj hnis, nejsou zde přítomny\nzbytky výživy a žaludečních šťáv, a na pohmat není bolestivý. Také je třeba sledovat celkovou tělesnou teplotu.\nPokud se objeví tyto příznaky, je třeba neprodleně o tom\ninformovat ošetřujícího lékaře. Obr. 2.\nPřevaz v domácím ošetřování u vašeho blízkého může\nprovádět zdravotní sestra z agentury domácí péče. Nebo\nsi tento postup osvojíte pod vedením ošetřujícího personálu v nemocnici před propuštěním domů.\nV domácím ošetřování kontrolujte sondu každý den, zda\nnení porušená. Pokud je vstup do žaludku klidný, bez\nznámek zánětu, může se nemocný i sprchovat. Po vysprchování je ovšem třeba povrch sondy i kůži v okolí\ndokonale osušit. Volný konec sondy přilepte ke kůži.\nMísta fixace je vhodné měnit.\nKdy podávat výživu:\nVýživu podávejte ve dne dle ordinace lékaře, což může\nbýt cca 300ml výživy v intervalu 2–3 hodiny. V noci\nvýživu nepodávejte, aby si žaludek „odpočinul“. Interval 2–3 hodiny je zvolen proto, že žaludek je schopen\nv těchto intervalech přijímat stravu a je zde i dostatečně\ndlouhý interval na to, aby výživa aplikovaná do PEG\nPokud nemocný udává pocit plného žaludku, vzedmutého nadbřišku, nebo pokud při otevření sondy z ní vytéká\nžaludeční obsah, je nutné podávání výživy odložit.\nPři jakýchkoliv nejasnostech, s nimiž s nebudete vědět\nrady, obraťte se na ošetřujícího lékaře.\nAplikace výživy do PEG:\n• Naordinovaná výživa\n• Čistá Janettova stříkačka\n• Hrnek na odlití výživy do PEG\n• Vlažný hořký čaj nebo převařená voda\n• Čtverec buničité vaty nebo papírová kuchyňská\nOdlepíme sondu od stěny břišní\nNasadíme na sondu Janettovu stříkačku a povolením\n„tlačky“ sondu zprůchodníme\n• Pomalým tlakem sondu propláchneme a uzavřeme\n• Poté si odlijeme do hrníčku přibližné množství výživy a natáhneme do stříkačky předepsané množství\n• Nasadíme stříkačku s výživou na otevřenou sondu\na uvolníme tlačku.\n• Pak pomalu aplikujeme výživu do sondy\n• Po podání naordinované celkové dávky výživy sondu opět propláchneme hořkým čajem nebo převařenou\n• Sondu uzavřeme, okolí očistíme a přilepíme na stěnu\n• Poté je vhodné, aby pacient setrval v poloze vsedě či\npolosedě alespoň 30–60 minut. Obr. 3–10.\nPodávání léků do PEG:\nDo PEG je možno podávat i léky. Nejčastěji se podávají\nléky ve formě kapek či sirupů, které se ředí vodou nebo\nčajem. Při aplikaci léků ve formě tablet je třeba lék pečlivě rozdrtit tloučkem v třecí misce. Takto získaný prášek\nnařeďte malým množstvím vody, natáhněte do Janettovy\nstříkačky a aplikujte do sondy. A na konec opět sondu\npropláchneme vodou nebo čajem. Obr. 11–12.\nJak řešit možné komplikace:\nÚnik kolem PEG: pokud do okolí místa vpichu prosakuje zevnitř výživa či žaludeční obsah, okamžitě informujte lékaře.\nVdechnutí výživy či žaludeční šťávy: předejdeme tím,\nže podáváme nemocnému výživu v poloze v polosedě\nnebo vsedě. Pokud ovšem i přes toto opatření dojde\nk vdechnutí výživy nebo žaludečních šťáv, opět okamžitě kontaktujte ošetřujícího lékaře.\nBez ohledu na to, zda nemocný přijímá ústy potravu\nči tekutiny, patří péče o dutinu ústní a zuby z hygienického hlediska k velice důležitým úkonům. Šetrně,\nměkkým kartáčkem vyčistěte nejen zuby, ale i sliznice\na jazyk. Ústa můžete vytřít také naředěnou ústní vodou.\nPři výplachu by nemocný mohl ústní vodu vdechnout\nnebo polknout, proto raději volíme vytření vatovou\nPřed propuštěním z nemocnice se pod vedením ošetřujícího personálu naučíte, jak aplikovat výživu do PEG.\nA také vám poradí, jak se o sondu starat. Sdělí vám,\nkde si budete moci vyzvednout výživu, v které nutriční\nporadně a jaké pomůcky zakoupit ve zdravotnických\nPokud si nebudete v domácím prostředí vědět rady,\nmůžete se obrátit na sestry z agentury domácí péče či\ndomácí hospicové péče.\nPři vzniku jakýchkoli komplikací se neprodleně obracejte na ošetřujícího lékaře.\nPřehled nutričních poraden najdete na těchto webových\nMgr. Bc. Martina Kalábová\n• Poloha nemocného je v polosedě nebo vsedě\n• Janettovu stříkačku naplníme asi 30–50 ml čaje nebo\npřevařené vody. Nikdy nepoužívejte kyselé ovocné šťávy, limonády a minerálky. Mohlo by dojít ke stažení\nvýživy a ucpání sondy.\nPrůjmy a zvracení: příčinou může být rychlé podávání\nvýživy nebo příliš velká jednorázová dávka či krátký\ninterval mezi jednotlivými dávkami.\nUcpaný PEG: snažte se jej propláchnout malým\nmnožstvím vlažné vody. Nikdy nepoužívejte násilí či\npříliš velký tlak při proplachu. Spíše se snažte sondu\npropláchnout v krátkých intervalech, kdy střídavě nasávejte a vstřikujte vodu. Šetrným postupem předejdete\ns demencí v běžném dni\nNaše ukázka je z publikace Posvěcovat život – spirituální doprovázení lidí s demencí. Sepsal ji kolektiv\nšvýcarských autorů a vyšla díky finanční podpoře Programu švýcarsko‑české spolupráce. Vydala ji\nDiakonie ČCE, více se o ní dozvíte na webu www.dustojnestarnuti.cz.\nLidé s demencí by měli mít možnost vykonávat péči o své\ntělo co možná nejdéle sami. K tomu je nutné empatické\nnavádění. V tomto velmi intimním setkávání se ve zvláštní míře projevuje náš postoj a hodnocení. Ritualizací péče\no tělo lze nemocnému zprostředkovat pocit, že je vítán.\nNatírání rukou a nohou krémem nabízí možnost vyjádřit\nlidem s demencí, jak si jich vážíme, a niterně je podporovat ve smyslu biblického zaslíbení: „V mých očích jsi tak\ndrahý, vzácný, protože jsem si tě zamiloval.“\nVelmi opatrně by se mělo zacházet s tělesným kontaktem.\nKaždý člověk má jinou citlivost vůči tomu, kolik blízkosti chce a může připustit. Tělesný kontakt je nejsnáze\nmožný přes ruce, ramena, týl a záda. Reakce na něj nám\ndávají cenné signály, kolik blízkosti je přiměřené projevit. Na přední části lidského těla jsou nejintimnější zóny,\nkterých se musíme dotýkat s největším respektem. Jednou\nz možností, jak zjistit, jak by se chtěl člověk s demencí umývat, je nejprve nechat jeho ruce dotýkat se vody\na pozorovat, jak se poté chce umývat. Vlhká žínka v obličeji může působit jako ohrožení, naopak cákání rukama\nve vodě probouzí hravým způsobem životní radost.\nPři péči o tělo je zapotřebí odlišovat to, co je nezbytné, od toho, co je sice žádoucí, ale může být odsunuto.\nKaždopádně by se při mytí a čištění zubů mělo zamezit\nnátlaku. Péče o tělo by se nejlépe měla provádět tehdy,\nkdyž je dotyčný člověk v nejlepší denní formě.\nImpulsy pro praxi:\n• Respektovat rytmus člověka s demencí a upravit podle\ntoho denní plán.\n• Péči o tělo provádět hravě.\n• Krémování rukou a nohou ztvárnit jako ranní rituál.\n• Pro posílení použít hmaty z reflexní masáže zón nohou.\n• S dotyky zacházet opatrně a dávat pozor na reakce.\nOděv chrání a zahřívá, a proto má pro dobrý pocit člověka\nvelký význam. Humor a kreativita jsou žádoucí, když lidé\ns demencí potřebují podporu při oblékání. Z této aktivity\nse může stát zdroj konfliktů. Nějakou dobu trvá, než se\nvybere správné oblečení. Osoby s demencí při tom nemají\nTak například mohou být připraveny dvě možné sady oblečení, aby si člověk s demencí mohl sám vybrat, co by\nsi chtěl obléknout, aniž by ovšem musel něco sestavovat\nz celého sortimentu šatstva. Radost z oblékání je také\nmožné vzbudit pomocí hry.\nVe sdíleném bydlení pro lidi s demencí zaujme velký,\nstarý věšák, na němž visí klobouky a šály, kabáty a šátky\nrůzných barev a tvarů. Ty jsou k dispozici všem a často nacházejí radostné uživatele. Oblíbené jsou zejména\nklobouky. Ošetřovatelé doprovázejí obyvatelky k věšáku\nna šaty, nebo si ony samy vybírají a pak si užívají možnost dotýkat se částí oděvu a nosit je.\nV jiné skupině stojí na komodě se zrcadlem krabička\nna ozdoby s řetízky a brožemi. Také šperky, především\nty velké a pestré, poutají pozornost obyvatelek. Halenka\nnebo kalhoty obrácené naruby se mohou doma klidně\nnosit. Ve veřejném prostoru je však důležité, aby lidé\ns demencí nebyli vystaveni posměchu. Proto je pak\nvhodné provést nápravu. Zejména to platí také s ohledem na potřebu mnohých lidí s demencí vysvlékat se\ndo naha. Můžeme je chránit tak, že je zakryjeme dekou\nnebo ji před nimi přidržíme. Plášť pokrývající ramena\nnebo šátek proměněný v přehoz lze využít jako uvedení\nk rozhovoru o starostlivé Boží lásce, která nás obklopuje\nPokrývky hlavy jsou velmi oblíbené a mohou lidem s demencí zprostředkovat pocit ochrany ve smyslu biblické\nvýpovědi: „Ten, jenž tě chrání, nedříme a nespí.“ Oděv\nchrání a dává bezpečí.\n• Výběr oblečení redukovat na dvě možnosti.\n• Vzbudit radost z oblékání, avšak nikoho nezesměšňovat,\nresp. nevystavit ho posměchu.\n• Umístit bednu s klobouky, oděvy a doplňky.\nVaření a pokrm mají pro všední den člověka centrální\nvýznam. Příprava jídel je dobrou příležitostí dát se do hovoru s lidmi s demencí, prožívat společenství, poznávat\njejich životní příběhy a navazovat na něco důvěrně známého. Při přípravě pokrmů jsou zapojeny všechny smysly. Lidé s demencí někdy k údivu všech zúčastněných\nvyprávějí o chutných jídlech a příslušných receptech.\nVaří-li se podle starých receptů, probouzejí se vzpomínky z dětství nebo mladší dospělosti, které obohacují společnou činnost.Vaření je kreativní zaměstnání a stimuluje\n• Ztvárnit vaření jako společenský zážitek.\n• Při volbě menu zohlednit staré, jednoduché recepty.