MUDr. Jana Poláková názory - pediatr Brno - ZnamyLekar.cz\nDětská ordinace - Javor s.r.o.\nDětská ordinace - Javor s.r.o. (mapa)\nNastřelování naušnic +17 Více\nNastřelování náušnic • od 300 kč\nOmluvenka z vyučování • od 30 kč\nPotvrzení mateřská školka,tábory, škola v přírodě • od 80 kč\nPíchání naušnic • od 300 kč\nRecept a aplikace očkovací látky • od 100 kč\nSportovní průkaz,potravinářský průkaz • od 80 kč\nStreptest vyšetření • od 100 kč\nVyšetření - crp\nVyšetření - strep-test\nVyšetření crp nesmluvních pacientů • od 100 kč\nVyšetření pro autoškolu • od 300 kč\nVýpis ze zdravotní dokumentace • od 100 kč\nZdravotní způsobilost ke vzdělání • od 80 kč\nO R D I N A Č N Í H O D I N Y pro NEMOCNÉ _______ PORADNA PO - 7:00 - 11:00_____ 12:00 - 14:00 ÚT - 7:00 - 11:00_____ 12:00 - 14:00 ST - 7:00 - ...\nPotvrzení mateřská školka,tábory, škola v přírodě\nRecept a aplikace očkovací látky\nSportovní průkaz,potravinářský průkaz\nVyšetření crp nesmluvních pacientů\nVyšetření pro autoškolu\nZdravotní způsobilost ke vzdělání\n13. května 2019 Umístění: Dětská ordinace - Javor s.r.o.\nDobrý den, tímto bych chtěla velice poděkovat paní doktorce i sestřičce za poskytnutou zdravotní péči o mé dva syny od jejich narození (Jana a Jakuba, nar. 2014 a 2016). Chválím a vřele doporučuji, nikdy nebyl s ničím sebemenší problém, vždy se dalo domluvit na všem a nikdy jsem neměla špatný pocit z návštěvy, naopak jsme se vždy těšili. Sestřička a paní doktorka ( i nová paní doktorka Horálková) byly vždy milé, usměvavé a vstřícné. K dětem přistupovaly moc hezky a i k rodičům se chovali mile a s respektem. Kdybychom se nestěhovali za Brno, tak bychom chodili i nadále, upřímně se mi po Vás stýská! Byly jste a jste úžasné, ať se Vám nadále daří jak v pracovním, tak i osobním životě. V. Olšanová\nJsem s paní doktorkou a sestřičkou moc spokojená. Chodím za nimi s oběma dcerami. Už od jejich narození.\nPokud nepříjdete hodinu před polední přestávkou, nepřijme Vás. Čekaly jsme dvě maminky od 10:30 do 11:40 a z ošetřovny ani nikdo nevystoupil. Odešly jsme, neboť sestra s lékařkou šly na oběd. Otevřeno přitom mělo být do 11:00. Obraz o přístupu k pacientům si udělejte každý sám.\nK paní doktorce jsem chodila celé dětství a když se narodily děti mě ,doufala jsem, že je vezme pod svá křídla. Podle mě je to skvělá paní doktorka s praxí co nikdy nic nezanedbá a raději když si není jistá vás pošle na hlubší vyšetření ,aby měla jistotu. O lidském a milém jednání s dětmi ze strany paní doktorky i sestřičky ani nemluvě. Za mě mohu jedině doporučit. Doufám že tady pro nás budou obě dvě ještě dlouhá léta, aby moje děti měli v dětství jako já skvělý přístup k doktorům. Děkujeme Vám oběma. Lucie Br.\nk paní doktorce jsem měla tu "čest" chodit od malička (TAKŽE VÍCE JAK 15TI LETÁ ZKUŠENOST)... nepoznala mononukleozu, díky čemuž jsem skončila v nemocnici, nepoznal hnisavou anglínu, díky čemuž jsem skončila v nemocnici, moje migrény léčila paralenem, nikdy mě neposlala k odborníkovi... a nejvíc (když pominu nedostatečné lékařské "moderní" zkušenosti) mi vadí, když ordinuje od 7hodin a já ji trpeve v 7,30 ráno potkám, jak jde z tramvaje... za mě ROZHODNĚ NE!\nS paní doktorkou jsem velmi spokojena, poznala, že dcera přechodila mononukleózu, ačkoli já o tom neměla ani tušení k doktorovi jsem nešla, když je dítě trošku unavené, přece nebudu hned běhat k doktorovi, ale při nejbližší návštěvě, měla paní doktorka podezření, odeslala nás na vyšetření, za to jí moc děkuji, protože také díky tomu přišli dceři na celiakii, malá jen jedla trošku míń než předtím, ale v porovnání s ostatními dětmi jedla normálně, vůbec jsem netušila, že by se mohlo něco takového v naší rodině vyskytnout, ale paní doktorka nic nezanedbává a za to jí velký dík. K výše zmiňovaným komentářům, že paní doktorka mononukleózu nepoznala mám připomínku a byly vůbec u doktora? :-))) a jaké příznaky uvedly ? :-))), ví vůbec jak se projevuje mononukleóza :-))), no kdo neví kdy se píše s a z ve slovech má jistě velké zkušenosti a při návštěvě lékaře jistě popíše příznaky správně :-)). Také jsem velmi spokojena, že paní doktorka necpe antibiotika hned. Já nerada dávám antibiotika a tak jsem vděčná, že u paní doktorky je možno ověřit (vyšetření CRP) jestli jsou antibiotika nutná (pouze při bakteriální infekci, na viry antibiotika nefungují), ne u každého lékaře to jde, ale paní doktorka drží krok s dobou a používá moderní vyšetřovací metody a to že je už důchodového věku není na škodu, má velké zkušenosti a ty dle mého názoru dobře využívá, s dětmi to umí a je milá. Můžu jen doporučit.\nS paní doktorkou jsem velice spokojená. Vždy ihned poznala, co synovi je od atopického exzému po podezření na zápal plic, s čímž nás ihned poslala do dětské nemocnice. Teď mě osobně sestřička očkovala proti klíšťové encefalitidě a byla to nejméně bolestná injekce, jakou jsem kdy dostala, je vidět, že je jemná díky práci s dětmi. O syna v jejich péči nemám obavy.\nS paní doktorkou je spokojena cela rodina jen je sem tam problem se domluvit s tou jeji sestřičkou stím jak se zasekáva\nPaní doktorku můžu s klidným svědomím doporučit všem maminkám.\nU mého syna ve třech letech poznala mononukleózu jen pouhým prohlédnutím uzlin.Po následném vyšetření krve se tato její diagnóza potvrdila.