Misantropovy stránky - Planomluvy & Hovada s lidskou tváří - Planomluvy & Hovada s lidskou tváří 8.\nÚvod » Planomluvy & Hovada s lidskou tváří » Planomluvy & Hovada s lidskou tváří 8.\nPlanomluvy & Hovada s lidskou tváří 8.\nStředa 4. září 54\nA už jsme o rok starší. Noc pod stanem byla dlouhá, temná a krutá. Bylo mi zima. Před spaním jsem poslouchal Telemannovu Vodní hudbu. Vyspal jsem se docela dobře, ale vzadu na hlavě jsem po probuzení nahmátl bolestivé místo, zřejmě otlačené od nepohodlného tvrdého lokte, jímž jsem si ji podložil. Točí se se mnou svět a vědomí mám dosud jako ve snách.\nRáno v lese je slunečné, avšak stále chladné. Domů jdu až po osmé hodině, až se za školními dítkami zavřou dveře učeben. Cesta je krásně volná, nejen lesem, ale i předměstími až k domovu. Mámu zastihuji nahou v koupelně, chystajíc se k lékaři. Má špatná játra a podezření na zelený zákal oka. Jsem sám. Mluvím alespoň s tátovými fotografiemi a s prázdnou tátovou postelí, na níž si jej představuji dosud ležícího, dokud byl ještě doma a živ. Trochu to pomáhá, ale mnoho ne. Ale kdyby mne slyšel a viděl někdo cizí, kdo nechápe... nebo máma... tak by asi nechápali. Já to také nechápu. Je to smutné.\nMáma přišla unavená, pustila si bednu, na jejíž otupující zvrácený obsah se já s ní dívat odmítám, nechci a nemohu, a pak si zalezla do ložnice. Jsem zase sám. Teď už budu takhle pořád sám. Připravuji si pokrmy, piji kávu, spravuji své počítačové stránky a chodím na lodžii ohřívat se chvilkami na jižní sluníčko. Má čím dál slabší sílu. Na koupání mohu již letos zapomenout. Smutný konec léta.\nČtvrtek 5. září 54\nNad ránem jsem viděl tátu ve snu. Promítly se mi jakési dávno zašlé vzpomínky z letních prázdnin, protože v tom vidění jsme se nazí sprchovali před jakýmsi koupalištěm. Táta měl na pravé hýždi hlubokou vpadlou jizvu, jakoby po zahojení strašného úrazu, který ovšem nikdy neutrpěl. Snad se v tom vidění sloučily do znamení pozměněné obrazy včera viděné nahé matky v koupelně a tátova naražená kyčel s modřinou, když údajně upadl a již nikdy nevstal. Přesně před třemi měsíci jej odvezli do léčebny dlouhodobě nemocných. Bez návratu. Utíká to. Hrozně rychle to utíká. Aspoň že jsou ty sny. Můžeme v nich vidět naše blízké, kteří nás navždy opustili, a my můžeme být zase na prchavou chvilku spolu. Stýská se mi po tobě, tati!\nRáno po osmé jsem vstal z postele jako z mátožného snu, sbalil si jídlo a pití na jeden den a odešel do lesa. Tam jsem se pouze pod stanem nasnídal, zabalil si s sebou malý plundrový závin a láhev s pitím a odcházím na čtyřapůlhodinový výlet, směr Korouhev, tamní hřbitov, bývalé dědovo stavení, Šrednerova skála, Údolí nebeského klidu, řeka Svratka a zpět.\nTahle pouť je moje nejoblíbenější. Táhne se po vrcholcích naší krásné rodné Vysočiny, odkud jsou k vidění úchvatné obzory a úžasné rozhledy. Počasí je skvělé: slunečno a teplo. Ve vsi téměř nikdo nebyl, jen hrající si děti v zahradě mateřské školky a jakási ženská na hřbitově. To nemám rád, když někdo ruší svou přítomností mé rozjímání nad hroby předků. Ženskou jsem pozdravil, jakožto nově příchozí cizinec, ale dál jsem si jí nevšímal, zamířiv rovnou k náhrobku prarodičů a praprarodičů. Všiml jsem si pouze, jak ženská zvědavě sleduje, koho přišel ten černě oděný neznámý navštívit v místě věčného spánku. Ať se podívá. Nevadí mi to. Naopak jsem hrdý, když lidé vidí, že nezapomínám na své zdejší kořeny a mám o ně péči. Ometl jsem listí z náhrobní desky, narovnal květiny a svítilny a postál v krátkém zahloubání. Pak jsem přešel do dolní části hřbitova, kde leží strýček Vláďa. Jeho svíce dohořela před jednatřiceti lety. Bylo mu pouhých devětačtyřicet. Jeho plamen také sfoukla nelítostná mrtvice, stejně jako tátův. Až kameník dokončí své dílo, budou tu táta a Vláďa spočívat spolu, než k nim přibude nakonec i máma. Zajímalo by mne, kam kdo hodí jednou mé ostatky.\nPokračuji dál vsí okolo bývalého dědova stavení. Noví obyvatelé jsou doma, okno do kuchyně je otevřeno. Stále si dobře pamatuji, jak to uvnitř vypadalo. Kdyby to byl můj domov, věděl bych, kde co je, vyznal bych se tam, vešel bych tam jako domů.\nMísto toho míjím dnes už cizí dům a stoupám nahoru do strmé stráně nad vesnicí. Tamní lavička pod Borkami je již zarostlá a rozpadlá. Přesto na ní sedě krátce odpočívám s výhledem na rodnou klidnou ves mé matky.\nNahoře na kopci rostou ovocné stromy. Jsou tu hrušky a švestky. Hrušky jsou příliš tvrdé a prožírají se do nich vosy a sršni. Zato švestky jsou výborné! Trhám, kam až dosáhnu, a jím za chůze. Báječné chutné švestičky! Člověk s sebou ani nemusí mít jídlo a nají se při cestě – jako každý správný poutník.\nNa kopci Bezděku ještě výš stojí osamělá hruška, ale ta plody nemá. Letos ne. Já však ještě pamatuji doby, kdy byly její větve obsypány maličkými hruštičkami, sladkými jako med. Ale kdeže jsou ty doby našich mladých let. Stárneme všichni: lidé i stromy. Nerodí-li se tu již hrušky, výhled je odsud do širého kraje stále nebeský. Za mámina dětství a mládí se tu prý rozhořívaly jarní pohanské ohníčky, takzvané pálení čarodějnic, které musely být viditelné velice daleko.\nDalší mou zastávkou je znamenitá skála v lese, zvaná Šrednerova. Nijak vysoká skalka, ale jediná největší pamětihodnost zdejšího lesa. Druhá taková, která se nazývá Švédova, se nachází odsud dál, mimo můj směr, ale až tak daleko dnes nezajdu.\nOcitám se nyní v rozkošném lesním údolíčku, jež jsem nazval Údolím nebeského klidu. Ten klid a opuštěnost jsou tu opravdu jakoby nebeské. Je to moje nejzamilovanější místo z celé Vysočiny a rád se sem vždycky vracívám. Od prvního dne, kdy jsem sem poprvé zavítal, vracím se sem pravidelně rok co rok jako tažný pták na své hnízdiště, kde se vylíhl z vajíčka svých rodičů. Několikrát jsem tu také samozřejmě stanoval a dosud na ta léta s láskou vzpomínám. Připomínají mi je i hustě popsané stránky mých deníčků z té šťastné doby mého mládí. Zdalipak se sem ještě někdy vrátím na delší pobyt pod stanem? Já doufám, že ano.\nTajemnou záhadou zdejšího údolí je zapomenutá neznámá studánka, kterou tu neznámo kdy zrobil z těžkých čedičových kamenů neznámý člověk. Ani máma, která se tu před dvaaosmdesáti lety narodila a žila, nemá o téhle tajemné studánce sebemenší povědomost. Je to záhada, kterou zřejmě už nikdo nerozluští, neboť původce již dávno zemřel a svědkové nejsou. Voda z té studánky nevytéká, pramen je slabý, ale uvnitř, v přítmí stíněném kapradím, v hloubi bujně zarostlého břehu, pod nímž proudívají jarní vody vyhloubeným korytem, tam voda je, tam se leskne hladina křišťálově čisté vody, kde přebývají vodní živočichové jako v jakési tajemné jeskyňce. Zvláštní, tajuplné místo. Každý rok tady „otvírám“ svou studánku, o které nemá nikdo nejmenší tušení, v tajuplném obřadu dávných Čechů. Snad je to tak lepší, že jsem jediný žijící Staročech, kdo o téhle studánce ví a opatruje ji jako oko v hlavě. Kdyby ji objevila ta současná ničemná, ničeho si nevážící odnárodněná tupá hovada s lidskými tvářemi, která všude leda pohazují odpadky, láhve a nedopalky... Ne, ty konce si nechci ani představovat. Ti by s ní zametli!\nProšel jsem lesní pěšinkou celým údolím až na konec k silnici, kde už je to jenom kousek k řece Svratce. Tady, na jejím horním toku, je to ještě pouhá říčka plynoucí zvolna mělkým řečištěm, ale smočit se v ní nebo se z ní napít by se dalo. Musel bych ale zalézt kvůli koupání někam hodně stranou, což se mi nechce, a žízeň také nemám.\nBolí mě však nohy, a tak se chůzí pomalou, s tichými klidnými přestávkami na odpočinek, vracím po svých stopách zpátky. Nahoře nad Korouhví jsem si znovu natrhal na zpáteční cestu něco švestek a blum a scházím dolů do vsi. Už je tam trochu víc lidí, mých takměř sousedů a sourodáků, kteří mě samozřejmě nemohou znát, jako já neznám je, až na řídké výjimky vzdálených známých a ještě vzdálenějších příbuzných. Pro mne to jsou hovada s lidskými tvářemi jako všude jinde, jimž se rád vyhýbám.\nNaposledy se loučím s tímto poutním místem posezením na lavičce nad vesnicí. Dál už jsou jen pustá pole, pastviny s kravami a les, domov můj, nyní jen přechodný. V něm mizím pro dnešek lidem všem a až zítra odtud zase vylezem. Byl to hezký výlet. Kdyby tak se mnou mohl jít chudák nebožtík táta... Tomu by se to líbilo.\nK večeru ještě obcházím chůzí zamyšlenou les. Od střelnice zaznívají pravidelné výstřely. Bolí mě z nich hlava. Chodím a chodím... a najednou si uvědomím, že střelba ustala a kolem pohoda nastala. Stejně mě bolí hlava. Nakonec jsem si sedl zády ke stromu nedaleko stanu. Už se stmívá. Přijde veverka – nepřijde? Přišla! Běhá okolo mne tak dlouho, až nakonec skáče přes klacíčky přímo ke mně! Zrovna jako by mi chtěla skočit do klína jako nějaký ochočený mazlíček! Tu se pojednou přímo přede mnou zarazí – to jak mne rozpoznala – a hned hbitě rychle pádí zpátky a hop na protější strom, odkud se na mne dívá, mávajíc ohonem. Z toho stromu pak skočila na větev mého stromu, po níž šplhala na další strom a potom na další a na další... Uvědomil jsem si podruhé, že ta moje těžká, utrápená hlava už nebolí. Ten malý lesní roztomilý tvoreček ji vyléčil. Alespoň pro tento večer.\nPátek 6. září 54\nNoc byla docela teplá a klidná, trochu během ní sprchlo. Spal jsem dobře. Ráno je zataženo, les je liduprázdný. Na předměstích však už nepotkávám nikoho jiného než hovada s lidskými tvářemi v doprovodu hovad s psími tvářemi. Je to hrozné. To ti lidé nemusejí do práce, že mají tolik volného času? Nesnáším tyhle přežrance, kteří se válejí v přepychu, nevědí roupama co by, a tak si pořídí psa, s nímž obcházejí města a předměstí a obtěžují obyčejné chodce. Já jsem zvyklý žít v skromnosti, ale jim bych ji dopřál třeba v podobě nějaké velké bídy, aby se tihle rozmazlenci museli uskromnit natolik, že by na podobné vylomeniny neměli ani peníze, ani čas. Už se těším na jejich protáhlé vyhublé lidské tváře, třoucí bídu s nouzí. To jim přeji – a ono to znovu nastane, poněvadž lidé jsou stále stejně špatní, takže ani dějiny, tvořené těmito neměnnými špatnými lidmi, se nemohou ubírat jiným směrem než špatným a neustále se opakovat! Až budou jednoho dne opět chodit v hadrech a za ukradený bochníček chleba je zase budou věšet na náměstích, já se budu usmívat a jim posmívat. Pak, až budou mít hlad, si možná vzpomenou na svoje psí mazlíky a jejich měkké pěstované masíčko jim přijde k chuti. Právě proto si ty psy někteří naši čeští eskymáci chovají – jako živou zásobárnu na maso – podobně jako králíky, prasata nebo i děti, proč to neříci natvrdo, jak to je. Vždyť to tvrdím stále, že lidé jsou v podstatě velice surová hovada a tu lidskou tvář jen předstírají důvěřivým hlupákům, kteří věří všemu, avšak nevědí nic a netuší nic.\nDoma mi máma oznamuje, že kameník právě odvezl urnu s tátovým popelem na hřbitov, kde ji umístí na náhrobní desku hrobu, v němž jsou pochováni děda se strýčkem Vláďou. Včera jsem tam byl!\nKdyž bylo dílo hotovo, jeli jsme se tam autem s mámou a sestrou podívat. Vypadá to pěkně: zlatým písmem vytesáno tátovo jméno a jeho životní údaje do zdobného kamenného pouzdra pro urnu. Chyb se kameník nedopustil. V pořádku. Umyl k tomu celý náhrobek. Stálo to přes šest a půl tisíce korun. Je to hezké. Teď mám o důvod navíc chodit tam na své pravidelné poutě – dokud budu mocen chůze. Doma tátovi ovšem jeho pomníček na stole v obýváku rušit nebudu. Ten tam zůstane. Dál tam budu pozdravovat jeho fotografii v ozdobném rámečku a dál budu před ní zažíhat mihotavé světélko elektrické svíčičky, aby se zdálo, že se v tmách komíhá tátova duše a že je stále se mnou. Zavzpomínali jsme společně na tátu, máma odříkala stručnou modlitbičku. Hotovo. Dokonáno. Tak už jsi tam, tati. A zrovna se tak hezky usmívalo sluníčko.\nÚterý 10. září 54\nRáno září na obloze cosi, co jsem dlouho nespatřil: sluníčko! Čtyři dny jsem byl nucen strávit uzavřen doma. Bylo zima a vytrvale pršelo. V domě se už topí jako na podzim. Četl jsem si svoje vlastní spisy, poslouchal krásnou barokní hudbu a díval se na staré dobré české filmy. Z nudy a ze stesku probíral jsem se tátovými různými pozůstalými věcmi, písemnostmi, dopisy, pohlednicemi, obrázky jeho rodných Klatov, na něž celý život tesklivě vzpomínal, a bylo mi pojednou divné, že odešel, a přitom tu všecko zanechal, aniž si cokoli z toho s sebou vzal. Stále se s jeho smrtí, s jeho nebytím na tomto světě, nemohu jaksi rozumově vyrovnat. Pořád se dívám na jeho fotografie, jimiž jsem vyzdobil celý byt, protože se bojím, že čas setře z mé mysli donedávna ještě čerstvý obraz jeho podoby a já nejen zapomenu, jak vypadal, nýbrž zapomenu i na něj samotného. Ne, to je nemožné, že bych na tátu někdy zapomněl. Tak dlouho žít nebudu, abych na něj za čas zapomněl. Možná by mi to zapomnění ulevilo a já se znovu začal smát a veselit a znovu bych klidně spal jako dřív, když byl táta ještě živ... Ale nic už nebude jako dřív.\nDnes ráno svítí sluníčko, a tak se jdu podívat do lesa na svůj stan, zda je v pořádku, a pobýt v něm až do zítřka. Po čtyřech dnech, kdy se s nebe spouštěly nepřetržité provazce dešťů, takže člověk nemohl jít ven málem ani na nákup, jsem již nutně potřeboval tuhle uvolněnou ranní procházku lesem až k mému ukrytému stanovišti. Ruce trochu zebou, ale tou chůzí se zahřívám. Cesta při okrajích předměstí je liduprázdná, pustá, volná, v lese též. Stan je v pořádku, netknut, suchý a útulný. Po snídani jsem si vlezl do spacáku, otevřel si rozečtené stránky mého Zápisníku živého muže a pokračuji v četbě. Je klid, celkem ticho, ozývají se sýkorky a lejsci. Uklidněn a příjemně znaven čtením zanedlouho pohroužil jsem se do posilujícího spánku vprostřed stále ještě letní přírody. Kéž by tohle moje poslední svobodné léto nikdy neskončilo!\nProcitl jsem o půl druhé odpoledne do krásného dne, jehož dokonalost ruší jen hlučné stíhačky. Zdálo se mi o tátovi. Přišel jsem domů, asi z nákupu, do kuchyně. Zanedlouho se za stále otevřenými dveřmi do předsíně objevil táta, opřev se před záchodem jako stín mlčky o stěnu. Hned jsem k němu běžel, zda něco nepotřebuje, nemá hlad nebo zda nehledá záchod, jak jsem vždy činil v poslední době i ve skutečnosti. Posadil se beze slova na záchod. Vůbec mne nijak radostně nevítal, jako činil v posledních letech před smrtí. Musel to být výjev z mnohem mladších let, když táta ještě pracoval. Vypadal jako ráno po noční směně. Všecko zkrátka probíhalo jako dřív, když byl táta ještě živ, takže to nejspíš nebyl ani tak pochmurný sen o tom, jak se mi nebožtík táta postupně vzdaluje a rozostřuje na onom světě, jako spíš vidina nějakého dřívějšího všedního dne, kdy táta ještě žil, byl doma a chodil.\nPotom přerušil své podivné mlčení prohlásiv, že by si dal čočku – to jediné, co nebylo hotové. A tak jsem vzal čočku, že ji namočím před vařením. Ale zaliv čočku vodou, okamžitě se z ní vytvořila hotová kaše k jídlu. Táta už však v kuchyni nebyl. Zmizel. Ani náš byt jsem už potom nepoznával: byl celý změněný, větší, prostornější, prosluněnější, s mnoha vzdušnými výklenky s velkými bílými sochami a otevřenými průhledy ven do bleděmodrého prázdného prostoru. Táta tu nikde nebyl. Jedna ta velká bílá socha se z vedlejší dvorany smála. Poznal jsem v ní vševládného věčně mladého syna ďáblova. Byl jsem to já!\nA vtom jsem se probudil. Marně jsem se pokoušel znovu ještě na chvilku usnout a dosnít ten tajemný věštný sen, o jehož významu budu dlouho přemýšlet. Byl pryč a už jej zpět nic nepřivolá. Stejně jako tátu, jenž je v bytě přítomen již pouze v zastoupení na fotografiích. Byl pryč ten prchavý sen, stejně jako já, malý výsměšný čertík, a moje bezstarostné přehlíživé mládí a dřívější spokojená doba, kdy náš malý byteček byl obýván ještě celou naší šťastnou rodinkou a všecko – i ta čočka, tátovo oblíbené jídlo – šlo tak nějak snadno od sebe a hned. Všecko je pryč, všecko se rozplyne vniveč jako prchavý sen.\nOdpoledne jdu na malou procházku po zarůstajících svých tajných lesních pěšinkách, které se díky mně opět obnovují, a využívám pozdního letního sluníčka, abych se na něm ohřál. Na ruku si mi při tom slunění sedlo malé křídlaté šidélko, a tak tu sedíme spolu dva.\nZ míst na okrajích lesa, odkud je výhled k nedaleké Korouhvi, zalétají mé vzpomínky zase k tátovi. Už je tam, na místním hřbitově. Mohl bych tam za ním zajít, je to odsud blízko; ale teď ne, až někdy jindy a hlavně dopoledne, až tam nebude tolik lidí, kolik jich tam bývá teď odpoledne, což nemám rád. Nyní se musím spokojit pouhým dlouhým pohledem, po jehož přímce putuje můj duch za duchem tátovým. Tak jsme navždy spolu spojeni poutem nerozlučným i na tu dálku a nic už nás nerozdělí. Přes tuto útěšnou myšlenku jsem se dojetím a smutkem opět po delší době rozplakal. To je hrozné, co ten tátův odchod do Nenávratna se mnou dělá! Avšak nediv se, vzácný čtenáři, že pořád pláču; vždyť v tátovi jsem navždy ztratil jediného přítele, o kterého jsem se mohl kdykoliv v životě opřít. Proto ten hořký pláč.\nČtvrtek 12. září 54\nNad ránem ve spánku mě přišel navštívit táta. Zjevil se náhle za mnou, když jsem seděl u počítače. Otočil jsem se k němu. Usmíval se na mne a vysílen sesunul se zvolna na podlahu, kde si lehnul. Uchopil jsem ho jemně do náruče, zvedl jej a položil na svou postel. Byl lehoučký jako věchýtek, můj na kost vyhublý, slaboučký stařeček tatínek. Stále se na mne tak spokojeně díval a usmíval... Byl rád, že je se mnou a já s ním...\nKrásný sen tím však skončil, za okny svítá a já bdím. Tátův duch se vrátil zpátky do obýváku do své fotografie v rámečku, z níž se dál na mne usmívá sedě polonahý v naší lodžii v létě roku 1986, před třiatřiceti lety. Stýská se mi po něm, stále se mi stýská po tátovi.\nRáno je jasné, teplé, slunečné počasí. Kráčím v zelených maskáčích téměř liduprázdnými předměstími k lesu. Ani houbaři, ta pažravá nenasytná hovada s lidskými tvářemi, dnes nedupou v lesích. S vysokou pravděpodobností blížící se jistotě ty hubaté huby, bez ustání lačné a chtivé hub, nakupují své hnusné houby jednoduše ve městě na trhu, namísto jejich zdlouhavého hledání po lesích, aby si ty nechutné houby mohli den co den rvát do svých nenažraných bezedných hub. Nenávidím houbaře! Na světě snad není hnusnějšího zlozvyku nad jejich úchylné slídění po houbách a jejich požívání. Zvedá se mi žaludek, když vidím ta hovada to dělat. Kdyby byla zeměkoule jedlá houba, ta nenažraná hovada houbařská by ji sežrala za týden!\nDnes mne v lese místo těch protivných houbařů vítá malý bláznivý zajíček, který po něm běhá sem tam jako janek. Samozřejmě se nakonec rozběhl i směrem přímo ku mně. Na tři kroky ode mne se zastavil, zpozorněl, napřímil svá dlouhá ušiska a běžel zase nazpátek. Bláznivý mladý janek. Přál bych si mít jeho mládí a také tak vesele běhat po lesích; ale jsem unaven, mám hlad a těším se, až si po snědení tří plněných šátečků pod stanem odpočinu a něco si přečtu před spaním v klidu a tichu své lesní skrýše. Na další procházku půjdu až později.\nV jedenáct hodin vstávám, zneklidněn příliš bolestnými vzpomínkami na tátu. Musím ven, musím chodit – jen to mne uklidní. Jdu ven, ven z lesa, ven do otevřené širé a liduprázdné krajiny, kde mne netísní nic, ani myšlenky. Projdu se kolem vrchu Jelínku; to je má oblíbená procházka.\nBrzy se přede mnou otevírá onen důvěrně známý, nádherný výhled na moji rodnou Vysočinu, který mne nikdy nepřestává uchvacovat. Ty širé prázdné prostory pod přívětivým letním nebem! Zde, jedině zde se mohu hodiny a hodiny toulat, aniž bych zahlédl človíčka! Takový veliký, rozlehlý pustý svět, ale jediné místečko pro mého tátu už v něm nikde není. To je divné... To je zrovna tak podivné, jako kdyby odsud najednou zmizel některý vrch nebo kopec. Ne, to nikdy nepochopím, že už tu táta nikde není.\nOdevšad, kam přijdu, vyskakují vyplašené schované srnky, velké i malé, polními cestami procházím kolem stád krav s telátky, které se lekají neznámého příchozího, na kterého tu nejsou uvyklé, a nad nimi létají draví ptáci.\nJe hezky. Posedávám na vršcích, odkud mlčky hledím daleko do kraje. Našel jsem zplanělou hrušku s malými hruštičkami sladkými jako med. Pouštím se do nich hned, jsou však tvrdé jako led. Už to nejde. Ozvala se bolest viklajících se spodních zubů, horní už mám umělé. Vzpomněl jsem si na dobu, kdy jsem se takto s chutí naposledy v životě zakousl do podzimních jablíček na naší zahrádce a poprvé ucítil tu ostrou bolest od opotřebovaných zubů, která tehdy ochromila celou mou čelist. Tehdy jsem si poprvé uvědomil, že v životě ztrácím něco, co už se nikdy nevrátí: vlastní zdravý a silný chrup. Od té doby jsem toho nenávratně ztratil víc, například své bývalé husté, černé dlouhé vlasy a naposledy tátu. Je hrozné a otřesné se postupně takto navždy loučit s věcmi, schopnostmi a lidmi, které tvořily váš dosavadní život. Je to smutné být svědkem vlastního úpadku a muset si říkat stále častěji, jako říkával před smrtí táta: „Už to nejde... už to nejde...“\nI nohy mě teď bolívají víc, a tak záhy obcházím Jelínek, procházím pohádkovým lesem podél skal, stoupám na vrchol a vracím se stejnou cestou zpátky do stanu. Mezitím uběhlo více jak čtyři a půl hodiny mého neopakovatelného života.\nVrátil jsem se ostatně právě včas, neboť hovad s lidskými tvářemi tou dobou přibývá. A ze vzdálené střelnice, kolem níž jsem dnes také chodil, se již začínají ozývat příliš hlučné a ostré výstřely, které se mi zařezávají do přecitlivělého mozku. To hovado otravné tam na kopci aby sám ďas spral!\nNajedl jsem se a jdu si ještě sednout někam v lese pod strom, dokud je světlo. Noc se snáší čím dál dřív a trvá déle a déle. Přes stále ještě teplé letní počasí podzim se rychle blíží. A s ním nevyhnutná práce. Bude to strašné. Ta hrubá a surová hovada s lidskými tvářemi a s mravy lidožroutů mě roztrhají a sežerou zaživa, až se mezi ně po příjemně dlouhých deseti letech prázdnin opět dostanu. Radši bych bral bezbolestnou smrt v spánku, třeba v tom dnešním krásném jitřním spánku, kdybych věděl, že se na onom světě shledám s tátou, stejně jako se s ním shledávám ve snech. Bude to strašné. Tatínku, tatínku, proč je život tak strašný a zároveň tak slastný, že jím trpíce nechceme jej žít, avšak líto je nám se ho zbýt? Na to kdybys znal odpověď, vysvětlil bys celý svět.\nPátek 13. září 54\nNoc byla krásná, měsíčná, avšak dlouhá a studená. Ale zavřel jsem stan a bylo to lepší. Ráno pokusně vstávám o něco dřív – už ve tři čtvrti na osm – a vydávám se na pochod lesem k domovu. Měl jsem raději spát až do osmé, jako vždycky, protože v té čtvrthodince navíc jsem ještě v lese zastihl odcházející nejčasnější hovada houbařská, která si přivstala, aby jim ty hnusy – ty hnusné houby, kterých je teď plný les i přímo před mým stanem, až to není hezké, ježto smrdí – aby jim je nějaká jiná nenažraná úchylná hovada s lidskými tvářemi nevyžrala dřív. Po hraniční lesní silničce ještě po ránu běhal nějaký bláznivý běžec v růžových úchyláckých barvách... Zkrátka a dobře: to jsem si dal! Tak příště zase až po osmé.\nPřesně před měsícem měl táta krásný pohřeb s krásnou promluvou a krásnou hudbou. Proto jsme se svezli s mámou a sestrou jejím vozem na korouhvecký hřbitov, abychom nad tátovou urnou tiše zavzpomínali na lékařskými bezcitnými hovady umučeného zesnulého a rozsvítili mu na hrobě elektrickou svíčku.\nAno, takzvaní lékaři mého tátu umučili – to jim nikdy nezapomenu! On věděl, proč se jich celý život bál. Tátovu maminku, hezkou a mladou Mařenku, rozenou Tomanovou, doktoři také zahubili. A je mi jedno, jestli tomu říkají horečka omladnic, či jinak, já vím jediné: že nějaké hovado lékařské si prostě předtím, než na ni sáhlo, neumylo své špinavé ruce!\n„Špinavé ruce“ – táta četl tu knížku od S. B. Nulanda o doktoru Semmelweisovi, průkopníku zachovávání přísné čistoty v lékařství a objeviteli příčiny horečky omladnic; máme ji doma, táta si ji koupil, když vyšla. Ten dobře věděl, proč musela jeho mladá maminka nedlouho po porodu zemřít... A tátův táta, můj dědeček, způsobil kdysi poprask, když jim utekl z nemocnice! Ten také věděl svoje o doktorech... Já o nich vím také své. Nenávidím ty bezcitné vrahy v bílých pláštích!\nMáma nad tátovou urnou přednesla jakousi křesťanskou modlitbičku naprosto úchylného obsahu, zatímco já jsem k ní připojil říkanku, kterou jsem pro tátu složil 10. července, když byl ještě živ, a která se mu ohromně líbila:\nJsme dva věrní kamarádi,\nco jsou rádi, že jsou rádi,\nže jsou věrní kamarádi.\nTahle prostá říkanka, jež tátu tenkrát dojala, pohnula nyní i námi a myslím, že se stane naší novou tajnou modlitbou i do budoucna. Jen mezi námi dvěma byla zpečetěna tahle tajná přísaha věrnosti!\nU hrobu máminých prarodičů a její maminky v jiné části téhož hřbitova se máma opřela o sousední náhrobek a ten se začal k naší hrůze kácet! Tak tak jsem jej zachytil, aby se nepoložil! Narovnat se jej už stejně nepodařilo. Mně se zdá, že už byl nahnutý, jak se o něj zřejmě máma dlouhá léta pořád opírá. Rychle pryč odsud, než máma vyvede ještě něco dalšího, co někdo uvidí a dá nám to k úhradě!\n„A světlo věčné ať mu svítí...“ Nesmysl. Věčná je jen tma; světlo brzo dohoří, pokud je někdo znovu nerozsvítí. A za denního jasu to tak pěkně nevychází jako za noci. Hezčí by bylo zajít si sem po setmění, až vyniknou všechna ta náhrobní světélka a duchové zemřelých díky nim načas oživnou. Tak ožívá tátův duch každé noci doma v obýváku, vylákán ven z fotografie mihotavým světélkem elektrické svíčky.\nSobota 14. září 54\nV sedm hodin ráno jsem už nemohl spát, a tak jsem vstal a šel jsem do lesa – děti do školy nejdou a dospělí do práce také ne, takže je cesta volná. Vidím jen dva bláznivé běžce, jednu pitomou ženskou se psem a tlupu tří výrostků. Ostatní hovada s lidskými tvářemi dosud chrápou anebo ještě naštěstí nevyšla ven. Někteří lidé vstávají tak, až je to slyšet. Z jednoho domu jsem právě zaslechl příšerné zakašlání nějaké staré prohulené kuřačky – to jsou hrůzné zvuky hned po ránu!\nV lese dnes ráno zatím nikde nevidno hovada houbařská, tak to snad takhle vydrží celý den. No ale, víte, je sobota a o sobotách a nedělích to bývá s těmi nenažranci šmejdivými všelijaké. Však uvidíme a uslyšíme.\nPokládám se v stanu na lůžko, snídám a čtu si. Je klid a ticho oživené štěbetáním lesních ptáčků, sluníčko se prodírá skrz mraky. Pohoda. Usínám.\nV poledne po obědě se vydávám na svou obvyklou čtyřapůlhodinovou potulku po lese. Je jasno, ve stínu chladno, na sluníčku ladno. Začínám tím, že se dlouho marně rozehřívám na výsluní. Slunce pálí, upíraje své zlaté paprsky přímo na můj černý úbor, ale stále se nemohu dost zahřát.\nKonečně je mi teplo, a tak pokračuji k okraji lesa, odkud se smutně dívám směrem ke korouhveckému hřbitovu, kde odpočívá můj táta. On je teď středobodem všech mých myšlenek a vzpomínek, které se jen k němu sbíhají. Letos už nic jiného nevymyslím, nic nového neobjevím, protože všechny mé duševní síly se pnou k tátově památce, vyčerpávajíce se jediným námětem – jím. Také právě proto má žít myslitel sám, bez rodiny, bez dětí, bez přátel, aby jeho myšlenky nenarušovaly žádné rodinné svízele ani jiné lidské neštěstí.\nZa toho pohledu mířícího směrem k nedalekému hřbitovu mi napadlo, že bych se tam mohl jít podívat po setmění, abych viděl, jak je náš hrob nasvícen. Měl bych tam jít ještě dnes, dokud je ještě hezky a stanuji poblíž. Až skončí léto, až sbalím stan a začnou mi pracovní povinnosti, nebude na to čas. Právě nyní je ta nejlepší doba navštívit za noci osvětlený tátův hrob (a zároveň i dědův a strejdův), popovídat si s ním, pustit mu náš oblíbený Bachův Koncert f moll a přednést mu naši společnou říkánku:\nZatím je však ještě bílý slunný den, a tak pokračuji dál do nitra lesa. Objevil jsem v něm blízko mého jarního stanoviště cosi ležet na zemi. Byl to cizí stan! Stržený zmoklý stan, který tu někdo zanechal svému osudu i s pruty! Kolem se samozřejmě válí též mnoho odpadků, umělohmotných kabel přecpaných krabicemi a lahvemi od mléka, krabičkami od cigaret, od jídla a podobně. Jsou tu mezi smrčky nataženy provazy na sušení prádla i s kolíčky a všude je poházeno nedopalků, zmačkaná plechovka od piva, tužková baterie a jiný drobný odpad, dokonce „tampón na čištění pokožky“, jak jsem se dočetl na obalu. Něco takového nadbytečného vůbec ani neznám. Nač to může někdo potřebovat? A kdo? Jedině hovado. Hotová skládka! Divím se, že to tu kdosi neznámý jen tak zanechal. Jistě to bylo nebo byla taková ta novodobá odrodilá hovada s lidskými tvářemi, zkažená a zhýčkaná přepychem a snadným bydlem, která si neváží ničeho duchovního ani hmotného. Například toho stanu by mi bylo líto jej tady po jednom použití jen tak pohodit. Vypadá celkem v pořádku; potrhán není. Kdyby se nechal pořádně vysušit na slunci, mohl by ještě posloužit svému majiteli. Já bych ho ale nechtěl. Určitě bych z něj nedostal pach člověčiny po tom hovadu, i kdyby se sušil nevím jak dlouho. Musel bych se jej štítit. Stačí, že to tady po tom hovadu budu muset uklidit. Ten už se sem pro nic z těch věcí jistě nevrátí.\nJe mi ale divné, kdy a jak dlouho tady kdo byl! Vůbec ničeho jsem si dřív nevšiml! Je však pravdou, že jsem se sem letos kvůli umírajícímu tátovi nedostával tak často jako vloni. Asi tady to zvrácené přežrané hovado nebylo dlouho. Ten nepořádek, který však po sobě stačil nechat, bohatě stačí i na týden. Já to smetí po něm nejspíš budu odnášet dvakrát tak dlouho, abych si to tady vyčistil! Hovado úchylné!\nTak vida: sotva jsem se odsud načas odstěhoval, hned se mně sem někdo cizí nastěhoval! A zrovna takové odporné poživačné hovado s lidskou tváří, které nemá žádný kladný vztah ani k přírodě, ani ke svým vlastním věcem. Koupí si stan a klidně jej po jednom použití zahodí! To je duševní zhýralost, to je duchovní vyprázdněnost, to je hmotný blahobyt! Já bych mu přál zažít pořádnou bídu a hlad! Přál bych mu všechno nejhorší nejen jako misantrop z nenávisti ke všem hovadům s lidskými tvářemi, ale i jako dobrý lékař, který nasazuje nemocnému přísnou hladovku, aby jej uzdravil. Není snad ukázkovějšího příkladu soudobé společenské choroby, jíž jsou nakaženi současní lidé, než právě tenhle nepořádek po tomhle chorém hovadu. Nenávidím lidi!\nNa to, že je taková hezká slunná sobota, nehemží se les vůbec lidmi, jak jsem se obával dnes. Pouze jednoho chlapa s kolem jsem viděl a před ním se schoval. Možná to byl zase ten otrapa, jenž mi leze pořád na palouček, blbeček. Zatracený chlap!\nOcitl jsem se na mé loňské lesní zahrádce. Tady to bylo nejlepší. I když tu byli hadi, přesto to tady bylo hezké a rád se sem vždy znovu vracívám projít se, posedět a zavzpomínat na doby minulé, šťastnější. I dnes jsem tady narazil na jednoho hada: na užovku obojkovou. Když si vzpomenu, jak jsem se tady dřív válel nahý a bosý v trávě... tak je mi smutno, že léto již pomalu končí. A o kousek dál ještě překračuji nehybného slepýše! I ti plazové se po svém loučí s létem a vystavují se možná posledním hřejivým paprskům klesajícího slunce – tak jako já.\nVrátil jsem se do stanu na svačinku, poležel si do slunce západu a potmě, za svitu prvních nejjasnějších hvězd a obrovského žlutého úplňku, který právě vycházel, jsem se vydal přes les, louky a pole k blízké Korouhvi za tátou na hřbitov.\nMěl jsem obavy, aby nebyl hřbitov zamčený a aby nebyl ve vsi příliš velký ruch, když je dnes večer ta horečka sobotní noci; ale obě ty obavy byly liché. Blížil jsem se rychle k osvětlené tiché a naprosto vylidněné vesnici. To není jako u nás ve městě, kde se to hemží courajícími ožralými hovady až do nedělního rána. Tady je pusto a klid, až na tlumené řvaní opilců v místním hostinci, který se nachází dole přes silnici přímo naproti duchovnímu stánku a příbytku zesnulých.\nOtevřený a zcela volně přístupný hřbitov s kostelem jsou nasvíceny silnými světlomety. Byl jsem mile překvapen a potěšen tím, jak je celý hřbitov za noci hezký a přívětivý a vůbec ne strašidelný. Zcela jinak to působí na krasoduši člověka, když na téměř každém náhrobku svítí malé světélko svíček a svítilniček, každé jiné barvy. S hřbitovem za všedního denního světla se noční hřbitov nedá srovnávat. Za noci je rozhodně půvabnější a slavnostnější. A já jsem rád, že jsem se sem vypravil právě v noci.\nSedl jsem si na hrob k tátově urně s jeho popelem, řekl jsem: „Ahoj, tati!“ a přednesl jsem mu tichým hlasem naši společnou říkanku:\nPak jsem mu přehrál jeho zamilovaný Koncert f moll od Bacha, který jej doprovázel i na jeho poslední cestě v rakvi, a zvedl jsem se k odchodu, rozloučiv se s tátou.\nObešel jsem ten nádherně nasvícený a osvětlený noční hřbitov ze všech stran, protože se mi líbil a protože pustá vesnice tolik lákala k prohlídce. Jinam jsem ale nešel (například k dědovu bývalému stavení), aby mne přece jen někdo z místních neviděl a jakožto cizího mne snad nepodezříval z nekalých úmyslů.\nNa zpáteční cestě jsem však přeci kohosi živého potkal: toulavou kočku. Přikrčila se, uskočila, ale neutíkala; jen se za mnou ohlédla jako za přízrakem, který se potichu vytrácel do noční tmy.\nNeděle 15. září 54\nNoc byla chladná a dlouhá – jako všecky současné noci na konci léta. Bylo mi zima a spát se mi už k ránu nechtělo. Byl jsem příliš příjemně zabalen ve spacím pytli jako v kukle na to, abych jej rozepnul a pustil si třeba hudbu. Nudil jsem se. Nakonec jsem si oblékl tátův zimní kabátek a četl jsem si, chroupaje při tom dvé ovesných tyčinek. Byly čtyři hodiny ráno a v lese panovala stále jakoby nekonečná mrazivá měsíčná noc. Ani domů se mi nechtělo odcházet do té zimy.\nAvšak měl jsem jít raději domů dřív, protože ráno v osm, když mne probudil budík, bylo již všude plno lidí. V lese též. Někdo taktéž v černém, jako já, stál na lesní pěšince nedaleko od místa nálezu toho cizího stanu. Asi mne neviděl, protože čučel do krabičky, jejíž modrá obrazovka svítila jasně v stínu lesa. Hovado přišlo do lesa na houby, nebo čučet do přístroje a u toho bučet napříč stoje? Ať už přišel ten vetřelec na houby, nebo jen takzvaně „na houby“, to jest „na hovno“ čili „na nic“, je jedno – hovado je to tak jako tak.\nVytratil jsem se nenápadně do hustého lesíka, kde jsem sebral všechen včera nalezený odpad, kromě zbořeného stanu – ten si nechám na jindy – a kráčel jsem tím odpadem obtížen jako s vánoční nadílkou statečně k městu a k nejbližší třídicí popelnici. Lidí a psů a jiných různých cour a couralů courá v tomto nedělním jitru příliš. Co hůř, musím navíc stihnout jít ještě jednou ven, a sice nakoupit. Tady však už byl ke mně osud milosrdný a dopřál mi v klidu a míru pokojně nakoupit v téměř liduprázdné samoobsluze.\nJe hezky. Jasné a slunné nebe slibuje na dnešek odpoledne příjemné posezení v mém koutku u zdi naší lodžie. Škoda, že už tam se mnou nemůže sedávat nebožtík táta.\nPondělí 16. září 54\nAčkoli jsem se dlouho do noci díval na všechny díly staršího českého pětidílného seriálu Byl jednou jeden dům, stejně už jsem za svítání nemohl spát. Musel jsem stále myslet na tátu – a stále jej před očima vidím – jak takhle jednou ráno se šoural pod okny mezi tújemi a garážemi na nákup s velkou zelenou kabelou na kolečkách, v ošuntělém kabátě a o holi. Ani se za mnou tenkrát neohlédl, třebaže jsem se za ním díval z okna mého pokoje. Je pravda, že jsem na něj nevolal, jen jsem ho mlčky a zamyšlen pozoroval, uvědomiv si tehdy asi vůbec poprvé, že je táta už moc starý.\nJedna z věcí, které si v souvislosti s tátou vyčítám, je právě ta, že jsem nechodil nakupovat s ním, abych mu pomohl nebo abych byl prostě s ním, třebaže mi to několikrát nabízel a já většinou odmítal. Ono to bylo totiž dost strašné, rozčilující a únavné s ním nakupovat, protože zběhal mnoho obchodů a nakupoval mnoho zbytečných věcí a vymluvit si to nedal. Ale stejně mě to mrzí a nemohu teď kvůli smutným vzpomínkám v klidu spát.\nSnad se dnes vyspím v lese. Mnoho příležitostí už k tomu letos nebudu mít – podzim se blíží a teploty mají klesat. A pak práce. I z toho mám špatné spaní. Jako kdybych měl jít do vězení. Však vězení a zaměstnání, to se rýmuje, to spolu ladí.\nTen seriál Byl jednou jeden dům se mi líbí. Nejvíc se mi líbily dvě scénky, obě se týkající malířství: v jedné si pozůstalí příbuzní všimnou, že obraz nebožtíka nad jeho rakví pláče jako zázračný obraz Panenky Marie Čenstochovské nebo jako v Lurdech, avšak jiný z přítomných v tom nevidí žádný zázrak, nýbrž docela obyčejné fušerství malíře, který obraz jistě namaloval nějakým sajrajtem, a teď to teče. Darebák!\nNasnídal jsem se v lese a spal jsem poté až do tří hodin odpoledne. Skvěle jsem se prospal, jak jen v lese lze. Zdálo se mi, že kdosi prošel za hlavou lesní trávou. Ale nebyl to sen. Skutečně jsem zaslechl čísi lehké kroky, jen si nejsem jist, zdali to bylo hovado s lidskou tváří, či jen neškodné lesní zvíře. Nechtělo se mi jít to zjišťovat a spal jsem dál.\nPo procitnutí do ticha svého lesního útulku se cítím odpočatý, s hlavou čistou, nebolavou, netočící se. Vydávám se na procházku po lese.\nNejdřív mířím přímo k nalezišti onoho cizího zbořeného stanu. Zarazil jsem se. Někdo s ním pohnul, převrátiv jej. Asi nějaký náhodný zvídavý houbař. Rozhlédl jsem se, není-li kdož nablízku. Nikde nikdo. Začal jsem zkoumat vnitřek stanu, dřív než jej složím a vyhodím. Abych jej měl v čem odnést, obětoval jsem kvůli tomu svůj vlastní obal od stanu – nevadí, mám doma ještě jeden starý. A zkoumaje vnitřek toho strženého mokrého stanu, učinil jsem další ohromující nález: objevil jsem látkovou tašku plnou injekčních stříkaček! A hned mi bylo jasné to podivné chování toho neznámého vetřelce, který tu tak nakvap úplně všecko opustil. Byl to těžký feťák a narkoman, který se v samotě lesa oddával své zhoubné neřesti, a někdo ho zřejmě našel a vyrušil. Anebo to byl těžký cukrovkář. Proto ty záhadné tampóny na očistu kůže, které jsem zde nalezl a nedovedl si vysvětlit jejich účel! Čistilo si jimi vpichy od jehel, hovado odporné závislácké! Opět se mi dělá nevolno z pomyšlení, jaké zvrácené hovado s lidskou tváří obývalo za mé nepřítomnosti můj les. Sáhl jsem pudově po svém noži připraveném za pasem na nejhorší možnost, že by se tu to hovado zfetované náhle objevilo, vracejíc se na místo zločinu proti sobě samému. Je to dobré, nůž mám v pohotovosti.\nDále jsem uvnitř nalezl mokré a plesnivé šatstvo, plesnivý chléb, pomazánku, domácí švestkové čili (asi to mělo být správně spíš čatní) a nedopitou láhev minerální vody. Až na to šatstvo, které nepoberu, všecko zítra ráno odnesu do města a vyhodím. To jsou nálezy! A doufám, že už nikdy se tady tohle hovado zfetované neobjeví.\nUž chápete, proč nemám rád lidi? Všichni jsou něčím zfetovaní: jedni omamnými látkami, druzí svými vymyšlenostmi, ale všichni jsou mi něčím nepříjemní nebo dokonce nebezpeční. Všichni lidé jsou hovada, která nenávidím!\nJe pod mrakem a občas poprchává. Počasí se zhoršuje a konec se blíží. Také já budu musit brzy opustit tento les. Smráká se. Nastává temno. A v noci prší.\nStředa 18. září 54\nJe slunečno, avšak velice chladno. Máma mne přesvědčuje, abych už sbalil stan a šel si raději shánět práci. Nechce se mi udělat ani jedno z toho a oddaluji nevyhnutné, dokud to jen trochu jde. Je léto dosud, ale podzim se dnes velmi přiblížil – jako smrt. Kdyby byl táta doma, už bych to byl pro letošek dávno sbalil; ale jsem teď v naprosto stejném postavení jako před dvanácti lety, když jsem dopisoval svůj Reinlebensborn. Jakmile sbalím stan na zimu a kvůli zimě, nezbude mi nic jiného než nastoupit do práce. Proto odkládám, jak jen dlouho mohu, to nevyhnutelné, čemu se beztoho nakonec nevyhnu – jako smrti. Vždyť tohle je možná moje poslední svobodné léto v životě! Tak proto to odkládání a zadržování nevyhnutného osudu navzdory velkému již chladnu a dlouhé temnotě.\nProcházím pustým lesem k svému doupěti. Nárazový studený vítr sráží listí se stromů jako na podzim. Sluníčko svítí a trochu hřeje, ale uvnitř stanu je zima jako v lednici. Hned zalézám do studeného spacího pytle, abych si jej vyhřál, dokud jsem ještě rozehřátý chůzí. Po chutné snídani, sestávající z tmavého chleba s čočkovou indickou pomazánkou a z jablečné přesnídávky, si chvilku čtu a pak se ukládám k zdravému a posilujícímu spánku v tichu a klidu prosluněného, leč chladného lesa, kde tak konejšivě šumí studený podzimní vítr.\nPo třech hodinách vstávám, oblékám tátův zimní kabátek a jdu dočistit nepořádek po tom zfetovaném hovadu, které se v létě drze vetřelo do mého lesa, aby v něm provozovalo svou zvrácenou neřest. Naplnil jsem celý třicetilitrový pytel na odpadky, přičemž nejobjemnější a nejtěžší byly ty zmoklé plesnivé hadry. Vyhozený plesnivý chléb po tom hovadu už začal nějaký hraboš ohryzávat. Možná je to týž, který prohryzal na jaře můj stan a kterého jsem zahlédl i u tohoto stanu, dokud tu byl. Plný pytel neštěstí a svízele jsem schoval při cestě domů a zítra jej ve městě vyhodím. Snad se s ním opravdu zbavím i všech mých dosavadních letošních neštěstí a svízelů.\nKonečně je les zase čistý. Ani žádná hovada s lidskou tváří jsem dnes nikde v lese neviděl, jen dvě hezké plaché srnky a mnoho lesních ptáků a ptáčků.\nVečer po západu slunce jsem šel ještě jednou na malou procházku. Přiblížil jsem ten objemný a těžký pytel neštěstí a svízele po tom feťákovi blíž k silničce, abych měl v noci ušetřenu námahu aspoň o ten kousek cesty k městu. Vraceje se zpátky, uviděl jsem na jedné větvi sedět kalouska. Mnohokrát jsem jej slyšel naříkavě volat, ale nikdy jsem ho takhle zblízka, za světla a na vlastní oči neviděl; znám ho jen z obrázků. Seděl jako vyřezávaná soška na stromě a také si mne samozřejmě všiml. Kroutil svou ušatou hlavou jakoby nevěřícně ze strany na stranu, aby mne lépe viděl. Šel jsem dál svou cestou jako bájný Temnonoš, před nímž ustupuje denní svit a za nímž postupuje noční tma.\nVe dvě hodiny v noci jsem se probudil, dosyta vyspán. Světlá měsíčná noc bude ještě dlouhá a studená. Jdu domů. Dávno jsem nešel takhle za noci domů. Díky tomu jsem potkal znovu po čase ježka – letos vůbec poprvé. Pustota noci se mi líbí. A nezvyklou prázdnotu nočního města si pochvaluji ještě víc.\nPátek 20. září 54\nRáno jsou ojíněné střechy a tráva, z úst vydechuji páru. Máma mne znovu nabádá, abych do té zimy nechodil nebo abych se teple oblékl a vzal si také něco na hlavu. Ani mi nic nemusila říkat; vždyť vidím sám, že příroda už příliš studí a mne pudí z lesa ven. Už to nejde, už to nejde... jak říkával před smrtí nebožtík táta. Mně je také tak úzko jako před umřením. Každý podzimní návrat z lesa domů je vždy podoben tísnivé smrti. A letos ještě ta nutnost práce k tomu...\nMysle na to, nemohl jsem hrůzou dospat, hledaje očima oporu v tátových zpodobeninách rozmístěných po mém pokoji. Ale ty obrázky jsou beznadějně němé, neživé a ani sám táta už není živ, aby mne podpořil, potěšil nebo třeba jen zabral za kliku od mých dveří, jako dřív.\nJe mrtvo, bezútěšné mrtvo u nás doma a ani venku v lese nemohu kvůli mrazivému chladu pookřát. Sbalím to. Je však pátek, hovada s lidskými tvářemi už od samého jitra chystají se na bujaré oslavy konce pracovního týdne, po tři dny a noci bude všude mnoho ožralů a ochlastů, a to určitě nebudu mezi ně vycházet z lesa, plnou polní se stanem nesa. Musím počkat do pondělí; to bude zrovna první podzimní den, bude snad tepleji podle předpovědi, a tak to bude aspoň pěkná rozlučka s lesem a se svobodou. Pak ať mě ti lidožrouti s lidskou tváří třeba sežerou – stejně budu uvnitř mrtev a oni chroupat budou kosti mé jako mrkev...\nVe stanu jsem posnídal a dlouho si pak četl před spaním. V jednu hodinu obědvám, znovu si dlouho čtu a ještě hodinku pospávám. Potom se jdu projít po lese, abych zahnal tíživé vzpomínky na tátu, které se mi ihned usadily v příliš bdělé a nezaměstnané mysli. Ne že bych je tou chůzí cele zahnal, to ne, spíš jsem je jaksi rozběhl a tím nadnesl, takže se zdály lehčí, a také je občas přerušilo usměvavé sluníčko, čiperný ptáček či dvě hravá a neposedná srnčí mláďata. Příroda utěšuje, protože neumírá a poněvadž její tvorové jsou jakoby věčně mladí a svobodní – tak, jak se cítím být v přírodě i já, člověk v této době osiřelý a zarmoucený.\nNěkterá rozkošná lesní zákoutí mne přímo uklidňují a slaďují s všemocnou přírodou a dlouho v těch tišinách prodlévám nehybný jako kámen, který zná ustrnutí a žal a žitím je zmámen.\nVyšel jsem z lesa na prosluněnou louku, hledě ke kravičkám, jež se pasou za malým lesíkem na pozadí kopečků mé rodné krásné Vysočiny. A tu opět vyskakují z kopřiv táž skotačivá dvě srnčátka, která jsem viděl předtím v lese! To jsou ale roztomilá stvoření, na která je radost pohledět! Člověk má hned lepší náladu. Snad se mi ti mladí srnečci dokonce ukazují schválně, aby mne potěšili, vidouce mne toulat se smutného, zadumaného a osamělého po lese; vždyť zvířata dovedou projevit víc útrpnosti a soucitu než lidé, ta bezcitná tupá hovada s předstíranými lidskými tvářemi! Jak říkám: člověk má hned lepší náladu, když je ve společnosti zvířat, avšak nikoli lidí.\nTu náladu mi však rychle kazí jakési hovado s lidskou tváří, blížící se zdola přes louku od Hloušova rybníka. Táhne kolo, a tak před ním zalézám zpátky do lesa, kam snad za mnou nepůjde.\nSešel z očí, sešel z mysli. V klidu a bezpečí známého lesa se opět uvolňuji a zklidňuji. V jednu chvíli mne sice nakrátko znovu znepokojil jakýsi pach člověčiny, ale byl to jen prchavý závan dýmu s příměsí vůně bramborové natě. To nic není; někdo si někde prostě rozdělal sváteční ohníček a vzdušné proudy ten pach donesly až k mému rozcitlivělému chřípí. Zase je dobře, i když sluníčko klesá stále níž a níž k západu, osvětlujíc nyní již jen vršky stromů. Zase ten den utekl nepozorovaně jako ploužící se kalná voda, unášející padlý list počínajícího podzimu, zase jsme všichni starší, zase jsme blíž Nevyhnutnému a naše barvité vzpomínky na minulá prožitá štěstí a neštěstí jsou zase o trochu bledší a šedší – jako světlo tohoto dne, které víc a víc pohasíná, až zhasne docela a rozhostí se temnota a chlad.\nNeděle 22. září 54\nPíši poslední kapitolu mého deníku.\nNastává jitro nového slunného dne, kdy vstávám, abych naposledy odešel do své lesní skrýše.\nCesta tam je hrozná: míjím samá hovada s lidskými a psími tvářemi a nikoho jiného. Jeden z těch mnoha psů mi očichává nohy a jiný na mne dokonce temně vrčí a to ženské hovado, které jej vede, má co dělat, aby jej udrželo z mého dosahu a zuřivě se na mne nevrhl! K tomu z blízké zahrádky přizvukuje další pes, který z toho výjevu celý rozrušen štěká.\nJe strašné muset někam jít za město v neděli ráno. Těch otravných a nebezpečných hovad je tolik, že lituji, že jsem dnes raději nezůstal doma a nešel to sbalit až zítra.\nPřede mnou jde do lesa ještě někdo, ale tam se mi někde naštěstí ztratil. Jsem v lese sám – konečně. Svítá. Bude hezky. Byl bych zůstal doma s mámou, kterou tam samotnou drtí sklíčenost; byl bych se dnes doma ještě letos naposled slunil v lodžii, probíral se tátovou pozůstalostí a pročítal jeho deníkové zápisky; ale dnes je poslední hezký letní den před zítřejším dnem podzimní rovnodennosti, den nejvhodnější k rozlučce s lesem a svobodným a bezstarostným životem, který mi umožnil prožít chudák táta.\nChudák táta. Jeho deníčky nemají žádnou uměleckou hodnotu, ale jejich citová cena je nesmírná. Poznávám z nich to, co jsem jen tušil, neboť táta se nikomu jinému nesvěřoval než právě svým deníčkům. Stále v nich jednoduchými holými větami opakuje, jak je smutný a nešťastný a jaký má hrozný život. Tak si říkám, že snad neonemocněl ani tak úbytkem a nakonec i úplným zhroucením rozumu a duševních schopností, jako spíš úbytkem radosti z života, a z čisté sebeobrany se raději dobrovolně pomátl na rozumu, aby si už dál nemusel ostře a jasně uvědomovat své trápení.\nCo z toho života chudák táta k stáru měl? Vnuci, z nichž se těšil, odrostli, a tak se zcela upnul na mne. Ve svých deníčcích si každý den zapisoval, kdy jsem byl s ním doma, kdy a v kolik hodin jsem přišel a odešel, že jsme se spolu dívali na televizi, že je smutný a brečí, když za nocí odcházím kamsi do lesů, že máma na něj celé dny jenom řve, protože něco koupil špatně, a vůbec, jaký je s ní hrozný život.\nJe to děsné čtení tyhle tátovy deníčky, poschovávané v hlubinách jeho skříně. Jejím otevřením se přede mnou rozevřela závratná propast, do níž po hlavě padám a z níž se potom škrábu ven celý rozbolavělý. Teď je smutno zase mně, takže jsme vyrovnáni. Ach, kdyby tak šlo vrátit čas, aby byl táta doma zas... tak napravit daly by se naše chyby... kdyby... kdyby... Kdyby co?... Pravděpodobně by to dopadlo všechno stejně. To je prostě osud. Každý osud člověka je víceméně nešťastný a smutný. Takový už je život. Teď jsem se svou dávkou smutku a osamění na řadě já, tati, z toho si nic nedělej. Tobě už je dobře. Každému je dobře, kdo nemusí žít.\nPoslední den – smutný den. Poslední letošní den v lese prožívám, jako by byl dnem posledním i v celém životě. Sluníčko se mile usmívá, zatímco já se rmoutím. Chodím smuten po lese a vzpomínám na to, co jsem tady zažil a jak jsem se tu měl dobře. Všecky ty dobré vzpomínky posléze vždycky vyústí do bolestných myšlenek na tátu, protože tehdy, v těch šťastných dobách prožitých v tomto útulném lese, byl táta ještě při síle, doma a živ. Ale to všecko už není, co bylo dřív. Teď nyvě hledím směrem ke Korouhvi, kde leží tátův tklivý hrobeček.\nJe to smutné loučení, letos trojnásob smutné. Nejen protože končí léto, ale navíc i protože táta už není doma a živ, a za třetí musím začít pracovat. A tak nějak se to nyní všecko sešlo do toho jednoho dnešního rozlučkového dne.\nKdyby dnes aspoň po lese necourala ta hovada otravná houbařská! Před jednou výpravou jsem musel prchnout, zrovna když jsem si sedl na můj oblíbený palouček, oddávaje se klidnějším úvahám. Utekl jsem odtud do jistějšího zátiší na mém loňském stanovišti, jež jsem nazval zahrádkou Srnonošovou, kde teprve jsem nalezl uklidnění. Ale i tudy zřejmě někdo nedávno prošel, protože pohnul mým „domovním znamením“, to jest srnčím parůžkem, který jsem zastrčil vztyčený do starého trouchnivého pařezu a který na něm nyní leží.\nJe krásný, byť trochu chladný den. Chodím po lese až do úplného vyčerpání. Takhle nutkavě chodíval i táta, dokud mohl, a pak už to nešlo... pak už to nešlo... Najednou mi napadlo, co kdybych teď tady náhle potkal tátu, co bych mu asi údivem řekl? „Jé, ahoj tati, kde se tady, prosím tebe, bereš? Vždyť jsi umřel a my jsme tě pohřbili žehem a v Korouhvi máš na hrobě urnu!“ – Ale on by naprosto klidně odvětil: „To není pravda, ty spíš a zdá se ti jenom hrozný sen, vždyť vidíš, že žiju.“ – Jenomže tohle není sen; na to už je příliš dlouhý; sny – i ty nejdelší – netrvají takhle dlouho, a nejsem to tudíž já, kdo spí, nýbrž táta – to táta spí věčným spánkem, z kterého nikdo neprocitá.\nNacházím jisté stopy po lidech. Někdo rádoby vtipně umisťuje houby do větviček stromů na mé tajné cestičce, kterou zřejmě objevil. Dělá to snad proto, aby mi tím dal najevo, že o mé skrýši ví. Je mi to jedno. Jsem tu poslední den v životě. A zítra ráno to balím. Od zítřka mi začne zcela jiný život. Sem už se nikdy nevrátím.\nJiné hovado zasrané se vysralo přímo za jedním mým oblíbeným poseděním pod stromy opět nedaleko od mého nynějšího a posledního stanoviště! Ještě že to po sobě to hovado s lidskou tváří zahrabalo, abych to nemusel čichat. Nemohlo se, hovado nečisté, vykálet někde stranou, v houští; musí to udělat tam, kudy chodívám, a na mém oblíbeném místě! Ale teď už je to také lhostejno. Stejně sem už nepřijdu. Je konec. Se vším je tady už konec. Aspoň mi ta lidská hovada, která se tu přemnožila, ulehčují loučení – poslední loučení s tímto lesem, který mi byl kdysi rájem.\nDen pomalu končí. Lehl jsem si znaven do stanu, kde přečkám poslední noc v lese. Ach, jak rychle uplynul ten dnešní poslední den na rozloučenou! Tak rychle, jako celé tohle pokažené, nešťastné léto, jako celý tátův život. A teď jsem na řadě já, tati!