\nZtvárnění společného stolování s láskou a důstojností\nukazuje, že jedení znamená víc než pouhý příjem potravy.\nPokrmy dávají sílu a spojují nás se stvořením. „Ten, kdo\ndává najíst dokonce i vrabcům, nezapomněl ani na své\nlidi...“, zní jedna modlitba před jídlem. Významná je\nspolečná hostina. Z křesťanského pohledu připomíná\nspolečenství kolem stolu biblickou vizi, že jednou budou\nvšechny národy pokojně shromážděny k velké slavnostní\nModlitba před jídlem byla a je v mnohých rodinách důležitou součástí kultury stolování. Jako společné zahájení\ntato modlitba zdůrazňuje společenství a je poděkováním\nza jídlo. Když společně sedíme a jíme při pěkně prostřeném stole a nabíráme z mísy, můžeme si připomenout\nněkdejší rodinné společenství.\nV praxi se ukazuje, že společné stolování lidí s různým\nstupněm demence může podporovat sociální zdroje. Nemocní lidé o sebe navzájem starostlivě pečují a při tom\nzažívají pravé společenství. V jedné studii bylo pozorováno, že ve skupině lidí s různým charakterem demence,\nsedících kolem domácího stolu, se osoby, u nichž byla\ndemence nejméně pokročilá, starali o to, aby se všichni\nnajedli dost. To fungovalo nejlépe tehdy, když nebyla přítomna žádná ošetřující osoba, a trochu méně dobře tehdy, když se pečující osoba účastnila v civilním oblečení.\nJakmile se ošetřující osoba posadila ke stolu v pracovním\noblečení, ponořily se ženy opět do svého světa.\nPokud je pro lidi s demencí namáhavé jíst příborem, je\nmožné zvážit přípravu jídel tvořených kusy, které se dají\njíst rukama (finger-food). Vyžadují-li lidé s demencí pomoc\npři jedení, je nutné dbát na to, aby se tomuto úkolu věnovaly pokud možno tytéž osoby a vyhradily si pro to dostatek\nčasu. Po čase ošetřující osoba zjistí, jak může člověka s demencí nejlépe podporovat a co ho přivede k tomu, aby jedl\nvíc. Úkolem pečovatele je poznat chování nemocných lidí\na zjistit, co jedí rádi, kdy jedí, kolik času k tomu potřebují\na kde je zapotřebí pomoc a podpora.\nV jednom domově vyprávěli o tom, jak jedna žena, která\nvyrostla v Bündnerských Alpách, byla vždy během dopoledne neklidná, až se jednoho dne někdo z její rodiny\nnáhodně zmínil o merendě, jídle v 9 hodin. Nyní žena dostávala denně v 9 hodin kus žitného chleba a trochu vína\nve džbánku. Tento rituál, který pro ni ošetřující personál\ns láskou den co den připravoval, ji uklidnil.\nVedle každodenních jídel jsou významná také sváteční\njídla, především oslavy narozenin. Jsou znamením toho,\nže je někdo darem pro společenství, že je hodnotný a Bohem chtěný a milovaný.\n• Jídlo zahájit společně, například modlitbou před jídlem.\n• Jíst při domácím stolu.\n• Pokrmy nabírat z mísy.\n• Připravit pokrmy jako finger food.\n• Slavnostně ztvárnit zvláštní příležitosti, např. narozeniny.\nProcházky a výlety poskytují příležitost k pohybu. „Vyjdi, mé srdce, a hledej radost,“ zpívá se v jedné známé\na oblíbené lidové písni. Ve volné přírodě se dají pozorovat zvířata, lidi, krajiny a předměty. Osoby s demencí\ndokážou až dětsky žasnout. Když vnímají pohyb svého\ntěla a pestrost přírody, prožívají cenné okamžiky, které\nprostředkují blízkost a umožňují normalitu. Také je známo, že existuje souvislost mezi smyslovou zkušeností\na prožíváním smyslu. Mohou se probouzet vzpomínky\na vznikají rozhovory. Procházky mohou upokojit neklidné lidi s demencí se sklonem utíkat, zatímco jízdy autem\na s nimi spojená hektičnost vyvolávají silné úzkosti.\nNěkdy se lidé s demencí stávají neklidnými a agresivními, když jsou při procházce vedeni, a tak zažívají ztrátu\nsvéprávnosti. Pokud však ošetřovatelka při procházce\nsice udržuje tělesný kontakt, ale jde půl kroku za doprovázeným člověkem, může si tento člověk sám volit cestu,\na tak částečně prožívá sebeurčení.\n• Umožnit zakoušení těla díky pohybu.\n• Při procházce jít půl kroku za doprovázeným.\n• Setkáním s přírodou povzbuzovat smysly.\n• Vnímat sám sebe jako součást stvoření a žasnout.\nPři zvládání všedního dne má velký význam práce a pomoc při práci. Samostatné zhotovování předmětů může\nposilovat sebehodnocení lidí s demencí a napomoci jim\npři nalézání smyslu. Z životopisu lidí s demencí se dozvídáme, že určité dny v týdnu pro ně bývaly obzvlášť\ndůležité: den určený pro praní, pátek, kdy se na statcích\npeklo, nebo sobota, která byla coby příprava na neděli\nspojena s uklízením a koupáním ve vědru. Z toho se dají\npro lidi s demencí odvodit důvěrně známé činnosti. Je\nmožné, že se během práce vynoří vzpomínky na zážitky\nv dětství a mládí.\nPři vyrábění malých, vonících mýdel z bylinek a květin\nnapříklad jedna žena s demencí začala vyprávět o tom,\njak kdysi byla mladou statkářkou. Uváděla dokonce latinské názvy léčivých bylin a znala jejich použití. Na konci\nvyústil rozhovor do úvahy o Božím stvoření a jeho rozmanitosti. Zářící oči vyprávějící ženy odrážely hluboce\nSpolečná práce, tvoření či zdobení místností podporuje\nv institucích prožitek společenství a podporuje vzájemnou spjatost. Rozhodující je, aby práce byly pro dotyčné\nlidi smysluplné a odpovídaly jejich schopnostem. Přílišné\nči nedostatečné vytížení lidem s demencí nepomáhá.\n• Začlenit smysluplné práce do průběhu dne.\n• Dbát na významné dny v týdnu.\n• Objevovat zdroje: malování, kreslení, rukodělná činnost\na práce v domácnosti.\n• Najít práce vhodné pro muže a ženy, např. pracovní stůl\nse šrouby a hřebíky,\n• košík na šicí potřeby, náčiní na pletení, možnosti úklidu.\nHry mají zvláštní důležitost, protože nabízejí možnost naplnit čas bez stanoveného účelu a bez tlaku na výkon. Při\nhře se může zapojit celé tělo. Dotyky jsou možné a posilují pocit, že je člověk součástí společenství. Vzpomínky\nna zážitky z dětství a mládí poskytují pocit důvěrnosti.\nJednoduché hry s míčem dávají lidem s demencí pocit,\nže něco dokáží, a osvobozují k srdečnému smíchu. Hry\nv kruhu posilují společenství. Při hraní venku se dá dobře\nspojit prožívání přírody, pohyb a radost ze hry.\nHry mají zdůrazňovat potěšení a mají být dobrovolné,\nprotože ne každý člověk si hraje rád. U některých osob\ns demencí může být hraní biograficky podmíněné a vyvolávat stres, jsou-li s ním spojeny negativní zkušenosti.\nNavíc je zapotřebí sledovat tempo. Rychlá hra může lidi\ns demencí přetěžovat.\n• Hry v kruhu posilují prožívání společenství.\n• Hraní má být dobrovolné.\n• Přizpůsobit tempo hry člověku s demencí.\n• Dramatizovat jednoduché vyprávění pomocí zvuků,\npohybů a materiálů.\n• Spojit hry s lehkými míči nebo s kostkami z pěnové\nhmoty s cvičením při hledání slov, např. hledání názvu\nkvětin nebo států.\n• Hry u stolu s měkkým tkaninovým míčem (prstový nebo\n• Z deskových her se hodí především Halma nebo Člověče, nezlob se s velkými figurkami.\n• Využít možnosti her venku: např. pouštění draka.\nPředměty všedního dne, obrázky, fotografie nebo vůně\npůsobí na lidi s demencí povzbudivě a pomáhají jim v nalezení stop jejich vzpomínek.\nŽena s demencí v domě s pečovatelskou službou už s nikým nemluví. Je o ní známo, že dříve hodně cestovala.\nDobrovolník, který ji pravidelně navštěvuje, přinese fotky ze svých cest. Žena s ním o tom začne mluvit.\nVzpomínková krabice s předměty z minulosti, jako jsou\nhračka, dětské boty, kuchyňské načiní, nástroje či fotky,\nmůže vzbudit asociace a rozběhnout rozhovor o minulosti. Nebo mohou být v hmatové krabici, třeba krabici\nod bot, s otvorem zakrytým látkovým pásem pro ruce\nschovány předměty, kterých se člověk s demencí může\ndotýkat a uhodnout je: látka, kůže, drátěný kartáč, kusy\ndřeva. Nesmíme ovšem zapomenout, že tmavá hmatová\nkrabice by mohla vyvolat strach. Možná reakce je potom:\n„To vám nahání strach, má to zůstat v krabici?“\nTaké v náboženském životě se nachází mnohé, co může\npodnítit rozhovor: fotografie křtů a svateb, prvního přijímání, biřmování a konfirmace nebo obrázkové bible či\nfigurky svatých, růženec, modlitební knihy a zpěvníky,\nsvíčky a kadidlo. Životní příběh je vždy také příběhem\nvíry, do něhož se otiskla naděje, důvěra a pochybování,\nzkušenosti Boží nepřítomnosti i Boží blízkosti.\nJednoduché otázky k obrázkům a předmětům mohou\npřivádět k životu minulost. Třebaže člověk s pokročilou\ndemencí dokáže hovořit už jen v krátkých, nesouvislých\nvětách, přece je ještě schopen se vyjadřovat. Jeho minulý\nživot se ve vzpomínce stává opět přítomným a pozorné\nnaslouchání mu dává na vědomí, že je brán vážně a respektován. Jistě se může stát, že pečovatelé z takových\nrozhovorů vycházejí jako obdarovaní. Zápisník, v němž\nošetřovatelé heslovitě zachycují to nejdůležitější, usnadňuje další cesty do minulosti.\n• Vzbudit vzpomínky pomocí obrázků, fotek, předmětů,\n• Zapojit všechny smysly: vůni, chuť, dotyk, sluch, cit\n• Umístit vzpomínkovou krabici nebo hmatovou krabici.\n• Vyprávět za pomoci obrázkové bible a jiných podání\nPostavení pečujících v důchodovém\na nemocenském pojištění\nInstitut důstojného stárnutí Diakonie ČCE uspořádal seminář na téma Postavení a podpora\npečujících na trhu práce a v systému pojistných a nepojistných dávek. Na semináři vystoupili\nzástupci ministerstva práce a sociálních věcí a odborníci na tuto problematiku. Níže uvádíme\ninformace k postavení pečujících osob v systému důchodového a nemocenského pojištění.