\nByla jsem ráda,neboť jsem v té době čekala druhé dítě a představa,že by mi syna zavřeli do špitálu byla hrozná.\nTímto si u mě paní doktorka získala velké sympatie a troufám si říct,že léta její praxe jsou na její práci také vidět.\nJe svědomitá,vstřícná a hlavně lidská.S dětma to dovede a taky tam obě moje děti rády bezestrachu chodí.\npro NEMOCNÉ _______ PORADNA\nPO - 7:00 - 11:00_____ 12:00 - 14:00\nÚT - 7:00 - 11:00_____ 12:00 - 14:00\nST - 7:00 - 11:00_____ 12:00 - 14:00\nČT - 10:00 - 12:30____ 14:00 - 18:00\nPA - 7:00 - 11:00_____ 11:00 - 12:30\nJsem zkušený atestovaný lékař s dlouholetou praxí.\nDržitelka diplomu Celoživotního vzdělávání.\nCertifikát kurzu homeopatie.\nANTIBIOTIKA nasazuji po důkladném zvážení a konzultaci s rodiči.\nProvádím všechna nadstandartní očkování na žádost rodičů.\nJsem otevřená k domluvě o formě povinného očkování.\nJsem empatická k dětem.\nJsem přístupná k diskuzi o alternativní postupům léčby.


Osvěží a zažene žízeň – Prsa nadra poprsi dekolt push-up\nOsvěží a zažene žízeň\nPublikováno 8.9.2017 9.4.2018 , autor:\nhttp://www.teaway.cz/c/caj-dle-vyrobce/caj-basilur http://www.teaway.cz/c/caj-dle-vyrobce/caj-basilur http://www.teaway.cz/c/caj-dle-vyrobce/caj-basilur http://www.teaway.cz/c/caj-dle-vyrobce/caj-basilur http://www.teaway.cz/c/caj-dle-vyrobce/caj-basilur http://www.teaway.cz/c/caj-dle-vyrobce/caj-basilur http://www.teaway.cz/c/caj-dle-vyrobce/caj-basilur http://www.teaway.cz/c/caj-dle-vyrobce/caj-basilur http://www.teaway.cz/c/caj-dle-vyrobce/caj-basilur http://www.teaway.cz/c/caj-dle-vyrobce/caj-basilur http://www.teaway.cz/c/caj-dle-vyrobce/caj-basilur Vyberte si z našeho čaje Basilur. Je velmi kvalitní. Příjemně vás osvěží. Dostanete ho jako sypaný, porcovaný i dárkový. Stačí se k nám dostavit a objednat si ho. Jedná se o ten pravý ceylonský. Jsou v něm kousky slunečnice. Vyzkoušejte ho. Máme ho na skladě. Pokud budete mít o něho zájem, stačí se na nás kdykoliv obrátit. Jsme tady pro všechny zákazníky.\nPijeme ho každý den\nPřijměte pozvání k nám. Nabízíme vám náš vysoce kvalitní čaj Basilur. Pochází z Ceylonu. K dostání je v té nejvyšší kvalitě. Zažene žízeň a dobře vás osvěží. Vedle něho u nás najdete i širokou nabídku dalších výrobků. Vydejte se k nám a můžete si ho opatřit. Jsou jedinečné. Tak neváhejte a zastavte se u nás. Těšíme se na vaši návštěvu a na vaše objednávky.\nDejte přednost nám!


E-kniha: Vzpomínky vyblednou – Tamara McKinley | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Vzpomínky vyblednou – Tamara McKinley\n> Vzpomínky vyblednou\nElektronická kniha: Vzpomínky vyblednou\n– Christy už dlouho toužila vrátit se z australské Tasmánie do rodného Skotska. A nyní se po boku své dcery a vnučky skutečně vydá na cestu. Ty ale po čase zjistí, že Christyina minulost je mnohem temnější, než si vůbec dokázaly představit, ... (celý popis)\nK elektronické knize "Vzpomínky vyblednou" doporučujeme také:\nCopyright © 2017 by Tamara McKinley\nZ anglického originálu SPINDRIFT\nJméno ostrova Skye – gaelsky t-Eilean Sgiathanach – pochází ze staré skandinávštiny, kde sky-a znamenalo ,ob- lačný‘, čímž Vikingové odkazovali na mlhou zahalené pohoří Cuillin, jenž ostrovu dominuje. Tento román věnuji domkářům, do jejichž života zasáhl bramborový hladomor a posléze, v průběhu 18. i 19. století, čelili nejistotě a vyhnanství v časech tzv. odsunu z Vysočiny – Fuadach nan Gaidheal. Přestože z někdejších chalup zbyly jenom ruiny a sem tam zachovalá zídka mezi původními pozemky, atmosféra klidného dne na skotské vysočině, kdy vrcholky Cuillinu halí oblaka a údolí zejí prázdnotou, vypráví svůj vlastní příběh.\nOsady MacInnes Bay a Gilleasbuig jsou smyšlené, konkrétní události během vysídlování ostrova však odpovídají historickým skutečnostem.\nChráněné přístaviště v ústí řeky Tamar v Tasmánii bylo v roce 1798 přejmenováno na Port Dalrymple a v roce 1804 tu vyrostl George Town. O rok později založil jistý Paterson další přístavní osadu výše po proudu řeky, kterou pojmenoval Patersonia. Ta dostala o sto let později název Launceston na počest guvernéra Philipa Kinga, původem z anglického Laucestonu.\neden z posledních dnů roku 1904. Christy seděla\nv oblíbeném křesle zesnulého manžela u francouz\nského okna a vyhlížela na záliv Storm Bay a část Tasmánského poloostrova. Letní žár zmírňoval vánek, přinášející vůni eukalyptů a pinií. Výhled a ptačí zpěv by Christy jindy uklidnily, teď ale přemítala o tom, jak rodina přijala její plán, který oznámila u oběda.\nCo se její dospělé děti rozběhly do různých koutů Austrálie, byly rodinné sešlosti čím dál vzácnější, ale před dvěma týdny dcera a synové přijeli do Hobartu na otcův pohřeb. Nazítří se chystali zase odcestovat, a tak se Christy rozhodla pozvat je ještě na oběd, trochu odlehčit chmurnou náladu a také oslavit přijetí vnučky ke studiu historie na univerzitě v Sydney. Byla na Kathryn náležitě pyšná, protože něco takového se dívkám běžně nepodařilo.\nAvšak když dojedli a napili se šampaňského a Christy sdělila, co měla na srdci, nastalo tíživé ticho.\nStarší syn Hamish s manželkou Beryl dorazil z dobytčí farmy ve vzdálené části Queenslandu. Hamish byl velký, rozložitý muž, většinou dobrosrdečný, ale pokud nedokázal prosadit svou, snadno se rozkřikl. Christy si všimla, jak rudne ve tváři a oči se mu lesknou, což nevěstilo nic dobrého.