Přes polovinu úvěrů mají lidé ve věku 30 až 44 let - Měšec.cz\nMěšec.cz » Tiskové zprávy » Přes polovinu úvěrů mají lidé ve věku 30 až 44 let\nPřes polovinu úvěrů mají lidé ve věku 30 až 44 let\nLidé ve věku 30 až 44 let mají v České republice více než 54 procent z celkového objemu bankovních úvěrů. Půjček však stále častěji využívají i lidé mladší třiceti let. Vyplývá to z posledních statistik Bankovního registru klientských informací, jehož prostřednictvím si české banky vyměňují informace o bonitě a důvěryhodnosti svých klientů. Od ledna do září letošního roku bylo do Bankovního (BRKI) a Nebankovního (NRKI) registru klientských informací uskutečněno 2,1 milionu dotazů, přičemž banky hledaného klienta našly ve více než 82 procentech případů. Uživatelé z řad leasingových a splátkových společností byli se svými dotazy úspěšní v 55 procentech.\nPřestože za polovinou objemu úvěrů stojí lidé ve věku 30 až 44 let, jejich podíl na nově vzniklých úvěrech postupně klesá. Naopak je tomu u lidí mladších třiceti let. Zatímco ti se na celkovém objemu úvěrů podílí 19 procenty, u nově vzniklých úvěrů již jejich podíl činí téměř 29 procent. Nejvíce se na celkovém objemu úvěrů registrovaných v BRKI podílejí hypoteční úvěry, dále pak úvěry ze stavebního spoření a osobní úvěry.