\nna jednu polovinu. Zákonem č. 152/2007 Sb. byl\nnovelizován zákon o důchodovém pojištění mj. v tom\nsmyslu, že toto omezující opatření bylo zrušeno. Toto\nopatření nabylo účinnosti dnem 1. července 2007 s tím,\nže výše důchodů, která byla nepříznivě ovlivněna dosavadní právní úpravou, se na žádost přepočetla s finanční\núčinností od splátky důchodu splatné v červenci 2007.\nTento druh náhradní doby pojištění se na rozdíl\nod některých jiných náhradních dob pojištění hodnotil a hodnotí, pokud jde o délku účasti na pojištění, v plném rozsahu (není zde žádné omezení délky\ndoby účasti na pojištění ani rozsahu hodnocené doby).\n• Pokud doba osobní péče o jinou osobu spadá do rozhodného období pro zjišťování příjmů pro výpočet důchodu, je považována za vyloučenou dobu. V důsledku\ntoho nedojde k „rozmělnění“ (snížení) příjmů skutečně\ndosažených v rozhodném období.\n• Zákonem č. 306/2008 Sb. bylo s účinností od 1. 7.\n2009 přijato další opatření zlepšující postavení pečujících osob. Opatření spočívá v zavedení speciálního\nzpůsobu výpočtu důchodu pro osoby dlouhodobě, tj.\npo dobu aspoň 15 let, pečující o závislou osobu. To\nkonkrétně znamená, že se pro účely stanovení osobního\nvyměřovacího základu přiměřeným způsobem zohlední\nv důchodových nárocích dlouhodobá osobní péče o závislou osobu a v důsledku toho i dlouhodobé vyřazení či\nomezení výkonu výdělečné činnosti tím, že se určitým\nzpůsobem přihlíží k částkám odpovídajícím výši příspěvku na péči podle zákona o sociálních službách jako\nk fiktivním výdělkům. Vedle toho se i nadále zjišťuje\nvýše osobního vyměřovacího základu podle obecných\npravidel, tj. že se doba této péče považuje za vyloučenou dobu a pro výpočet důchodu se pak použije vyšší\n• Před 1. 1. 2010 mohla právní úprava nepříznivě\novlivnit výši důchodu pečující osoby v případech, kdy\npečující osoba vykonávala vedle péče i výdělečnou\nčinnost na „zkrácený úvazek“. V těchto případech\nměl před vyloučenou dobou vždy přednost příjem,\nkterý se zahrnoval do vyměřovacího základu, a to bez\nohledu na to, že byl dosažen např. při „kratším úvazku“. Ke změně v této věci došlo zákonem č. 306/2008\nSb., který zavedl pro pojištěnce možnost volby, zda při\nstanovení výše procentní výměry důchodu bude přihlédnuto k dosaženému výdělku nebo k vyloučeným\ndobám, podle toho, co je pro něj výhodnější.\n• V minulosti, pokud součet vyloučených dob činil více než 1825 kalendářních dnů, omezil se počet\ntěchto vyloučených dob nad 1825 kalendářních dnů\nDoba osobní péče o blízkou osobu je jednou z náhradních dob pojištění, které se pro účely základního\ndůchodového pojištění zohledňují, přestože za ně není\nPodmínkou účasti na důchodovém pojištění\nod 1. ledna 2007 je:\n• že se jedná o osobu, která je závislá na pomoci jiné\nosoby ve stupni II nebo ve stupni III anebo ve stupni\nIV a zároveň;\n• pečující osoba žije s osobou, o kterou pečuje,\nve společné domácnosti, podmínka domácnosti se nevyžaduje, když jde o osobu blízkou.\n• Zákonem č. 261/2007 Sb., o stabilizaci veřejných\nrozpočtů, došlo k dalšímu rozšíření okruhu osob účastných důchodového pojištění z titulu péče o závislou\nosobu – s účinností od 1. ledna 2008 se hodnotí jako\nnáhradní doba pojištění i doba péče o osobu mladší\n10 let, která je závislá na pomoci jiné osoby „pouze“\nve stupni I.\n• V období před 1. lednem 2007 byla za účinnosti\nzákona o důchodovém pojištění původně započítávaná\ndoba péče o blízkou převážně nebo úplně bezmocnou\nosobu nebo o osobu částečně bezmocnou starší 80 let\nnebo o dítě ve věku do 18 let, pokud šlo o dítě dlouhodobě těžce zdravotně postižené vyžadující mimořádnou péči. K rozšíření tohoto okruhu osob účastných\ndůchodového pojištění došlo zákonem č. 116/2001 Sb.\ns účinností od 1. července 2001 tak, že důchodového\npojištění je účastna i osoba pečující osobně o převážně\nnebo úplně bezmocnou osobu nebo o osobu částečně\nbezmocnou starší 80 let, pokud spolu žijí ve společné\ndomácnosti ve smyslu ustanovení § 115 tehdejšího\nobčanského zákoníku a s účinností od 1. ledna 2014\nje pojem domácnost definován přímo v zákoně o důchodovém pojištění (nemusí jít tedy jen o blízkou osobu); přitom platilo, že ani nadále nebyla vyžadována\npodmínka společné domácnosti v případě, že šlo o péči\no takovou osobu, která se pro účely zákona o důchodovém pojištění považuje za blízkou osobu.\n• Doba osobní péče o závislou osobu pro účely důchodového pojištění, se prokazuje rozhodnutím příslušné okresní správy sociálního zabezpečení o době a rozsahu této péče. Podkladem pro rozhodnutí okresní správy\nsociálního zabezpečení o době a rozsahu péče je uznání\nosoby, o kterou je pečováno, za osobu závislou na pomoci jiné fyzické osoby ve smyslu zákona č. 108/2006\nSb., o sociálních službách, ve znění pozdějších předpisů.\nNávrh na zahájení řízení lze podat nejdříve po skončení uvedené péče nebo v době jejího trvání v souvislosti s podáním žádosti o přiznání důchodu, nejpozději\nvšak do dvou let od skončení této péče. Okresní správa\nsociálního zabezpečení předkládá České správě sociálního zabezpečení stejnopis svého rozhodnutí, a to do osmi\ndnů ode dne nabytí právní moci tohoto rozhodnutí.\n• O konkrétním způsobu zápočtu doby péče o závislou osobu rozhoduje Česká správa sociálního zabezpečení, a to až v souvislosti s důchodovým řízením.\nDůležité je, že pro účely důchodového pojištění lze\nhodnotit dobu péče o závislou osobu ve stejném časovém úseku pouze jedné pečující osobě, a to té, která\no závislou osobu pečuje ve větším rozsahu.\nPokud jde o oblast základního důchodového pojištění,\nv současné době ministerstvo nepřipravuje změnu právní\núpravy, pokud jde o důchodové nároky pečujících osob.\nOblast nemocenského pojištění je primárně určena pro\nzabezpečení výdělečně činných osob při vzniku některé\nz krátkodobých sociálních situací. Pro případ podpory\npečujících osob lze z nemocenského pojištění využít\nNa ošetřovné má nárok mimo jiné i zaměstnanec, který\nnemůže pracovat z toho důvodu, že musí ošetřovat člena domácnosti, pokud jeho zdravotní stav vyžaduje\nošetřování jinou osobou. Podmínkou nároku na ošetřovné je, že ošetřovaná osoba žije se zaměstnancem\nv domácnosti, jediná výjimka z tohoto pravidla je v případě ošetřování nebo péče o dítě mladší 10 let rodičem.\nOšetřovné se vyplácí nejdéle devět kalendářních dnů,\n16 kalendářních dnů v případě osamělého zaměstnance,\nkterý má v trvalé péči aspoň jedno dítě ve věku do 16 let,\nkteré neukončilo povinnou školní docházku. Tato doba\nse přerušuje po dobu, po kterou byla ošetřovaná osoba\nv lůžkové péči zdravotnického zařízení. Výše ošetřovného od prvního kalendářního dne je 60 % redukovaného\ndenního vyměřovacího základu za kalendářní den.\nNárok na ošetřovné nemají mimo jiné osoby samostatně výdělečně činné, zaměstnanci pracující na dohodu\no provedení práce nebo dohodu o pracovní činnosti,\nzaměstnanci vykonávající zaměstnání malého rozsahu\nnebo domáčtí zaměstnanci.\nAktuálně MPSV připravuje návrh na rozšíření případů poskytování ošetřovného u vymezeného okruhu\npříbuzných i v případech, kdy není splněna podmínka\nspolečné domácnosti. Nově by zaměstnanci měli nárok\nna ošetřovné při ošetřování přímých potomků a předků.\nJednalo by se tak o rodiče, prarodiče, děti, vnoučata,\npravnoučata, případně další příbuzné v linii přímé.\nMPSV rovněž zahájilo práce na přípravě nové dávky\npodobné ošetřovnému, která by finančně zabezpečila osoby pečující o rodinného příslušníka, který náhle\npozbyl schopnost se o sebe postarat. V současné době\nnení tato situace právně ošetřena. Ošetřovaného často\nnelze nebo není vhodné umístit do lůžkového zařízení,\nproto se o něho musí postarat jeho rodina. Je-li ošetřujícím osoba, která je výdělečně činná, nemá zaručen\nbezproblémový návrat do zaměstnání a nemá zajištěnu\naspoň částečnou kompenzaci ztráty příjmu z výdělečné\nčinnosti. Cílem tohoto opatření je zajistit pro ošetřující\nosoby obdobné podmínky pro návrat do zaměstnání,\nkteré platí u dlouhodobé nepřítomnosti v práci z důvodu mateřské dovolené, a zároveň zajistit možnost\nposkytovat dlouhodobé ošetřovné minimálně po dobu\nošetřování tří měsíců.\ntel. 541 240 393\ntel. 387 432 502\ntel. 553 775 226\nDODÁVKY - PORADENSTVÍ - SERVIS POMŮCEK PRO TĚLESNĚ POSTIŽENÉ\nExteriérové elektrické vozíky\nSkládácí elektrické vozíky\nAktivní a sportovní vozíky\nHrazdy a stolky\nZávěsné plachetky a vaky\nSortiment námi dodávaných pomůcek obsahuje nejen 15 modelů elektrických vozíků,ale celkem více jak 530 různých položek\nW W W. O R T O S E R V I S . C Z\nOORTO_A5_3_2012_K.indd 1 1\nVzory a předpisy\nNejčastější dotaz v našich poradnách se týká odvolání proti\nnepřiznání příspěvku na péči. Doporučujeme neobávat se\ntohoto odvolání. Než jej začnete psát, zajděte si s konkrétní\nplnou mocí pro vaši osobu od vašeho opečovávaného\nna úřad práce.\nNávod na odvolání proti nepřiznání\nInformace shrnujeme do praktického návodu:\n1. Konkrétní plná moc nemusí být s ověřením podpisu.\nspis a vydá rozhodnutí. Pak teprve se dává odvolání. Pokud tento krok\nnevyužijete, nic se nestane, ale doporučujeme ho využít.\nJá ............................................................................. (matka, otec atd.),\nr. č. ......................................................................................................,\ntrvale bytem ........................................................................................,\nč. OP .....................................................................................................