\nTa m a r a mcKi n l e y • Vz p o m í nK y V y b l e d n o u\nO dva roky mladší James měl mírnější povahu. Staral se o rodinnou vinici Yarrabinda v údolí Barossa. Byl to přemýšlivý třicátník a neměl konflikty rád. Nedávno se oženil s plachou Clarice, která seděla po jeho boku a zdála se změnou atmosféry znejistělá. Christy doufala, že James bude na její straně, jelikož si vždycky rozuměli, ale mračil se tak, že si přestala být jistá.\nZavrtěla se v křesle a zadívala se na prvorozenou Anne. Znovu pocítila záchvěv lítosti, že k sobě dosud nenašly cestu zpět, přestože si kdysi byly blízké. Christy věděla, co dceru trápí, nedostala však zatím šanci nic napravit a nezbývalo než čekat, než jí Anne dokáže odpustit.\nChristy si prohlédla její klobouk, zapínací botky na podpatku, módní sukni po kotníky a těsný kabátek, v níž dceři muselo být horko. Ani jako čerstvě čtyřicetiletá dáma, manželka Harolda Rosse a matka osmnáctileté dcery nepůsobila Anne jako matrona. Šlo o krásnou tmavookou ženu – hyzdil ji jen častý zahořklý výraz. Jako teď. Vypadala, že každou chvilku vybuchne.\nChristy sepnula ruce v klíně a bojovala s pocitem viny. Nechtěla dětem přidělávat starosti a kazit příjemný den, ale tlačil ji čas, a také doufala, že je dobré jídlo a víno obměkčí, a budou ochotné naslouchat, proč a jak si potřebuje splnit dávný sen. Náhle měla dojem, že na to nikdy nedojde.\n„Nebuď směšná,“ vybuchl Hamish zrudlý po kořínky nazrzlých vlasů. „Ještě truchlíš po otci a nemyslí ti to jasně.“\nChristy se zadívala na syna, jehož větrem ošlehaná tvář stále víc připomínala jejího vlastního otce, a pochopila, že nebude snadné ho přesvědčit. „Jistěže truchlím,“ odpověděla co nejklidněji, „ale to neznamená, že nejsem při smyslech.“\n„Já s Hamishem souhlasím,“ ozvala se Anne. „Pro ženu tvého věku se nehodí, aby cestovala tak daleko bez do\nprovodu. Co kdybys onemocněla nebo – nedej Bože – zemřela?“\n„Možná je mi pětašedesát, ale do rakve se ještě nechystám.“\n„Nemůžeš si přece vybírat, kdy přijde tvoje hodina,“ namítla Anne.\n„Tohle je šílenství,“ prskl Hamish, „a rozhodně ti to zakazuju.“\n„Tvůj otec mi nezakazoval nic,“ připomněla Christy tiše, „a od svých dětí si poroučet nenechám.“\nNahnula se v křesle dopředu, aby svým slovům dodala váhu. „Všichni myslím zapomínáte, že jsem v životě cestovala neustále a nebýt mojí umanutosti a smyslu pro dobrodružství, neměli byste nic z toho, co dnes vlastníte.“\n„Byla jsi mladá a časy se změnily,“ odbyla ji Anne. „A navíc s tebou všude jezdil otec, takže bys to neměla vydávat za svoji zásluhu.“\nChristy dceřin tón popudil, ale ovládla se.\n„Tohle je tak bláznivý nápad,“ pokračovala Anne, „že musí být proti úplně všichni.“ Panovačným pohledem přelétla bratry s manželkami i dceru, kdyby se snad odvážili protestovat.\n„Myslím, že bychom měli matčino přání respektovat,“ ozval se do ticha James. „Máti za ty roky udělala pro nás všechny dost a podívat se na rodný ostrov byl vždycky její sen.“\n„Pak se tam měla vydat, dokud žil otec,“ vyhrkl Hamish a setřásl manželčinu ruku ze své. „Takovéhle putování není jako přejet v noci záliv Bass. Nedovolím, aby matka riskovala život kvůli nějakému bláznovství.“\n„Bláznovství?“ odsekla Christy rozhořčeně. „Je to můj životní cíl! A dobře víte, že otec by takovou plavbu nikdy nepodnikl, už proto, co zažil na moři jako chlapec.“\nJejí prohlášení vyvolalo téměř nesnesitelnou představu, a tak se musela obrnit, aby dokázala pokračovat. „On už tu ale bohužel není a vy máte každý vlastní nový život. Je načase, abych se taky zařídila po svém.“\n„To je dost sobecké rozhodnutí,“ zamračila se Anne. „Máš tady přece ještě povinnosti a nemůžeš jen tak opustit vnoučata.“\n„Kromě Kathryn se s vnoučaty nevídám,“ připomněla Christy. „Bydlíte moc daleko. A pokud jde o jiné starosti, od toho je tu správce a účetní, a taky mám tři syny, kteří se myslím dokážou postarat o rodinné obchody i beze mě.“ Zadívala se přitom na zetě Harolda, aby dala najevo, že mezi syny počítá i jeho.\n„Možná bys místo šílených nápadů mohla využít volný čas tak, že zajedeš k nám a seznámíš se s našimi dětmi,“ odsekl Hamish.\n„To udělám, jen co se vrátím,“ odpověděla Christy. „Dopisy a pohlednice musí zatím stačit.“\n„Zdá se, že ses už rozhodla, máti,“ ozval se James a zatočil ve sklenici červeným vínem z rodinné vinice. „Ale – je rozumné cestovat tak daleko docela sama?“\n„Naprosto směšný nápad,“ odfrkl Hamish a nalil si také. „Jet na druhý konec světa, a bez doprovodu!“\n„Hamish má pravdu, Christy,“ ozvala se naléhavě Hamishova manželka Beryl. „Je to nebezpečná cesta pro ženu každého věku, se všemi těmi zastávkami ve špinavých přístavech.“\nClarice se zadívala na Jamese a teprve pak promluvila: „Také si myslím,“ zašeptala, nejistě zamrkala a posunula si brýle na nose, „mohla by ses stát obětí obchodníků s bílým masem anebo chytit od cizinců nějakou z těch hrozných nemocí. My s Jamesem chápeme, proč se tam chceš vydat, ale moudré se mi to nezdá.“\n„Možná by to nebylo tak zlé, kdyby s babičkou jel někdo z nás,“ pípla Kathryn.\n„Já z Yarrabindy nemůžu nadlouho pryč. S vínem je hodně práce, musím mít všechno neustále na očích.“ James pohlédl na rozčileného bratra. „A s dobytkem v Queenslandu to asi bude podobné. Zvlášť pokud potrvá to hrozné sucho.