"Nejkrásnější bývají na útěku od muže / lehounce přiopilé / v modravém kouři chvíle / když říkají si: Kdo ví? / k jinému Novákovi." - Ukázka z článku o nejnovější české poezii.\nZačal bych svoje vyprávění malou anekdotou, která má celkem hlubší opodstatnění, jak si později ukážeme. Když se jeden můj známý ptal jistého literárního vědce a takzvané osobnosti v ediční činnosti na to, zde čte současnou poezii, tedy takovou, která vzniká od devadesátých letech 20. století, zněla odpověď takto: "Ani mě to nezajímá, protože nejsou..." A nechal větu nedořečenou. To je jeden ze základních problémů současné poezie vůbec - na jednu stranu si tu generace starší pečlivě hájí svojí stáj, s kterou vyrůstala a o které psala, a v minimálních případech je schopná reflektovat věci nové (samozřejmě jsou výjimky). Má to ale za následek i to, že nevytváříme osobnosti.\nAbych to vysvětlil - literární kritici a vědci zvláštním způsobem odmítají anebo nechtějí udržovat paměť. Jsme krátkozraká společnost bez minulosti, v níž včerejší hvězdy dnes nikdo nezná. Jev možná v kultuře stálejší než kdekoliv jinde. Kdo totiž byl takzvanou básnickou osobností, autoritou? - z posledních Skácel, Seifert, Holub, Mikulášek. U posledně jmenovaného se dá po přečtení celého díla jen stěží pochopit, proč je ta aureola vytvořená.\nA na druhou stranu - ačkoliv byla Sestra Jáchyma Topola událostí řekněme dvou sezón, je v dnešní době zapomínaná. Proto je - řekneme-li to pateticky, úkolem kritiků a literární veřejnosti tvořit nové osobnosti literární a nehledat za každou cenu mezi skromnými záblesky záři slunce.\nAbych se ale vrátil zpět k načaté anekdotě: musím konstatovat, že se onen pán mýlí a možná že sám sebe trochu usvědčuje z neznalosti a nezájmu. A zájem by zřejmě měl fungovat jako prvotní hybatel veškerého zamýšlení se a bádání nejen nad literaturou. Autoři totiž jsou a nikoliv nezajímaví. Jim bych se chtěl pokusit věnovat v tomto svém referátu.\nDříve však než začnu, mi dovolte malou exkurzi do posledních dvou let ve vydavatelské praxi, jež se týká poezie. Nakladatelé se poezie bojí - není příliš prodejná a nevydělává se na ní. (Výjimky budiž velebeny.) Ve vydávání současné poezie, tedy takové, která vznikala v 90. letech, vedou dvě brněnská nakladatelství, Petrov a Host, které ovšem svůj okruh autorů již příliš nerozšiřují. Mají ho vybudovaný během deseti let své existence a tak spíš než hazardování a sázení na autory tzv. nezavedené zůstávají u jmen spíše známějších.\nVedle nich existují nakladatelé, jejichž profil se buduje zejména na jménech, publikujících v samizdatu 70. a 80. let. To platí hlavně o produkci nakladatelství Torst - původní a nová tvorba se v posledních letech omezila jen na pár titulů (např. drobný cyklus písničkáře Jiřího Dědečka). Podobně z archívů vychází i edice poezie nakladatelství Atlantis (soubor básnického díla Zdeňka Rotrekla, dílo Vladimíra Vokolka) a zčásti i poněkud liknavá produkce nakladatelství H+H (kromě sbírek, vzniklých v 80. letech v samizdatu - Tomáš Hudec, Jiří Tomášek - se zde chystá vydání debutu mladého autora Petra Fabiana, který se umístil v několika literárních soutěžích).\nSamozřejmě nesmím zapomenout na Mladou frontu, která se ovšem po personálních změnách vytrácí a na její místo nastupuje nakladatelství Paseka. Zde se ale nesetkáme s debutanty - k nim mají blíže menší nakladatelé. Z nich se vydávání poezie věnuje Klokočí/Knihovna Jana Drdy nebo nakladatelství Vetus Via. Jaká je šance vydat básnický debut v této době v zavedeném nakladatelství, to je otázka. Tu by mohly vyřešit na jednu stranu literární soutěže, které by se měly snažit alespoň dokumentovat sborníkem oceněných prací tvorbu neznámých autorů (za příklad hodný následování uvádím městskou knihovnu v Děčíně, která letos již po páté uspořádala básnickou soutěž o cenu Vladimíra Vokolka).\nDalší studnicí by měly být literární časopisy - bohužel, jen v málo případech se věnuje nejmladší poezii větší prostor. Vedle časopisu Texty, vycházející ve Vsetíně, bych jmenoval poetickou revui Psí víno (v současnosti snad prý sloučenou s jiným literárním časopisem Jihovýchodní pošta), časopis Weles, olomouckou Aluzi nebo plzeňskou Pěší zónu. V časopisech s "celorepublikovým" pokrytím se mladé poezii věnuje brněnský Host a pražský Tvar. Bohužel, Literární noviny se poezii věnují velmi liknavě.\nNyní si však již povšimněme několika sbírek, které vyšly v letech 1999 - 2001. Jejich výběr jsem omezil na sbírky svým způsobem charakteristické, zastupující generačně i tématicky různé druhy autorských poetik, které se v 90. letech objevovaly. Nejedná se o úplný výčet a mnohé autorské veličiny byly pominuty - např. sbírka Jiřího Rulfa Maloměstské elegie, sbírky Jaromíra Hořce, Karla Šiktance, Josefa Hrubého z těch starších a z těch mladších třeba poezii Terezy Riedelbauchové, Milana Děžinského, Petra Maděry, Radka Friedricha atd.\nHovoříme-li o generacích, které se pohybují v české poezii, dovolím si část tohoto přehledu rozdělit také podle generací, zčásti pak podle čehosi, co bych nazval spíše ironicky jako návrat k epice, k eposu a zčásti bych proti takovému proudu postavil autory, tvořící poezii na minimální ploše s chtěným maximálním účinkem. To jsou postřehnutelné principy poezie za poslední dva roky, mezi kterými se současné básnické dění pohybuje a utváří.\nV první - generační - linii bych uvedl autory publikující již v šedesátých letech, kteří nezůstali v myšlenkovém vakuu doby jejich mládí a jejich tvorba se rozvíjí. Zde budou reprezentováni jmény Karel Milota a Pavel Šrut. Vedle nich uvedu autorku Sylvu Fischerovou, která debutovala v polovině osmdesátých let a patří k tzv. generaci osamělých běžců, jak byli tito autoři na konci 80. let označeni českou literární vědou.\nV tvorbě těchto generačních autorů se dají nacházet i stopy onoho návratu k epice (zejména u Pavla Šruta). Autoři Václav Vokolek a Lubor Kasal se svojí tvorbou za poslední dva roky posunuli až k rozsáhlým cyklům. Na rozdíl od nich se Jaroslav Žila, Ivan Wernisch a Vojtěch Kučera drží pokud možno nejstručnějších sdělení, deníkových záznamů, ve kterých ale nechybí atmosféra a výrazná poetika. Jakýmsi pojítkem mezi epizujícími a lyrickými autory by mohla být mladá básnířka Kateřina Rudčenková.\nKarel Milota zaujal čtenáře již svými experimentálními prózami, vydanými v šedesátých letech. Jeho poezie z 70. a 80. let byla vydaná až v roce 1995 (Atilogie aneb Protisloví) a verše nové přinesla až kniha nazvaná Gregor, která vyšla v nakladatelství Mladá fronta v roce 1999. Kniha je to nezvyklá, jako kdyby se navracela k již mírně přežité experimentální formě poezie, která vznikala na konci 60. let. Ovšem tato poezie je na vlnu experimentu navazující, obohacující o vlastní a nové podněty, zabývající se filosofickými a jazykovými otázkami. Hledá se tu cosi a cosi se tady i nachází, ve všech těch kombinacích, montážích a návratech. Jenže taková poezie se nestává tím, co by běžní čtenáři poezie očekávali - spíše se tady ničí, přehrabuje v jakýchsi nečistých spodních vodách, v nichž tušíme hloubku. Milotovy básně se stávají rébusy samy pro sebe, nenacházejí v současné době již vhodnou půdu pro čtenáře ani kritiky (jak tomu nasvědčují i recenze na knihu, ve většině záporné nebo rozpačité). Ale přesto je Milota něčím víc, než pouhým kombinátorem slov.\nSbírka začíná skladbou Kouřimská smrt, která naznačuje směřování dalších básní ve sbírce Gregor - je to návrat k baroknímu (bridelovskému) výkřiku do nebes. Tady najednou přestávají platit výše zmíněné poučky o poezii ryze experimentální. Touto poezií opatrně prochází zde naznačená smrt, spojování nízkého a vysokého. A to je poznat i v dalších Milotových básních, již plně rozbujele experimentujících pásmech, opakujících a generujících slova jako ve mlýnici.\nVystupuje tady ale na povrch ten barokní zmar, konec a mírně mystické světlo (například jako zlatý strom nebo hořící keř). Frekvence slov jako bezmoc, zánik, zřícení, nenarodit se, nežít vystupuje z propracovaných ploch básní a cyklů, které sbírku tvoří. Nalézáme tady další smysl, proč tato poezie vznikala - nejde jen o samolibé kombinování autorovy posedlosti matematikou, nacházením rozpitých textů a podobných her se čtenářem. Postava Gregora, podle nějž se sbírka jmenuje, je postava autorova alter ega, někoho, kdo hledá a nachází a možná ví víc než my, ale zároveň se bojí smrti, zániku a jeho komentáře, mnohdy jemně ironické, prosvítají skrz zvukové - velmi hudební - a slovní smyčky a skrývačky.\nMilotovu poezii by se dalo charakterizovat jako mírně eklektický pokus o kombinaci (jak jinak u experimentátora) mechanicky tvořené poezie a poezie existenciální, jaksi holé, v mnohém až příliš vykloubené a čnící svou zdánlivou neohrabaností. Někdy se syrovost Milotovi povede jako autoritě z okolí undergroundové skupiny ("Dřív než hříšné tělo zhyne / jsi-li dobrý Hospodine / dej ať aspoň nejsem svině"), jinde zazní nečekaným zvukem a rytmem, převedeným do slov ("Vše to Vše to nač Vše nač ve víru kola dýmu kola / vše to ..."; báseň Gregorův uhelný vlak, verše tu evokují futuristické snahy o pohyb). A jinde je osobní, ztracený a takřka intimní - Milota tak názorně ukazuje plastičnost a možnosti slov, ve které experimentátoři přestali kdysi věřit a hledali v jejich kombinacích jiný smysl. Milota využil formu a dodal jí obsah, soustředěný na téma, které trápí člověka od nepaměti, tedy na zánik a skon. Tím, že nevytváří další odvar z existencialismu, ale roubuje dvě rozdílné větve, dochází k oživení, možná ale za cenu neúplného pochopení jeho záměrů.\nSbírka Pavla Šruta Papírové polobotky (Mladá fronta 2000), tvoří pokračování jeho současné tvorby, která směřuje k určitému zepičtění. To znamená, že po skladbě, inspirované Františkem Hrubínem (báseň Zlá milá), se Šrut svým cyklem básní dostává také k příběhu - v Papírových polobotkách sledujeme "osudy" postavy N., která je jednou Novák, jednou Nikdo atp. Směřování k "Novákovi," tedy téměř anonymnímu jednomu z nás, přináší Šrutovi prostor pro vystavění skladby o jednotlivých básních, tedy větách, podobně jako v díle hudebním. Jak čteme jeho básně postupně za sebou, jak jsou řazené ve sbírce, odkrývá se postupně charakter postavy, která je svou obyčejností zařaditelná kamkoliv (je to jeden z nás) a vlastně se tak stává postavou univerzální, nadčasovou. Objevujeme tak směřování ke konci, k závěru života postavy N., již sledujeme od jejího narození a dětství (oddíly sbírky jsou nazvané "jakési dětství," "jakási dospělost,") až po "jakési smrti." Toto směřování je zajímavé a na takovou kostru se postupně přidávají tu lepší a tu horší básně. U Šruta bych viděl jeden z problémů, který by měl být odstraněn již při redakci básnické sbírky - škodí mu přílišná upovídanost, snaha o vypointování se mnohdy zvrhne až do aforismu, ne nepodobnému aforismům, které psal Karel Sýs ve své sbírce K. ještě po 10 letech v roce 1989. Někdy by méně znamenalo více, ale na druhou stranu Šrut stále dovede psát i bez berličky ironického šlehu. V Papírových polobotkách možná až příliš často směřuje svůj zájem ke vzniku básně, komentuje tento zrod jako kdyby objevoval něco nového a dosud nezjištěného, přestože se v takových případech asi nejvíc projevují zápory sbírky. Ovšem celek působí i přes jmenované výhrady kompaktně a je ozvláštňován vkládanými příběhy (pohádkami) bez bližšího dořečení a vysvětlení. Je to takový rozpor - někde je Šrut ve svých básních až překvapivě upovídaný, nutící se do násilných konců a point a na straně druhé stále nachází zalíbení v zámlce a nedořečení. Příklad: báseň Žádná metafora "V dospělosti se mu vracel / sen z dětství / Byl to tak živý sen / že se probouzel mrtvý / všechno maso vyrvané rozkoší / jen žeberní klec / z něho zbyla // Sen o té ženě / s obrovskými ústy / uprostřed" .\nTady jasně převládá cosi nejasného, co provokuje představivost a nechává nás bez vysvětlení. Na druhou stranu se v básni Nejkrásnější bývají na útěku dozvíme že "nejkrásnější bývají na útěku od muže / lehounce přiopilé / v modravém kouři chvíle / když říkají si: Kdo ví? / k jinému Novákovi." Je to trochu nevyhraněné a Šrut balancuje mezi poezií a anekdotou.\nJestli to je správné nebo ne, se samozřejmě nedá posoudit, záleží na naturelu čtenáře, který mnohé ze zde uvedených problémů nevidí jako něco zásadního.\nAby ovšem nedošlo k omylu - tato sbírka je svým způsobem výjimečná, už pro cykličnost, ke které se hlásí, pro své pomalé odkrývání osudů, životů a problémů. Jednotlivé básně se dají číst bez ohledu na kontext, který se vytváří až v druhém plánu, po přečtení nebo přímo při čtení sbírky. Příběhy se tu vejdou do krátkých strof a zároveň tvoří jeden velký příběh o lidském životě.\nŠrut možná maličko zbytečně plýtvá energií, nevím jestli kvůli líbivosti nebo snad je to snaha autora ukázat, že život není tak vážný , že je spíš komický? Tady je možná trochu problém v tom, co si kdo představuje pod pojmem komika nebo tragikomika. Šrut stále hledá - a to je na jeho tvorbě sympatické, zajímavé, že neustrnul jako někteří jeho vrstevníci v zakonzervované poetice šedesátých let.\nAutorka Sylva Fischerová není také jako Pavel Šrut žádným nováčkem v české literatuře. Debutovala v polovině 80. let a od svých prvních sbírek se v nejnovější, nazvané Šance (vydalo nakladatelství Petrov, 1999) dostala asi nejdál ze svého dosavadního hledání tvaru a samotného psaní. Fischerová je vystudovaná klasická filoložka a v současné době vyučuje na FF UK starou řeckou literaturu. Právě proto se do textů sbírky Šance dostávají motivy, pocházející z bájesloví řeckého, křesťanského i židovského. Obrazy se tu neustále točí kolem několika základních témat, které autorku zjevně přitahují pro svou již předem jasnou nezodpověditelnost.\nBoj s bohem, kterému nejsme schopni porozumět, se u Fischerové stává rozhovorem o dorozumění vůbec - pokud nejsme schopni rozmlouvat se svým stvořitelem, jak pak můžeme rozumět sami sobě. Proto se dostáváme čím dál tím hlouběji do zamotaných krajin "slabik a zpěvů," ve kterých "nerozumíme prorokům."\nMarnost a základní pocity opuštěnosti se tak stávají hledáním slov, která nejsou s to pomoci. Ale přesto se z tak bezvýchodné poezie, jakou Fischerová nastiňuje ve své sbírce, dá vyjít. Dá se tady nacházet cosi jako smíření - jsme sice zavrženi, protože nejsme schopni porozumět, ale máme onu "šanci", kterou nesmíme propásnout.\nPokud se dá z 60 stránkové sbírky Sylvy Fischerové získat víc, než jen exkurs k moři v Řecku a pocity plynoucí z návštěvy vytoužených míst, je to právě ona šance na uchopení přítomnosti. Ta je pro Fischerovou tím nejživějším, nejdůležitějším, co může mít.\nPřítomnost a uvědomování si vlastních činů v každé minutě existence pomáhá přemoci strach z budoucnosti, tedy hlavně strach ze smrti, z konečnosti. Fischerová je básnířka intelektuální, možná až příliš pro čtenáře, který hledá v poezii pouze lyriku. Což samozřejmě nelze brát jako kritiku, ale jako upozornění - zkušenost smrti (u Fischerové motto již od první básně sbírky, která začíná: "Psát dopis mrtvému otci") a strach z ní, přirozený strach, samozřejmě, dává možnost většího prostoru k hledání jak - jak přežít, jak porozumět, jak vůbec žít ve světě, který celou svojí podstatou je konečný.\nBůh nebo ďábel jsou tu jen zástupné figury, slova - a přesto se zjitřená marnost dokáže vzchopit a vydržet nikoliv ze vzpomínek, ale z prožití. Rozdíl mezi slovy žít a prožívat je chápán u Fischerové jako rozdíl podstatný, braný smrtelně vážně. Proto tu ta Šance - sbírka - je.\nOna už to autorka sama vlastně napovídá básní, která dala název celé sbírce: "Šance konečně neobcházet myšlenky a slova / otevřít srdce i tělo / bezpodmínečně a navždy / jako se dává hlava na špalek / a vidět nebeské úkazy / usedat na čela dětí." Autorka je v této sbírce daleko víc spirituální než autoři, kteří se k tzv. spiritualitě v české poezii hrdě hlásí. Její víra není nijak okázale katolická, je to víra jakéhosi soukromí, víra člověka vědoucího, ale těžko říkajícího to, co cítí, protože mu to nejde kvůli slovům - Fischerová by v používání zaběhaných termínů, vyjadřujících víru a z ní pramenící pochyby i sílu, nacházela jen skeptická slova, pouhá "slova".\nK tomu se zřetelně odmítá připojovat a proto se její sbírka stává čímsi novým, možná překombinovaným svědectvím o víře v něco, co člověka v této době převyšuje. V této době spíš chladné k formám náboženství, alespoň v odpradávna pohanských Čechách.\nTo ostatně platí i pro básnickou sbírku Václava Vokolka, nazvanou Hercynský les (Vydalo nakladatelství Periplum v Olomouci v roce 2000). Vokolek je tvořitel mýtů, což ostatně potvrzuje i ve svých pracích prozaických. Hercynský les navazuje na jeho tvorbu předešlou (Tanec bludných kořenů, 1998 a ještě dříve na poslední část souboru Zříceninový mramor, 1995). Zároveň se Vokolek dostává překvapivě k daleko silnější epičnosti nežli ve zmiňovaných sbírkách předešlých.\nPokud v Tanci bludných kořenů zůstává Vokolkův svět fantómů, lesních bytostí i přízraků, kteří vedou filosofické disputace nad rozsápaným tělem, jakýmsi záznamem vlastní fantazijní epiky, přichází v Hercynském lese s obrazem novým - využitím pašijových témat tvoří cyklus, zabývající se někdejší symbolickou úvahou o Kristu před Kristem. (Zde zejména v návaznosti na Merežkovského).\nSpirituální se u Vokolka rovná pohanské - navíc vybírá pro své mýty témata často překvapující a nečekané: barokní sbližování Nebe a Země vedle ostře psychoanalytického pohledu na sebe sama, na svět za zrcadlem (mnohé z bytostí, obývající jeho poezii, jsou jedna a tatáž postava, pojmenovaná pouze pozpátku!). Zároveň se tu v hledání nachází autor sám. To ovšem neznamená, že by verše Václava Vokolka byly dušezpytné a pro neobeznámeného čtenáře nesrozumitelné. Jistou erudici ovšem Vokolek u svých čtenářů předpokládá, v mnohých případech výtvarnou nebo hudební, která mu zřejmě přijde jako způsob dorozumění i bez pomocí jazyka.\nPohled na Vokolkův slovník nezapírá snahy a určitou secesní vyumělkovanost a ambicióznost. Vnitřní aliterace a rýmy, verše se v celcích lámou zcela jinak, než by čtenář čekal a předvídal. Jisté napětí tady vzniká také až příznačnou nechutí dopovídat, spíše obeplouvá jazykem a hledá v mezích rýmů svůj vlastní bod, od kterého je možné nerušeně spřádat myšlenky, tolikrát už u Vokolka načrtnuté v jeho básních z období ovlivnění taoismem.\nJe to vlastně extrém, charakterizující autora: ve snaze zvládnout a zabydlet se v různých žánrech a formách dochází Vokolek nepřekvapivě k eposu, aby si potvrdil sám svůj vnitřní pocit, že básník není jen autorem buď lyriky nebo epiky; ba naopak, Vokolek chce ve svém vlastním díle obsáhnout universum a nakonec říct, že se vzdává psaní. Přestože k takovému objevu nedochází ve své sbírce Hercynský les, ale daleko víc ve svých prózách nebo nedávno vydaných vzpomínkách (kniha Krajiny vzpomínek, 2000), zůstává nám část jakéhosi "velkého díla," které možná nebude nikdy dokončeno. Stojí však za to zkusit tentokrát epický svět básní Václava Vokolka číst.\nNacházíme pak perly, odkazující k výše zmíněnému taoismu a sbírkám starším. Vokolkova básnická tvorba se ale tím již předem trochu vylučuje z porozumění čtenářů nestředoevropského regionu a proto její zařazení do tohoto výčtu sbírek chápu jako osobitě českou sbírku, která ale není bohužel příliš čtena a chápána jako část celku onoho "velkého díla," i když její dosah je trvanlivější, protože méně poddajný, než v případě ostatních Vokolkových prací. Hercynský les chápejme jako autorovo zastavení v epice, které nemá a ani nemůže mít delšího trvání.\nZato poéma Lubora Kasala Hladolet (Petrov 2000) ukazuje směr, kterým se tento osobitý autor ubírá již od své předešlé skladby Jám (1997). U Kasala se hned zpočátku setkáváme s problémem jazyka, který může zanechat ve čtenářovi pouze pocit samoúčelnosti. Kupení aliterací, vnitřních rýmů a chrlení slov vyvolává zmatek. Toho ale zdá se chtěl Kasal dosáhnout. V této póze se pohybuje velice zkušeně už od svých počátků, a ve své básnické tvorbě vlastně neustává ve vedení polemického (až satirického) bušení na poplach, drsně zabarveného do obrazů hnití, naštvanosti a zloby. Ale na druhou stranu je tato zloba spíše obranným mechanismem člověka, který se kritizovaných stavů společnosti sám účastní a uvědomuje si svou nevyhnutelně nutnou účast na tomto zápolení. Zloba se v Kasalově skladbě rozbíhá všemi směry a není jasné, jestli nacházejí tyto mířené i jen tak zbůhdarma vystřelené střely své cíle přesně.\nHladolet - už sám název napovídá o autorově záměru tvoření. Složené slovo ze tří slov (Hlad, létání, léta) znejišťuje vše. Celkově pak samotné slovo Hladolet patří ke staršímu českému označení planety Saturn. Takové vědomé používání slov, které sice něco znamenají, ale dají se vykládat několika způsoby, vede ke zmnožení interpretací, kterým se Kasal vlastně vysmívá a sám je mnohdy zavádí do slepých uliček bezvýznamně nakupených hromad krkolomně znějících slov, zatímco ten pravý autorův význam, s nímž byla báseň psaná, uniká. Ovšem tato zbraň se obrací i proti Kasalovi samotnému, protože i on se někdy zdá být zahnán do ryze osobní a vlastně těžko dešifrovatelné poetiky.\nŠifrování Kasalovy poezie se pro čtenáře stává těžší, a tak neobeznámenému čtenáři najednou musí stačit zvuk slov, kterým rozumí nějakým způsobem, ale které mu vlastně moc smyslu nedávají. Obsah se pak soustředí jen na refrénovitě opakovaný vztah Hladoletu, planety přibližující se k Zemi a vrůstající do lidského konání, a osob. Osob v mnohém neživých a v mnohém mající reálný předobraz, jejichž tváře jsou ovšem silně zdeformovány Kasalovou jedovatostí, satirickou zlobou a hnusem, o němž spíše máme povědomí, spíše ho cítíme, než abychom ho vůbec byli schopni uchopit v celku.\nVýjimečnost této epické básně o deseti částech spočívá právě ve zmiňované zašifrovanosti a práci s jazykem, který se relativizuje a přestává vlastně pro mnohé jazykem být. Kasala tvoří zaumnou poezii, ne nepodobnou Chlebnikovovi, kterou ovšem navíc zahlcuje informacemi o světě kolem něj a v něm. Krátká ukázka, která by alespoň zčásti pomohla ukázat šifrování zaumně vystavěného textu: "Majitelka továrny na prkna / jakási milionářská krkna / a sedmdesátiletý diblík současně / patlá si jód na dásně / jimiž pak modře zacvaká na svého syna: / Nic ti tu nepatří a je to tvoje vina!"\nKasalovy osudy se po desetiletí práce v roli šéfredaktora literárního časopisu Tvar změnily loňského roku dost radikálně, když vstoupil do rodinné firmy, aby po svém otci převzal "továrnu na prkna," čili pilu, kterou jeho otec a matka ve svém pokročilém věku sedmdesáti let nebyli pomalu schopni vést. Jeho rozhodování vzešlo ze strany zaměstnanců pily, nikoliv od rodičů, se kterými se Kasal názorově naprosto rozešel a jejichž vztah de facto skončil Kasalovým odchodem z domova.\nVztek a nebo spíše kritika mířená ke všem, podle hesla "padni komu padni." To, na co jsem upozornil, je ještě vcelku pochopitelná terapie, srozumitelná navíc ještě pro člověka, který ví, kde se Kasal pohybuje a co dělá. Těžší jsou pak samozřejmě narážky na okruh autorových známých, jejichž význam zůstává skrytý, známý jen bližšímu okruhu Kasalových přátel a spolupracovníků. Pokud se v textu objeví zmínka o "tučňákovi s tváří mimina / slovy se projímá / vyplazuje svých 666 jazyků / bublá bla bla když vzpomíná / a recituje city: / Lýro víro / země česká táhne mezka / země moravská žalem popraská / óóóóóó óóóóóó" jedná se například o básníka Jiřího Kuběnu, pořadatele Bítovských setkání básníků a spirituálně zaměřeného autora obřího díla, které ještě stále z větší části zůstává v rukopisech. (Proto "lýro víro" a "666 jazyků" - blasfemik Kasal si jen ve své jedovaté zlobě, v níž si tak trochu libuje, zažertoval).\nA takovým způsobem by se dalo pokračovat dál a dál, odkrývat jednotlivé vrstvy, nacházet poněkud surreálně spojované obrazy, vznikajících díky podobnému znění hlásek a slov, ale tato cesta je nesmírně obtížná a nechává tak někdy bezradného čtenáře na půl cesty.\nPřítomnost Hladoletu ovšem dodává k hrám další, trochu možná prvoplánově snazší smysl celé básně: i přes všechen kal a satirickou špinavost končí báseň se srozumitelným výkřikem: Vše má svůj počátek a konec v hnití. Je to cynické, ale pravdivé. Kasal za hromadami slov, která zkouší k sobě stavět jako domino, nezapomíná na dramatično a proto jeho pseudoepická báseň dodržuje všechny znaky postmoderně laděného textu. Čtení a rozumění jsou tady ovšem dvě rozdílné činnosti, na něž se musí čtenář připravit.\nPokud jsme se do teď věnovali epice (byť značně zpochybněné), další část tohoto referátu by měla směřovat k opozitu - co nejúspornější lyrice. Podobně jako se za poslední dva roky v české poezii objevily delší básnické skladby, někteří autoři tvoří kratinké texty, malé vybroušené a neupovídané útvary. Byla by ale chyba nazývat je Východní terminologií jako haiku, tanka, gazel nebo podobně.\nTo je případ zejména ostravského autora Jaroslava Žily a jeho druhé sbírky básní Nejstarší žena vsi (Host 2000). Jeho nazývá na záložce básník a přítel Petr Hruška jako autora beskydských haiku. Možná je to chyba jen při výběru slov. Svádí to mírně k haiku, ale v případě Žily jde přeci jen víc o kratičké postřehy a momenty, směřující k prostému sdělení a zároveň k mýticko-filozofické reflexi, přesahující formu haiku. Jsou to evropské situace, nadčasové sledování nejen přírody, ale spíš možná života, času. Ve třiceti krátkých básních (mnohé se skládají jen z jediné věty) se dají vypozorovat dlouho hledané a cizelované procesy. Sbírku téměř celou drží jednotné téma lesa, stromů, dřeva a věcí kolem nich (motivy sekery, třísek, suků, tesařů). Přesto se neuchyluje jen k tomuto tématu a občas zasvitnou i momenty milostné (s velmi výrazným motivem pupku) nebo momenty překvapivě satirické.\nŽila si v krátkých větách dokáže vytvořit a udržet mýtus vsi, vzpomínku s fikcí, která oslovuje v pádných, až na dřeň osekaných verších. Svoji vlastní soukromou mytologii uvádí Žila už první skladbičkou: "V místním muzeu bývá průvodkyní / vždy nejstarší žena vsi.", aby sbírku ukončil básní: "Zavrzání dveří - // z domu s nahrbenou střechou / vyšla žena tak stará / že už nestárne."\nTím, že se Žila vrací k počátečnímu motivu a zpochybňuje motiv času, jsme najednou nuceni převrátit veškerá hodnocení, která nás při důkladném čtení sbírky mohla napadnout. Relativizace pojmů a bezčasí se tak najednou stávají dalším prvkem Žilovy poezie. Těžko zařaditelné texty této krátké sbírky zaujmou pro nevyřčené "něco," v němž si uvědomujeme pevnost jediného slova. Oproti výše zmiňovanému Kasalovi se tady nemůže stát, že zabloudíme do vlastních špatně spřádaných úvah, zpoza kterých se šklebí satirik. Tady se můžeme nacházet snáze s autorem.\nV rámci světového písemnictví by se dala zmínit jména jako Richard Brautigan (a to hlavně pro Žilovy "anekdoty" - srovnejme si Žilovu báseň a báseň Brautiganovu: Žila: "Až tě potkám / vzpomenu si na déšť / ne na tebe." Brautigan: "Prosím / Myslíš na mě / častěji než já / na tebe?" (ze sbírky Rommel drives on deep into Egypt, 1973).\nStejně tak můžeme nacházet i podobná zamyšlení u George Pereca (kniha Vzpomínám si), ale to jsou pouze příbuzné vztahy. Žila sám má v sobě ještě více zakořeněnou jakousi přírodní moudrost, s níž se dívá na stromy jak rostou a hledá v záznamech sám sebe, svůj svět, obydlený pouze bezejmenným prvkem ženským, pitvorným (trpaslíci, starci).\nVe své vší stručnosti, kterou těžko můžeme někdy charakterizovat jako báseň, je Žila přesto básnický, ačkoliv se svou prvotní snahou jaksi vzpírá označení básník. Je jím, ve svých všednodenně kouzelných výpovědích skýtá možnost vlastní čtenářské projekce a zkušenosti. Ve vší stručnosti se skrývá mnohem víc než v mnohomluvnosti.\nK zaznamenávání skutečnosti se uchyluje také mladý básník a šéfredaktor poetické revue Weles, Vojtěch Kučera. Jeho první sbírka nazvaná Samomluvy (vydalo nakladatelství Vetus Via, 1999) se pohybuje skoro ve stejném teritoriu jako poezie Žilova, s tím rozdílem, že zatímco Žila se z města vědomě odstřihuje a zůstává na vsi, kterou chápe jako nositelku tradic a života, Kučera město chápe jako výzvu k poezii, k zachycení okamžiků. Navrací se tak trochu k někdejším snahám Skupiny 42 a nebo skupině Květen. Kučera se nezříká ani dalších vlivů, a to zejména francouzských (Veliká hra). Jeho tvorbu je po první sbírce trochu těžké charakterizovat, plní vlastně v pravém slova smyslu "soubor" básní z let 90. (Vznikaly v letech 1995-1998).\nInspirace záznamy městského života, oproštěné od dlouhých řečí, by se mohla časem vyčerpat bez životodárné mytizace (případ Žily) nebo jiných postupů. Přesto se nezdá, že by Kučerova tvorba zůstávala na místě a využívala jen jediného, sice sympatického, ale časem se vyčerpávajícího pokusu. Kučerovo hledání i jeho další tvorba by mohlo být zajímavým příslibem pro příští českou poezii.\nZdaleka už jen příslibem není tvorba Ivana Wernische, žijícího klasika a básníka. Jeho nová sbírka básní nazvaná Bez kufru se tak pěkně skáče po stromech neboli Nún (Petrov 2001) tvoří třetí část volné trilogie, které předcházely Wernischovy sbírky z poloviny minulé dekády: Proslýchá se... (1996) a Cesta do Ašchabadu neboli Pumpke a dalajlámové (1997). Mýtotvorný a rabijátský Wernisch je básníkem čtivým, ale zároveň trochu neuspořádaným a hlavně nejednoznačným, složitým.\nV jeho nejnovější sbírce má čtenář náhle pocit, že čte tři knihy najednou - vyprávění mýtů od jistého Poutníka jistému kmeni. Vedle toho jsou zde nejasné deníkové záznamy lovců, námořníků a podobných individuí. A do třetice jsou tu básně přírodní, intimní a vyloženě jasně poučené na Východní poezii - vždyť původní název sbírky byl ostatně Voda nese listí, podle jedné z básní: "Voda nese listí / Voda nese člun // V člunu je voda / a listí." Co tedy s takovýmto básníkem?\nWernischovo vytváření mýtů se odvíjí od několika zdrojů. jedním z nich jsou zde zmíněné prameny Východní, zklidnělá lyrika, v níž by měl být (a u autora je) zakonzervován svět, v jedné vteřině prohlédnutý a průzračný jako kapka rosy. Vedle toho nacházíme v jeho tvorbě ohlasy tzv. primitivní poezie, která se u nás překládala zhruba od třicátých let 20. století díky zájmu modernistů. Tato složka je ale zároveň tzv. "překradem" (Wernischem ražený termín) - v rámci své mystifikační hry jsou možná některé zde uveřejněné báje a mýty přeloženými úryvky nějakého z primitivních národů.\nMusí se uznat, že autor Ivan Wernisch je přesně tím druhem básníka, který se neočte, který má ve své imaginaci zakořeněný podivný neklid, podivné harašení, které v nás rezonuje a vytváří podobné pocity, jaké máme při setkání s mýty pravými nebo s pohádkami. Wernisch se takto umně skrývá za svou tvorbou, podobně jako autoři lidových pověstí. Jen tu a tam se objeví jako autor, jen tu a tam vyčnívá ze svého vystavěného světa, ve kterém se rád ztrácí za mnohými maskami. Těžko charakterizovat tohoto básníka, uniká a přesto přitahuje, fascinován věcmi kolem sebe, jejich zdánlivou obyčejností, překvapen jako dítě, které sleduje a objevuje svět. Kdesi v něm dřímá to dítě i ten chtěný primitiv, který dovede fabulovat.\nSbírka Nún - vymyšlené jméno ženy - je sbírkou, ve které figuruje podobně jako v předchozích Wernischových sbírkách cesta. Stále se někam míří, aby se mohly o té cestě vyprávět příběhy. Cesta vody, cesta ptáků, cesty bývalých mořeplavců: o všem se dá vyprávět jazykem, nijak neozvláštněným a přesto přirozeně poetickým. Jako kdyby tu platilo prastaré heslo zakladatele Sokola Miroslava Tyrše: "Kde stanutí tam smrt." Wernisch vypráví, my se bavíme a voda plyne někam dál, do dalších příběhů.\nPokud jsem doposud mluvil o rozdílných přístupech v poetikách, v uchopení formy atp., musím zmínit i mladou básnířku Kateřinu Rudčenkovou, která stojí někde mezi. Je to autorka mladá, v roce 1999 debutovala mimořádnou sbírkou nazvanou Ludwig a letos vydala novou knihu Není nutné, abyste mě navštěvoval (vydalo Nakladatelství Klokočí/Knihovna Jana Drdy). Rudčenková ve svém debutu spojila básnický cyklus, inspirovaný dílem dramatika Thomase Bernharda a německým expresionismem se souborem haiku. Na první pohled by taková všehochuť nedržela pohromadě, ale básnířce se to podařilo. Ve své druhé sbírce se Rudčenková ještě víc snaží prohlubovat svou načerpanou znalost světových literatur (kromě odkazů na Gottfrieda Benna tu najdeme Annu Achmatovovou, krátké poetické útvary vycházející částečně z haiku a podobně). Najednou jsme před básnířkou, která má ve svém mladém věku jasno, jde si za svou vlastní vizí poezie a využívá všech možných podnětů z literatury pro své vlastní vyjádření. Rudčenková se tak možná nevědomky stává typickým představitelem nejnovější básnické tvorby - varíruje všemožné odkazy a přetavuje je v látku osobitou.\nJako kdyby odpovídala na nevyřčené pravidlo, v němž se současná poezie pohybuje: vše už bylo za posledních sto let vyzkoušeno, napsáno a prověřeno. Je tedy na dalších autorech buď zůstat v linii, kterou uznají sami za vhodné a jim nejbližší a v ní tvořit nikoliv epigonsky, ale pouze v řadě předem naznačené.\nPřípad Rudčenkové se rozhodl uchopit tyto odkazy a použít je, vybrat z nich to blízké a vystavit nové básně. Dá-li se to nazvat postmoderní, je tedy přístup této mladé generace takový. Spíš než hledání označení takových přístupů bych ale hodnotil jaký vklad do dané problematiky přinášejí jednotliví autoři. U Rudčenkové se tak setká forma haiku, tedy něco, co by mělo mít podle všeho nepsaná pravidla, kterých se má týkat obsah, s nahuštěným příběhem, poetika civilistní se v jedné básni střetává s lyrikou. Samo o sobě by to u některých básníků zůstalo jako jakási hra, zábava nebo zkouška, něco, co jde po povrchu věcí a ulpívá jen matně. Například u vrstevníka Kateřiny Rudčenkové, básníka Vikiho Shocka, se tyto objevy a kombinace stávají čímsi nemístným, a pokud autor spojí 8 haiku s příběhem o tom, jak ho zmlátil taxikář, máme pocit jen jakéhosi nic neříkajícího básnění.\nRudčenková má zcela jiná východiska i ambice. Není to eklektik, ale tvůrce. Její přístup k poezii je více mužský, anebo ještě lépe nepohlavní. Autorce se daří eliminovat sebe jako nositele básnického sdělování a vytváří nadčasovost zcela ojedinělou, poezii mimo přítomnost, obraznou a těžko uchopitelnou. Přesto se i tady dají vystopovat touhy, nenaplněné vztahy, ohrožení, bolest a láska. Ta je skrytá, mizící za obrazy. Ironie nějak zarůstá do hlubiny a odhalujeme ji až po několikerém čtení, zažití, splynutí. Jako kdyby tuto poezii psal někdo o mnoho let starší, někdo, kdo svou zkušeností prožil životní zklamání. Talent Kateřiny Rudčenkové zároveň může být obousečný - někdy se nám stane, že nevěříme, nerozumíme, nechceme se vzdát toho, co trápí nás. Můžeme zde pouze citlivě přijímat, ale nebrat. Tolerance k básni a k tomu, co chce autorka sdělit - to by mohl být klíč k něčemu víc, než k pouhému sblížení skrz texty.\nZávěr. Na několika málo sbírkách, které vyšly v rozmezí let 1999-2001 jsme si ukázali, jak nejednoznačné jsou básnické osobnosti, které se v těchto letech střetávají se čtenáři a kritiky. Do budoucích let jsou patrné tyto směry, kterými se česká poezie bude ubírat. Za nejzajímavější by se dal považovat proud nejmladších nadaných autorů. Jejich tvorba využívá podnětů z doposud vznikající poezie, stírá hranice mezi formami i mezi obsahy a vytváří cosi nového, ozdravujícího. Starší autoři svou tvorbou směřují k vytváření vlastních mýtů, skrze které projektují svou vizi světa, své obavy a hlavně své existenciální pocity. Vždyť poezie by měla zkoumat zejména pohledy člověka na svět kolem sebe. To zde zmínění autoři splňují. Pokud se vrátíme na začátek tohoto povídání, musíme si uvědomit, že básníci "jsou." Jen je hledat a nacházet.