\nuděluji plnou moc dle § 33 odst. a) a b) zák. č. 500/2004 Sb., v platném znění své\ndceři, synovi atd. ............................................................................ (vy)\nr. č. .......................................................................................................,\ntrvale bytem .........................................................................................,\nk jednání ve věci příspěvku na péči vedeném pod č. j. ........................\nvč. nahlížení do spisu a případného podávání opravných prostředků.\nV .................................................................. dne ................................\n....................................................................... a podpis opečovávaného\nJá ................................................................. (vy) plnou moc přijímám\n5. Odvolání se adresuje na ÚP (i když ho pak bude řešit MPSV) do 15\ndnů. Musíte uvést:\nc) číslo jednací a případně číslo spisu uvedené na rozhodnutí,\nd) jméno, příjmení, datum narození (nebo r. č.), pobyt postižené osoby,\ne) tytéž údaje, pokud je zde plná moc, zákonné zastoupení (rodič)\nf) uvedete nesouhlas a argumenty.\n• Okopírujte přílohu č. 1 k vyhlášce 505/2006 Sb., abyste ji nemuseli celou přepisovat.\n• U životních potřeb, které jsou v rozhodnutí přiznané, uveďte, že\ntyto byly přiznány a že s přiznáním souhlasíte.\n• U dalších potřeb rozporujte, pokud je opakovaně, úplně, samostatně, s následnou kontrolou postižený nezvládá. Uveďte stručně\n(a přehledně), proč danou životní potřebu nezvládá (zaměřte se,\naby důvod byl určitý a odpovídající trvale zhoršenému zdravotnímu\nstavu). Uvádějte i to, že nezvládá třeba u mobility chůzi do schodů\na jinak po rovince zvládá (stačí totiž nezvládnout dílčí část potřeby).\nNezvládání musí být dlouhodobé, ne jen občasně (například občas\nspadne – využijte pojmenování „většinou padá“).\n• Uveďte, co tomu napovídá ze spisu (například obvodní lékař či\nsociální pracovnice uvedl/a, že… a toto posudkový lékař vůbec nehodnotil); a uveďte, jak potřebu řešíte (například ošetření nohou pro\nvelkou závrať provádí pravidelně pečující).\n• Doplňte, že lékař LPS neviděl postiženého v přirozeném prostředí\na dostatečně neodůvodnil svůj závěr, který nevychází ani ze sociálního šetření a ani z lékařského nálezu. Tím porušil základní zásady\nsprávního řádu, neboť jeho rozhodnutí trpí vadami, skutkový stav\nnebyl dostatečně zjištěn a nešlo o předvídatelné rozhodnutí.\n• Závěrem zhodnoťte, že v rozhodnutí lékař LPS uznal pouze například dvě životní potřeby, ze sociálního šetření a lékařského nálezu\nvyplývají čtyři, a že tedy žádáte přiznání I. stupně závislosti.\ng) nezapomeňte na podpis (stačí zmocněnce, rodiče nebo opatrovníka)\n2. Poté si vyžádejte dle § 38 zák. č. 500/2004 Sb. nahlédnutí do spisu\na buď si za úhradu nechejte okopírovat (nebo si fotoaparátem ofoťte) sociální šetření, lékařský nález (včetně lékařských zpráv) a zápis\nz jednání posudkové komise.\na) Pozor – někdy je spis veden elektronicky, takže máte právo nahlédnout i do počítače („listovat“ ale bude pracovnice).\nb) Spis by vám měl být k dispozici neprodleně. Nejde o utajované\nskutečnosti a měly by vám být k dispozici všechny doklady, které by\nměly být číslovány podle pořadí (čímž poznáte, zda nějaký chybí).\nc) Spis je uložen na Úřadu práce (ÚP) a ještě i na Lékařské posudkové službě (LPS) – je nutné obejít obě místa a u obou shánět\n3. Následně porovnejte posudek sociální pracovnice s lékařským\nnálezem od ošetřujícího lékaře (zde může být velké pochybení)\na posouzením lékaře LPS.\nPokud naleznete pochybení u ošetřujícího lékaře – doložte dopřesňující zprávy; požádejte lékaře o písemné doplnění, které vám hned předá.\nPokud naleznete pochybení sociální pracovnice nebo lékaře LPS, tak\nto budete rozporovat v samotném odvolání.\n4. Využijte možnosti nahlédnout do spisu před vydáním rozhodnutí\na v případě nespokojenosti podejte námitky (sepíšete si je a podáte\nna ÚP). Není to odvolání, ale námitka, kterou úřad zhodnotí, doplní\n6. Pokud neuspějete u odvolání, pak ještě zbývá žaloba. Ta se adresuje\nna Krajský soud v místě bydliště postiženého a je zatím osvobozena od soudních poplatků. Lhůta na její podání je dvouměsíční ode\ndne, kdy vám (jako zástupci nebo postiženému) doručili rozhodnutí\no odvolání. Doporučuji k tomu ale využít pomoc odborníka v nějaké\nbezplatné sociálně-právní poradně.\nJaké jsou povinnosti příjemce\nPříjemce příspěvku je povinen:\na) písemně ohlásit příslušné krajské pobočce Úřadu práce do osmi dnů\nzměny ve skutečnostech rozhodných pro nárok na příspěvek, jeho výši\nZměnami ve skutečnostech rozhodných pro nárok na příspěvek se rozumí např. pobyt závislé osoby ve zdravotnickém zařízení, na táboře,\nškole v přírodě atd.\nb) na výzvu příslušného krajské pobočky Úřadu práce osvědčit skutečnosti rozhodné pro nárok na příspěvek, jeho výši nebo výplatu,\na to ve lhůtě do osmi dnů ode dne doručení výzvy, neurčila-li krajská\npobočka Úřadu práce lhůtu delší.\nc) písemně ohlásit příslušné krajské pobočce Úřadu práce změny týkající se zajištění pomoci, a to ve lhůtě do osmi dnů ode dne, kdy tato\nzměna nastala; tuto povinnost plní příjemce příspěvku na tiskopisu\npředepsaném ministerstvem, jehož součástí je písemný souhlas osoby\nblízké anebo jiné fyzické osoby nebo právnické osoby s poskytováním\npomoci oprávněné osobě.\nd) využívat příspěvek na zajištění potřebné pomoci osobou blízkou\nnebo asistentem sociální péče nebo poskytovatelem sociálních služeb,\nnebo dětským domovem anebo speciálním lůžkovým zdravotnickým\nzařízením hospicového typu.\ne) písemně ohlásit příslušné krajské pobočce Úřadu práce do konce\nkalendářního měsíce následujícího po uplynutí kalendářního čtvrtletí\nvýši příjmu rozhodnou pro zvýšení příspěvku,\nVýplata příspěvku může být po předchozím písemném upozornění\nzastavena, příspěvek může být odňat nebo nepřiznán, jestliže žadatel\no příspěvek, oprávněná osoba nebo jiný příjemce příspěvku nesplní\nněkterou povinnost uvedenou výše.\nJestliže byla výplata příspěvku zastavena z důvodu nesplnění některé\nz povinností uvedených výše, výplata příspěvku se obnoví od třetího\nkalendářního měsíce následujícího po kalendářním měsíci, ve kterém\nbyla povinnost opět splněna.\nR ady sociálně-právní\nChtěla jsem se zeptat, jestli mám nárok na kopii sociálního šetření mého postiženého syna, bylo mi dovoleno nahlídnout, ale kopii že mi dát nemůžou, získala\njsem pouze kopii od posudkáře.\n§ 38 správního řádu1 hovoří jasně, že máte nárok i na kopii, ale\nbohužel zákon o správních poplatcích tyto kopie zpoplatňuje\n50 Kč za A4 (od tohoto poplatku ale může ÚP upustit)2.\nPokud vám úřednice odmítá udělat kopii, můžete využít další\n• požádejte úřednici, aby s vámi sepsala protokol o ústním jednání. V něm požádejte o poskytnutí kopie a požádejte, aby v záznamu uvedla důvod,\nproč vám kopie nechce poskytnout.\n• můžete zaslat písemnou žádost (ale to bude trvat)\n• po předložení si to můžete sama (zadarmo) ofotit svým mobilem nebo fotoaparátem (jen zkontrolujte čitelnost).\n• podejte na pracovnici stížnost. Mgr. Radka Pešlová\n1 § 38 – Nahlížení do spisu\n(1) Účastníci a jejich zástupci mají právo nahlížet do spisu, a to i v případě, že je\nrozhodnutí ve věci již v právní moci (§ 73). Není-li účastník zastoupen, může spolu\ns účastníkem nahlížet do spisu i jeho podpůrce.\n(2) Jiným osobám správní orgán umožní nahlédnout do spisu, prokáží-li právní zájem nebo jiný vážný důvod a nebude-li tím porušeno právo některého z účastníků,\npopřípadě dalších dotčených osob anebo veřejný zájem.\n(3) Nevidomým osobám bude obsah spisu přečten. Na požádání správní orgán nevidomé osobě umožní pořízení zvukového záznamu. Správní orgán nevidomé osobě\nrovněž umožní, aby do spisu nahlížel její průvodce.\n(4) S právem nahlížet do spisu je spojeno právo činit si výpisy a právo na to, aby\nsprávní orgán pořídil kopie spisu nebo jeho části.\n(5) Odepřel-li správní orgán osobě nahlížet do spisu nebo jeho části, vydá o tom\nusnesení, které se oznamuje pouze této osobě.\n(6) Z nahlížení do spisu jsou vyloučeny jeho části, které obsahují utajované informace\nnebo skutečnosti, na něž se vztahuje zákonem uložená nebo uznaná povinnost mlčenlivosti; to neplatí o částech spisu, jimiž byl nebo bude prováděn důkaz, do takových\nčástí spisu však může nahlížet pouze účastník řízení nebo jeho zástupce za předpokladu, že jsou předem seznámeni s následky porušení povinnosti mlčenlivosti\no těchto skutečnostech a že o poučení je sepsán protokol, který podepíší. Ustanovení\nodstavce 4 se nepoužije.\n2 Položka 3\na) Vydání stejnopisu, opisu, kopie, fotokopie nebo výpisu z úředních spisů, ze soukromých spisů v úřední úschově, z rejstříků, z registrů, z knih, ze záznamů, z evidencí, z listin nebo z dalšího písemného a obrazového materiálu, popřípadě sdělení\no negativním nálezu\nKč 15 za první stránku a\nKč 5 za každou další i započatou stránku, je-li pořizována na kopírovacím stroji nebo\nna tiskárně počítače\nb) Vydání stejnopisu rodného, oddacího nebo úmrtního listu nebo dokladu o registrovaném partnerství 2b), Kč 100 anebo osvědčení o rodném čísle\n3) Kč 5 za každou i započatou stránku\nd) Vydání ověřeného výstupu z informačního systému veřejné správy Kč 100 za první\nstránku Kč 50 za každou další i započatou stránku\nf) Přijetí žádosti o vydání osvědčení podnikatele v případě...