“\nJames se na matku chápavě usmál, což ji zahřálo u srdce. „I když asi přijdeme o velké dobrodružství.“\nKathryn se naklonila v židli a tvář jí hořela vzrušením. „Ale já bych jet mohla,“ vydechla. „Na univerzitu nastupuju až v říjnu a taková zkušenost by mě obohatila víc než jenom studium v knihovně.“\nVšichni v místnosti hlasitě protestovali, zato Christy pocítila láskyplný stah u srdce. Vnučka Kathryn byla na pohled jemná dívka, ale jako by se v ní skrývala ocelová páteř. A uměla projevit svou vůli, když si promyslela, co a kdy má říct.\n„Tak to by tedy nešlo,“ rozčílila se Anne. „Jsi moc mladá na to, aby ses starala o babičku! Navíc když na ni není spolehnutí, protože se často zaplete do nějaké lotroviny. Jen si vzpomeň, jak to dopadlo, když se loni v létě rozhodla závodit v kočáře. Skončila s otřesem mozku a se zlomeným zápěstím.“\n„To bylo náhodou moc odvážné!“ Kathryn našpulila rty. „Nechápu, proč by nemohla zkoušet věci, co se jí líbí, dokud to jde.“\n„No vida.“ James se usmál a povzbudivě na neteř mrkl. „Je pravda, že máti má možná víc energie než my všichni dohromady, a rozhodně se nechystá do hrobu. Kdybys jela taky, asi bych byl mnohem klidnější.“\nChristy se usmívala, protože lepšího společníka na cesty než vnučku si neuměla představit.\nAnne se naklonila a dloubla manžela do žeber. „Tak přece něco řekni, Harolde, podpoř mě trochu.“\nChristy napjatě sledovala, jak si Harold odkašlal a zavrtěl se, protože se nerad nechával zatáhnout do rodinného sporu.\nByl to úspěšný, zámožný muž, jenž hravě řídil své vývozní impérium, ale manželce většinou nedokázal odporovat, zvlášť ne v přítomnosti druhých.\n„Mně se zdá, že se vaše matka už pevně rozhodla, a naše názory na tom nic nezmění,“ začal tedy opatrně. „Ale taky se domnívám,“ dodal a vyhýbal se pronikavému pohledu své ženy, „že by neměla jezdit tak daleko bez doprovodu.“\nAnne si na moment oddechla, Harold však pokračoval: „Pokud univerzita nebude nic namítat a Kathryn nezmešká začátek semestru, dávám jí svolení, aby na té cestě babičku doprovodila.“\nRozhostilo se hrobové ticho. Všichni se zatajeným dechem čekali na Anninu reakci.\nAnne na manžela chvíli užasle zírala a pak nabrala vzduch do plic. „Vždyť Kathryn je sotva osmnáct,“ vypravila ze sebe, „je ještě dítě. Copak jsi docela přišel o rozum?“\nHarold se začervenal, buď zlostí, nebo rozpaky, ale když ho dcera nenápadně vzala za ruku, narovnal se v zádech a odhodlaně se zadíval manželce do očí.\n„Cestování rozšiřuje obzory,“ pronesl pevným hlasem. „Kathryn ještě v cizině nebyla a myslím, že by jí taková zkušenost velmi prospěla.“\nChristy mu v duchu zatleskala, vděčná za podporu, ale Anne se stále tvářila zuřivě. „Zas tak moc toho po tobě nechci,“ sykla, „a fakt je, že většinu důležitých rozhodnutí necháváš na mně. Aspoň pro jednou by ses mohl chovat zodpovědně, když jde o naši dceru.“\nHarold stiskl rty a v očích mu blýsklo. „To právě dělám,“ řekl chladně. „Už jsem se rozhodl. Pokud chce Kathryn s Christy jet, má moje požehnání.“\nDcera otci vděčně stiskla ruku a usmála se na něj. Anne se pokoušela ovládnout a všichni ostatní u stolu se vrtěli. Christy nechtěla vyvolávat rozpory mezi dcerou a jejím mužem, společnost vnučky by ale problém vyřešila.\n„Promiň, Anne, ale pokud Harold souhlasí a Kathryn by ráda cestovala, nechápu, proč se ti to nelíbí.“ Usmála se na vnučku. „Já tvoji nabídku mileráda přijmu, miláčku.“\nKathryniny zelené oči se leskly vzrušením. „Zažijeme opravdické dobrodružství, babi!“ vydechla. „Už se nemůžu dočkat.“\n„Tohle já nedovolím!“ vybuchla Anne.\n„Mně se zdá, že nemáš na vybranou,“ reagoval James a rošťácky se pousmál, „když to Harold posvětil.“\nAnne by mohla pohledem zastavit zuřícího býka na sto yardů, ale James už na to byl jako nejmladší ze sourozenců zvyklý. Klidně zvedl sklenici, jako by švagrovi připíjel, a ten na něj na oplátku mrkl.\n„Celé mi to přijde jako nesmysl,“ zavrčel Hamish, rozhlédl se kolem stolu a odfrkl si. „Ale jestli Harold nic nenamítá, asi se s tím musíme smířit.“\nAnne vrhla na manžela mrazivý pohled a zlobně se napřímila. „V tom případě mi nezbývá než se zachovat jako správná matka, a dceru doprovodit.“\nV pokoji se ozvalo mumlání a lapání po dechu. Kathryn v hrůze pohlédla na matku a Christy také zřejmě bojovala se zděšením.\n„Proboha!“ vyhrkla. ,,To vůbec není potřeba, Anne! My to s Kathryn jistě zvládneme, nechceme ti přidělávat starosti.“\n„Rozhodně mi je přiděláte, protože jsem měla v plánu spoustu společenských akcí. Jenomže zdraví a reputace mé dcery mají přednost. Nehodí se, aby takovou dálku cestovala bez garde.“\n„Já jsem přece garde.“ Christy děsila představa, že by upjatá, nepřátelsky naladěná dcera měla nad vším kontrolu a výlet jim pokazila.\nAnne jenom mávla rukou. „Ty nejsi dost spolehlivá,“ zamumlala. „Co když onemocníš nebo se zase rozběhneš za nějakou divokou husou? Ohrozíš obě! Však víš, jak tě vždycky ovládne zvědavost a k neštěstí je pak jenom krůček.“\nTakhle necitlivě připomněla, jak se kdysi Christy s pětiletou Kathryn rozběhla do lesa, aby jí ukázala vzácného ptáka, jehož zahlédli muži pracující na řece Gordon. Myslela, že půjde o hezký zážitek, jenže bohužel zabloudila a až po dlouhé době a spíš náhodou našla cestu zpátky k vyděšeným mladým rodičům.