Aktuální, Misskocka, Semily, F1sports @ Outerstats\nwww.misskocka.cz skip Miss aktuální soutěž ...\nAktuální informace ze světa F1: jezdci, týmy a okruhy. Výsledky závodů, tréninků i kvalifikací. www.f1sports.cz sport světa zpravodajství aktuální ...\nVyhledávač slev zobrazuje dnes aktuální akce a slevy. Nejvýhodnější slevy ve vašem městě, pobyty, zájezdy i dovolená na SlevyDnes.cz. www.slevydnes.cz akce akční slevy aktuální ...\nLivesport: live výsledky & livescore pro 1000+ fotbalových soutěží. Fotbalové livescore, live výsledky, aktuální výsledky, fotbal živě, TV program a sportovní online výsledky. www.livesport.cz online live fotbal livescore ...\nAktuálně.cz - kompletní zpravodajství, zprávy z domova i ze světa www.aktualne.cz novinky zprávy zpravodajství aktuální ...\nLiterární noviny | měsíčník pro kritické myšlení. Literární noviny vychází poslední čtvrtek v měsíci. www.literarky.cz Pro kultura hudba zprávy ...\nStránky fanklubu Depeche Mode prináší aktuální informace o skupině, o pravidelních akcích a srazech po celé české a slovenské republice. www.depechemode.cz depeche aktuální fanklub českou ...\nTýden.cz - Aktuální zpravodajství v souvislostech www.tyden.cz gmt charset transfer nginx ...\nNejnavštěvovanější český internetový portál nabízející vyhledávač, e-mail, aktuální zprávy, předpověď počasí a odkazy, které se mohou hodit. www.sfinance.cz mail český internetový zprávy ...\nwww.zlato-investicni.cz news Gold zprávy aktuální ...\n55idc.com Lijin.58fenlei.com Weinco.at Queshan.gov.cn Simplysona.com Peterthomasroth.com Queshan.gov.cn Phonetrace.org Rolandberger.com.cn Gogole.fr Radcenter-dm.de Rolandberger.com.cn Somegostuff.com Meeticaffinity.be Bertco.com