\n1. Správní úřad může poplatek podle písmene a) této položky účastníku správního řízení na jeho žádost snížit nebo upustit od jeho vybrání, a to z důvodů\nhodných zvláštního zřetele.\n2. Správní úřad může snížit poplatek za vydání ověřeného výstupu z informačního systému veřejné správy až o 90 % z částky podle písmene d) této položky.\nZaplatí pojišťovna k vozíku i chodítko?\nMaminka používá vozík hrazený zdravotní pojišťovnou. Pro rehabilitační chůzi by potřebovala chodítko. Hradí chodítko pojišťovna? Musí chodítko schválit\nChodítko patří mezi zdravotní pomůcky hrazené pojišťovnou. Předepisuje je lékař\nspecialista, ortoped nebo neurolog. Tato pomůcka podléhá také schválení revizního\nlékaře – žádanku mu zašle lékař specialista. Revizní lékař po schválení zašle poukaz\npřímo pojištěnci. Chodítko je pojišťovnou hrazeno v základním provedení.\nSyn má DMO a id. 3. st. soc. šetř.\nprob v 11/15\nBohužel rovněž touto formou nám někteří tazatelé píší do poraden. Jistě, času je málo,\nchápeme, ale málo je ho na obou stranách. A co kdybychom i my takto odpovídali? Třeba: Dobr. d. navrh. odv. podejte na UP, form. naj. v… Bylo by to přijatelné? Asi nikoliv…\nA ještě upozornění: Stále více přichází dotazů, které nikterak nesouvisejí s péčí\na množí se také dotazy, které vznášejí poskytovatelé sociálních služeb a chtějí poradit, jak na klienta. Takové dotazy nelze odpovídat v rámci bezplatného právního\nporadenství pro laické pečující, zajištěného z dotačního programu.\nDěkujeme za pochopení. (red)\nSe stářím se zvyšuje\nMůže se stát, že dojde\nk situaci, kdy člověk nebude\nmoci vést plnohodnotný život.\nTím důležitější se stane kvalitní\na dostupná zdravotní a sociální\npéče. Následující listina se týká\nJe všeobecně uznáváno, že některé funkce, například\nzrak či sluch, se mohou ve stáří zhoršovat. Další známou skutečností je, že starému člověku zpravidla trvá\ndéle, než se zotaví po nemocech či operacích. V žádném\npřípadě ale nelze považovat vyšší věk za příčinu či vysvětlení tělesné nebo duševní nemoci. Také množství\nslužeb, které starý člověk potřebuje, se velmi různí. Někteří senioři nepotřebují prakticky žádné služby, někteří\nkřehcí staří pacienti jsou závislí na poskytování trvalé\nÚkoly zdravotní a sociální péče o starší občany jsou\n- pomáhat starším lidem vést plnohodnotný a nezávislý\nživot aktivních a platných členů lidského společenství\n- zajistit kontinuitu mezi zdravotnickými a sociálními\nslužbami s cílem, aby starší občan zůstal co nejdéle\nve svém domě a komunitě s tím, že hospitalizace či\npobyt v instituci mu budou umožněny v případě, kdy\nse stanou nezbytnými\n- garantovat, aby nedocházelo k diskriminaci z důvodu\nvěku, pohlaví, náboženského přesvědčení, národnosti\nobčana či místa, kde právě žije.\nStarší občané mají nárok na zajištění takové zdravotní\npéče, která je potřebná, a to podle zdravotního stavu\na stupně závislosti, nikoli dle schopnosti si takovou péči\nzaplatit, prostředí, ze kterého pocházejí či s ohledem\nna životní styl.\nVětšinu zdravotních problémů by měl vyřešit tým primární péče. V případě vzniku složitějších či závažnějších problémů je na místě odeslání na příslušné oddělení\n- že bude považován zdravotníky za partnera a bude se\npodílet na všech rozhodováních, která se budou týkat\njeho zdraví a péče o ně\n- že bude moci být zastupován, bude-li si to přát, příbuzným, přítelem či jiným člověkem, který mu bude\nnápomocen v případě, že bude mít potíže v komuni-\nkaci či porozumění tomu, s čím se na něj zdravotníci\n- že bude informován jasně a šetrně o svých zdravotních\n- že bude plně informován o možnostech léčby včetně\njejích možných rizik\n- že bude moci nahlížet do svých zdravotních záznamů\na bude informován o tom, že všichni ošetřující jsou zákonně vázáni zachovat důvěrnost\n- že obdrží podrobnou a úplnou informaci o tom, jaké\njsou v dané oblasti dostupné zdravotnické a sociální\nslužby a jaké jsou další možnosti podpory a pomoci\n- že mu bude dostupná pomoc a vysvětlení v případech,\nkdy bude potřebovat informace o svém onemocnění pro\n- a že bude mít nárok na celkové preventivní lékařské\nvyšetření ve věku 65 a 75 let, eventuálně častěji dle\nzdravotního stavu či potřeb.\n- aby byly léky poskytovány způsobem, který pomůže\nstaršímu pacientovi či tomu, kdo mu lék podává, lék\nsprávně dávkovat a bude minimalizovat omyly a opomenutí.\n- že mu bude zajištěna přiměřená doprava v případech,\nže si ji nebude moci zajistit sám, aby se dostal do zdravotnického zařízení\n- že bude fungovat dopravní spojení mezi nemocnicemi,\nkteré bude co nejjednodušší a nejdostupnější.\nJe žádoucí, aby nemocnice měly oddělení, která jsou\nspecializována na medicínskou a psychiatrickou problematiku starších pacientů. Tato oddělení mohou mít\nrůzné názvy, například oddělení medicíny stáří, oddělení geriatrické medicíny atd. Důležitá je týmová spolupráce s pracovníky ostatních oborů včetně rehabilitace\na sociální práce.\nSamotné stáří nezpůsobuje zhoršování paměti. Někdy\nmůže mít zhoršování paměti léčitelnou příčinu. Jestliže\nse paměť výrazně zhoršuje:\n- je vhodné vyšetření psychiatrem, geriatrem či jiným\nodborným lékařem, který se věnuje problematice poruch paměti\n- v těch případech, kdy se jedná o onemocnění progredující a neléčitelné, mohou pacienti i ti, kteří se o ně starají, očekávat, že jim bude poskytnuta podpora a rada,\na to takovým způsobem, který bude užitečný a přijatelný jak pro pacienta, tak pro jeho blízkého.\nS přibývajícím věkem narůstá riziko pádů a zvyšuje se\npravděpodobnost, že samostatný pohyb bude obtížnější.\nPokud tomu tak je, je třeba hledat příčinu, která může\nbýt např. v cévním onemocnění či jiné nemoci. Mnoho\npříčin pádů je léčitelných.\nProto v případě zhoršování hybnosti či pádů může starší\n- že budou učiněna taková opatření, aby mu byla poskytnuta pomoc v nenadálých situacích – např. nouzové\nvolání s čidlem na těle k přivolání pomoci.\nSituace, kdy není pacient schopen udržet moč či stolici,\nnastává v důsledku různých onemocnění. Je třeba využít\nvšechny možnosti léčení včetně ev. chirurgického řešení.\nV případě inkontinence, ať je z jakékoli příčiny, může\n- v případech, kdy je tento stav neovlivnitelný, odbornou radu, pomoc a takové pomůcky, které mu pomohou\ntuto situaci zvládnout.\nStarší nemocní mají nárok na neodkladnou lékařskou\npéči v případě, že ji potřebují. Může jim ji poskytnout\nbuď jejich praktický lékař, pohotovostní služba či jiný\nV případě, že zdravotní stav staršího pacienta vyžaduje\nhospitalizaci, může pacient očekávat:\n- že bude ošetřován zkušeným a zaškoleným týmem\nznalým komplexní problematiky starších pacientů\n- že budou správně diagnostikovány a léčeny tělesné\ni psychické problémy\n- že multidisciplinární tým v případě potřeby posoudí\nkomplexně zdravotní stav, zdravotní a sociální potřeby\n- že všichni profesionálové, kteří se podílejí na péči,\nbudou účelně komunikovat v zájmu hladkého průběhu\n- že zůstane v nemocnici právě tak dlouho, jak dlouho\nbude vyžadovat jeho zdravotní stav.\nStarší pacienti potřebují často delší dobu k uzdravení\na navrácení jejich původního funkčního stavu.\n- aby zůstali v péči zdravotnického zařízení do doby,\nnež se budou moci bezpečně vrátit domů nebo než bude\nnalezeno jiné vyhovující řešení\n- v případě, že zdravotní stav staršího pacienta neumožňuje úplně nezávislý život, během dvou týdnů od komplexního posouzení potřeb by měl být zajištěn takový\nsoubor zdravotnických a sociálních služeb, který umožní pacientovi návrat domů\n- aby pacienti senioři byli léčeni a ošetřováni multidisciplinárním týmem, který bude identifikovat a podporovat\nreziduální schopnosti a zajistí rehabilitaci k návratu či\nzlepšení soběstačnosti a možnosti nezávislého života\n- aby se také rodinní příslušníci a jiní, kteří pacientovi\npomáhají, mohli podílet na rehabilitaci.\n- aby před propuštěním ze zdravotnického zařízení bylo\nrozhodnuto o optimálním způsobu další péče, která\nbude odpovídat potřebám staršího pacienta.. Nemocnice domluví další domácí péči s poskytovateli v místě\nbydliště. Pacient má právo podílet se na tomto rozhodování sám či prostřednictvím rodinných příslušníků nebo\njiných osob, které si sám zvolí.\n- aby při propuštění byl pacient informován a poučen\no všech důležitých skutečnostech tak, aby mu bylo\nznámo, jak má dále pokračovat v rehabilitaci a rekonvalescenci.\n- umožnit staršímu pacientovi, který potřebuje komplexní zdravotnické a sociální služby a přeje si setrvat\ndoma, domácí péči dle jeho potřeb objektivizovaných\nkomplexním odborným posouzením.\nNepotřebuje-li starší pacient hospitalizaci v nemocnici\nči byl-li právě propuštěn a je-li vhodná denní péče, je\n- aby se v denním centru o jeho zdravotní stav staral\n- aby mu byla zajištěna doprava do denního centra, není-li si schopen zajistit dopravu sám.