\n„Vidím na tobě, že se na to taky pamatuješ, máti,“ dodala Anne. „A to nebylo prvně, cos naší rodině způsobila problémy.“\nChristy si uvědomila, že ostatní napjatě čekají na její odpověď. Celá záležitost už připomínala cirkus, a tak se rozhodla vše rázně ukončit. Uhladila si plátěnou sukni, zhluboka se nadechla a vstala, narovnala se v zádech, protože nebyla příliš vysoká, a zadívala se dceři zpříma do očí.\n„Kdyby byl otec ještě naživu, neopovážila by ses se mnou takhle mluvit. Dál už to snášet nehodlám,“ pronesla důrazně. „Jestli trváš na tom, že pojedeš s námi, musíš si uvědomit, že jsem tvoje matka – a chovat se podle toho. Ta cesta je velmi osobní záležitost a nenechám si ji zkazit. Rozuměla jsi?“\nAnne trochu zrudla, ale dál si matku vzdorovitě měřila. „No ano, tomu rozumím, jenže respekt si člověk musí...“\nChristy viděla, že se Anne chystá říct něco, čeho by mohla litovat, a rychle ji přerušila. „Já chápu, že máš na mysli dceřino dobro, ale někdy vypustíš z pusy věci dřív, než si uvědomíš, jak moc lidi zraňují. Mohu jen doufat, že než se vrátíme do Tasmánie, naučíš se trochu pokoře a budeš mít pro druhé víc pochopení.“\n„Anne, a pokora? To bych rád viděl,“ ušklíbl se Hamish.\nOstatní se nervózně pochechtávali, ale Christy je zpražila pohledem a pak nařídila Jamesovi, aby otevřel další láhev vína. K přípitku. Když si přiťukli, usmáli se na sebe. „Tak na co to bude?“ zeptal se James.\n„Připijeme si na ostrov Skye a na můj dlouho odkládaný návrat domů,“ odpověděla Christy a nepřestala se usmívat, ani když se jí zmocnily pochybnosti: co asi následující měsíce a dlouhá cesta odhalí nejen o ní, ale i o jejím vztahu s jedinou dcerou?\nInverness, červen 1905\nLondýna na Moray Firth dorazily parníkem a vy\ndaly se rovnou do zájezdního hostince v Inverness.\nPo krátké procházce městem kostelních věží, kamenných mostů a elegantních žulových budov Christy navrhla brzkou večeři a odpočinek před dalším náročným dnem. Toužila si vydechnout, aniž by vzbudila obavy, protože přece jen cítila tíhu svých pětašedesáti let.\nPosadila se před zrcadlo v pokoji, naslouchala vrzání trámů starého roubeného hostince, klapání kopyt a rachotu bryček na dlážděných ulicích a nadechla se slaného mořského vzduchu. Pročísla si dlouhé tmavé vlasy, které si nestříhala, přestože už začínaly řídnout a šedivět. Manžel se jimi rád probíral a Christy měla dojem, že by se pak odstřihla od všeho, co spolu sdíleli, a čelila nepředstavitelné prázdnotě.\nS povzdechem se zadívala na svůj odraz v zrcadle. Oči jí hnědými kruhy obkroužil žal a léta se vepsala do tváře mnoha vráskami. Odvrátila pohled, když si uvědomila, že dívka, kterou kdysi byla, žije dál jenom v její mysli, kdežto svět – i její rodina – v ní nevidí nic víc než starou ženu.\nSvlékla si župan, zavřela okno, zhasla plynovou lampu a ulehla do vysoké postele s nebesy. Těžké staré závěsy byly vlhce cítit, avšak čisté povlečení a teplá pokrývka slibovaly pohodlí. Christy položila hlavu na polštář. Tou\nžila po spánku, ale navzdory vyčerpání se její mysl odmítala uklidnit.\nO téhle cestě snila celých padesát let a nemohla uvěřit, že se teď opravdu vrací domů. Získaná svoboda ovšem nebyla zadarmo. Nejenže dostala šanci až po smrti drahého manžela, ale i počáteční odpor rodiny ji málem zlomil.\nZírala do tmy, naslouchala zvukům z ulice, rackům v přístavu a disharmonickým tónům lodních lan rozkmitaných ostrým východním větrem. Jak myšlenky na rodinné dohady ustupovaly, měla náhle dojem, že už cítí pach mořských řas na kamenitém břehu, slyší teskný křik kolih, vznášejících se nad Cuillinem, a na bosých nohou ji škrábe kvetoucí vřes.\nZačaly se jí klížit oči. Bože, její rodina nemohla pochopit, co pro ni ta cesta znamená. Dětem vyprávěla o prvních těžkých letech života jen velmi málo. Nepřikrášlené vzpomínky ukrývala hluboko v sobě, protože byly příliš tesklivé a kruté a nechtěla, aby vrhaly stín na nový život plný slunce a příležitostí. Pouze manžel znal její minulost, protože také hodně vytrpěl.\nAle vzpomínky se draly na povrch stále naléhavěji, jak se blížil cíl cesty. Christy usínala s vědomím, že brzy odvypráví celý svůj příběh a v její duši možná konečně zavládne klid. Kathryn ležela na úzké posteli, kaštanové vlasy nedbale rozhozené po polštáři, a zírala do setmělého pokoje, který sdílela s matkou. Do spánku měla daleko kvůli očekávání všeho, co měl přinést příští den. Otočila se, objala polštář a v hlavě si promítala vše, co zatím zažila.\nUž ve chvíli, když babička oznámila, co má v úmyslu, bylo Kathryn jasné, že jde o životní příležitost, jakou by\nneměla zmeškat. A navzdory neustálému matčinu brblání a stížnostem zatím nelitovala.\nCeltic byla opravdu velkolepá loď s prostornými kajutami první třídy, elegantní jídelnou, dobře zásobenou knihovnou, plátěným bazénem na přídi a krásným tanečním sálem, kde se námořní důstojníci v bílých uniformách snažili provést každou dámu bez partnera. Matka sice měla námitky, ale babička prohlásila, že nemá dceři kazit radost, a pobízela Kathryn, aby měla taneční pořádek večer co večer plný.\nPlavba proběhla klidně: ani když obeplouvali obávaný Cape Horn, nikdo netrpěl mořskou nemocí a Kathryn se vše zatím zdálo velmi romantické. Každý večer uléhala užaslá ze vší pozornosti, co se jí dostávalo, a psala dlouhé dopisy přítelkyním v Melbourne, kde popisovala cestu po moři i jednoho pěkného důstojníka, s nímž si na palubě pod hvězdami vyměnila několik vzrušujících polibků.