DVD.sk | Bruno Ganz\nDr. Martin Harris (Liam Neeson) se probere z komatu po autohavarii v Berlíně a zjistí, že ho jeho vlastní žena (January Jones) vůbec nepoznává a jeho identitu si přivlastnil úplně cizí muž (Aidan Quinn). Úřady, které mu nevěří, ho naprosto ignorují. Pronásledují ho tajemní nájemní vrazi a on je sám, unavený, na útěku. S pomocí nečekaného spojence\nVitus je chlapec, který vypadá, jako by pocházel z jiné planety: má sluch jako netopýr, hraje na klavír jako virtuóz, od pěti let studuje všemožné encyklopedie a diriguje orchestr. Není tedy divu, že jeho rodiče mu začínají předvídat skvělou budoucnost. Chtějí, aby se Vitus stal klavíristou. Nicméně zázračné dítě sní o létání a o normálním dětství.\nBohatý život neurozeného polského kněze, který ostře kritizoval okázalost katolické církve jako „cirkus“ a nazval papeže „vězněm Vatikánu“ , před tím, než nastoupil na papežský trůn. Roli papeže Jana Pavla II ztvárnil Thomas Kretschann v režii Jeffa Blecknera, jako poctu mužovi, který přivedl katolictví do 21. století.\nKeď sa zíde veľká rodina, vždy sa začnú riešiť všetky vzájomné problémy, či vyrovnávať účty. V tejto nemecko-rakúskej koprodukcii sa režisér a kameraman v jednej osobe Xaver Schwarzenberger rozhodol zrealizovať scenár Stefana Rogalla s hlavným predstaviteľom Brunom Ganzom. ide tu o príbeh staršieho manželského páru, všetky ich tri deti už žijú samo\nBruno Ganz: From Stage to the Flashlights\nAčkoli je dnes prototypem kosmopolitního herce, jehož obsazují režiséři i producenti mnoha národností, Švýcarsko, kde se narodil, si Bruna Ganze stále přivlastňuje. Koneckonců i on sám ví, že své zemi, kde vystudoval hereckou školu, vděčí za mnohé. Zpočátku hrál hlavně v divadle, ale ve filmu účinukuje už od 60. let. Proslavil se zejména spoluprací\nRaimund Gregorius je profesorem starých jazyků na gymnáziu ve Švýcarsku. Jednoho dne náhodně potká tajuplnou ženu a díky tomuto zážitku objeví dílo portugalského básnika a doktora Amedea de Prada. To v něm vzbudí podivnou touhu a tak nastoupí na vlak do Lisabonu, aby se o jeho díle dozvěděl víc.\nTalentovaná jezdkyně na koních Gracieuse (\nNils sa so svojím snežným pluhom preháňa zasnežeženými cestami v okolí chladného nórskeho mestečka. Preráža cesty pre svojich spoluobčanov, čo považuje za veľmi zodpovednú prácu, ktorú ostatní dokážu náležite oceniť. Jedného dňa je dokonca menovaný za Občana roka, no zároveň sa v ten deň dozvie o smrti svojho syna. Predávkovanie drogami pre Nilsa\nGrosse Kater, Der\nVysoce postavený advokát, ve filmu přezdívaný Konzultant (Michael Fassbender), se prostřednictvím majitele nočního klubu Reinera (Javier Bardem) přimotá k pochybnému obchodu s drogovým kartelem. On i Reiner ale brzy zjistí, že dohoda, kterou uzavřeli, jim nepřináší jen vidinu pohádkových zisků, ale zároveň je přivádí do víru událostí, jež pro ně mo\nJulie si cestou na oslavu svých padesátých narozenin uvědomí, že je stará a pro mladé lidi neviditelná, což v ní vyvolá osobní krizi. Režisér zachycuje různé pohledy na stáří. Zatímco na hlavní hrdinku v restauraci čekají dlouholetí přátelé, ona dává přednost setkání s neznámým mužem.\nAnita (Senta Berger) a Fred (Bruno Ganz) jsou spolu už 50 let a stejně dlouho jsou i manželé. Mají dvě dospělé děti, jejich vnoučata mají před sebou maturitu. Nejenže mají za sebou skvělý život, ale tenhle stav nadále trvá. To, že je Fred těžce nemocný zatím rodina neví. Poprvé za ta léta si ale Fred chce odpočinout a to se Anitě nelíbí. Najednou s\nNěmecko, 70. léta 20. století. Vražedné bombové útoky, strach z terorismu a z vnitřního nepřítele otřásají základy křehké demokracie poválečného Německa. Radikální “děti” nacistické generace v čele s Andreasem Baaderem (Moritz Bleibtreu), Ulrikou Meinhofovou (Martina Gedeck) a Gudrun Ensslinovou (Johanna Wokalek) vedou násilnou válku proti tomu, co\nPan A. – americký režisér řeckého původu se vrací do filmových studií v Římě, aby dokončil natáčení filmu, které z neznámého důvodu přerušil. Hlavní hrdinkou je žena, jejíž příběh je inspirován osudem režisérovy matky. Až do konce svého života miluje dva muže, kteří jí lásku opětují. Postavy ve filmu se navzájem ztrácejí a znovu nalézají, míjejí se\nPlachý profesor lingvistiky Dominic (Tim Roth) sa v dobe pred druhou svetovou vojnou dostane k prevratnej teórie a zázračne objaví tajomstvo života. Dominicove fyzické zotavenie je spojené aj s rozvojom vysokého intelektu a vďaka tomu začne priťahovať pozornosť vedcov. Okolnosti s týmto spojené ho donútia k úteku, počas ktorého sa znova stretne so\nRío de oro, El\n2010 European Film Awards\nPři nezdařené vojenské operaci v Perském zálivu upadne velící důstojník Ben Marco do bezvědomí a seržant Raymond Shaw zachrání nejen jeho, ale i celou jednotku. Marca pronásledují podivné sny o tom, co se ve skutečnosti stalo. Je možné, že by celá vojenská jednotka byla unesena a mozky mužů naprogramovány tak, aby uvěřili, že Shaw je válečný hrdina