Janáčkova opera Její pastorkyňa zahájí festival Janáček a Luhačovice 2016 - Novinky.cz\nNovinky.czVaše zprávyJanáčkova opera Její pastorkyňa zahájí festival Janáček a Luhačovice 2016\nJanáčkova opera Její pastorkyňa zahájí festival Janáček a Luhačovice 2016\n5. 7. 2016, 9:40 • Aktualizováno 6. 7. 2016, 10:00\nFestival Janáček a Luhačovice zahájí poprvé v historii festivalu Janáčkova opera Její pastorkyňa. Uvede ji 11. července na Lázeňském náměstí pod taktovkou dirigenta Petra Šumníka operní soubor, pěvecký sbor, orchestr a balet Slezského divadla Opava.\nLetošní jubilejní 25. ročník se koná od pondělí 11. do pátku 15. července.\nHosté se mohou dále těšit na Evu Urbanovou, světově proslulou sopranistku, s Petrem Bergerem, slovenským tenoristou, ale i nejlepšího českého klavíristu Iva Kahánka, vynikajícího hobojistu Viléma Veverku, houslistu Josefa Špačka-nejvýraznějšího interpreta své generace, komorní orchestr Czech Virtuosi a Janáčkův komorní orchestr. Informoval o tom Ing. Jiří Dědek, MBA, výkonný ředitel Lázní Luhačovice, a. s.\nVelikán české hudby Leoš Janáček je úzce spjatý s Luhačovicemi. Opakované pobyty ve zdejších lázních představovaly i jeden z inspiračních zdrojů jeho tvorby. Hudební festival nesoucí ve svém názvu jeho jméno a jméno místa jeho oblíbených návratů je pořádán k jeho poctě od roku 1992.\nU zrodu festivalu stál PhDr. Jaromír Dlouhý, hudební skladatel, nakladatel a muzikolog. Lázně Luhačovice převzaly přípravu a pořádání festivalu v roce 2010. Zařadil se k prestižním hudebním projektům v České republice. Prof. Ing. Václav Klaus, poskytoval svoji záštitu jako předseda Poslanecké sněmovny Parlamentu České republiky od roku 1998, jako prezident České republiky od roku 2003. Pod záštitou Ing. Livie Klausové, CSc. byl festival pořádán v letech 2008 až 2013. Prof. Eva Blahová převzala patronát v roce 2014.