\nUsmívala se do polštáře, ale brala to jako neškodnou zábavu, která se k plavbě po fosforeskujícím oceánu hodila. Tušila, že se ten mladík při zpáteční plavbě zaměří zase na jinou dívku.\nUžila si také exotických výjevů, chutí a vůní při zastávkách v přístavech a vše pečlivě zapisovala do deníku, aby nezapomněla na jediný detail. Navštívili kouzelné palmové ostrovy Vanuatu a Fidži, pak parník zamířil k souostroví Tonga a západnímu pobřeží Chile. Když obepluli mys Horn, zastavili se v Montevideu a hlučném, rušném Rio de Janeiru. Pak přepluli k Africe, kde je čekaly přístavy v Senegalu a Maroku.\nDen strávený v marockém přístavu Safi se lišil od všech předchozích výletů na břeh, protože tam panovalo neskutečné horko, špína a nepořádek. Přeplněné ulice byly cítit kořením, kouřem z pálených odpadků a zvířecím trusem,\ncož Kathryn nedělalo dobře. I přes zneklidňující pohledy zahalených mužů a nářek žebráků žasla nad starobylými ruinami pevnosti, za níž se táhla nekonečná poušť, nad karavanami nomádů, jejich ženami a dětmi v pestrých šatech.\nMatka se od počátku chovala přísně a ochranitelsky, na všem hledala chyby a plísnila babičku za drobnosti. Výlet do Safi vše bohužel vyostřil a Kathryn musela přihlížet, jaké nevraživosti je matka vůči babičce schopná.\nAž nebezpečně zvídavá Christy je totiž nechala na starost průvodci a na vlastní pěst se vydala zkoumat Portugalskou pevnost, plnou arabských obchodníků a žebráků. Prodírala se davem na tržišti, smlouvala se stánkaři nebo pobíhala křivolakými uličkami, které proplétaly starou pevnost jako žíly na rukou. Obě ženy měly co dělat, aby s ní držely krok, a pak ji náhle docela ztratily z dohledu.\nV rostoucí panice ji téměř hodinu hledaly, až na ni narazily, jak dřepí v prachu v kroužku zahalených žen a vede s nimi s pomocí rukou dost jednostrannou konverzaci – ony jen poslouchaly a v plechových umyvadlech myly před chatrčemi děti.\nKathryn se málem rozplakala úlevou, ale než stihla babičku obejmout, Anne matku popadla za paži a s hartusením ji vlekla zpět směrem k přístavišti.\nKathryn se zhrozila a pokusila se zasáhnout, ale Christy se z dceřina sevření vyprostila, zastavila se a s vážným výrazem naslouchala její tirádě. Kathryn dostala strach, že matka snad babičku fyzicky napadne, a byla připravená mezi ně skočit. Christy však po chvíli pokrčila rameny, pousmála se a obtěžkaná nákupy zamířila po můstku na loď, aby stihla odpolední čaj.\nKathryn se pokusila matku uklidnit – zavěsila se do ní a vedla ji na loď v naději, že se na palubě k babičce připojí\na usmíří se s ní. Anne se však odmítla nechat ukonejšit, zmizela v kajutě a zůstala tam až do následujícího rána.\nKathryn marně přemýšlela, proč se matka k babičce chová tak nevraživě. Z raného dětství si totiž pamatovala, že ty dvě k sobě mívaly velmi blízko.\nTušila, že se muselo něco zlého přihodit, a doufala, že je dlouhá cesta opět spojí. I přes její jemné pobízení se však k sobě chovaly chladně, a Kathryn přestávala věřit, že se to někdy změní.\nInverness odjely za svítání, když v rychlosti po\nsnídaly dobrou ovesnou kaši se silnou kávou. Ces\nta v kočáře na západní výběžek Kyle of Lochalsh zabrala celý den. Noc strávily v malém sešlém hostinci a pak se nalodily na trajekt k ostrovu. Na lodi Pioneer měly zdolat poslední úsek cesty.\nPočasí se přes noc výrazně zhoršilo, a když Pioneer rozrážel vlny podél jižního pobřeží ostrova Skye, Christy stála osamocena na mokré palubě a potlačovala slzy. Ani čas ani vzdálenost jí nezamlžily paměť, vše vypadalo stejně, jak si pamatovala.\nNavzdory větru, který jí cloumal kloboukem, tenkému pršiplášti a vodní tříšti, která jí lepila sukně ke kotníkům, pozorovala černé útesy s vodopády, zahalené v mlze a dešti.\nTrochu se rozkročila a sevřela pevně v rukou zábradlí, aby na rozhoupané palubě udržela rovnováhu, a bojovala se rozbouřenými emocemi, jež jindy dokázala držet na uzdě. Když se před nimi prostíral zdánlivě pustý ostrov, opět ucítila sytou vůni rašeliny. ,An t-Eilean Sgiathanach,‘ zašeptala ve skotské gaelštině – řeči svého dětství.\nTohle byl její ,oblačný ostrov‘, jak ho nazvali dávní Vikingové. Byla vděčná, že jí je dovoleno vstřebat v klidu a o samotě každou vteřinu návratu domů.\nLoď plná pasažérů, zboží, pošty i živých zvířat pomalu směřovala na sever a Christy upírala zrak na důvěrně\nznámá místa, zatímco jí hlavou vířily bolestné vzpomínky tak živé, jako by odsud nikdy neodjela.\nNakonec se přece jen musela schovat pod stříšku strojovny a láskyplně pohladila vetchý tartan po mamince přehozený přes ramena. Zabořila tvář do vlhkých záhybů šálu, jako by v něm ještě mohla ulpět vůně ženy, kterou tolik milovala. V látce, již kdysi utkala její babička, prosvítaly mezi modrými a zelenými pruhy oranžové linky. Šlo o tartan starého klanu MacInnesů, vzácnou upomínku na dávno zašlé časy, a pro Christy měl nesmírnou cenu.\n„Proboha, máti, co tady děláš?!“\nPanovačný hlas vytrhl Christy ze zamyšlení a teprve po chvilce se zmohla na odpověď. „Užívám si návrat domů.“\n„Bude to tvoje smrt,“ rozčilovala se Anne, držela si klobouk a skláněla hlavu před sprškou z boku lodi.