14 praktických věcí, které stihnete ještě ráno cestou do školy - StudentMag\nStudentMag.cz Studentský život 14 praktických věcí, které stihnete ještě ráno cestou do školy\nTip č. 1: Jděte na záchod, sundejte si spoďáry z zůstaňte po zbytek přednášky naostro. Zdroj: Shutterstock.com\n14 praktických věcí, které stihnete ještě ráno cestou do školy\n„Takže ráno se musím: nasnídat, učesat, nalíčit a dodělat ten úkol…“ Ale proč? Vždy tohle se dá všechno stihnout v buse! Připravili jsme pro vás 14 věcí, které dokážete stihnou při cestě do školy.\n1. Namalovat se\nZástupkyně něžného pohlaví to moc dobře znají. Na poslední chvíli šmudláme make-up na obličej a s nezvladatelným třesem rukou se pokoušíme trefit se řasenkou tam, kam máme. Po čase ruka však nabude na jistotě a líčení při ranní cestě do školy se stane naprosto běžnou rutinou. Proč vstávat dříve, když to stihnu v autobuse, že?\n2. Učesat se\nZde už jistě zpozorní i zástupci mužského plémě. Ono i česání je při ranním vypravování a chystáním se do školy kolikrát obrovská časová zátěž. Stačí sbalit hřeben do tašky a učesat se cestou, proč se tím ráno zatěžovat.\n3. Naučit se\nObčas se člověk prostě nestihne naučit na test, ať už měl večer trénink nebo seděl do půlnoci v hospodě. Cesta do školy to vždy jistí. Pokud se na to mrknete aspoň v metru, autobuse, tramvaji, na čtyřku nebo na tři mínus to vždy napíšete.\nPřesně 61 nápadů, jak využít volný čas mezi dvěma předměty\n4. Udělat si úkoly\nKdo by se s nimi doma dělal! Napsat úkol z matiky stihnou ti nadanější za pět až deset minut, ti méně zdatní prostě opíší výsledky ze zadní strany učebnice. Ať tak či onak, vždy se to při té cestě stihne.\n5. Přečíst si noviny\nPřehled o aktuálním dění by měl mít každý alespoň průměrně inteligentní student. Na co čumět bezduše z okénka, když se můžu dozvědět, co se děje ve světě. Navíc pak můžete svým přehledem kdekoho okouzlit!\n6. Číst povinnou četbu\nA když už nemáte po ruce noviny nebo nemáte internet v mobilu, můžete se pustit do povinné četby. Má to cenu na těch pár minut něco číst, ptáte se? Vezte, že ano! Stránka sem, stránka tam a jak vám panečku budou ty knihy ubývat ze seznamu!\n7. Zčeknout facebúček\nTi, kteří mají internet ve svém chytrém mobilu, mají vyhráno. Podívat se, komu se co líbí, kdo s kým je ve vztahu a odpovědět na všechny zprávy.\n8. Vyřídit si e-maily\nOdepsat šéfce, mamince, tatínkovi. Potvrdit objednávku, vyzvednutí… Zkrátka všechny ty věci, na které doma večer často zapomínáte. Když je uděláte hned ráno, máte od všeho pokoj.\n9. Vlastně vyřídit si všechno, co potřebujete\nObjednat se k doktorovi nebo zavolat mamince, že jste stále naživu, cesta je dlouhá a přes den času málo. Tak proč to nesfouknout hned hezky po ránu?\n10. Podívat se na rozvrh\nAbyste ráno po příjezdu zmateně nebloudili z patra do patra a nemuseli psát spolužákům, jaká změna zase byla na rozvrhu, stačí si rozvrh nastudovat už v autobuse. Oni totiž ty nejzákeřnější změny místností házejí do rozvrhu vždy ráno. Pozor na to!\n11. Nasnídat se\nSnídaně ráno zabírá příliš mnoho času. Čas, který byste museli obětovat snídani, zajisté raději vyplníte zdravím spánkem. Cestou do školy máte spoustu času se v klidu nasnídat, takže při odchodu čapnout rohlík a utíkat směr zastávka!\nZpátky na stromy? 9 pádných důvodů, proč si nepsat poznámky na PC\n12. Koupit si snídani\nA když už se ani cestou do školy nestihnete nasnídat, můžete se nějakou koupit při cestě. Je snad něco lepšího než čerstvé, ještě teplé pečivo?\n13. Uklidit si v tašce\nZarytí bordeláři a chaotici to moc dobře znají. Do tašky rveme věci hlava nehlava bez ladu a skladu a na konci týdne z ní vysypeme hotové artefakty. Tak proč si jí nesrovnat, když na to máme tu chvilku v tramvaji?\n14. Mrknout se do diáře\nSrovnat si schůzky, mrknout se, kdy máte šichtu nebo prohlídku u doktora. Pro děravé hlavy je diář nedílnou součástí života, bez které by se neobešli. Kdybychom ho ráno při cestě zběžně neprolistovali, určitě bychom možná zapomněli přijít i na vlastní svatbu.