Oblíbenec z Fringe v roli táty Sherlocka | SerialZone.cz\nÚvodní stránka > Články > Oblíbenec z Fringe v roli táty Sherlocka\nHerec John Noble našel svůj nový televizní domov. Stanice CBS oznámila, že se seriálový veterán ujme role Sherlockova otce v nadcházející sérii kriminálky Elementary (Jak prosté).\nTáta ústředního hrdiny se ve čtvrté řadě zařadí mezi hlavní postavy. Již v předchozích řadách se o něm mluvilo, především o tom, jak hlasitě se ozýval během Sherlockovy první návštěvy rehabilitačního zařízení před třemi lety. Právě tento muž ho dal dohromady s Joan Watson, jeho pozdější parťačkou a přítelkyní.\nHolmes starší se poprvé představí v premiérové epizodě čtvrté řady. Přijede do New Yorku, aby zde čelil důsledkům nejčerstvějšího průšvihu.\n„Nemůžeme být více potěšení, že se John Noble rozhodl zhostit se této důležité role,“ uvedl v oficiálním vyjádření tvůrce seriálu Robert Doherty. „Již mnoho let jsme fanoušky jeho práce, především ve skvělém Fringe. Nemůžeme se dočkat, až stane po boku Jonnyho a Lucy. Bude to vzrušující série!“\nHerec se v poslední době mihl v seriálech Sleepy Hollow a Forever. Na CBS se vrací poté, co zde již dříve hostoval v The Good Wife.\nTěšíte se na novou řadu Elementary? Potěšil vás Noble v roli staršího Holmese?\njako kamarádkou :D\nJsem se lekla :D. Díky za odpověď.\nJe to Denethor, žejo? ;)


Flegr: Letošní Vánoce budou mizerné! Hrajeme si na opatření! -\npodle admin 8 listopadu, 2020, 1:47 pm 2.2k Pohledy\nLetošní Vánoce budou mizerné, a je to dáno tím, že si hrajeme na opatření, namísto toho, abychom skutečně zavedli lockdown. Tvrdí to evoluční biolog Jaroslav Flegr, který se do podvědomí veřejnosti zapsal svými přesnými předpověďmi v případě vývoje covidu-19.\n“Vánoce budou mizerné, protože si hrajeme na epidemická opatření. Není šance, abychom se toho do Vánoc zbavili. Je to naše blbost a to, že nejsme ochotni si na nějakou dobu utáhnout opasky,” uvedl Flegr v pořadu Máte slovo.\nSám už dříve uvedl, že on sám asi pod tíhou covidu Vánoce slavit nebude, a varoval před tím, že v každé rodině budou lidé znát někoho, kdo s covidem zemřel. Podle něj tedy tedy vánoční atmosféru zastíní covid a vysoký počet mrtvých, k němuž může dojít.\n“Ježíšek přijde podle toho, jak se budeme chovat,” doplnil ho Julius Lukeš, ředitel Parazitologického ústavu AV ČR. “Když se mladí vžijí do toho, že oni nemocní ani neumřou, ale budou ohrožovat ty starší, a pokud se rozhodnou chovat se naprosto odpovědně, tak se to dá srazit,” dodal.\nPředchozí článek Po STŘELBĚ na Kladensku TŘI MRTVÍ! Muž zabil dvě ženy a sebe, př\nDalší článek Máma zapomněla dát svému synovi pusu, když odcházela z domu. Jeho reakce pobavila miliony lidí na internetu!\npodle admin 22 listopadu, 2020, 5:57 pm\nPo STŘELBĚ na Kladensku TŘI MRTVÍ! Muž zabil dvě ženy a sebe, př\nMáma zapomněla dát svému synovi pusu, když odcházela z domu. Jeho reakce pobavila miliony lidí na internetu!