\n„Už jsem vydržela horší počasí,“ odpověděla Christy, znovu se zadívala na ubíhající panorama a doufala, že Anne zase odejde. Jenomže dcera se očividně nehodlala tak snadno vzdát.\n„Dejme tomu, ale teď jsi starší a mnohem míň odolná.“\nChristy se ji pokusila ignorovat. Přece jen chovala malou naději, že je dlouhá cesta opět sblíží, ale přes všechny pokusy Anne uklidnit se jí dcera vzdalovala, rozhodnutá kritizovat vše, co Christy řekla nebo udělala. Christy se jen stěží přemáhala, aby jí to neoplácela.\nAnne dostala jméno po zesnulé skotské prababičce, ale nijak se té drahé ženě, která snášela příkoří a chudobu se stoickým klidem až do své předčasné, tragické smrti, nepodobala. Christy nesmírně rmoutilo, že se dcera postupně mění v protivnou potvoru a svým chováním proti sobě popouzí všechny blízké, včetně dlouho zkoušeného\nHarolda. Měla dojem, že dceřino manželství není šťastné, a výstup v Hobartu před odjezdem to jenom potvrzoval.\nPokusila se tedy o úsměv a ve snaze dceru uklidnit ji poplácala po paži. „Neboj se o mě, drahá, je mi tu dobře, a tahle jarní přeháňka brzy pomine.“\nAnne se zachvěla a přitáhla si kožešinový límec blíž ke krku. „Člověk by nevěřil, že už začal červen,“ zamumlala. „Copak nikdy nepřestane pršet?“\n„Ale přestane. Nesmíš zapomínat, jak daleko na severu teď jsme – počasí je tu nepředvídatelné.“ Christy si odhrnula z tváře několik prošedivělých pramenů, co jí vítr uvolnil ze sponek. „V Tasmánii je to přece podobné. Vzpomínám si, jak jsme o Vánocích často nemohli ani na chvíli ven kvůli nepřetržitému dešti.“\nAnne si jenom pohrdavě odfrkla. „V takovém počasí by stará ženská prostě neměla chodit ven.“\nChristy povzdechla, slova se jí zdála urážlivá.\n„A co to máš za hroznou věc kolem krku? Kde je kožešina, co sis koupila v Londýně?“\nChristy stiskla v rukou šál a přísně se na Anne zadívala. „V kufru,“ odsekla. „A tohle je rodinné dědictví, nejlepší volba pro tuhle příležitost.“\n„Spíš ostuda,“ nasupila se Anne a honem se chytila zábradlí, protože se loď nečekaně zhloupla. „S tebou jsou prostě pořád potíže. Co si lidi pomyslí, až tě v něčem takovém uvidí?“\nChristy se pousmála. „Na tom mi vůbec nesejde, Anne. A pochybuju, že by si někdo všímal staré ženské. V tomhle kraji si lidi spíš všimnou tartanu klanu MacInnes a bude jim jasné, že jsem na něj hrdá, i když je trochu obnošený.“\nUvědomila si, že se dcera třese chladem. „Běž se schovat a nech mě tu s mými vzpomínkami,“ dodala jemněji.\n„Tys byla vždycky zatraceně paličatá,“ zasyčela Anne povýšeně. Vlastní umanutost ignorovala. „Celá cesta je jedno dlouhé martyrium, nechápu, proč jsi mě k tomu donutila.“\nTo už bylo trochu moc, protože Anne nikdo k ničemu nenutil a sama trvala na tom, že se k nim připojí. „Nemusela jsi jezdit,“ odpověděla Christy suše.\n„Ale jistě že musela!“ odsekla Anne. „Nemohla jsem nechat dceru v rukou někoho tak nezodpovědného a pustit ji na druhý konec světa. Vždyť se na sebe podívej, stojíš tu v dešti a nevadí ti, že tě to může zabít.“\nChristy potlačila další povzdech. „Jdi dovnitř, Anne, v přístavu se k vám připojím.“\n„Je tam hrozně narváno. Člověk se těch nuzáků a jejich zvířat musí skoro dotýkat. Nechápu, jak to Kathryn vydrží.“\n„Tak tu zůstaň, ale mlč,“ řekla Christy přísněji, „a nekaz mi návrat domů.“\nAnne si nedala pokoj. „Podívala jsem se do mapy, co jsem si koupila, a mám dojem, že tahle dlouhá cesta lodí nebyla vůbec nutná – jde spíš o rozmar, kterým jsi nám zas chtěla osladit život. Mohly jsme skočit na trajekt do Portree a pak se svézt kousek kočárem.“\nChristy stiskla rty a zadívala se stranou. Portree bylo místem temných vzpomínek, jimž ještě nedokázala čelit. „Chtěla jsem vidět pobřeží,“ odpověděla, „a doufala jsem, že vám taky přijde zajímavé.“\nAnne se zamračila. „Zajímavé? Je tu zima, mokro a cesta je nepohodlná. Pokud jde o výhled,“ natočila tvář k útesům zahaleným mlhou, „vlastně není nic k vidění.“ Konečně se otočila na patě a zašla do kabiny.\nChristy se kruté odsouzení úchvatného pobřeží bolestně dotklo, ale oddechla si, že zase osaměla. Věděla, že dceru\ndráždí, a bylo to vzájemné. Těžko však mohly vztah nějak vylepšit, pokud s ní Anne zacházela jako se starou bláznivou ženskou bez špetky rozumu. Přese všechno však Christy dceru milovala a litovala, že ji musela okřiknout. Když za ní Anne přišla na palubu, vlastně dala najevo jistou starost – škoda že ji neuměla projevit vlídněji.\nObrátila se zpět k moři a všimla si, že už je na dohled úzký poloostrov Ullinish s výběžkem zvaným Ardtrek Point. Pokud se trochu vyčasí, brzy se ukáže i dřevěný maják a zbytky kamenného hradiště – pevnosti postavené před narozením Krista – na samém vrcholku útesu.\nPak se loď opět stočí k západu a vyrazí kolem pobřeží až k Loch Dunvegan, k cíli jejich cesty, s nímž se také pojily rozporuplné vzpomínky, ovšem snesitelnější než ty z Portree.\nVtom Christy radostně zalapala po dechu, protože zahlédla hladká černá těla tuleňů a hejna ptáků kroužících nad skalisky. Pro ptačí vejce museli kdysi muži šplhat a riskovat životy ve snaze nasytit své rodiny.\nAch, bylo vážně bláznivé přejet půlku světa jen proto, abych znovu viděla místa, kde jsem zažila tolik strádání, napadlo náhle Christy a do očí se jí draly slzy. Ale přece nedovolí, aby jí dcera vše pokazila věčnými stížnostmi. Už se dokázala vzepřít rodině, sebrat odvahu a vyrazit, i navzdory věku a nepříjemnostem cestování, a tak musí pokračovat. Vždyť se jí splnil životní sen!