\nJestliže se o staršího pacienta starají dlouhodobě rodinní příslušníci, profesionálové či jiní pečující, mohou\npo čase všichni (pacient i ošetřující) cítit potřebu tuto\npéči a kontakt na chvíli přerušit. Může se také stát, že\npečující bude mít zdravotní problémy, které mu přechodně znemožní tuto činnost.\n- na pomoc při zhoršení zdravotního stavu, kterou mu\nzprostředkuje buď praktický lékař nebo tým domácí\n- na dva až tři týdny respitní péče – pobytu v domově\ndůchodců, ošetřovatelském ústavu či nemocnici podle\npacientova zdravotního stavu. Tento pobyt může být\npředem domluven tak, aby časově vyhovoval pacientovi i pečujícím.\nMají-li být služby pro seniory funkční a úplné, je zapotřebí dobré komunikace mezi praktickým lékařem\na pracovníky domácí péče i sociálních služeb. V rámci\nkomunitní péče může pacient vyššího věku očekávat, že\nmu budou v případě potřeby poskytovány tyto služby:\n- noční „hlídání“ a večerní návštěvy (ukládání ke\nPravidelně je třeba přezkoumávat účelnost těchto služeb a prostředků a přizpůsobovat je aktuálním potřebám\nNení-li starý občan již schopen zůstat doma, je třeba mu\numožnit pobyt v instituci.\nNež k tomu dojde, je třeba provést komplexní multidisciplinární šetření v komunitě a v případě potřeby doporučit další specializované vyšetření či léčení zdravotních problémů a rehabilitaci ve zdravotnickém zařízení.\nPacient a jeho rodina musejí být seznámeni s týmem,\nkterý pacienta vyšetřuje.\n- že bude vypracován plán péče, který bude pravidelně\nkontrolován a přizpůsobován jeho potřebám\n- že bude rozhodovat, pokud to jeho zdravotní stav dovolí, o svém způsobu života včetně toho, kdy si přeje\nsoukromí a kdy chce být ve společnosti\n- že jeho pohyb mimo instituci nesmí být omezován,\nstejně tak i jakékoli jiné kontakty včetně pošty, telefonu\n- pokud žije v ošetřovatelském domě, že tato instituce\nbude pravidelně a zevrubně kontrolována tak, aby byla\nzajištěna kvalitní péče\n- že bude péče o něj odborně vedena specialistou geriatrem, bude-li jeho stav vyžadovat složitější lékařskou\npéči a ošetřování.\nJak jste spokojeni s kvalitou\npsycholog a senátor\nCelkový přehled nemám, ale z osobní zkušenosti\nz jednoho z nich – můj otec byl v hospici v Rajhradě\n– mohu říct, že toto zařízení funguje dobře. Obecně\nse domnívám, že myšlenka hospiců je výborná. Je to\nšetrné k lidem, když umírají a nemohou být v rodině,\nje to jedna z nejlepších možností. Jsou tam zabezpečení nejen po fyzické stránce, ale díky tomu, že tam\npůsobí i kněží, také po stránce duchovní.\nUrčitě stojí za to i posun k mobilním hospicům\na menším zařízením. Je to potřeba i proto, že ve společnosti strach z tématu umírání přetrvává, lidi třeba\nani neuspořádají příbuzným pohřeb, aby se tomu vyhnuli. To téma má v sobě ale i rozměr naděje.\nMartin Ježek, novinář\nSoučasná úroveň hospiců v České republice je vysoká a péče o pacienty v terminálním stadiu je na dobré\núrovni. Ta cesta je ale pro ty, co se po ní vydali, hodně\ndlouhá, namáhavá a jakoby bezútěšná. Stát by měl\nv této oblasti hodně přidat, protože populace stárne\na opačný trend se očekávat nedá.\nLékař (požádal, aby nebylo\nuváděno jeho jméno)\nPokud bych měl se na kvalitu hospiců u nás podívat z pohledu ideálního stavu, vidím problém u části\nz těchto zařízení v dostatečné odbornosti, některé\nz našich hospiců nejsou dostatečně odborně vybaveny tak, aby byly schopny poskytnout potřebnou péči\nvšem potřebným pacientům. Na druhou stranu ale\nobecně mohu říct, že hospice jsou už ve své většině\nstabilizovaná zařízení a některé z nich snesou bezproblémové srovnání se špičkovými zdravotnickými zařízeními, ať už jde o prostředí i úroveň kvality\ns laiky soutěžit o peníze\nSe zájmem jsem si přečetla článek pana Urbánka\n„Když pečuje chlap – poznámky, úvahy“. Některé\nskutečnosti zde uvedené znám z vlastní zkušenosti, některé mám jiné. Za mimořádně důležité považuji sdělení: „Každý opečovávaný je jedinečný,\nmíra postižení je jiná a podmínky v domácnosti\nrůzné.“ K tomu bych ještě připojila větu z článku paní Jiřiny Šiklové: „Stát dělá jen to, co se\nmu nařizuje, co se musí, a nemůže svoji pomoc\nindividualizovat.“ V těchto dvou větách vidím\nmožné východisko pro zlepšování systému péče\no zdravotně postižené. Profesionálové nemohou\nsoupeřit s laickými pečujícími o peníze z příspěvku na péči, musí se doplňovat a pomáhat si. Článek\npana Urbánka to jasně ukazuje. Jsem ráda, že měl\np. Urbánek čas a chuť tento článek napsat. Přispěl\ntím k lepšímu pochopení situace rodin pečujících\no zdravotně postiženého a samotných pečujících.\nMy pečující nebýváme svým okolím obdivováni,\nprotože „nepracujeme“, politiky býváme spíše podezříváni, že ty „štědré dávky zneužíváme“ (možná by si to měli zkontrolovat, aby nežili v omylu).\nDěkuji vám za číslo! Miloslava Machulková\nNašel jsem dobré názory\nDěkuji za zaslání novin Pečuj doma. V novinách\njsem většinou (až na jeden v dopisech) našel dobré názory – o důchodcích, pečování, domovech\nrozhodování jejich zdravotnických týmů. A pokud\njde o mobilní hospice, to jsou opravdu profesionální\nzařízení a jsou schopny na vysoké úrovni poskytovat\nkomplexní péči dvacet čtyři hodin v týdnu.\nJan Hanák, katolický kněz\nNemám s touto zdravotnickou službou sice bezprostřední zkušenost, ale jsem přesvědčen, že hospice\nmají obrovský význam a je dobře, že u nás fungují.\nNebýt paní doktorky Marie Svatošové, která hospicové hnutí před lety rozjela, by u nás nic takového nebylo. Proto mě zaujalo, když nedávno Miloš Zeman\nprohlásil, že by církev měla z restitucí financovat\nhlavně hospice, ten chlap si nevidí do pusy, protože\nprávě paní Svatošová s hospici začala tak, že vznikaly jako aktivity Charity, dřív než se k tomu rozhoupal\nstát. Dokud nebyly hospice, fungovaly jen ty hrozivé\nLDN-ky. Nemám informace, jestli je hospiců dost,\nale donesly se ke mně informace, že by bylo dobré,\nkdyby jich bylo víc.\nOtázka hospiců u nás souvisí i s tabuizovaným tématem smrti. I jako dokumentarista vím, že dlouhá léta\nvšechna témata, která se týkala smrti, v televizi ani\nv rozhlase neprocházela. Až loni na české rozhlasové přehlídce se ze třinácti dokumentů devět týkalo\nsmrti. Najednou se o tom mluví a souvisí to určitě\ni s tématem hospiců. Hospice představují možnost\nprožít poslední okamžik života tak, že to dává smysl,\nlidé tam zažívají přijetí, pracují tam profesionálové se\nsrdcem, kteří je provázejí do posledního okamžiku.\nI hospice tak přispívají k detabuizaci tématu smrti.\nLeona Zemanová, sestra\nv domácí péči\nS hospicovou péčí jsem se v posledním roce setkala\njak v rovině profesní, tak bohužel i osobní. Vyjádřím\nse tedy k oběma a začnu tou pracovní:\nPracuji jako vedoucí sestra v domácí péči v Brně.\nSamozřejmě poskytujeme také péči onkologicky\nseniorů. Nejvíc mně zaujaly články H. Strakové\na M. Urbánka. Ing. Urbánek ukazuje, jak se to má\ns domácími pečovateli. O tom zvenčí málokdo ví.\nPraktické i k zamyšlení\nVážení přátelé v redakci, články v novém čísle\nbyly jako vždy nejen praktické, ale také nutící k zamyšlení (pan Urbánek – vzácný člověk, profesorka\nHaškovcová, jejíž knihu „Rub života, líc smrti“\njsem četl ještě „v mladém věku“ a která mě přinutila zamyslet se nad životem zcela jinak, rady\na vzory Mgr. Pešlové, velmi potřebné). Prostě\n„Pečuj doma“ je stále na vysoké profesionální\núrovni, pečuje o osvětu a informace pro lidi, kteří\nžijí v náročných životních situacích a etapách…\nTisknete jen jeden názor\nMrzí mne, že jste můj příspěvek o eutanázii uvedli\njen do dopisů. Doufala jsem ve víc, že se rozpoutá nějaká diskuse. I ve vašem časopise totiž jako\nvšude převládá na toto téma jeden jediný názor,\nsamozřejmě ten „správný“. Místo, abychom bystřili své mozky a učili se diskutovat.\nJe toho ještě tolik ke sdělení\nDěkuji za další číslo. Pokaždé přinesete něco nového a nad spoustou věcí se člověk musí zamyslet\na uvědomí si, kolik toho ještě je v této problematice ke sdělení. Pořád se dočítám věci, které jsem\nnemocným pacientům, ale naše možnosti (především časové) jsou omezené. Návštěvy jsou u pacientů dopředu nasmlouvané s praktickými lékaři\na momentálně se všechny uskutečňují během dne,\nz čehož vyplývá naše neschopnost zajišťovat noční\nslužby. Proto jako „klasická“ domácí péče poskytujeme jiný typ péče než domácí hospic. Zde se lišíme\nv typu péče, kterou je v Brně například schopný\nposkytnout domácí hospic sv. Alžběty v Brně. Proto\nse mi velice osvědčilo přijmout pacienta do péče\nv době, kdy mu stačí návštěva zdravotní sestry jed-\nv době péče o maminku nevěděla a dělala jsem je\nšpatně, zvláště když jsem se snažila ji ještě nutit do určitých aktivit a ona už nechtěla. Myslela\njsem, že jí pomáhám a asi to nebylo to pravé. S odstupem se to všechno ale jeví zase úplně jinak, než\nkdyž v tom člověk dnes a denně žije.\nZa nás všechny velké poděkování.\nChvály není nikdy dost\nMateriály z kurzů Pečuj doma jsou k nezaplacení,\nstuduji je momentálně na pracovní cestě v Německu. Sbírám zkušenosti v oblasti pečovatelské služby, kterou jsem chtěla rozběhnout v Liberci. Ale\nřeším poměrně složitou legislativu, o které také\npíšete v materiálech, které jsme od vás dostali.