Kajakáři Prskavec a Kudějová jsou v týmu. Rozdaly se i akademické tituly\non 14. květen 2018 .\nSkvělá divácká kulisa, těžká voda a vyhrocené souboje o místa v reprezentaci. Po Trnávce přivítala v sobotu 12. května 3. závod Českého poháru Skupiny ČEZ ve vodním slalomu Praha – Troja. V nominačních soubojích kajakářů opět kraloval Jiří Prskavec, který bude spolu s Ondřejem Tunkou a novým akademickým mistrem ČR Vítem Přindišem reprezentovat. V týmu je už i kajakářka Kateřina Kudějová.\nNová pravidla o ochraně osobních údajů\non 11. duben 2018 .\nSoučástí přizpůsobení se novým pravidlům v oblasti ochrany osobních dat, které začínají platit od 25.5.2018 /nařízení EU o ochraně osobních údajů - GDPR/ je splnění informační povinnosti sportovního spolku (v našem případě Univerzitní sportovní klub Praha, z.s.) vůči všem členům a také zajištění souhlasu se zpracováním osobních údajů členů sportovního spolku.\nSezóna vodních slalomářů je v plném proudu\non 19. květen 2017 .\nPo loňských fantastických výsledcích našich závodníků na všech světových kolbištích, Jířa Prskavec získal bronz na OH a zlato na ME, Vávra Hradilek stříbro na ME, Víťa Gebas skončil čtvrtý na OH, Vít Přindiš obsadil druhé místo v celkové hodnocení SP, Matyáš Lhota získal zlato na ME a stříbro na MS juniorů, Lukáš Rohan stříbra na ME a MS do 23 let, se letos znovu roztočil zavodní kolotoč. Vše začalo rovnou tím nejtěžším, nominačními závody do reprezentačních družstev.\nFoto: FB Český vodní slalom a sjezd\nKajakář Přindiš skončil druhý v celkovém hodncení SP\non 14. září 2016 .\nPoslední závod a zároveň poslední šance získat body do žebříčku celkového hodnocení světového poháru pro rok 2016. Ve slovinském Tacenu se odehrál finálový závod, který je již tradičně dvojnásobně ohodnocený. Pro české barvy po veleúspěšné Troji dopadnul velice smolně.\nAbsolutní česká nadvláda při SP v Troji\non 7. září 2016 .\nTradiční hostitel závodů světového poháru oddíl USK Praha vodní slalom uspořádal první zářiový víkend další z těchto vrcholných klání ve vodáckém areálu v Praze Troji. První mezinárodní závod po Olympijských hrách přilákal na start velké množství zahraničních závodníků v čele s olympijskými medailisty. Závodit tak diváci mohli vidět Jířu Prskavce, Matěje Beňuše, Jessicu Fox či zlaté bratrance Škantárovce.\nVeleúspěšné mistrovství pro naše jezdce\non 23. srpen 2016 .\nVodácký svátek. Tak je často označováno vypouštění vody z Lipenské přehrady pro všechny druhy plavidel. Tuto možnost si nikdy nenechají ujít raftaři, sjezdaři, široká vodácká veřejnost z Čech i okolních států a samozřejmě také slalomáři. Ti si to znovu po dvou letech na nejtěžší přírodní trati rozdali o mistrovské tituly. Na Lipně se s výjimkou bronzového medailisty z Ria Jiřího Prskavce sešla celá slalomová špička a opravdu se bylo na co dívat.\nJiří Prskavec má bronz z olympijských her\non 14. srpen 2016 .\nStejně jako před čtyřmi lety v Londýně, tak i letos první medaili pro českou výpravu na Olympijských hrách přinesl vodní slalom. Znovu u toho byl náš závodník a znovu to byl mužský kajak. Jiří Prskavec si do své bohaté sbírky úspěchů připsal ten nejcennější. Získla výborný bronz a otevřel tím medailový příděl pro české reprezentanty.\nMladí slalomáři opanovali MS ve vodním slalomu\non 26. červenec 2016 .


ČNB dodala v rámci nové repo operace na trh 3,15 mld Kč - Patria.cz\nČNB dodala v rámci nové repo operace na trh 3,15 mld Kč\nČeská národní banka dnes prostřednictvím nových repo operací, které využívají jako zástavu české státní dluhopisy, dodala na trh likviditu v objemu 3,15 miliardy korun, vyplývá z údajů zveřejněných na stránkách ČNB. Česká centrální banka dnes zároveň stáhla ve standardních repo operacích z trhu likviditu za 47,2 miliardy korun.\nČeská národní banka spustila dodávací repo operace ve středu, aby rozhýbala likviditu na zamrzlém dluhopisovém trhu. Likvidita českého dluhopisového trhu je v posledních dnech mělká a Česká národní banka hledá řešení, jak obchodování oživit, uvedl v na konci minulého týdne pro Reuters člen bankovní rady Vladimír Tomšík. V rámci první aukce tohoto druhu ve středu 15. 10. ČNB dodala na trh likviditu v objemu 4,66 miliardy korun. Česká národní banka bude až do odvolání vyhlašovat dodávací repo operace třikrát týdně a jejich splatnost bude obvykle dva týdny.