Tech Data získala kontrakt k produktům AMD – FeedIT.cz\nSpolečnost Tech Data získala distribuční kontrakt k 25.9. 2017. Jeho výjimečnost spočívá v tom, že jde o jeden z prvních kontraktů, které vycházejí z konsolidace portfolia obou firem po dokončení akvizice Tech Data AS Czech (dříve Technology Solution Avnet).\nSpolečnost AMD je jeden z nejvýznamnějších výrobců procesorů a počítačových komponent. Portfolio produktů zahrnuté do autorizované distribuce v prvním kroku zahrnuje kompletní produkci procesorů (CPU) a v následujících týdnech bude doplněno o vybrané typy zejména grafických karet a příslušenství.\n„Podepsání distribuční smlouvy se společností AMD je prvním kontraktem, který byl uzavřen díky společné akvizici Tech Data a Tech Data AS. Toto spojení nám do budoucna nabízí další možnosti k uzavření nových distribučních smluv. Proto nás to těší dvojnásob,“ řekl Vít Vojtěšek, Sales & Marketing Operation Director.\nPředchozí příspěvekAT Computers získalo prestižní ocenění od Huawei\nNásledující příspěvekKrátký náhled QNAP QTS 4.3.4 OS: S podporou snímků na NAS s ARM a bližší pohled na TS-x77 Ryzen NAS


Parfémy a deodoranty MARC O´POLO | SROVNAME.cz\nSrovnání cen parfémů a deodorantů MARC O´POLO\nJestli vaše srdce bije pro parfémy a deodoranty MARC O´POLO, jste na správné adrese. Tady je hlavní hvězdou, vybírat můžete až z 2 produktů. Najdete zde ty nejlevnější kousky, ke kterým patří například Marco Polo Signature 50ml, který koupíte již za 769 Kč, ale i TOP produkty jako Marco Polo Signature 50ml. Inspirujte se. Nebo čtěte ve hvězdách. Marco Polo Signature 50ml jich má 4 z 5 a doporučuje jej 80 % zákazníků. I v této kategorii si můžete vybrat podle parametrů a zaměřit se třeba jen na parfémy pro ženy. A pokud zjistíte, že značka MARC O´POLO nakonec není to pravé ořechové, vždycky můžete zkusit jiné parfémy a deodoranty.\nParfémy a deodoranty MARC O´POLO (2 produkty)\nMarco Polo Signature 50ml\nParfémy a deodoranty MARC O´POLO\nMarc O'Polo Woman EDT 50 ml: květinově ovocná vůně, jenž je stejně optimistická a svěží jako krásný jarní den. Vyzařuje teplo, svobodu a sebevědomí. Je to vůně vyzařující brilantní ženskost. Vůně, která má tolik tváří a je stejně všestranná jako žena, která »\nMarco Polo Marco Polo Midsummer 75ml\nChyprová, kořeněně ambrová vůně Letní slunovrat. Magická chvíle světla: jemného a teple zlatého, které přechází do červeného přísvitu přicházející noci. Inspirací se stala skandinávská noc v den letního slunovratu. Je to chvíle vzájemnosti: setkání přátel, »


Kodaň chce mít první bezuhlíkové letiště světa a sama bude uhlíkově neutrální do 7 let\nDánsko je jedním ze světových lídrů v obnovitelných zdrojích energie. Díky dlouhému pobřeží s množství větrných elektráren podél něj i návazností na energetickou i průmyslovou síť stále ekologičtějšího Německa se mu daří plnit obnovitelné cíle lépe než většině ostatních zemí.\nJenže přes všechny tyto kroky směrem k obnovitelné budoucnosti je tu stále jeden sektor, který je v tomto ohledu zcela archaický a plně založený na neobnovitelných zdrojích energie. Je jím letecká doprava. A Dánsko se právě teď rozhodlo, že s tím něco udělá.\nLetecká doprava je problém. Propojuje svět, dává nám možnost poznávat nové státy i kontinenty, rychle uzavírat obchody nebo studovat na jiných světadílech, ale současně je až brutálně neekologická. Kodaň už roku 2014 ústy svých představitelů oznámila, že se chce stát prvním uhlíkově neutrálním hlavním městem světa. A letiště tomuto záměru nemůže stát v cestě.\nStarosta Frank Jensen tehdy oznámil, že cílem je, aby se Kodaň stala uhlíkově neutrálním městem do roku 2025 - nyní tedy zbývá už jen pouhých sedm let. V současné době získává Dánsko z větru asi 33% energie a dělá všechno pro to, aby do roku 2020 toto číslo překročilo 50% - podle kvalifikovaných odhadů se mu to podaří poměrně bez problémů.\nStarosta a vědci z kodaňské univerzity, kteří plán vytvořili, v tom mají téměř absolutní podporu obyvatel - v nedávném průzkumu se pro tuto vizi vyslovilo kladně 89% obyvatel dánské metropole. Aby si město získalo ještě větší podporu, instaluje teď větrníky přímo ve městě, snižuje to náklady na vyrobenou elektřinu, ale současně město prodává podíly na těchto elektrárnách. Mohou si je kupovat i běžní občané - což je má motivovat, aby se do zlepšení jejich města ještě intenzivněji zapojili.\nTahle legrace samozřejmě není zadarmo, do roku 2025 bude město stát 3,6 miliard euro. Bylo by to ale celé zbytečné, kdyby se na fosilních zdrojích nestalo nezávislým i kodaňské letiště. Na tomto úkolu pracuje shodou okolností český tým vědců z Ústavu fyzikální chemie J. Heyrovského pod vedením doc. Dr. Petra Krtila.\nČeští odborníci mají za úkol přijít s energeticky i ekonomicky použitelnou elektrolýzou vodíku. Na zrodu energetické revoluce lidé z Heyrovského ústavu nepracují sami, koordinují činnost celoevropského konsorcia Elcorel, které má elektrochemickou konverzi obnovitelné elektrické energie na vodík v kompetenci.\nDíky zkušenostem v Elcorelu byli vědci přizvání do dalšího konsorcia pojmenovaného EnergyX. To zahajuje svou činnost právě v těchto dnech a jeho ambice nejsou malé – zajištění provozu jednoho z nejvytíženějších evropských letišť zcela bez fosilních zdrojů, a to i za pomoci zmiňovaného vodíku.\nBěhem následujících deseti let se počítá s technologickým návrhem, který propojí energii generovanou z obnovitelných zdrojů s následnými katalytickými procesy. Ten zajistí nejen napájení vzdušných přístavů, ale i zásobování letadel kerosinem.\n„Jako příklad může posloužit kodaňské letiště Kastrup. To pro projekt nebylo vybráno náhodou. Skandinávské země jsou známé svým vysokým využíváním „zelené” energie, kterou lze snadno využít k demonstraci životaschopnosti vyvíjených technologií v průmyslovém měřítku,“ vysvětluje doc. Dr. Petr Krtil. V budoucnu však nezůstane pouze u letišť a velkých firem, Krtil si dovede představit malé konverzní jednotky založené na využití vodíku v běžných domácnostech. Implementace do domovů by byla mnohem jednodušší než u velkých podniků. Nutná je však změna lidského přístupu.


Divadlo NaOko Chomutov\nvítejte na stránkách divadla\nRádi bychom Vás přivítali na našich oficiálních webových stránkách. Naleznete zde veškeré aktuality a novinky, které se týkají amatérského divadelního souboru NaOko. Dozvíte se tu vše o naší historii, vše o našem souboru. Budete si moci prohlédnout novinové články nebo pestré fotogalerie a videogalerie z našich představení a projektů. Stránky budou pravidelně aktualizovány a budou sloužit Všem fanouškům a přiznivcům našeho divadla k získávání užitečných informací.\nDne 6. 10. 2019 proběhl konkurz, kde jsme do svých řad přijali 4 nové členy - Kateřinu Kučerovou, Anne-Marii Štáfkovou, Anežku Klimešovou a Vladimíra Hykeho. Tímto přejeme všem nováčkům hodně úspěchů a odehraných představení a věříme, že je již brzy poznáte na jevišti.\nVážení přátelé, kamarádi... Možná jste si toho tak úplně nevšimli, ale nacházíte se na úplně nové verzi našich webových stránek. A i když to na první pohled nemusí být patrné, ujišťujeme vás, že stránky nyní fungují na zcela jiném principu. Programování sice zabralo poměrně dlouhou dobu, ale nyní již nebudeme muset meškat s aktualizacemi, takže se všechny důležité novinky a termíny dozvíte včas a také jsme konečně mohli spustit fotogalerii a videogalerii našich her. Pár věcí ještě dolaďujeme, jako například profilové fotografie členů našeho ansámblu (proto prozatím u většiny z nich uvidíte jen oznámení, že foto není k dispozici) a také musíme doplnit profily samotné, ale věřte, že nyní už vše půjde rychleji, než dříve. Také jsme již naše stránky zabezpečili protokolem https, takže se při zadávání údajů při rezervacích nemusíte ničeho obávat. Přejeme Vám příjemnou návštěvu a těšíme se na Vás na našem nejbližším představení.\nDivadlo NaOko obdrželo na svůj rozvoj a činnost v roce 2019 dotaci v II. kole kulturních grantů. Tímto velmi děkujeme Statutárnímu městu Chomutov za její poskytnutí.\nMužům nepřístupno (PREMIÉRA)\n20. března 2020 - KaSS\nDeskový statek (PREMIÉRA)\n25. dubna 2020 - KaSS\n14. května 2020 - KaSS\n20. června 2020 - KaSS


Manažer prodejního teamu, Manažer prodejního teamu, Manager prodejny, obchodního domu - Životopis 190379 | Životopisy.cz\tToggle navigation\nAlena M. ID: 190379\nZpět na úvodní stránku\tID: 190379\nAlena M. Už nehledá práci\n33 let\tAktualizace 10.09.2013 Už nehledá práci\nMoravskoslezský kraj: Frýdek-Místek, Karviná, Ostrava-město\tProfese\nAdministrativní pracovník, Asistentka, Personalista, Úředník, Obchodní zástupce, Policista, Vedoucí / manažer prodejny, Vedoucí úseku prodejny\tTyp pracovního poměru\n1998 - 2002\tStřední odborné učiliště Zemědělské - Podnikatel\nStředoškolské nebo vyučení s maturitou\t1998 - 2002\tStřední odborné učiliště Zemědělské - Podnikatel\n2010 - 2013\tPenny Market s.r.o.\nOblastní vedoucí - Řízení přidělených prodejen. Schvalování a kontrola objednávek zboží, slev a odpisů.\nAdministrativa - Zpracování reportů prodejů a\tOdpisů filiálek, vedení, kontrola a zpracování inventur\tŘízení personálních nákladů, zpracování docházek zaměstnanců, . Vedení, řízení, úkolování, motivace zaměstnanců. Dodržování procesů stanovených společností + návrh dalších\nopatření. Práce s docházkovým systémem Anet\n2003 - 2010\tKaufland ČR v.o.s.\nVedoucí Obchodního domu - Hlavní pracovní náplň a oblasti\tŘízení nákladů obchodního domu. odpovědnosti\tSchvalování a kontrola objednávek zboží, slev\ta odpisů. Vedení meetingů. Zpracování\nreportů prodejů a odpisů obchodního domu.\tVedení, kontrola a zpracování při inventurách.\tŘízení personálních nákladů. Vedení a řízení\tlidí, úkolování, organizováni jejich pracovní\tnáplně, plánováni směn, motivace a kontrola zaměstnanců. Přijímání nových pracovních sil,\tale také propouštění zaměstnanců. Zkušenost\ts řízením 90 zaměstnanců. (Vedení filiálky\nFrýdek-Místek a filiálky Praha-Stodůlky)\nB - osobní auta T - traktory\tTechnické znalosti a dovednosti\npes, turistika, četba, vzdělávání se\tTrvalé bydliště\nSkalice, Frýdek-Místek, 73801\tTrvalé bydliště se často může lišit od místa, kde uchazeč hledá práci.\nAlena M. Klientský servis


Hudba přitáhla i Angličany - Znojemský deník\nHudba přitáhla i Angličany\nZNOJMO - Program Hudebního festivalu Znojmo 07 sledovala celý týden i skupina Angličanů. Pětatřicet milovníků vážné hudby přijelo ze severoanglického Prestonu.\n„Přijela jsem loni vařit za Británii na národní den při Znojemském hroznu a od Jiřího Ludvíka jsem se dozvěděla o festivalu, který organizuje,“ řekla Milena Grenfell-Baines, která anglickou výpravu do Znojma iniciovala.\nDo Znojma přijeli lidé, kteří vážné hudbě dobře rozumí. „Jsme přátelé liverpoolské filharmonie. Často jezdíme i do České republiky. Čtyřikrát jsme byli na festivalu v Mariánských lázních. Letos jsme se rozhodli pro Znojmo a jsme moc spokojeni. Poznávali jsme okolí, ochutnávali víno a samozřejmě chodili na koncerty,“ popsala Grenfell-Baines.\nAngličanům se velmi líbil už pondělní koncert malých géniů. „Děti hrály výborně. Skvělý byl i recitál Pavla Šporcla,“ dodala.\nPro diváky z Anglie nebyla možná návštěva Znojma poslední. „Popřemýšlím, zda bychom nemohli přivézt do Znojma nějakého anglického hudebníka,“ naznačila Milena Grenfell-Baines.