\nChvály není nikdy dost a tak si dovolím ještě jednou zmínit, že svoji práci děláte jednoduše hodně\nPředběžný plán s otazníky\nV 1. čísle 2016 Pečuj doma mě zaujal článek,\nkterý pojednává o Předběžném plánu péče. Je\nchvályhodné, že v poslední době se začíná více\nnaslouchat pacientovým přáním a představám,\njak má být o něj pečováno, aby se cítil dobře\nV našich lůžkových zdravotnických a sociálních\nzařízeních se v poslední době začínají používat\nněkteré prvky z konceptu Bazální stimulace. Součástí tohoto přístupu je i tak zvaná autobiografická\nanamnéza, na jejímž základě lze stanovit a poskytovat vysoce individualizovanou ošetřovatelskou\npéči o každého nemocného. Ke zmíněnému článku\nnou, maximálně třikrát denně a v případě zhoršení\npacientova zdravotního stavu, například když potřebuje podat analgetika v noci, zkontaktovat domácí hospic. Pacienta převezmou samozřejmě podle\nsvojí kapacity, ale řádově jde o jeden, dva týdny.\nDomluva ohledně péče byla vždy výborná. Pokaždé mě potěší, když v dnešní hektické době, kdy\nvšichni spěchají a problémy pacientů spíše odsouvají na další ambulance a oddělení, (případně, jak\nto v případě seniorů často bývá, je vůbec neřeší),\nže v hospici sv. Alžběty jsem takový problém nikdy\nLze samozřejmě namítnout, že je to logické, když\nněkam člověk telefonuje a druhá strana ví, že volá\nzdravotník. Ale se stejně lidským chováním jsem se\nsetkala i v případě, kdy jsem pomáhala mojí švagrové řešit poslední chvíle její maminky. Začalo to\ndrobností, kdy mi paní na recepci zpříjemnila čekání nabídnutím džusu. Drobnost? Jistě, ale potěší.\nVeškeré domluvy probíhaly v klidu, nesetkala jsem\nse s neochotou, nepříjemným zacházením, dlouhým\nčekáním. A vím, že švagrová nesla celou situaci těžce, a na personál nebyla vždy vlídná. Ono každodenní setkání se smrtí určitě může personál otupět,\nale v Hospici sv. Alžběty je tato zkušenost rozhodně\nposunula dál, k vyšším vnitřním hodnotám a k trpělivosti s nemocnými a jejich rodinami.\nDruhou osobní zkušenost jsem měla v Hospici sv.\nJosefa v Rajhradě. Zde ke svému konci došla manželova babička. Chodili jsme ji navštěvovat celá rodina,\nprotože pobyt v domácím prostředí by pro ni už byl\nDodatečně tímto děkuji všem za obětavou péči. Manželova maminka, dcera nemocné paní, dlouho řešila\nsvé „selhání“, svou neschopnost mít maminku doma\naž do smrti. Díky péči a rozhovorům s personálem se\nzklidnila, pochopila, že vše doma nejde zvládnout.\nA se smrtí své maminky se lépe smířila.\nChtěla bych tímto říci, že hospicová péče je nenahraditelná. A jsem moc ráda, když je o pacienta dobře\npostaráno ve všech fázích nemoci.\nPřipravil (dd a red)\nmám několik výhrad. Otázky zde jsou člověku položeny zcela obecně, bez ohledu a zřetele na to, jakým zdravotním či jiným omezením bude v závěru\nsvého života čelit. Například ne všechny nemoci\njsou v indikaci pro přijetí nemocného do hospicové péče. Také poskytnutí domácí hospicové péče je\npodmíněno vnějšími okolnostmi (nutnost mít péči\nz nejbližšího okolí po dobu 24 hodin), které se mohou během života měnit. Dále v předběžném plánu nemohu jako osoba znát, která diagnóza bude\npro mě ta určující pro poskytování péče v tom či\njiném zařízení. Například akutní srdeční selhání\nnepatří do hospicové ani domácí péče, stejně jako\nzávažný pooperační stav a jiné važné zdravotní\nokolnosti. Další dle mého názoru je diskutabilní\notázka, co mě bude zajímat na mém zdravotním\nstavu v budoucnosti, když nevím, jakou konkrétní\nnemoc budu mít, a jak se budou měnit mé postoje,\npotřeby a v které fázi přijetí diagnózy dle Kübler-Rossové se budu nacházet já, a v které moje rodina a nejbližší. Naprosto ale souhlasím s možností\nnabídnutí pomoci k uspořádání osobních majetkových poměrů.\nKladem celého tohoto konceptu je samozřejmě\nmožnost jej měnit a doplňovat. Celá problematika, jak je uveřejněna ve zmíněném příspěvku, se\nmi jeví jako značně zjednodušená. Má své výhody, ale také úskalí. Proto mě zaujala kniha „Dříve projevená přání pacientů – výhody a rizika“\nMUDr. ThLic. Jaromíra Matějeka, Ph.D., Th.D.,\nkterá vyšla v nakladatelství Galén. Autor se v ní\nzabývá podrobně problematikou přání pacienta,\nkterými určuje podmínky pro péči o svou osobu\nv době, kdy se k ní sám nebude moci zodpovědně\nKomunitní sestra a revoluce dlouhověkosti\nOčima Pavly Hobstové\n„Střední délka života současné generace zrozenců padesátých let se\nprodloužila o jednu třetinu. Tyto\nroky nejsou jen nějakou poznámkou\npod čarou, a už vůbec ne seznamem\nchorob.“ Už jste tohle sdělení někde\nslyšeli? Slova zazněla v úvodu příspěvku herečky Jane\nFondové na setkání TEDx-Women v San Franciscu\nv roce 2012. Referát se během pár týdnů stal po celém\nsvětě slavným a dodnes je na mnoha místech citován\nna internetu. Tato oscarová herečka a lektorka fitness\npoložila otázku, zda dokážeme o této nové fázi našeho\nživota, kterou jsme dostali darem, přemýšlet. „Během\nposledního století proběhla spousta revolucí, ale snad\nžádná není tak významná jako revoluce dlouhověkosti.\nDnes žijeme v průměru o 34 let déle než naši praprarodiče. Musíme se nad tím zamyslet. Je to, jako byste\npřipočetli k naší délce života druhé období dospělosti.“\nVitální a stále krásná Jane vyzývá společnost celého\nsvěta ke změně způsobu života. Upozorňuje, že světová kultura se ještě nenaučila s dlouhověkostí žít.\nV souladu se svou povahou Jane mluví k té bojovnější\ntvořivé skupině světové populace a především k ženám. Ptá se, zda pociťují odpovědnost za budoucnost:\nnejen za svoji, ale celé společnosti. Nebo nic nechtějí\nměnit? Doufají, že o ně „bude postaráno“, ale odmítají\npři zdravém rozumu definovat, kdo se postará a jak?\nAni po čtyřech letech jsme na otázky angažované\ndámy uspokojivě neodpověděli. Co se od doby slavného vystoupení změnilo? Pravděpodobnost, že se\ndožijeme vysokého věku, je vysoká jako ještě nikdy\na pro společnost to již není šokující novinka. Ale o připravenosti může mluvit jen málokterá země.\nSestra vám poradí\nV ČR svůj životní styl měníme jen těžce a většinou až\nteprve pod nátlakem. Starci doslova vyskakují ze smrtelných postelí. Díky lékům přežívají mrtvice s lehkostí sobě vlastní, ale jejich tělo ani mozek na „nový\nživot“ nejsou připraveny. Společnost zatím ignoruje,\nže velmi staří lidé ztrácí soběstačnost.\nS bezmocným seniorem často nepočítá ani rodina, ani\nstát. Pečující osoba stále neví, kde hledat pomoc. Přitom pomocné jednotky ve státě existují, i když nejsou\ntřeba ideální. Dalším nedostatkem je, že většina domovů není připravena na komplexní ošetřovatelskou\npéči. Zdravotničtí pracovníci v nich chybí a zdravotní\npojišťovny nehradí potřebnou péči.\nNejlepší pomůcka, co znám\nMast a pěna pro celou rodinu\nMoje babička mi vždycky říkávala: „Martino, važ si zdravých nohou.“ Bylo to pravidelně, když jsem se\nvracela domů z kondičního běhu. No říkejte to a něco podobného dívce, kterou více než stav jejich dolních\nkončetin zajímal štíhlý pas.\nJak čas šel, láska ke sportu a dobré fyzické kondici ve mně zůstala stejná, ale moje dolní končetiny nejsou\njiž to, co bývalo. V průběhu téměř každého kurzu pro laické pečující, který vedu, se vždy někdo přihlásí\ns nějakou zajímavostí či osvědčeným výrobkem pro péči o stárnoucí nebo nemocné tělo. Nejinak tomu bylo\npři kurzu ve Vyškově. Tam všechny účastníky obohatila svou radou jedna z účastnic kurzu. Protože danou\npomůcku neměla u sebe, slíbila, že ji přinese další den. Co slíbila, to splnila. Představila nám mast a pěnu,\nkteré se jí velice osvědčily při péči o kůži její ležící maminky. Dle návodu jsem zjistila, že se hodí pro péči\no kůži s atopickým ekzémem, lupénkou, a také pro péči o kůži diabetiků. A doporučení pokračuje dále. Tato\nmast a pěna zmírňují lokální svědění a zabraňují také olupování pokožky a to vše s rychlým nástupem účinku.\nPoužít je lze i pro malé děti. Takže tento výrobek je nejen na celé tělo, ale i pro celou rodinu. Leciderm®\ntělová pěna a mast je ke koupi v lékárně a nezapomeňte, že v lékárnách i zdravotnických potřebách můžete\nzískat slevu na SeniorPas.\nNačerpat pozitivní energii\nAutoři: Vidyamala Burch, Danny Penman\nNázev: Meditace pro zdraví\nVydala: Grada 2016\nMeditace pro zdraví je kvalitní manuál, který dokáže dát lidem snahu vzít zdraví do svých\nrukou a pomoci s tím, jak se zbavit bolesti. A i kdyby vás nebavilo plnit program přesně\npodle stanovených bodů, i tak se dozvíte něco zajímavého a načerpáte pozitivní energii.\nZařízení pro nemocné seniory je velmi málo, na volná místa jsou dlouhé pořadníky. Je nutné se postarat\ndoma. Jak, když ke spolehlivým informacím a návodům se mnozí pečující nedostanou?\nV závěru roku 2015 vyšla u nás publikace „Jak zůstat\ndéle doma?“ s podtitulem „Jak mohou obce podpořit\nseniory a občany se sníženou soběstačností?“. Vydal ji\nInstitut důstojného stárnutí Diakonie ČCE a je v podstatě návodem, jak postupovat při hledání pomoci\n(ke stažení je zdarma na http://www.dustojnestarnuti.\nPopisuje projekt SIPS, podle kterého by orientaci pečujících usnadnilo zavedení funkce komunitní sestry\nna obecních a městských úřadech.