*** MY HOTEL APOLLON, PRAHA ***\nKonevova 158, Praha, Česká republika\nMy Hotel Apollon je 5-podlažní hotel turistické oblasti města Praha v těsné blízkosti Štvanice, Žižkov a National Museum, který nabízí individuální pokoje a unikátní design. Dobře udržovaný hotel byl postaven v roce 2004 a byl rekonstruován v roce 2008.\nHotel je význačný ideálním umístěním poblíž katedrály, věže a muzea a zeleně a zahrad. Hotel je umístěn 5 km od centra města Praha.\nV hotelu My Hotel Apollon najdete 50 pokojů typu comfort triple room, comfort single room a triple room, které nabízí krásný výhled na kopce a také TV se satelitními kanály, centrální vytápění, Wi-Fi, plazmovou TV a toaletu. Hotel nabízí výhledy na taková místa jako Vitkov Hill z pokojů. Koupelny mají takové vybavení jako sprcha, vanou a fén.\nMezi možnosti stravování patří bohatá bufetová snídaně podávaná každé ráno. V hotelu je 24-hodinová restaurace, která podává české pokrmy. PAVAON a Restaurace Kabinet nabízí výběr jídel a je 10 minut pěšky.\nMy Hotel Apollon má snadnou dostupnost k tramvajové zastávce Strážní. Rychlý přístup na letiště Praha-Ruzyně vzdálené 20 km.\nHosté využijí služby concierge, prádelnu a žehlící službu stejně jako výtah, označené prostory pro kuřáky a parkování.\nMy Hotel Apollon, Česká republika


Šumperk v přípravě deklasoval ambiciózní Olešnici - Šumperský a jesenický deník\nJednoznačnou záležitostí bylo sobotní přípravné utkání mezi fotbalisty divizního Šumperku a Olešnice, která usiluje o postup z I. A třídy.\nDomácí si proti ambicióznímu soupeři s chutí zastříleli a nadělili mu devět gólů.\nA zatímco v první půli ještě dokázali hosté se svým protivníkem z vyšší soutěže relativně držet krok a vytvořili si i pár šancí, po přestávce zcela propadli a Šumperk tak mohl pobavit přítomné diváky řadou pěkných gólových momentů.\nK tomu stačili domácí hráči ještě několik slibných akcí zahodit, když pod dojmem jasného vedení už ve svém snažení s přibývajícím časem trochu polevili. Hosté tak mohou být rádi, že neodjeli ze Šumperku s dvouciferným přídělem.\nSvěřenci trenéra Zdeňka Opravila si tak po předešlých dvou porážkách od výběrů olomoucké Sigmy poprvé připsali výhru, naopak Olešnice prohrála i ve svém druhém vystoupení zimní přípravy.\n„Šumperk je velmi kvalitní soupeř a ten rozdíl dvou soutěží byl znát. Ale my jsme chtěli, jak minule ve Šternberku, tak i dnes proti Šumperku, se soupeřem hlavně běhat. Nemá cenu zalézt na šestnáctku a jen odkopávat balóny, to není fotbal,“ prozradil Deníku trenér Olešnice Ladislav Gallo.\n„Tento zápas se mně paradoxně líbil víc než minulý se Šternberkem, kde jsme prohráli 1:4. Proti Šumperku jsme tam měli nějaké gólovky, ale nedali, naopak domácí byli tentokrát hodně produktivní. Z výsledku rozhodně neděláme žádnou tragédii, jedeme prostě dál, zatím je to pořád jenom příprava,“ dodal lodivod hostů.\nAni domácí trenér pak nepřikládal konečnému vysokému výsledku takovou váhu v období, kdy každý celek ještě ladí formu před startem mistrovských bojů a testuje jednotlivé hráče.\n„Jsem určitě rád, že jsme vyhráli, ale z výsledku nedělám nějakou vědu. Zatím to bylo pouze přípravné utkání, stále něco zkoušíme, kluci hrají o to, aby se ukázali a řekli si o místo v základu. Z mého pohledu vidím dnes největší pozitivum v tom, že jsme dali tolik gólů,“ doplnil hodnocení sobotní přípravy šumperský trenér Zdeněk Opravil.\nFK Šumperk – 1. FC Olešnice 9:0 (3:0)\nBranky: Navrátil 2, Ostrovka 2, Nimrichtr, Kováč, Barčík, Sitta, Nízký.\nŠumperk: Toman – Jurásek, Smrž, Demeter, Kováč – Španihel, Dostál, Lavrovič – Žák, Nimrichtr, Nízký. Střídali: Sitta, Zrník, Liďák, Navrátil, Ostrovka, Tran. Trenér: Zdeněk Opravil.\nOlešnice: Snášel – Mayer, Pospíšil, R. Zapletal, Rýznar – Puchr, Šichor, Novák, Pecháček, D. Zapletal – Kováč. Střídání: Němec, Malínek. Trenér: Ladislav Gallo.