Skype je produkt vyvinutý pro hlasové a videohovory a chat. Můžete jej použít v počítačích, tabletech, smartphonech a smartwatchách, a to i v konzole Xbox One. Prostřednictvím Skype můžete odesílat a přijímat obrázky, textové a video soubory.\nPrvní vydání v roce 2003, Skype byl koupen v roce 2011 společností Microsoft. Krátce po nákupu byl Skype integrován s produkty společnosti Microsoft. Dále Microsoft pozastavil dva předchozí produkty (Windows Live Messenger a Lync) a začal doporučovat Skype.\nV roce 2016 vydala společnost Microsoft sestavení 14342 pro systém Windows 10, který obsahoval nový aktualizovaný náhled Skype UWP. Vrcholem této aktualizace byla možnost nastavit temný motiv. Tento režim byl povolen, když byla nastavení provedena v rámci motivu operačního systému.\nPro režim Skype však nebylo možné zapnout nebo vypnout režim tmavé. Nedávno v roce 2018, Microsoft vydal novou verzi nástroje, Skype verze 8. S touto aktualizací, Microsoft přidal vyhrazené temné téma pro Skype.\nKroky ke změně tématu aplikace Skype v systému Windows 10\n1. Vyberte obrázek profilu nebo tři tečky vpravo.\n2. Vyberte Nastavení a poté Vzhled. Nabídku Témata můžete otevřít přímo z hlavní obrazovky aplikace Skype pomocí klávesové zkratky Ctrl + T.\n3. V režimu Režimy vyberte možnost Světlo nebo Tmavý. A z barev můžete zvolit jiný vzhled.\nNastavení se projeví okamžikem nastavení motivu (barva, režimy, dostupné režimy). Pro obnovení nastavení můžete snadno použít tlačítko Reverse top right.\nUžitečné tipy pro uživatele Skype\nPomocí Ctrl + comma - otevřete menu Nastavení.\nZ menu Volání můžete zvolit zobrazení titulků pro hlasové a video hovory.\nKlepnutím na tlačítko Upřesnit nastavíte „Automaticky přijímat příchozí hovory“.\nV nabídce Zprávy můžete upravit velikost textu nebo nastavit složku, do které uložený soubor uložíte. Pokud jste během audio nebo videohovoru, zapněte titulky stisknutím tlačítka +.\nAlt + V - otevření nabídky Zobrazit pro přiblížení / oddálení\nCtrl + N- otevřete nové okno chatu\nCtrl + Alt + M - pro zobrazení stavu mikrofonu během hovoru a Ctrl + Shift + Alt + K - pro stav videa během hovoru.\nMůžete si stáhnout Skype pro desktop od společnosti Microsoft.\nCo dělat, když video na Skype nefunguje\nCo znamená tento vykřičník Skype ve žlutém trojúhelníku?\nSOLVED: Skype virus odesílá zprávy automaticky


Petr Baštýn Horšovský Týn IČO 64351114 kontakty (29.01.2020) | Finance.cz\nPetr Baštýn Horšovský Týn IČO: 64351114\nTato stránka obsahuje výpis dat z různých rejstříků pro firmu Petr Baštýn, která sídlí v obci Horšovský Týn a bylo jí přiděleno IČO 64351114.\nPetr Baštýn je Fyzická osoba podnikající dle živnostenského zákona nezapsaná v obchodním rejstříku se sídlem v obci Horšovský Týn. Podniká od roku 1996 v oboru Výroba, obchod a služby neuvedené v přílohách 1 až 3 živnostenského zákona , Silniční motorová doprava - nákladní provozovaná vozidly nebo jízdními soupravami o největší povolené hmotnosti přesahující 3,5 tuny, jsou-li určeny k přepravě zvířat nebo věcí, - nákladní provozovaná vozidly nebo jízdními soupravami o největší povolené , zprostředkování obchodu a další.\nZákladní údaje o Petr Baštýn IČO: 64351114\nKontakty na Petr Baštýn IČO: 64351114\nNezvalova 268, Horšovský Týn 346 01\nObory činností Petr Baštýn IČO: 64351114\nNad rybníčkem 108 , Horšovský Týn 346 01\nDomažlická 299 , Horšovský Týn 346 01\nVedení firmy Petr Baštýn IČO: 64351114\nHodnocení Petr Baštýn\nVýpis dat pro firmu Petr Baštýn obsahuje pouze taková data, která lze dle zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zveřejňovat i bez souhlasu subjektu těchto údajů.\nvýpis firmy Petr Baštýn, 64351114 na živnostenském rejstříku\nPetr Baštýn - 64351114 - Horšovský Týn , Nezvalova 268


Piaggio X9 200 Evo - nejde do otáček : Technické problémy se skútry\nZdavím všechny. Mám X9 200 ccm Evo. najeto 21.000 km r.v.2003. Po celou dobu co jsem sním jezdil byl bez problémů. Měnil jsem válečky (zakoupené orig. u Cagivy), samozřejmě i olej po 3000 km a bylo vše v pohodě. Maximálka šla na 130 km/h, spotřeba 3,7 l, a otáčky do 9,5 tisíc. To vše platilo ještě před necelým měsícem. Jednoho dne jsem se na scootu vracel z práce (to bylo ok) a druhý den ráno otáčky maximálně do 7,5 tisíc a maximálka hodně líně 100 km/h . První co mě napadlo byly valečky. Koukal jsem na ně a jsou jako nové (mají najeto 2,5 tisíc). Dal jsem tedy vše zpět a zkusil jsem na stojanu otáčky. Vpohodě šli k těm9,5 tisícům. Tak mě napadá jestli něco není s kontrastkou nebo s pružinkama ve spojce. Na druhou stranu mě to příde nereálné neboť ta změna by nebyla tak rychlá (není slyšet nějaký rachot - v případě prasklé pružinky apod.) Bratránek mě říkal, že by to mohl dělat karbec - těsnění, že by mohl přisávat víc vzduchu a proto motor při zátěži nejde do tahu. Po strastiplném rozebrání snad půlky X9 (abych se vůbec dostal ke karbeci) jsem částečně demontoval karbec. Respektive jsem vyndal gumovou přírubu karburátoru, neboť jsem měl na tento díl podezření. Vypadal vpohodě tak jsem to dal dohromady a výsledek stejnej. Napadlo mě jestli to skutečně nemůže být kontrastkou nebo řemenem. Nevíte někdo čím by to mohlo být? Do servisu se mě moc neche neboť jim moc nevěřím, mám to k nim docela daleko a úplný technický střevo taky nejsem. Díky za odpověď.\nRegistrován: 01 črc 2009, 21:32\nSkútr / moto: X9 200Evo\nRe: Piaggio X9 200 Evo - nejde do otáček\nod FRAG » 19 srp 2009, 13:44\nNemas ucpanej karburator? A jak mas starou svicku?\nod MikyMiky » 19 srp 2009, 14:23\nDůvodů může být samozřejmě víc. Začni tím nejjednodušším.\nPřicpaný vzduchový filtr? (zkus to bez něj)\nPřívod paliva? (stačí někde skříplá hadička,bordel v nádrži)\nPokud motor na stojanu točí 9,5 a za jízdy ne, hledej závadu na motoru\nPokud motor točí 9,5 i za jízdy ale maximálka je malá, hledej závadu ve variátoru\nod Jirka X9 » 19 srp 2009, 16:56\nDěkuji za rady. Vyndal jsem svíčku a nahradil jí novou (uvidím co to bude dělat zítra při jízdě). Na tu svíčku jsem já osobně najezdil cca7 tisíc km ale nevím kolik najezdila předtím. Jinak jiskřiště vypadalo OK Bylo čisté skoro jako u nové svíčky. Zkusil jsem vyndat vzduchovej filtr, ale bez něj se to dusí již při menších otáčkách, takže tím to asi taky nebude. Palivovej filtr je OK. Mám strach že bude muset karbec ven a vyčistit. Nicméně budu rád i za vaše další rady\nod jarous » 19 srp 2009, 21:31\nAhoj jakou mas gramaz valecku na sve x9 200 diky\nNaposledy upravil KYBLOS dne 24 led 2014, 20:05, celkově upraveno 1\nod Jirka X9 » 20 srp 2009, 22:48\nJarousi, váhu válečků již přesně nevím, ale zcela určitě jsem tam dával originály zakoupené přes Cagivu Praha (takže žádná druhovýroba zn. RMS) a kupodivu byli levnější než nabízely snad všechny e-shopy na netu. Vyšli na 210,- Kč. S mým problémem však váha válečků nesouvisí. S tím jsem si jist. Pravdou je, že když jse tam dal ty nové orid. válečky tak byla X9 při rozjezdu línější (otáčky šli však vpoho k 8000 - nyní při rozjezdu pouze 6000) než s těma starejma ty ale byly KO (byly ve varci asi daný špatným směrem a ty hliníkoví pouzdra válečků se zdeformovali a částečně poškodili i vlastní boky dráhy válečků ve varci).\nKamarádi tak jsem vyměnil svíčku a bohužel tou to zase nebylo, takže budu muset asi vyndat ven karbec a pořádně ho vyčistit. Je to tedy hrozná představa protože to u X9 bude znamenat rozebrat půlku scoota takže rozborka minimálně jednu hodinu práce protože budu muset vyndat i podsedlový box. No a ten karbec to bude asi kapitola sama pro sebe neoť je to samá hadička. No nic jiného asi nezbývá. Bohužel\nod berki1 » 20 srp 2009, 23:13\nOno by to ale tou přírubou mohlo bejt. Při jízdě se ti karbec na tý přírubě otřásá a jestli je tam někde prasklina, tak to přisává víc vzduchu a rozhodí ti to směs. Tady je odkaz na vlákno o kolenu.\nJinak přicpanej přívod paliva, vyčistit, nebo vyměnit palivovej filtr a vyčistit karbec. V horším případě by to mohl bejt podpáleje ventil. Teda jestli to nezačalo hned po výměně válečků.\nod vicena » 21 srp 2009, 04:35\nJá jsem měl problém s kolenem, špatně to startovalo, někdy zdechal volnoběh, nádherně to střílelo do fuckua hlavně místo 120 to jelo max 105.\nPo výměně se to chová normálně.\nod Jirka X9 » 21 srp 2009, 05:55\nPo pravdě řečeno, někdy předtím než to ztratilo výkon se mě stalo že když to bylo studený a jel jsem po hodně hrubejch kostkách a po cca 100 metrech zastavil tak to ve volnoběhu chcíplo. Jak jsem začátkem psal, že jeden den to jelo a druhý den už byl výkon v háji, tak popravdě mohu doplnit že ta jízda (cca 20 km) ten den vedla po hoooodně špatný silnici (musel jsem jet po objížďce) a pak když jsem na křižovatce zastavil tak motor škytnul a vypadalo to že zdechne to se mě stalo asi celkem třikrát během této jízdy. Výkon to však mělo. Druhý den už ale ne. Teď mě tak napadá (nevím jestli je to možné - scoota mám pouze rok, jinak motorky od 14 let) jestli nemůže být přicpaná nějaká tryska. Tu gumovou přírubu jsem měl venku, ale prasklinu jsem nenašel teda po pravdě na technologický spoj jsem se možná až tak nezaměřil. Válečkama to stopro není. Ten ventil mě taky napadl a trošku jsem se z toho orosil. Zkusím si na to o výkendu udělat čas a karbec celej vyndám a pokusím se ho vyčistit (u scoota jsem to ještě nedělal tak doufám že něco nepo...u). Nicméně díky za náměty. a budu rád když mě něco dále poradíte, rád se přiučím.\nPátral jsem po ceně oné gumové příruby karburátoru a docela jsem se podivil rozdílnosti cen. Na netu se nechá sehnat něco přes 700,- Kč a držte se originál díl u Motoprestige - výhradního dovozce Piggia do ČR je 370,- docela nářez ne? Už se mě to potvrdilo po několikáté že mnohé origoš díly jsou levnější než druhovýroba. Kamarádi pozor na to ať zbytečně nevyhazujete prachy podle mě stoprocentní marže je už skoro zlodějina\nNaposledy upravil KYBLOS dne 24 led 2014, 20:06, celkově upraveno 1\nod vicena » 24 srp 2009, 22:37\nHoď sem odkaz na to koleno od dovozce, mají nějaké takové nepřehledné stránky.\nVypadá to že nemají e-shop.\nod Jirka X9 » 25 srp 2009, 19:06\nE-shop určitě nemají, ale nechá se s nima mluvit. Záleží odkud jsi. Já od Čáslavi a prodavač v Motoprestigi je z Pardubic. Už jednou mě do Pardubic přivezl origoš válečky no a za cenu 210,- nebylo co řešit. Jinak obchod mají na Bělohorský, v Praze 6. Já jsem s nimi zatím nadmíru spokojen.\nPřátelé a kamarádi. Problém je s tím výkonem nalezen. Bratránek mě dal typ na podtlakovou membránu karburátoru. Podobný problém řešil na kámošovi motoce, kde to dělala zoxidovaná dosedací plocha víka podltakové membrány. Tam to stačilo jen očistit a bylo to 100%. Rozebral jsem tedy karbec a ejhle podtlaková membrána měla cca 10 mm velkou trhlinu. Jen pro zkoušku jsem tuto trhlinu zalepil lepidlem na opravu duší (alespoň na zkoušku jestli je to tou membránou) a bratránek měl pravdu. Velké díky za jeho lokalizaci mého problému. Zkusil jsem scoota na silnici a už je vše zpátky supr výkon otáčky vpohodě. Teď už mě čeká, bohužel, "pouze výměna membrány. Blbý je že membrána se nedá koupit samotná, ale jako celá sestava včetně šoupátka a jehly, no a je to docela finanční rána. Na Scootlandu jí mají za 1470,- Kč a zítra zkusím dát dotaz na Motoprestig a uvidím. Nicméně mě výměna nemine. Zítra vám všem písnu za kolik je v Motoprestigi\nNaposledy upravil KYBLOS dne 24 led 2014, 20:08, celkově upraveno 2\nod dr.snake » 25 srp 2009, 19:39\nja som mal ten problem na majsesty>>stara znama zavada ta membrana je u niektorych skutrov o nicom>>> napr leonardo ju ma kvalitnu respkarbece mikuni , tie fuji nic moc gumene jak cinske>>>> a drahe su jak das tie membrany\nna majesty stoji u v scootlande 2300kc>>> ale dasa splasit aj za 50-60 euro na ebay aj nova\nod Jirka X9 » 27 srp 2009, 05:37\nTak mě ta sranda (membrána)v Motoprestigi stála 1580,- Kč a už jsem ji tam šoupnul. Je to trošičku víc než ve Scootlandu, ale mám jistotu, že je to origoš díl a jestli vydrží aspoň tolik co ten původní (cca 6 let) tak to snad půjde. Oprava mě včera trvala cca do 5 minut práce no a potom vzhůru s manželkou na X9 na silnici a je to paráda. Výkon scootu je zas zpět.


rssMonitor.cz - Články - Společnost Stream TV představila na veletrhu CES 2019 27" PC monitor 8K „Lite" 3D bez brýlí\nFiladelfie (USA) 11. ledna 2019 (PROTEXT/PRNewswire) – 2. produkt v rámci nového partnerství se společností BOE, ideální pro hry.\nSpolečnost Stream TV Networks, Inc. představila na veletrhu CES 2019 v Las Vegas svůj nový 27" PC Monitor 8K „Lite" 3D bez brýlí. Monitor 8K „Lite" s 16 miliony pixelů, který je krokem mezi monitorem 4K (s 8 miliony pixelů) a plným monitorem 8K (s 32 miliony pixelů), poskytuje při sledování nevídaný zážitek. Novou obrazovku si můžete prohlédnout v centrálním pavilonu Konferenčního centra v Las Vegas na stánku 10700.\nSpolečnost Stream TV, přední světová společnost v oboru 3D technologie bez brýlí, spolupracuje se společností BOE Technology Group Co, Ltd. („BOE"), největším světovým výrobcem televizních panelů. Na tiskové konferenci v listopadu oznámily tyto společnosti své partnerství a představily první produkt, 65palcový televizor 8K „Lite". Nový 27" PC monitor je druhým produktem v rámci nového partnerství, další produkty jsou ve vývoji.\n„Jsme mimořádně nadšeni z uvedení tohoto 27" LCD monitoru 8K Lite 3D bez brýlí,„ uvedl Mathu Rajan, generální ředitel společnosti Stream TV. „To, co 65“ televizor dělá pro zábavu, 27" 3D monitor bez brýlí dělá pro hraní. Poskytuje zkušenost bezprecedentní kvality a hloubky. Vzhledem k tomu, že naše technologie umožňuje spotřebitelům prohlížet si veškerý stávající obsah v úžasném zobrazení 3D, neexistuje žádné čekání na vyhrazený obsah. Vzhledem k tomu, že nový obsah s vyšším rozlišením se stává dostupným z jakéhokoli zdroje, vylepšuje pouze úžasné 3D efekty, které spotřebitelé a hráči vidí na našich obrazovkách."\nShelli Greene, 1.214.392.1990, sgreene@streamtvnetworks.com