\n„Tato pozice je důležitá pro koordinaci různých služeb,\nvčasnost pomoci a pro informovanost. Ta chybí nejen\npraktickým lékařům, na které řada pečujících lidí spoléhá, ale zejména pečujícím, kteří potřebují podporu\na poradenství,“ vysvětluje jeden z autorů publikace\nPetr Wija, ředitel Institutu důstojného stárnutí. Patří též\nke spoluautorům publikace o projektu SIPS (Systém integrovaných podpůrných služeb), jejímž hlavním autorem\nje přední český gerontolog a geriatr Zdeněk Kalvach. Institut, který se nechal inspirovat také modelem systému\npéče ve Švýcarsku (Institut Neumünster Curych).\n„Služby a podpora pro pečující u nás existují, ale nejsou vzájemně koordinovány. Proto se k nim pečující\nčasto nedostanou. Komunitní sestra či koordinátor\npodpory zprostředkuje správné informace, finanční\npomoc, příspěvky, poradenství a kontakty na potřebné\nslužby,“ dodává Petr Wija, který zpracoval modelovou\nsituaci pro české poměry. Návrh na zřízení této funkce\nDiakonie ČCE podporuje nejen ve spolupráci s ministerstvem práce a sociálních věcí, ale také v komunikaci\nse samosprávnými a odpovědnými politiky.\nNa co by se tedy pečující další generace mohli těšit?\nKomunitní sestra nebo sociálně zdravotní pracovník\nfungující v obci u sebe soustředí informace, důležité pro pečující. Jsou oprávněni vyhodnotit zdravotní\na sociální situaci jednotlivce i jeho opatrovníka a poradí jim, kam se obrátit ve specifických případech.\nPředají kontakty na konkrétní subjekty. Těmi může být\nlékař, rehabilitační pracoviště, úřad, kde lze vyřídit příspěvek na péči, soukromé pečovatelské agentury, které mohou nemocného denně navštěvovat za poplatek\napod. Osamělcům navrhnou umístění do registrovaných zařízení a snad i upozorní, že soukromé sanatorium bez vyřízení státního příspěvku na péči nikoho\nneumístí a měsíční poplatky, že jsou tu vysoké.\nV únoru, alespoň podle reakcí tisku, politiků a juvenilní veřejnosti došlo v životě českých penzistů\nVšichni dostali od státu jednorázový příspěvek v podobě 1 200 Kč. Političtí oponenti tohoto kroku opět\nargumentovali tím, že dojde k projedení (dříve říkali k prožrání) štěstí vnuků a pravnuků.\nAby společnost ukázala, že to se starostí o seniory myslí komplexně a vážně, začala činit opatření, aby\ntato částka, jistě nemalá, zůstala uchráněna před choutkám darebáků (nejsou tím samozřejmě myšleny\nvlastní děti, vnuci ani snachy a zeťové).\nNěkolik magistrátů zřídilo ve spolupráci s PČR výuku penzistů v obranných úpolových sportech. Nejoblíbenější je KRAV MAGA, umění boje používané v izraelské armádě a pak mistrovské ovládání holí ze\nstarého Japonska HONTAI YO – boj s tyčí. Zvláště vhodné pro majitele francouzských holí. Je myšleno\ni na vozíčkaře, pro které je výcvik veden kombinací bojových technik se základy crossových sportů.\nV některých domovech důchodců zavedli pro pohyblivější klienty i kurzy boxu a nepohyblivé učí alespoň několika základních obranným úkonům. (Což je zajímavá informace, že by je učili například, jak\nvykroutit z ruky personálu injekční stříkačku s draslíkem, či heparinem?)\nV častých anketách byli též penzisté tázáni, co s takovou částkou, která je vskutku velkorysá, budou\nNěkolik zvláště aktivních seniorů ji hodlalo přidat k celoročním úsporám a skočit si skupinově s padákem (v této věci se do budoucna uvažuje o tzv. zážitkové adrenalinové euthanázii, ale ta je zatím,\nna rozdíl od klasické, ještě v plenách).\nJe krásné vidět, že naše společnost na důchodce myslí. A zároveň i velmi staré lidi učí naplnit současný\ndůležitý trend, že každý by se měl o sebe a své peníze umět postarat sám.\nKrabičky a knihovničky poslední záchrany\nVšichni si musíme postupně vyzkoušet, co nás zklidňuje. Pro někoho je blahodárným uklidňujícím prostředkem hudba. Zda jejím autorem bude Mozart, Strauss,\nStravinský, Kmoch, Bach, Nohavica nebo Fanoš Mikulecký, není podstatné. Zkrátka proti gustu…\nPodobný vliv může mít osvědčená „knihovnička poslední\nzáchrany“. Namátkou třeba Cirkus Humberto, Svéhlavička, Švejk, Dášenka, oblíbená kuchařka či třeba Bránili\njsme hrad nebo Bylo nás pět. Klidně i Kája Mařík. Pár\nstránek oblíbeného titulu, třeba i náhodně zvolených,\nzklidní a přivede na jiné myšlenky. Volba a působení\ntextu je skutečně individuální. Setkal jsem se s mladým\nmužem – pečovatelem, který coby „protistresor“ četl\nna první pohled velmi starou knihu, náhodně tam, kde\nji otevřel. Šlo o katolický kancionál napsaný a vydaný\npočátkem 19. století. Autor byl dnes již zcela neznámý\nfarář z brněnských Zábrdovic. Podivil jsem se, že zde není\nna překážku archaické písmo a ostatně i řeč. Muž odvětil:\n„Z té knihy jakoby čiší tenkrát ještě opravdová víra lidí,\nkteří ji kdysi četli. Posiluje mne to.“\nO krabičku v pravém slova smyslu nejde. Každý má nějaký předmět spojený s pozitivními vzpomínkami. Pro\nilustraci i inspiraci: „Když jsou emoce v politice hodně vypjaté a věcné argumenty nefungují, vyndám si fotografie\nvnoučat, a to mě vždycky uklidní…“ sdělila tisku politička\nKRABIČKA POSLEDNÍ ZÁCHRANY PRO\nV ní máme uloženy různé pozitivní životní zkušenosti\na moudra, která se vyplatí respektovat. Např.:\n• Nechtít vše řešit hned. Konflikt či jiný problém\nmnohdy vyvolává depresivně manickou reakci. Po fázi\ndeprese, kdy „nic nemá smysl“, hodlá postižený co\nnejrychleji řešit všechny i vzdáleně související problémy pokud možno naráz. To se nemůže zdařit. Raději\npostupně po malých částech. Tzv. salámová taktika, ne\npřímo „kolečko po kolečku“, ale krok za krokem bývá\npřekvapivě úspěšná. Někdy je dokonce po určitou dobu\ntřeba vyčkat a nedělat nic.\n• Čas léčí. To, co se zdá být dnes tragédií, může být za čas\n• Vnímat i pohled z druhé strany. Každý má svou pravdu. To platí, i když se objektivně vzato mýlí. Je potřeba\nuvážit, zda negativní chování neobsahuje prvky „SOS“.\nTj. zda nejde o jakési varování. Bývá skryté. Matka jedné mé klientky, trpící úpornými bolestmi, hodila po dceři\nprakticky bezdůvodně hrníček s horkým čajem. Dcera to\npřešla. Maminka na ni hned poté křičela dosti vulgárně\ncosi o jakémsi banálním provinění dcerky z dětství. Ani\nv náznaku se neomluvila. Velmi brzy poté se pokusila\no sebevraždu. Nebyla to žádná demonstrativní forma citového vydírání, ale dlouhodobě promýšlený pokus.\n• Vyhnout se nevratným, nadměrně rázným krokům\nv afektu. Raději počítat do deseti nebo spíše desetkrát\ndo deseti a vše promyslet. Naši předkové věděli, co říkají,\nkdyž nám zanechali přísloví „dvakrát měř a jednou řež“.\n• Nevíme-li, zda se smát, nebo plakat, volíme to první.\nMnohé z problémů a hádek mají příměs komična ať již\nv příčině, průběhu nebo následcích. Jistý, dejme tomu\nčerně humorný nadhled je v přístupu k nim mnohem užitečnější než katastrofické vize.\nPRO STARŠÍ A NEPOKROČILÉ\nPřinejmenším je určena pro ty (obvykle starší), kdož se\ns nadšením a snadno neprohánějí po informační dálnici internetu. O problémech a zvláštnostech v chování souvisejících s důvody, jak je vhodné s nadhledem o náš protějšek\npečovat, si pořídíme knihy a vytvoříme si i archiv časopiseckých i novinových článků. Zdrojem informací mohou\nbýt i různé letáky, kupříkladu volně k dispozici v čekárnách různých institucí. Pro ilustraci namátkou o specifice\nduševně nemocného se dozvíme v knize Kamila Kaliny:\nJak žít s psychózou. O nesladkém životě cukrovkářů je\nmísty dokonce vtipně psáno v knize O. Duba a I. Brožka: Cukrovka od A do Z. Obě vyšly v Avicenum, Praha.\nO stáří v relativním zdraví i v nemoci se dočteme v knize\nGeriatrie a gerontologie autorů Z. Kalvacha a kolektivu,\nkterou vydalo pražské nakladatelství Grada.\nSTROPNÍ ZVEDACÍ A ASISTENČNÍ SYSTÉM\nKOMPLEXNÍ DOMÁCÍ PÉČE PRO HENDIKEPOVANÉ\nBEZPEČNÁ ASISTOVANÁ MOBILITA V PROSTORU\nPROČ ZVOLIT ROOMER?\n■ nejjednodušší a nejrychlejší\ntransport po celém bytě bez\n■ 3bodové zavěšení vaku pro\n■ komplexní a estetické řešení bez\n■ z postele až do koupelny bez\n■ výkon, výdrž, spolehlivost, tradice\nJAK SI ROOMER POŘÍDIT?\n■ příspěvek na pořízení této\npomůcky poskytuje Úřad práce ČR\nv minimální výši 90 %\n■ kontaktujte nás pro bližší\nZAMĚŘENÍ A VYPRACOVÁNÍ\nINDIVIDUÁLNÍHO PROJEKTU DLE\nERILENS s.r.o. │ Papírenská 114/5 │ 160 00 Praha 6\ntel.: 234 123 362 │ e-mail:[email protected] │ www.erilens.cz\nZ luštitelů křížovky č. 1/2016 byli vylosováni: Oldřich Spáčil, Blanka Nečasová, Miroslav Vojta. Obdrželi\npláštěnky Diakonie ČCE. Tajenku z tohoto čísla posílejte do 16. 5. 2016 na [email protected] nebo\nformou SMS na číslo 774 738 090, příp. na adresu Pečuj doma, Hrnčířská 27, 602 00 Brno. Vylosovaní\nvýherci obdrží rukodělné výrobky středisek Diakonie ČCE.\nDiakonie ČCE poskytuje sociální, zdravotní, vzdělávací a pastorační služby\nvšem těm, kteří se v důsledku věku, zdravotního postižení či jiného ohrožení\ndostali do nepříznivé životní situace. Je druhou největší neziskovou organizací poskytující sociální služby v České republice.\nprovozuje ve všední\ndny od 9 do 17 hodin\nPodporuje: MZ ČR, JM kraj, město Brno\nRedakce: Antonín Hošťálek,\nBlanka Švábová, [email protected]\nAdresa redakce: Pečuj doma,\nHrnčířská 27, 602 00 Brno, tel.: 774 73 80 90\nKresby: Martina Holcová\nGrafická úprava: Jakub Kolář\nSazba: Andrea Švábová\nTisk: Arch Brno\nNábor reklamy: Zdenka Šárka Šnajdrová,\n[email protected], tel.: 737 405 554\nRegistrováno u MK ČR pod č. E 18957\nČíslo 2/2016 vychází 15. dubna 2016\nPříklady domácí hospitalizace jsou uvedeny zde.\nJohn D. Halamka: Kudy dál?\nKoláč pro Domácí hospicovou péči 2009\nNewsletter 13 - březen 2014