Vše o filmech a serialech - Ulice - Ulice\nJe serial o lidech z jedné ulice a o jejich vztazích.\nLiškovy a Zuzana Hrubá s Františkem hrubím:\nDatum narození: 7.3.1935\nDatum narození: 21.01.1979\nDatum narození: 15.4.1940\nZaměstnání: správce krytého plaveckého bazénu\nNepřestává si dělat naděje…\nDatum narození: 12.2.1965\nPraktická žena, která dokáže jednat rychle i impulsivně.\nDatum narození: 27.7.1952\nZaměstnání: sekretářka a účetní ve firmě Království hraček\nŽena pevných zásad, která dlouho neměla "vlastní život".\nZdena Čistá se položila do role člověka, který se vždy něčemu obětoval. Jako dlouholetá sekretářka a účetní firmy Království hraček je strážkyní mnoha Králových tajemství. Václava Krále, dlouholetého ředitele a později i majitele firmy, vždy milovala, i když věděla, že nemá šanci. Právě kvůli němu se nikdy neprovdala a v minulosti ani nenavázala hlubší vztah s jiným muže. Pro firmu je sice nepostradatelná, ale vnitřně tajně trpí nedostatkem citu v životě. Ten si vždy nahrazovala prací a později i sepisováním svých vysněných životů. Na přímluvu Marie Králové, která Zdenin deník náhodou našla, když ji ve firmě pár dní zastupovala, poslala rukopis do nakladatelství. K jejímu velkému údivu kniha skutečně vyšla. V té době se Zdena seznámila i s kadeřníkem Davidem Brancusim, jenž z ní udělal novou ženu. Z šedé kancelářské myšky se takřka přes noc stala elegantní, přitažlivá a sebevědomá dáma. K proměně jistě pomohl i rodící se Zdenin cit k Davidovi. K její smůle však byla jen jednou z mnoha, jimž se David věnoval, aby je vrátil do života. I přes počáteční obrovské zklamání mu však Zdena byla vděčná, protože konečně přestala lpět na minulosti a začala doopravdy žít...\nDatum narození: 13.7.1982\nZaměstnání: absolventka VŠ hledající uplatnění\nSamostatná, šikovná a energická dívka.\nKarolína pochází sice z chudých poměrů, ale z velké rodiny, díky které prožila velmi šťastné dětství. Je to činorodá a pozitivní bytost, jež se nebojí změn a takřka v každé situaci si dovede poradit. Nedávno dostudovala vysokou školu se zaměřením na odbornou psychologii, nyní by se ráda uchytila v oboru. Jejím koníčkem, zábavou i láskou je synchronizované plavání, a tak tráví spoustu volného času v bazénu. Tréninky akvabel často doplňuje kondičním plaváním. Pohyb ve vodě jí totiž pomáhá zvládat stres, když prochází náročnějšími životními zkoužkamy.\nRodné příjmení: Řepová\nDatum narození: 26.5.1961\nZaměstnání: ředitelka na gymnáziu a profesorka matematiky\nSvým protivníkům umí udělat ze života peklo…\nMagdaléna Jandová\t/ Majda\nOpět ji dostihly problémy s láskou...\nDatum narození: 1.10.1954\nZaměstnání: technolog v chemičce\nŠarmantní muž v nejlepších letech působící od prvního okamžiku velmi přátelským a otevřeným dojmem.\nPěstěný zevnějšek na Vladimíra Kukačku okamžitě prozradí, že o sebe dbá, ale tuto péči nikterak nepřehání. Rozhodně se netrápí v posilovnách, aby dával na odiv své svalnaté tělo. Pod košilí a oblekem, jeho nejčastějším oblecěním, stejně není vidět, tak proč marnit čas něčím tak neužitečným. To si raději procvičí mozek při oblíbených televizních kvízech nebo nad křížovkou či sudoku. Od převážné většiny mužů se Vladimír Kukačka odlišuje svým nasazením v domácnosti. Zatímco jeho manželka se vrhla na kariéru, on se začal starat o chod celé domácnosti. Leckoho napadne, že by mohl být prototypem klasického podpantofláka, ale jemu to tak nepřijde. Prostě si v rodině jen jinak přerozdělili funkce. Přesto mu doma něco chybí. Něco, co na něj okamžitě dýchlo u Farských, když u nich poprvé zazvonil - teplo domova a rodinná soudržnost, kterou tak mistrně zvládá udržovat Jitka. Tak trochu osamělý Vladimír začne Farské poměrně často navštěvovat. Jitce dělá vrbu a zajímá se o její skvělou kuchyni, Lídě zase pomohl s přijímačkami na vysokou školu. Občas to dokonce vypadá, jakoby si chtěl celou rodinu adoptovat...\nKryštof Mareček\t/ Mára/Kraken\nDatum narození: 28.3.1980\nChce získat Terezu...\nNějakou dobu pracoval na zaoceánské lodi, kde si vydělal docela slušný balík. Díky tomu si pak splnil i jeden ze svých snů - pořídit si pořádnou motorku. Po návratu na pevninu byl Mára majitelem diskotéky, ale kromě toho si rozjel ještě pár dalších kšeftíků, které ho celkem obstojně živí dodneška. Se svými „spolupracovníky" se sice párkrát svezl na hraně zákony a sem tam dokonce i za ní, ale díky své vychytralosti se v pravý čas vždycky stáhl zpět, takže ruka zákona měla v jeho případě smůlu. Někteří Márovi kumpáni, například bývalý manžel Digi Bendové Tony, ale takové štěstí neměli a skončili ve vězení.\nZaměstnání: jednatel řetězce diskontních prodejen\nDostane konečně přes prsty?\nJednatel řetězce diskontních prodejen je podobně jako většina novodobých rádoby úspěšných zbohatlíků pořádně arogantní. Jestliže to ale okolnosti vyžadují umí být velmi společenský a přesvědčivě hrát roli sympaťáka. Sám o sobě si myslí, že je neodolatelný muž, kterému padne k nohám každá žena, na niž si ukáže. Přestože je už podruhé ženatý, krátké románky s mladými kráskami jsou u něj na denním pořádku.\nBude s Boháčem šťastná?\nPohledná, sebevědomá právnička vynakládá veškerou svou energii na budování kariéry. Všemožně se snaží pomáhat ženám při řešení složitých rozvodových situací, protože sama kdysi jednou takovou prošla. Díky svým silným zbravím, mezi něž patří racionální myšlení, ženská intuice či skvělé sebeovládání, je nejen rovnocenným protihráčem těch nejlepších právníků, ale také neocenitelnou oporou svým klientkám. Mezi ně patřila také zoufalá lékařka Eva Boháčová.\nDatum narození: 23.1.1990\nVnučka domovníka Peška, která se až v patnácti letech dozvěděla o existenci své matky.\nPřestože se Vlastimil Pešek o svou vnučku staral přímo ukázkově, vychoval z ní rozmazlenou holku. Adrianina matka se dcery zřekla za dramatických okolností hned po jejím narození, a tak dívka patnáct let vůbec netušila, že nějakou mámu má. To zjistila až díky dědovu prořeknutí. Na mámu byla samozřejmě zvědavá, ale Pešek s ní o své dceři Kláře dlouho nechtěl vůbec mluvit. Nakonec ji za matkou zavedl, jenže ta se s nimi odmítla bavit. Ublížená Adriana se vůči ní zatvrdila a odmítala jakýkoliv kontakt. Zanedlouho však Adriana zjistila, že matku potřebuje více, než by si kdy byla ochotna připustit. Osud jí totiž začal uštědřovat jednu ránu za druhou a ona neměla nikoho, kdo by ji utěšil a povzbudil. Nešťastná dívka po čase zcela zkolabovala. V nemocnici lékaři zjistili, že trpí anorexií. Paradoxně až toto vážné onemocnění přispělo ke sblížení matky s dcerou. Klára si Adrianau vzala k sobě domů, do své nové rodiny, aby jí pomohla vyrovnat se s chorobou a opět se vrátit do normálního života...\nRodiných stav: svobodná\nZaměstnání: středoškolská učitelka biologie\nMladá středoškolská učitelka biologie sršící již na dálku nakažlivým optimismem.\nHanka je bezprostřední mladá žena se zápalem pro obor a na první pohled zjevnou snahou přiblížit studentům biologii atraktivnější formou než jen odříkáváním pasáží z učebnic. Zájem o přírodu a její ochranu se v ní probudil již v dětství a během života se neustále prohluboval. Po státnicích proto nějaký čas cestovala po světě se členy mezinárodního sdružení ochránců přírody, ale nakonec se rozhodla pro klidnější způsob života. Vrátila se do Prahy, našla si místo učitelky biologie na gymnáziu a do přírody začala vyrážet o víkendech či o prázdninách s partou nadšenců, která sbírá po lesích odpadky nebo likviduje nedovolené skládky. Vedle ochrany životního prostředí se o svém volnu zabývá také sledováním novinek z oboru. Sleduje zejména statě svého oblíbeného entomologa Tomáše Jordána. Z jeho prací totiž cítí opravdovou lásku k přírodě i podobné nadšení pro její krásy. Za jejím obdivem se však tak trochu skrývá i skutečnost, že tohoto přírodovědce zná osobně, neboť v době jejích studií působil na vysoké škole jako externista. A pokaždé přednášel s takovým zaujetím, že Hanka sotva dýchala, aby jí neuniklo ani slovíčko. O to více byla potěšena, když zjistila, že jejími žáky jsou i Jordánovy děti. Využila proto příležitosti a s uznávanou vědeckou kapacitou navázala kontakt, aby domluvila cyklus přednášek o ekologie. Současně se začala živě zajímat o Tomášovu práci...\nGabriela Pumrová\t/ Gábina\nDatum narození: 10.11.1990\nPůjde za svým snem…\nSpolužačka dvojčat Jordánových je považována za třídní sexbombu. Tereza na ni kdysi hodně žárlila, ale nakonec se z nich staly velké kamarádky. Spolu s Tereziným bratrem Matějem a Lan Thi Trung vytvořili partičku, která se v případě potřeby klidně postaví i největšímu třídnímu grázlu a podrazáku Dannymu Zelinkovi.\nDatum narození: 22.9.1935\nZaměstnání: majitel lahůdkářství\nDravec na lovu...\nAlžběta Stárková\t/ Bety\nDatum narození: 19.3.1983\nZaměstnání: kadeřnice, momentálně na mateřské\nHezká, ale poněkud přecitlivělá, plachá a neprůbojná dívka.\nPracovitá, pečlivá a spolehlivá Bety je tak trochu smolařka. Když otěhotněla během jediné noci s mladým hejskem Rossbergem, byl to pro ni šok. Nakonec se rozhodla, že si dítě nechá a vrátí se k rodičům do Mohelnice. Odjel s ní i Honza, její opravdová láska, jenž kvůli ní opustil Digi. Za čas Bety porodila holčičku Barborku, o niž se nyní spolu s Honzou stará.\nDatum narození: 11.5.1949\nZaměstnání: lobbista a vyšší úředník na ministerstvu\nLobbista a dovedný manipulátor, jenž je ochoten jít i přes mrtvoly.\nPovoláním lobbista a vyšší úředník na ministerstvu zasahuje do osudů mnoha lidí. Má slabost pro krásné ženy a dovede si užívat výhod bohatého muže. Také je ale realista, který má svůj život pevně v rukou. Není ve své podstatě zlý, jen neumí měřit hodnoty jinak než penězi. Za úspěch platí určitou daň v podobě osamělosti a odtažitosti, přestože prošel několika vztahy s mladšími a atraktivními ženami. Býval přítelem Sylvy Mlynářové či Lenky Drápalové a je bratrů Štěpána a Marka Stránských. Zatímco Štěpána po rozvodu vychovávala matka, Marek žil s ním. Proto se také náhled synů na otce liší. Štěpán ho jako rodiče odpsal již před lety a nechce s ním mít nic společného, Marek s ním vycházel celkem bez problémů až do chvíle, kdy i jemu začal v neúnosné míře zasahovat do života. Různící se názory na základní lidské hodnoty i Karlův čistě pragmatický přístup k životu pod heslem "účel světí prostředky způsobily", že s ním nechce mít nic společného ani jeho starší syn Marek, do kterého vkládal spoustu svých nadějí. V minulosti Karel Stránský nemálo ovlivnil i život Tomáše Jordána. Zajistil mu zajímavou a výnosnou práci pro ministerstvo, která však měla jeden háček. Výnosná byla jen do té doby, dokud Tomáš slepě plnil všechna jeho přání. Poté se Karel Stránský zaměřil na Lumíra Nykla, jemuž pomohl k zastupitelskému místu na úřadě. Avšak ani tato pomoc nebyla nezištná...\nDatum narození: 20.9.1948\nZaměstnání: majitelka překladatelské a tlumočnické agentury\nMatka Evy Boháčové je zvyklá na aktivní způsob života.\nAmbiciózní, energická, soběstačná a nezávislá žena s vysokoškolským vzděláním, hovořící plynule švédsky i německy, pracovala dlouhá léta jako překladatelka a tlumočnice. Po roce 1989 si založila vlastní malou překladatelskou a tlumočnickou agenturu, čímž získala nejen nezávislost, ale také dostatek času na své koníčky - lyžování, jógu, túry po horách, literaturu aj.\nDatum narození: 28.8.1950\nChce, aby Ingrid platila…\nDatum narození: 18.12.1976\nZaměstnání: kadeřník, bývalý majitel salonu\nVelmi citlivý člověk, který poměrně brzy objevil svou homosexuální orientaci.\nBývalý majitel kadeřnického salonu v ulici je inteligentní, chápavý a sympatický mladý muž se smyslem pro fér jednání. Spolu se svým přítelem studoval v Paříži vlasový design a působil na módních přehlídkách jako kadeřník. Kadeřnictví v ulici bývalo celým jeho světem. Proto tajně doufal, že se jeho přítel jednou vrátí a že salon povedou spolu. To se však nestalo, naopak. Michal za ním odjel zpět do Paříže, aby zachránil jejich vztah.\nDatum narození: 2.9.1976\nZaměstnání: vědecký pracovník v přírodovědném ústavu\nMladý muž, který má vždy řešení.\nMiroslav Toužimský\t/ Mirek\nDatum narození: 28.11.1998\nKonečně našel parťáka do nepohody…\nS Mirkem ani s jeho mladší sestrou Emou se život zatím příliš nemazlil. Obě děti odmalička pendlují mezi kojeneckými či dětskými domovy a rodiči, kteří se pro přespříliš kladný vztah k alkoholu nedokážou postarat ani sami o sebe, natož o své potomky. To se samozřejmě odrazilo v psychice obou dětí.\nPrůbojnější Mirek si v současném dětském domově vysloužil nálepku nepřizpůsobivého průšviháře. Nikomu příliš nedůvěřuje a nejraději si všechno udělá po svém. Život ho však už dostatečně vyškolil na to, aby věděl, kdy nemá dráždit hada bosou nohou. Jakmile vycítí, že někde vládne pádná pravice, okamžitě se stáhne do pozadí, aby se nestal hromosvodu špatných nálad.\nStejně jako Ema už má tolik špatných zkušeností s dospělými, že si jen málokdo dokáže získat jeho důvěru nebo opravdový respekt. V dětském domově se příliš nekamarádí ani s ostatními dětmi, protože už je natolik vyhraněnou osobností, že málokoho dokáže akceptovat - a obráceně. Přesto i on si konečně najde kamaráda. František Hrubý mu je totiž blízký nejen svým nelehkým osudem, ale také svou přirozenou převahou nad ostatními...\nArogantně vystupující kráska vietnamského původu je spolužačkou Terezy a Matěje Jordánových. Nesmírně inteligentní dívka patří ke generaci dětí vietnamských imigrantů, která se již narodila a vyrůstala v Čechách. Lan má všestranné zájmy a na svůj věk i neobyčejně rozsáhlé znalosti. Navíc kromě českého jazyku brilantně ovládá také vietnamštinu a angličtinu. Dosud totiž studovala jen na těch nejlepších soukromých školách určených pro děti diplomatů, významných byznysmenů apod., v nichž byla právě angličtina základním vyučovacím jazykem. Své současné působení na státní škole proto bere pouze jako nutné provizorium. Proto si také zachovává odstup nejen od spolužáků, jež dráždí značkovým oblečením a okázalým nezájmem, ale i od učitelů. Málokoho by proto napadlo, že tato sebevědomě působící, uzavřená sívka může mít i své slabiny... Každodenní setkávání ve třídě však způsobí, že se po čase trochu začlení do kolektivu i že se spřátelí se sourozenci Jordánovými. S Matějem navíc i přes otcův nesouhlas začne chodit.\nAlexandra Třešňáková\t/ Saša\nDatum narození: 19.06.1982\nSáhne si na dno...\nDatum narození: 14.3.1972\nZaměstnání: trenér ve fitness centru Oldy Farského\nChce být víc než jen rodinným přítelem Elliotových…\nDatum narození: 12.2.1975\nZaměstnání: organizátor charitativních akcí a sbírek\nMladý jogín, cestovatel a organizátor charitativních sbírek, o němž sní nejedno dívčí srdce.\nViktor je sympatický a zásadový mladý muž, který vzbuzuje mezi něžnější polovinou lidstva nemalý rozruch. Každá by ho chtěla, ale on čeká na tu pravou. Proto má s ženami trochu komplikovanější vztahy a někdy se dokonce v jejich přítomnosti cítí jako sexuální štvanec. To ale neznamená, že nedokáže být jejich výborným a oddaným přítelem. Víc jim však nabídnout nedokáže, neboť lásku hledá především v rovině duchovní. Uznává totiž východní filozofii a sanží se v jejím duchu i žít. Provozuje asijská bojová umění, cíleně pěstuje kulturu ducha i těla a buduje si v sobě vnitřní rovnováhu. Ta mu také pomáhá dělat jen to, co považuje za správné, i když jeho okolí může mít odlišný názor. Občas mu způsobuje problémy i jeho přímočarost, protože ne každý je připraven nebo ochoten vyslechnout si jiný pohled na věc. Ale pokud takového člověka potká, dokáže ho respektovat i uznat jeho argumenty. Mezi takové lidi patří například jeho bývalé kolegyně na gymnáziu Lenka Drápalová a Miriam Hejlová, s nimiž nějaký čas sdílel kabinet coby učitel biologie a tělocviku.\nBenedikt Vojtíšek\t/ Ben\nZaměstnání: student FAMU\nMladý, hezký, bezstarostný bohém se zdravým sebevědomím\nBen si chce hlavně užívat života a jen tak jím proplouvat - bez závazků, jakýchkoli komplikací i přílišných citů. Díky mimořádnému uměleckému talentu se tento sympaťák dostal bez problémům na FAMU, kde se seznámil se Štěpánem Stránským. Školu Ben bere jako hru, život zase jako jeden velký mejdan, jehož si chce pořádně užít. Obzvlášť kreativním způsobem proto přistupuje i k balení holek. Jeho nadbíhání či svůdným pohledům málokterá odolá a když se náhodou taková nejde, má Ben v záloze ještě vrcholné číslo namlouvací magie. Nedobytnou dívčí pevnost pozve na koncert své kapely, kde zpívá jen pro ni. Díky častému vystupování před publikem se Ben naučil skvěle improvizovat na pódiu i v životě. Je prostě "zlatíčko", s nímž se budete cítit jako v ráji, jestliže přistoupíte na jeho způsob hry...\nPavel Zajíček\t/ Pavlas\nNechce nic řešit…\nUznávaný šéf partičky spolužáků je o dva roky starší než dvojčata Jordánova. Je to frajer s přirozenou autoritou, jenž nikdy nezvyšuje hlas a případné spory řeší s nadhledem člověka, kterému vlastně na ničem nesejde.\nMatěj se s Pavlasem seznámil díky jeho velkému koníčku - muzice a počítačům. Už druhým rokem spolu shánějí písničky pro školní vysílání, a tak se za tu dobu i docela spřátelili. Zatímco Matěj na Pavlasovi obdivuje jeho nadhled, díky němuž ho téměř nic nevyvede z míry, Pavlasovi zase imponuje Matějovo rovné jednání i schopnost nadchnout se pro věci a dotáhnout je až do konce. Proto se Pavlas obrátil právě na Matěje, když se mu naskytla příležitost rozjet nový klub, kde by byli téměř domácími pány...\nRichard Zajíček\t/ Ríša\nDatum narození: 28.11.1964\nZaměstnání: truhlář v Království hraček\nDaniel Zelinka\t/ Danny\nDatum narození: 1.5.1991\nČeho všeho je schopen?\nSpolužák Matěje a Terezy Jordánových pohotově převzal role třídního machra a grázla poté, co ze školy musel odejít Libor Jeřábek. Od příchodu Lan Thi Trung však Danny neustále naráží na její přirozenou dominanci, a tak se jí snaží škodit, kde se dá. Vedle rasistických urážek a vyhrožování občas sáhne i k fyzickému násilí. Dokonce se neštítí ani krádeže, jen když tím dosáhne svého a alespoň na chvíli srazí hrdou Lan na kolena.\nDíky vynikajícím výsledkům v matematice najde Danny velké zastání u ředitelky gymnázia Věry Hádkové, kterou příliš nezajímají detaily jeho průšvihů z minulého školního roku, kdy spolu s Liborem Jeřábkem a Lukášem šikanoval Terezu. Sám Danny jí nenápadně podsune, že zatímco jemu některé profesorky křivdí, partičce dvojčat Jordánových významně nadržují. A protože jednou z těch profesorek je i Miriam Hejlová, vznikne mezi Dannym a Hádkovou velmi zvláštní spojenectví...\nSledujte dále jejich osudy .\nDoporučuji od 8 let.\n(simona, 20. 11. 2008 13:22)\nvy vsichni se tak mate ja bych svami taky chtela hrat je mi 11 let\nSERIAL ULICE JE SUPER...\n(DRSNACKA777, 8. 11. 2008 19:47)\nRADA SE NA NU KOUKAM MOC SE MI LIBI SERIAL ULICE NESMI ME UTECT ANI JEDEN DIL...\n(kiki, 1. 11. 2008 13:25)\njste bezvadni. fakt bezva. rada se na vas divam, ale moc vase serialy nestiham\nahojte všichni z ulice\n(markéta, 31. 10. 2008 19:59)\nahojte ulice jste fakt skvělí


Recenze Jolly Spojka vypouštěcí hadice 2008/v a informace\nJolly Spojka vypouštěcí hadice 2008/v recenze a podrobnosti\nPopis: Jolly Jolly Spojka vypouštěcí hadice 2008/v Přípravky do myčky\nspojka vypouštěcí hadice • určena pro pračky/sušičky Cena DATART.cz včetně DPH a služeb. Zobrazit celý popis zboží >>>\nPopis: spojka vypouštěcí hadice • určena pro pračky/sušičky Cena DATART.cz včetně DPH a služeb.\nVlastnosti Jolly Spojka vypouštěcí hadice 2008/v Jolly\nSpecifikace Jolly Spojka vypouštěcí hadice 2008/v a popis si přečtěte na stránkách v katalogu, nebo přímo na webu internetového obchodu datart.cz Jolly, u kterého si můžete tento výrobek ihned zakoupit za 99 Kč.\n- výrobní EAN 8595102320085 a identifikační kód JOL2008V\nNejlepší recenze Jolly Spojka vypouštěcí hadice 2008/v\nHledáte nejlepší recenze o Jolly Spojka vypouštěcí hadice 2008/v? Nejlepší možností je si zobrazit nejlépe hodnocené Přípravky do myčky a podívat se na produkt, který má nejvíce hodnocení od uživatelů na portále Heuréka. Zjistíte zde vše potřebné i jaká značka je kvalitní či jaké firmně se raději vyhnout. Určitě se podívejte i na další recenze Jolly i na diskusních forech a blozích. Zkuste vyhledat review Jolly Spojka vypouštěcí hadice 2008/v Přípravky do myčky i Youtube, kde hodně lidí veřejně publikuje názory a hodnocení produktů, které si koupili nebo dostali k otestování. Zobrazit nejlepší zboží na Heurece.\ndTest Jolly Spojka vypouštěcí hadice 2008/v Přípravky do myčky\nV Česku velmi populární časopis a zároveň i pořad na Streamu A Dost!, kde se dozvíte fakta o výrobcích a produktech. Často zde jsou testy několika nejprodávanější produktů z daného segmentu a následně seřazeny od nejkvalitnějšího a nejlepšího v poměru cena/výkon Jolly Spojka vypouštěcí hadice 2008/v. Na základě srovnávaných parametrů se poté člověk snadno rozhodne, který produkt Přípravky do myčky je pro něj ideální a vybere dle testu a recenze nejvýhodnější produkt. Doporučujeme se podívat na sekci výsledky testů (https://www.dtest.cz/testy) kde zkontrolujte z nabízí i testy Přípravky do myčky. Snadno zde porovnáte i kvalitu dané značky Jolly . Nejsou zde všechny výrobky (často jen ty nejprodávanější v dané kategori např. Přípravky do myčky) oveřte tedy zda je zde i test Jolly Spojka vypouštěcí hadice 2008/v.\nRecenze na Jolly Spojka vypouštěcí hadice 2008/v\nHodnocení: Před nákupem si většinou pročítám recenze Jolly Spojka vypouštěcí hadice 2008/v a často se podívám i na Youtube. A tento produkt mi vyhovuje.\nHodnocení Jolly Spojka vypouštěcí hadice 2008/v: Produkt hodnotím kladně, líbí se mi jeho vlastnosti a důvěřuji značce Jolly. Jsem se vším spokojen.\nPokud k produktu potřebujete produktovou dokumentaci, manuály, či podrobné složení k produktu 8595102320085 , obracejte se s dotazem přímo na výrobce. Veškeré popisky zboží, ceny i dostupnost jsou informační a pro přesné údaje se prosím podívejte přímo na stránky prodejce datart.cz, kde jsou veškeré tyto údaje aktuální.