(1946) Aero Minor II | Galerie | Veteráni i veterán - Oldtimers - Historická vozidla\n(1946) Aero Minor II | Galerie\n(1946) Aero Minor II\nZnačka Letecké závody n.p. Praha\nSolex 26 UHD, Solex AHR 30\n5,00 x 16\nLetecká továrna Aero se už před druhou světovou válkou proslavila výrobou levných lidových automobilů a během nacistické okupace připravila zajímavé prototypy Ponny a Rekord. Po válce se ale pustila do výroby Minorů, tajně vyvinutých v Jawě. Historie typu Minor sahá až do roku 1934, kdy zakladatel motocyklové továrny Jawa inženýr František Janeček koupil licenci a výrobní zařízení na německý vůz DKW Meisterklasse 701. Tento automobil s dvoutaktním dvouválcovým motorem pak vyráběl v Kvasinách pod označením Jawa 700. Motor umístěný napříč za poháněnou přední nápravou (tehdy to zdaleka nebyla běžně používaná koncepce) měl při objemu 684 cm3 maximální výkon 15 kW (20 k) a vůz s hmotností 700 kg s ním uháněl až devadesátkou.\nJawa 700 byla v roce 1938 nahrazena modelem vlastní konstrukce, nazvaným Jawa 600. Díky kompaktním rozměrům dostal přiléhavé označení Minor. Měl smíšenou konstrukci s kostrou z tvrdého dřeva, potaženou ocelovým plechem. Dvoutaktní kapalinou chlazený dvouválec se zdvihovým objemem 615 cm3, zkonstruovaný ing. Rudolfem Vykoukalem, byl spolu s třístupňovou převodovkou umístěn podélně za přední nápravou. Minor (dnes označovaný římskou jedničkou) se vyráběl v provedení s otevřenou dvoumístnou karoserií a ve verzi tudor s uzavřenou čtyřmístnou karoserií. Vyráběl se až do začátku druhé světové války a v omezeném počtu asi sedmi set kusů i v prvních poválečných letech.\nZa německé okupace vznikl tajně v dřevěné boudě na dvoře pankrácké opravny Jawa projekt nového typu, kterým se Jawa chystala na poválečnou výrobu. Pod vedením ing. Vykoukala zde vzniklo celkem pět prototypů malého lidového vozu, které v khaki zbarvení najely při zkouškách přes sto tisíc km. Používaly přitom benzin, dodávaný wehrmachtem na záběh opravených vojenských motorů. Ve stejných podmínkách zde vznikl i prototyp slavného motocyklu Jawa 250 „pérák.“\nNový vůz měl motor z typu Minor I (dvoutaktní řadový dvouválec 615 cm3, výkon 14,7 kW/20 k), ale otočený o 90°, byl tedy umístěný podélně před poháněnou přední nápravou a čtyřstupňová převodovka byla umístěna za nápravou. Podvozek tvořil vpředu rozvidlený páteřový rám čtyřhranného profilu, přední i zadní kola byla odpružena příčnými listovými pery. Na všech čtyřech 16palcových kolech byly kapalinové bubnové brzdy. Na svou dobu velmi moderní a úhlednou čtyřmístnou dvoudveřovou karoserii dlouhou 4,04 , širokou pouhých 1,42 m a vysokou 1,46 m (rozvor 2,30 m) navrhl Zdeněk Kejval. Vůz měl světlomety zapuštěné do předních blatníků, dělené přední okno a splývavou záď s malým zadním okénkem. Minory měly původně před válkou běžně používané výklopné šipky, umístěné před dveřmi.\nPo znárodnění československého průmyslu bylo rozhodnuto, že Jawa se bude nadále věnovat pouze motocyklům a výroba Minoru II byla proto převedena do Leteckých závodů Praha. Vůz se začal vyrábět na podzim 1946 pod značkou Aero. Motory a podvozky se vyráběly v Motorletu Jinonice (dříve známém jako „waltrovka“) a karoserie se montovaly v letňanském Rudém Letovu. Jejich dřevěné kostry ale dál dodával závod Jawy v Kvasinách.\nVýroba se rozbíhala jen pomalu a teprve koncem roku 1947 dosáhla kapacity dvou set vozů měsíčně. Na jaře 1947 představila továrna Aero prototyp dvoumístného roadsteru a na podzimním pražském autosalonu téhož roku se otevřeným provedením Minoru II pochlubila i vysokomýtská karosárna Sodomka. Do sériové výroby se ale roadster nedostal. Více štěstí mělo provedení kombi, označené Minor STW (resp. Normandie), které se dodávalo jak s „obnaženou“ dřevěnou kostrou zadní části karoserie, tak později i v celoplechovém provedení. Několik verzí kombi vzniklo i u zahraničních dealerů, Minor se totiž vyvážel do více než 20 zemí. Stejnou koncepci měl i polský malý automobil FSO Syrena, vyráběný až do sedmdesátých let. Proslýchalo se, že mu byl vzorem právě náš Minor.\nAero Minor II se vyráběl do února 1951 a celkem vyjelo z bran továrny přes 14 tisíc kusů. Vznikl ještě jeden prototyp Minoru III, ale to už soudruzi rozhodli o jiné náplni továren v Letňanech a Jinonicích.\nO velmi dobrou propagaci malých československých vozů Aero Minor se zasloužil cestovatel František Alexandr Elstner, který s manželkou a synem projel s Minorem dvakrát napříč Saharou.\nSportovní tradici vozů Minor zahájil už v roce 1939 typ Jawa Minor I, kdy se zúčastnil Rallye Monte Carlo. Za volantem tehdy seděl znamenitý motocyklový závodník Antonín Vitnar. Také na první velké domácí poválečné Heinzově automobilové soutěži v roce 1946 nesměl Minor chybět, tehdy ještě v prototypovém provedení s odlišnou přídí a znakem Jawa. Nedostatek benzinu způsobil v roce 1947 značné omezení domácí sportovní činnosti. Přesto dokázali v Motorletu Jinonice připravit první sportovní verzi Aero Minor Sport s motorem, jehož objem byl zvýšen na 744 cm3, takže výkon stoupl na 23 kW (30 k). Aerodynamická karoserie měla zakrytá zadní kola. Největšího úspěchu dosáhl tento prototyp na francouzském okruhu Monthléry, kde jen potíže se spouštěním zahřátého motoru odsunuly Minor na druhé místo ve třídě.\nSériové Aero Minory jely v roce 1948 Raid Polski, kde vyhrály soutěž týmů a Ivan Hodáč vyhrál třídu do 750 cm3. Vítězství ve třídě zopakoval i na Alpské Rallye. V lednu 1949 se čtyři odlehčené Aero Minory zúčastnily Rallye Monte Carlo (poprvé se startovním místem hvězdicové jízdy stala Praha) a všechny dojely. Nejlépe dopadla dvojice Lancman – Štípek, když dojela na druhém místě ve třídě do 750 cm3.\nV roce 1949 dostaly dva prototypy sportovních Minorů novou dvoumístnou karoserii doutníkového tvaru s odkrytými koly opatřenými jen malými blatníky. Letovský konstruktér Ladislav Jeník ji navrhl z hliníkového plechu na podvozku s rozvorem zkráceným proti sériovému Minoru o 10 cm. Karoserie byla vodorovně rozdělena na dvě části spojené zevnitř šrouby. Vodou chlazený dvoutaktní dvouválec s objemem válců 745 cm3 a maximálním výkonem kolem 30 koní umožňoval vozu s hmotností pouhých 440 kg dosahovat maximální rychlost kolem 130 km/h.\nV červnu 1949 se nenápadné sportovní vozy Aero Minor Sport zúčastnily prvního poválečného ročníku 24hodinového závodu na okruhu v Le Mans. Posádka Krattner – Sutnar dostala startovní číslo 58 a Francouz Poch s Hodáčem jeli na voze s číslem 59. Do cíle dojelo jen 19 vozů a mezi nimi oba Minory. Krattner se Sutnarem ujeli 2 392 km průměrem 99,6 km/h, vyhráli svoji třídu a v celkové klasifikaci podle koeficientu výkonnosti obsadili skvělé druhé místo za posádkou Chinetti – Seldson na dvanáctiválcovém Ferrari.\nMinory startující v Le Mans musely vyhovět tamním přísným předpisům a musely být proto vybaveny sítěmi před světlomety, startovní číslo na boku muselo být osvětleno a vozy musely být nastříkány v národních barvách prvního jezdce. „Československý“ Minor proto dostal navíc na kapotu příčný modrý pruh. Pochův vůz byl až ve Francii nastříkán francouzskou modří.\nJeden z obou prototypů byl prodán do zahraničí, druhý se vrátil domů, byl rozebrán a vylepšen. Pak vznikla série osmi shodných vozů a několik dalších podvozků, které si jezdci sami karosovali. Josef Štyler například postavil Minor Margab SS (jméno vzniklo zkrácením křestních jmen jeho dvou dcer, Marcely a Gábiny). Jeho razantní styl jízdy byl proslavený. Na Ceně Prachovských skal v roce 1953 dojel do depa k výměně píchlého zadního kola a teprve tam zjistil, že jej na trati ztratil.\nTvarově podobný byl i Minor Jana Mrázka. Jeden z těchto podomácku postavených Minorů Sport jsme mohli obdivovat na výstavě Autoshow Praha v roce 2006. Jiné provedení mělo větrací otvor na přídi protažený až do boků. Vozy Aero Minor Sport úspěšně závodily až do začátku šedesátých let.\nMinor III, prototyp\nroadster od Sodomky\nmonopost s motorem Minor II\n3212 Návštěvníci za 24 hod:\n13697 Návštěvníci za týden:\n41021 Návštěvníci za měsíc:


Fritz Ale American Pale Ale - Pivníci.cz\nFritz Ale American Pale Ale\nAle Mania / Fritz Ale (Bonn, Severní Porýní-Vestfálsko, Německo)\nHořkost: 54 IBU (EBU)\nChmel: Summit, Simcoe, Centennial, Cascade, Columbus\n2140 kJ na 1 litr piva\nMarley, 21. března 2014, láhev:\nTmavě měděná barva,čiré, hezká světlá pěna s okrovým nádechem, skvěle drží, lehce kroužkuje.\nVůně tropického ovoce, citrusů, liči, lehce bylinná, karamelová a toustová.\nChuť velmi ovocná, bylinná, pryskyřičná, medově sladová a karamelová. Střední říz, střední plnost těla. Dochuť více hořká, doznívání dlouhé, citrusové, pryskyřičné, lehce bylinné, toustové,medové a tropického ovoce. Příjemná hořkost chvíli přetrvává v ústech.\nKrásně nachmelený a výrazný ejl, dobře pitelný, jako něco od BrewDoga.\nBludice, 21. března 2014, láhev:\nBarva tmavší zlatá, čiré. Pěkná hustá stabilní pěna. Kroužkuje.\nVůně sladová, lehce karamelová, citrusově chmelová (citronová kůra, grepy, mandarinky), tropického ovoce (mango, liči).\nStřední říz, střední plnost. V chuti lehce karamelové, se střední až vyšší hořkostí a výrazně citrusově chmelovými tóny (citronová kůra, grepy) a velmi lehkými tóny tropického ovoce. Doznívání je citrusově chmelové (citronová kůra, grepy, nádech pomerančové kůry), lehce pryskyřičné, lehce medově a karamelově sladové.\nVelmi dobře pitelný a příjemně chmelený ale. Ale za ty prachy bych si radši koupila 3 dobré Kellerbiery.\nMinimální trvanlivost: 31.3.2014\nCena 2,80 € za 0,33 l v Getränke Oase v Mnichově


Kouč pomáhá životním výzvám | DOBRÝ KOUČINK\nKouče také často vyhledávají i lidé, kterým se v životě velmi dobře daří a nepociťují psychologické bariery. Je to z toho důvodu, že s jeho pomocí si sami potvrzují: „dělám opravdu to, co mě nejvíce naplňuje?“ „je můj život skutečně naplněný?“ „jak to se mnou bude vypadat za 10let?“ „mám to, čeho jsem chtěl opravdu dosáhnout?“ I úspěšní lidé si potřebují ve svém životě klást další výzvy. Koučink jim pomáhá prožívat svůj úspěch, rozvíjet se, rychleji tyto výzvy najít, prozkoumat a realizovat je.\nPřístup kouče k psychickým bariérám i životním výzvám jeho klienta vychází z toho, že každý je v něčem dobrý, má svůj jedinečný talent a možnosti. Kouč pracuje s vaší vnitřní motivací, jak s motorem vašich dalších kroků na životní dráze. Pokud jste dobře motivováni, dosáhne všech svých vytyčených cílů a naplnění osobní spokojenosti.\nDíky kvalitnímu koučinku nacházejí klienti své životní cíle snáze a dosahují jich rychleji.


Televize GoGEN TVF 48R25 FE černá\nLED televizor GoGEN TVF 48R25 FE s DÁRKEM Bluetooth® sluchátka, FULL HD rozlišením, DVB-T2/T/S2/S/C tunerem, WiFi, HbbTV, En.třída A++\nInternetová televize v moderním designu a s úhlopříčkou 122 cm. Černou eleganci této Smart TV výborně doplňuje stříbrný proužek na spodní hraně rámečku. Obrazovka televizoru disponuje rozlišením FULL HD 1920x1080 pxl a zobrazovací frekvencí 400 Hz CMP.\nZáruka 40 měsíců- registrace zde\nZnačka GoGEN již několik let poskytuje na všechny LED televizory nadstandardní záruku 40 měsíců. Televizory s moderní technologií prochází důslednou kontrolou a zkouškami kvality. GoGEN o svých produktech nepochybuje a svým zákazníkům se snaží nabídnout vždy něco navíc. Mimořádná záruka 40 měsíců patří společně s technickými parametry a moderním designem mezi benefity, které rozhodují o koupi televizorů značky GoGEN. Mimořádná záruka také potvrzuje důvěru značky GoGEN ve své produkty.\nZáruka: GoGEN záruka 40 měsíců