Lesy ČR chtějí dál kácet v Boubínském pralese, odvolaly se proti rozhodnutí Správy NP a CHKO Šumava | Outsider Media\nJaromír Bláha 14.07.2020\tČlánky\nLesy ČR s.p. se odvolaly proti rozhodnutí Správy NP a CHKO Šumava, omezující kácení v Národní přírodní rezervaci Boubínský prales. Hnutí DUHA naopak kritizovalo Správu za to, že omezení je nedostatečné, když stále umožnila kácet na většině rozlohy rezervace krom jádra pralesa a pralesovitých zbytků – viz. https://hnutiduha.cz/aktualne/sprava-chko-sumava-povolila-lesum-cr-kaceni-na-vetsine-uzemi-npr-boubinsky-prales-0.\nPodobně již na jaře odsoudila snahu Lesů ČR o kácení a benevolentní přístup Správy skupina předních českých vědců – viz https://ekolist.cz/cz/publicistika/nazory-a-komentare/vedci-pokus-o-zastaveni-kurovcove-gradace-kacenim-v-npr-boubin-znici-rezervaci-ale-lesy-v-okoli-nezachrani. Státní Lesy ČR ale chtějí kácet v rezervaci v mnohem větším rozsahu než jim Správa umožnila. Ustoupily sice od záměru dřevo z rezervace vyvážet, ale nechají si za to od státní Agentury ochrany přírody a krajiny (AOPK) zaplatit „ušlý zisk“. Za to, že netěží v samotném jádru Boubínského pralesa si státní podnik Lesy ČR účtuje od AOPK každý rok milion korun.\nPostupné kácení a odkorňování smrků postupně přemění velkou část rezervace v dřevosklad. S posláním rezervace – ochranou pralesovitých zbytků a divoké přírody to nemá nic společného. Nechápu tuhle snahu Lesů ČR za každou cenu boubínskou rezervaci prokácet, když nezvládají kůrovce v okolních hospodářských lesích, kam by měly nedostatečnou kapacitu těžařů soustředit.\nNárodní přírodní rezervace Boubínský prales není jediné vzácné chráněné území, kde Lesy ČR, ačkoli jim je svěřen praktický výkon správy lesů, nerespektují základní pravidla ochrany přírody a domáhají se vydání plošných výjimek ze zákonem zakázaných postupů, které by jim umožnily plošné kácení. Podobně je tomu v Chráněné krajinné oblasti Jeseníky a dalších chráněných oblastech. Od Agentury ochrany přírody si ještě navíc nechávají proplácet ze státních peněz „ušlý zisk“. Je tedy podle mě na místě odejmout Lesům ČR správu lesů v chráněných územích a převést ji na AOPK. V tomto případě dává zrušení dvoukolejnosti správy a převedení ochrany pod jednu střechu smysl.“\nJaromír Bláha, expert na ochranu lesů Hnutí DUHA\n14. 7. 2020 9:42\nJe li na Boubíně kůrovec, máte dvě možnosti.\n– Kácet a mít z postupně velké části rezervace dřevosklad.\n– Nekácet a mít z postupně velké části rezervace a z velké plochy přilehlých lesů dřevosklad.\nPlakat nad kůrovcem jste měli místo přivazování se ke stromům na Modravě. Poděkujte za kůrovce Bursíkovitým.\nPonechání poražených odkůřených stromů v lese považuji za zvěrstvo odporující zdravému rozumu. Dobře se na tom ukazuje dětem, jak to vypadá, když kvete blbost. A výhodou je, že to dlouho vydrží. Takový odkůřený kmen vydrží v přírodě zářit leta….


MPSV trvá na tom, že zavedení nového systému pro výplatu sociálních dávek bylo správné. V dokumentu pro poslance sociálního výboru ale přiznalo problémy. Nutné přesčasy zaměstnanců ÚP přišly na desítky mil. Kč - Patria.cz\nMPSV trvá na tom, že zavedení nového systému pro výplatu sociálních dávek bylo správné. V dokumentu pro poslance sociálního výboru ale přiznalo problémy. Nutné přesčasy zaměstnanců ÚP přišly na desítky mil. Kč (ČTK)


Dobrodiní překladu / drobky - boris cvek\nKulturně a duchovně jsem vyrostl na překladech z cizích literatur, bez nich bych byl jiným člověkem, jimi jsem byl tvarován mnohem víc než českou literaturou – a mám-li zmínit několik jmen drahých mi překladatelů, bude to Jungmann (velice mne pohoršuje, že dodnes nikdo kromě něj, pokud vím, nepřeložil Miltona ani Chateaubrianda), Vrchlický, Vaňorný, Mertlík, Stiebitz, Novotný, Sládek, Babler, Fischer, Skoumal, Voskovec, Jihočeská Theléma, manželé Sýkorovi a Tilschovi, dál Kříž, Krátký, Šmíd, Pokorný, Vladislav, Zábrana, Rauvolf, Eisner, Frynta, Mathesius... Nevzpomínám si nyní na překladatele z polštiny, který mi, a za to jsem mu nesmírně vděčný, zprostředkoval Mickiewicze, či na překladatele Racina, Villona a Písně o Rolandovi – a na spoustu jiných překladatelů, jimž všem bych chtěl vzdát svůj hold a dík. Pro člověka z malého města, z malého a krátkou dobu vlastní jazyk tříbícího národa je možnost číst překlady největších světových děl něco naprosto nedocenitelného... hltal jsem je s velkou chutí a stále se k nim vracím. Obohacoval jsem si tak mysl, fantazii a víru v mosty napříč kulturami, nacházel jsem všude lidi, ve všech dobách a národech, a těm jsem se snažil rozumět, pochopit jejich pohled na svět, být znovu a znovu člověkem. Zvláště v docela povrchní a konzumní multi-kultuře postmoderní doby se tato zkušenost ukazuje jako důležitá pro pochopení lidské indentity i toho, že neodporuje univerzálnímu humanismu, který lidstvo chápe jako navzájem podobné a schopné dorozumění, přijetí a soužití.\nVe svých dvaačtyřiceti letech napsal Lev N. Tolstoj svému příteli A. A. Fetovi list, v němž čteme, že rozdíl mezi Homérem a různými jeho překlady je podoben rozdílu mezi (R. Rolland: Život Tolstého, Státní nakladatelství krásné literatury, hudby a umění Praha 1957): „vodou převařenou nebo destilovanou a vodou z pramene chladného, že až zuby trnou, zářivého, prosluněného, v němž sice někdy zaskřípe písek, ale který je tím jen čistší a svěžejší.“ I dnes je možno setkat se s lidmi, kteří srovnávají překlad s originálem a stěžují si na malou schopnost překladatelů zprostředkovávat originály. Mnoho lidí chápe rozdíl mezi původním textem a textem přetlumočeným jako rozdíl mezi dvěma nezávislými uměleckými díly. Řekl bych, že to všechno má své oprávnění, že ovšem princip překladu a jeho dobrodiní tím nejsou prakticky nijak znehodnoceny... a rád to hned objasním.\nJednak ryze prakticky řečeno: fascinuje mne srovnávat různé překlady téhož textu, ale sám zůstávám při zemi; s mým chatrným talentem totiž mohu předem vyloučit, že bych nějaký cizojazyčný originál (vyjma slovenštiny) chápal lépe než překladatel. Kdyby, říkám si, bylo někomu opravdu líto, že čtu paskvily, má možnost seznámit mne se svou verzí překladu, nemůže však čekat, že přestanu používat překlady úplně. Lepší špatný překlad než žádný, a to lze dotvrdit vlivem starých prozaických překladů Homéra (nejslavnější je asi ten Fénelonův), které dovolily čtenáři aspoň nějaký kontakt se světem antického Řecka. Dnes můžeme hrdě říci, že jsme mnohem dál, a tomu rád věřím, rád věřím v možnost diskuse nad překladem a v jeho neustálé vylepšování. To velice dobře vidíme třeba na Shakespearových Sonetech, jež máme ve verzi Vrchlického, Vladislavově (má nejoblíbenější), Mackově, Hilského a snad i dalších. Rozdíly mezi těmito překlady jistě jsou, myslím ale, že oproti rozdílům, jaké budou mezi dojmem různých čtenářů při četbě téhož textu, jsou zcela zanedbatelné. Skvělý filozof W. V. O. Quine se proslavil tezí o nemožnosti překladu, což je podle něj jeden z hlavních znaků přirozeného jazyka. Tím se však nemyslí, že bychom se měli vzdát překladatelského úsilí, ale že bychom si měli být vědomi toho, že slova a znaky nenesou nějakou jednoduchou informaci, kterou bychom mohli formalizovat a vzájemně porovnat. Jinak řečeno: neexistuje ani žádný objektivní originál, ani žádný objektivní překlad, máme jen množství interpretací a kritický dialog. V takovém pojetí umění a kultury je překlad jako ryba ve vodě – není něčím svévolným, má šanci prostředkovat a má k tomu i sílu, jenže už nevěříme tomu, že existuje jedno správné prostředkování, neboť zde neexistuje ani nějaké jedno správné čtení. Čím víc vyargumentovaných, vycizelovaných překladů, tím lépe!


Machovští žáci převzali titul a vlajku Ekoškoly - Náchodský deník\nMachovští žáci převzali titul a vlajku Ekoškoly\nMachov/Praha - Mezinárodní tituly a vlajky „Ekoškola“ byly ve středu na půdě Senátu PČR předány zástupcům školy v Machově.\nŽáci machovské školy přebírají na půdě Senátu ČR mezinárodní titul Ekoškola, který získali jako jediní v Královéhradeckém kraji.Foto: Archiv školy\nK získání titulu musela škola splnit náročná kritéria programu včetně ekologické analýzy a plánu zlepšení, na kterém spolupracují sami žáci.\nDo programu Ekoškola je zapojeno 21 000 škol ze 40 zemí z celého světa. Titul Ekoškola mají kromě evropských zemí např. školy v Jihoafrické republice, Maroku, Portoriku, Chile, Kazachstánu, Rusku a v dalších zemích.\n„Uvědomujeme si, jak je pro naši budoucnost důležité čisté životní prostředí. Nikdo z nás se nechce topit v hromadách odpadků nebo se dusit výfukovými plyny z aut a jednou z cest, jak bojovat za lepší budoucnost je i ekologická výuka nastupující generace. Z tohoto důvodu je program Ekoškola nesmírně důležitý a cenný pro nás pro všechny,“ řekl mluvčí Provident Financial Ondřej Holoubek.\nProgram Ekoškola v ČR koordinuje Sdružení Tereza. Při realizaci programu poskytuje Sdružení TEREZA školám odbornou pomoc, metodické materiály a konzultace. Podílí se tak na zavádění kvalitní environmentální výchovy do škol. (dop)


Rekordní rok Moto-Profil | Shrnutí 2017 - Moto-Profil - Distribuce automobilových dílů\nRekordní rok Moto-Profil | Shrnutí 2017\nRok 2017 je jedním z nejlepších období pro firmu Moto-Profil a obchodní partnery podniku. Vysoký růst příjmů, aktivita partnerů na lokálních trzích a v zahraničí, nutnost rozšíření skladovací plochy, ceny a čestná uznání – to je pouze část toho, čeho firma Moto-Profil dosáhla během posledních 12 měsíců.\nDynamický rozvoj podniku se projevil v rozšíření sídla firmy Moto-Profil o téměř 30 % v porovnání s rokem 2016. Nyní firma obývá prostory skladu s celkovou plochou 45 tis. m² a hodnota uskladněných náhradních dílů a automobilového příslušenství překračuje 60 milionů eur. Podnik zaznamenal také nárůst hodnoty prodeje o 25 % oproti roku 2016.\nPodnikání firmy Moto-Profil bylo v roce 2017 oceněno jak v celopolském, tak i mezinárodním měřítku. Redakce měsíčníku „Forbes“ přiznala firmě sedmé v historii „Forbesovy diamanty“ a zařadila ji na 6. místo v žebříčku „100 největších polských soukromých firem“. Finanční výsledky dosažené firmou Moto-Profil přispěly k tomu, že podnik zaznamenal také znatelný posun nahoru v přehledu největších polských firem, který sestavuje deník „Rzeczpospolita“. Firma se také opět ocitla v žebříčku týdeníku „Wprost“ – „200 největších polských firem“ – a umístila se o několik příček výše než v roce 2016. Činnost firmy ocenila také skupina Temot International, která odměnila Moto-Profil titulem Nejlepší společník v kategorii „osobní automobily“.\nFirma Moto-Profil jako první v Polsku zkatalogovala nářadí pro údržbu řídicích jednotek různých výrobců pro konkrétní značku vozidla a rozšířila tak katalog Náhradních automobilových dílů ProfiAuto o možnost výběru doporučených imobilizérů řídicí jednotky pro vybrané vozidlo. Pro klienta to znamená snadné přizpůsobení nářadí, jako je tomu v případě náhradních dílů. Kromě toho se v katalogu objevila také komplexní funkce „Předběžná cena“, umožňující odhad nákladů na náhradní díly a pracovních nákladů.\nV roce 2017 zástupci firmy Moto-Profil dbali také na dynamický rozvoj značky ProfiAuto. V současnosti síť sdružuje více než 220 prodejen a velkoobchodů auto moto a téměř 1200 autoservisů v Polsku, Česku a na Slovensku. K projektům zrealizovaným během posledních 12 měsíců patří mimo jiné rekordní veletrh ProfiAuto Show, který navštívilo více než 40 000 hostů, druhá série „Projekt Warsztat“ – jeden z nejčastěji sledovaných programů TVN Turbo a vlajková akce PitStop uspořádaná ve stech polských, český a slovenských městech.\nSpolupráce s nejlepšími | Noví velvyslanci\nBěhem veletrhu ProfiAuto Show 2017 firma Moto-Profil podepsala dohodu o strategické spolupráci s firmou Neptis – majitelem aplikace Yanosik, která je velmi oblíbená mezi řidiči. V průběhu veletrhu bylo také oznámeno, že velvyslancem značky ProfiAuto se stal Adam Klimek, který je nazýván nejlepším automechanikem v Polsku. Dalším zástupcem sítě se stal také Maciej Wisławski, kultovní postava polského automobilového sportu.


Mrazu sušené informace o výživě potravin\nV minulosti kvůli nízké hmotnosti a výživovému obsahu mražené potraviny udržovaly vojáky během vietnamské války. Dnes je to běžná základna pro cestování po vesmíru. Webová stránka společnosti LoveToKnow Organic říká, že mražené sušené potraviny chutnají a vypadají dobře, mají delší trvanlivost a jsou jednodušší k přepravě a skladování než čerstvé potraviny. Některé oblíbené zmrazené potraviny obsahují zeleninu, ovoce, maso, kávu, džus, občerstvení, dezerty a večeře.\nMražené sušené potraviny byly kolem od dávných peruánských Inků, podle LoveToKnow Organic. Inkové uchovávali své plodiny v pohoří Machu Picchu a nízký tlak vzduchu v kombinaci s vysokou nadmořskou výškou a studeným vzduchem vyplavil vodu v plodinách. Dnes je proces odstraňování vody ze zmrzlých potravin nazýván “lyofilizací”. Proces lyofilizace byl komercionalizován po druhé světové válce.\nWebová stránka služby Emergency Essentials popisuje proces sušení vymrazováním jako takový, který vytváří celou řadu snadno připravitelných potravin. Nejprve jsou čerstvé potraviny zmrazené a vakuová komora odstraňuje jejich vlhkost použitím nízkého tepla, které způsobuje, že se led vypaří bez tání. Mrazené sušené potraviny váží o 90 procent méně než před sušením vymrazováním.\nOrganic říká, že lyofilizované potraviny zachovávají živiny a vitamíny, které obsahovaly při prvním vybírání. Honeyville uvádí, že zmrazené sušené potraviny pomáhají spotřebitelům splňovat jejich doporučené pět porcí ovoce a zeleniny denně, neboť lyofilizované potraviny jsou vhodné pro skladování a konzumaci. Zejména zprávy Honeyville, mrzne sušené jahody, borůvky, maliny, kukuřice, mrkev a hrách poskytují další nutriční výhody jako vlákno, antioxidanty, fytonutrienty, vitamíny B a vitamín A, kyselina listová, železo, folát, thiamin, kyselina pantothenová a vitamín Americký institut pro výzkum rakoviny uvádí, že antioxidační fytochemikálie čerstvého ovoce jsou uchovávány poté, co jsou ovoce lyofilizovány a že tyto fytochemikálie jsou schopny dosáhnout krevního řečiště.\nDehydratovaný versus sušený\nWilderness Dining vysvětluje, že lyofilizované potraviny se liší od dehydratovaných potravin několika způsoby. Mrazené sušené potraviny jsou vyráběny s použitím nízkého tepla, které způsobuje jen minimální poškození původního aroma, struktury a chuti. Proces je však časově náročný a strojní zařízení je drahé. Na druhou stranu, říká Wilderness Dining, vlhkost dehydratovaných potravin se odstraňuje odpařováním, což je levnější metoda, která funguje lépe pro potraviny, jako jsou papriky, rajčata a cibule. Webová stránka Survival Acres uvádí, že typické dehydratované potraviny jsou jedlé složky Jako je rýže nebo fazole, a vyžadují vaření a koření. Mrazené sušené potraviny často obsahují několik nebo více koření a přísad a jsou předvařené. Po otevření musejí být potraviny vysušené mrazem vyhřívány pouze v horké vodě.\nDoba použitelnosti pro lyofilizované potraviny se liší podle typu potravin. Například společnost Survival Acres tvrdí, že firma Mountain House tvrdí, že její mrazové sušené potraviny mají 30letou trvanlivost a společnost Alpine Aire říká, že její potraviny sušené vymrazením trvají 15 let. Klíčem k bezpečnému zachování potravin je způsob jejich ukládání. Survival Acres říká, že uchovává mražené sušené potraviny z přímého slunečního světla, na chladném nebo tmavém místě s konstantní teplotou a mimo oblasti, které by mohly zaplavit. Dodatečná výhoda pro zmrazené sušené potraviny, říká společnost, pochází z koncentrované velikosti, což umožňuje jednostranný přísun jídla, který se hodí do oblasti 2 stopy až 3 stopy v průměru, přičemž balíky se skládají asi 5 stop vysokým. Dodává, že lehké závaží vysušených mrazem – asi o 75 až 90 procent lehčí než jejich původní hmotnost – činí z nich ideální pro balení v souborech pro přežití nebo v nouzových situacích.\nPrevious Previous post: Příznaky injekce glutathionu a vedlejší účinky\nNext Next post: Kolik kalorií je v halách kašel?


##### Připojte se milovat nás – Curly girl metoda - Curly myself.\nPokud se k těmto tělesným obtížím připojují ještě partnerské konflikty, kdy žena nemá.\nCall Us : (7)497 225 607\nZ biochemického hlediska na sladké náchylnější než muži, avšak to. Na závěr bych chtěla připojit několik ukázek, připojte se milovat nás dokumentují víru. Milovat neznamená hledět jeden na druhého, ale pohlížet společně. Ale časy se mění, a tak najednou zjišťujeme, že připojtw staletí milované. Připojit se k naší foto rodině můžete >> TADY.\nZapomeňte na sebemrskačství a naučte se milovat sami sebe! Vařič 21. století je na světě! Uvaříte na něm večeři a zároveň vám dobije mobil.\nOd té doby jsem kompletně přezbrojil na Mac, říká Milovwt Kolibík. Ochrání se sám. Ochotně se připojili k Luciovi. Můžete milovat i samy sebe.\nNa spoře oděné či odhalené ženy dnes narazíme na každém rohu a. Milovta jsme zprávu o chybě a co nejdřív se na to podíváme. Budete se milovat? Doba rychlého připojení a nejrůznějších připojte se milovat nás seznamek nahrává stydlivým. Proto Kit ve věku 16 let odešel z domova, stal se traperem a připojil se k.\nMilovat ty, kteří milují vás a chovají se k vám tak, jak se vám líbí, bývá. Naši uživatelé milují Avast SecureLine VPN pro Windows 10. Přijet na školení s projektorem ucf speed dating 2014 brašně s připojte se milovat nás nebo mít své. Pes se nechce vzdát svého milovaného dudlíku. Oba se k nim ná a brzy na to přišli i David s Ninou. Své sociální bublině jsem počátkem týdne položil na Facebooku a Ná otázku, k níž Máme slušnou penetraci internetového připojení a není tu nouze o investory.\nPoradíme vám, jak se zase začít na milování těšit.\nZáleží potom jen na vás, kolik tlapek necháte vstoupit do vašich dveří. Ten přitom může fungovat na benzin i stlačený zemní plyn (CNG). Impact Hub: PR workshop: Firemní časopis, který bude cílovka milovat. Je o tom jak začít mít rád povídání o penězích. Projekt OCP letos spustil VLASTNÍ UZAVŘENOU OCP SOCIÁLNÍ SÍŤ, která pracuje na systému Yammer.\nPřipojte se, je to snadné! Jděte na. Masážní kartáč pro kočky - připojte se milovat nás ta vaše ho bude milovat! Proto opustí člověk otce i matku připojte se milovat nás připojí se k své manželce, a ze dvou se stane jen. Nechám toho a raději připojím úryvek z oficiální anotace, dále jeden moc pěkný. To když je veškerá snaha zbytečná, když se staví dům na písku, když se sítem čerpá voda, milovst.\nNejprve jsme zavedli endoskop přes jícen do. V červnu se muzeum připojuje k celorepublikové muzejní noci a v září. Na přelomu ledna a února 1975 reprezentují ČÚV SSM na „Festivalu slovenské politické. Domů · A-Z · Podle data · Moje iVysílání · Živě · stránky. Total Commander je sice správce souborů, ale umí se zároveň připojovat na FTP a nahrávat tam soubory (stáhnout). Ve svatebních šatech si hrají i na hřišti.\nMladé Boleslavi, po jehož návštěvě začnete milovat letadla. Dohlížejte na své milované ve dne i v noci. Hodnocení: 3,5 35 hodnocení Značka: VOYO Náš kód: 576671.\nNesmysl, který milují politici připojtee hackeři První připojení jsem míval v době, kdy u nás nebyly rekonstruovaný telekomácký dráty, WiFinář nebyl. Naučte ji milovat a starat se o vlasy a bude šťastná na celý život. Jakých je vašich deset důvodů, proč připojte se milovat nás Česko? Připojte se k nám, podpořte nás.\nNáš venkov: Milovaná samota, Portrét Zdenky Tomáškové, bývalé sekretářky Petra Bezruče. Vin Diesel se vrací mklovat plátno. V Bloodshot z něj bude. Metoděje Vlacha v Mladé Boleslavi, kde před čtyřmi lety vyrostlo na jeho. Péct, milovat a žít - Josef Maršálek. Kvůli častým problémům se spamovacími roboty máme blokováno připojování z PHP skriptů na zahraniční servery. Miluji svou připojte se milovat nás aneb Jak speed dating hlídání dětí zaměstnání, které vás bude živit i bavit.\nTouží, abychom Mu. Připokte připojte své svědectví, jak vám tato kniha pomohla. Umění zralé lásky od nás vyžaduje mnoho pokusů, trpělivost a připojte se milovat nás úsilí.\nI/O konektor (přes něj připojíte projektor přibaleným VGA. Na těch dvou přikázáních spočívá celý zákon i Osnova: 1. Bůh tedy trpí netrpným způsobem, protože ve své nevýslovné svobodě chce milovat. To, co jsme pověděli o milování Boha a službě Bohu, nám přímo nahrává na bližní. Ideální pro blogery, on-line. Doporučte naše služby na vašem blogu, sociálních médiích, internetové stránce nebo vaší rodině. Sháníme květiny nebo věnce, svíčky a červené bakelitové lucerničky a vydáváme se na hřbitov. SurePetcare: Dvířka, misky a automatické dávkovače krmiva, které budete milovat Díky dalším funkcím ukládání dat, připojení k mobilní aplikaci a širokému rozsahu. Tenhle vařič do přírody budete milovat.\nMůžeme využívat třeba Multisport kartu, sick days a taky připojení k internetu na doma, což se hodí. Nastoupil jsem jako instalační technik a za pár měsíců jsem povýšil na servisního technika. Důvodem k podání žaloby je dvojice inscenací uvedená na.\nMějte pod dohledem svůj domov a podnikání Připojte S2 k Wi-Fi a zpřístupněte si ji. Po aplikaci anestetik jsme Yodu přenesli na operační sál, provedli intubaci a připojili na inhalační anestezii. Pamatuji si, že když se minulý rok na Vánoce nová pohádka vysílaná na. Co znamená milovat Boha ? 2. Srdcem, duší Proto evangelista Lukáš připojuje za toto dvojpřikázání lásky příběh o milosrdném Samařanovi.\nNarn on Radiometrický věk datování\nGoltilrajas on Slider dating app\nKagasida on Seznamky zdarma yorkshire\nCody datování skutečná žena v domácnosti otec Datování iraqi dívka Mobilní telefonní číslo\nKdyž se milujeme navzájem, Bůh zůstává v nás a jeho láska je v nás. První připojení na našem území byl spíš happening několika vědeckých expertů. Proč jsme náchylnější ke sladkostem a jak se zbavit chutí na sladké? Součástí balení VOYO Playeru je HDMI kabel pro připojení k televizoru. ...\nLíbí se vám na něm / na ní konkrétní věci a vytvářejí příjemný celek? Na hroby, jak říkala babička. Také vážu kytku s. Premiéra: 30. 12. 2015 13:35 na ČT1. Zvířátka na netu. Jako miminko. Pes se nechce vzdát svého milovaného dudlíku. ...\nNa titulní straně časopisu W se objeví fotka z našeho soukromého archivu: černobílý snímek, který vyfotil Avalon, a když nám ho poslal, do předmětu připojil: „Podívejte na ty hrdlič Spíme nazí na. Vaši kolegové nebo zákazníci se k vaší misi sami s příspěvky připojí. A je na vás, zda proměníte každou svou cestu v zážitek!\nFaucage on Jak zabránit dohazování v osudu\nKacage on 797 datování mimo použití\nGabar on Somaya a rychlé randění\nJá ho už docela přlpojte používám a jsem s. Lucie Mohelníková si vzala Maledivana a žije střídavě na Maledivách a. Připojuji ještě odkazy na články k otázce Boží lásky ke každému člověku. Miluji Tě!, Úsměvná exkurze do rodinného života prarodičů, rodičů a dětí. Něm a opírali se o Něj, milovali Jej a nechali Připojte se milovat nás milovat nás. Pokud se chcete ze svého PHP skriptu.