\nZnovu za sebou zaslechla kroky; očekávala další hádku, naštěstí po jejím boku stanula útlá dívčí postava. Christy se s úlevou usmála.\n„Tak co, Kathryn? Co říkáš na můj ostrov ty?“\nDívka na ni upřela zelené oči zděděné po otci. „Připomíná mi pobřeží Tasmánie,“ odpověděla a vzala babičku za ruku.\nChristy přikývla. „Ano, je to podobné,“ přikývla. „Proto jsem se tam taky dokázala zabydlet.“\n„Jsi v pořádku, babičko?“\n„Jistě. Ať si tvá matka říká, co chce, tohle je pro mě významný okamžik. Myslím, že k němu trochu emocí patří.“\nChabě se zasmála, stiskla vnučce ruku a dál sledovala ubíhající pobřežní scenerii, jak si parník razil cestu k Dunvegan Head. Stály blízko u sebe, mlčely a dívaly se na černá skaliska s hrubým pískem a na ruiny kamenných domků roztroušených ve stinných údolích.\nChristy si náhle vybavila, jak na pobřeží sbírala mořské řasy, zatímco mladší bratři lovili mušle v horských jezírcích. Jak pusté se ty břehy teď zdály, přestože se kolem rozpadlých chalup – ve vysoké ostré trávě a mrazem zčernalém vřesu, co po zimě ještě nestačil vykvést – stále pásly ovce.\nChristy nenápadně sledovala vnuččin užaslý výraz. Bylo jasné, že Kathryn je dojatá pohledem, co se jí naskytl, a Christy doufala, že aspoň ona pochopí volbu delší cesty trajektem. Znovu si uvědomila, jaké má štěstí, že s ní Kathryn chtěla jet – bez ní by to bylo velmi osamělé putování.\n„To je krása!“ vydechla dívka náhle, když se parník stočil podél pobřeží a v jejich zorném poli se objevil hrad Dunvegan v zadní části zátoky. „Jako z pohádky. Už chápu, proč jsi vybrala tuhle cestu.“ S rozzářenou tváří se otočila k babičce. „Jaké to je vrátit se domů po tak dlouhé době?“\nChristy měla slzy v očích. Přitáhla si k tělu šál a snažila se vyhnout pohledu na nenáviděný hrad a vše, co představoval, a místo toho se radovat z výjimečné chvíle. „Nevím ani, jestli se smát nebo plakat,“ přiznala a utřela si oči. „Vidím, jak se tu všechno změnilo, a mám strach, co na mě čeká, až dorazíme do MacInnes Bay.“\nKathryn ji vzala kolem ramen. „Jsem tu s tebou, babi, a jestli se ti chce brečet, jen do toho – to přece není ostuda.“\n„Díkybohu za tebe, dítě.“ Christy ji pohladila po tváři. „Ani nevíš, jak jsem vděčná, že jsi tady taky.“\nKathryn se usmála. „To bych si přece nenechala ujít – výlet právě s tebou a možnost dovědět se něco o rodinné historii. Podívat se, kde jsi žila, a poslechnout si staré příběhy. Nikdy na to nezapomenu a jednou vše chci vyprávět i svým dětem.“\n„Ne všechny ty příběhy jsou šťastné,“ vzdychla Christy. „Už ale nejspíš přišel čas, abyste si je s matkou poslechly. Tohle místo, lidi, co tu kdysi žili, i ten hrad jsou všechno součásti naší rodinné historie.“\nKathryn se trochu zakabonila a Christy se raději zadívala stranou. Ale příběh o tom, jak MacDonaldovi a jejich správci navždy změnili její život, jednou musí někomu převyprávět.\nAby se zbavila tíživých myšlenek, pohlédla k obloze. Mraky se protrhly a po chvíli strmé útesy i kamenný hrad ozářily první paprsky slunce. Déšť ustal.\nChristy beze slova ukázala na oblouk, co se jim klenul nad hlavou. Duha jako by utvořila nebeskou bránu a vítala ji domů.\nKathryn jen omámeně zírala a Christy rozechvěle zabořila prsty do starého šálu. Když před padesáti lety odjížděla, byla obloha zatažená a pod černými mraky vál nepříjemný vítr, co ještě prohluboval pocit beznaděje a zoufalství.\nPovystrčila bradu a přiměla se myslet pouze na krásu přítomné chvíle. Historie jejího života a všech, co do něj kdysi patřili, počká na jindy. Dnes vzdá díky za to, že ještě žije a je jí dovoleno se vrátit.\nAnne se vtěsnala do rohu kabiny, co nejdál od beden s rybami a dvou střapatých koz, které ji zlomyslně pozorovaly žlutýma očima a všude trousily bobky. Dělalo se jí špatně z pachu uzených herinků, nemytých těl a neustálého houpání lodi, přesto byla pevně rozhodnutá udržet v sobě snídani. Nehodlala se ztrapnit před všemi těmi lidmi, co ani neovládali královskou angličtinu.\nOdvrátila se, utřela prstem orosené sklo kulatého okna a žárlivě pozorovala dceru s matkou venku u zábradlí. Silné pouto mezi nimi vzniklo prakticky hned po narození Kathryn a Anne se marně snažila toho nelitovat.\nAby přišla na jiné myšlenky, vytáhla pudřenku se zrcátkem. Bohužel viděla, že jí vítr uvolnil z účesu pár vlhkých pramenů a pomačkal jí klobouk.\nPokusila se upravit, přestože jakmile z té hrozné lodi vystoupí, bude kvůli tomu příšernému větru ihned vypadat stejně. I její pleť to odnese, pokud si nedá pozor. Rychle si tedy přepudrovala nos a tváře. Dlouhá cesta už beztak narušila její pravidelnou péči o pleť a raději si nepředstavovala, co by řekli její přátelé, kdyby ji teď viděli.\nZaklapla pozlacené pouzdro a hodila ho do kabelky. Pak vytřepala vodu z kožešiny a přehodila si ji přes ramena. Gabardénová sukně a kabátek zvlhly a volány bílé blůzy se pomačkaly, a převléknout se nemohla, protože kufr se šaty zůstal přes noc ve skladišti v docích. Doufala, že další ubytování bude příjemnější, vždyť minulou noc na hrbolaté matraci téměř nezamhouřila oči. Kéž už by se mohla vykoupat a převléct do něčeho teplejšího!\nZnovu vyhlédla oknem ven. Matka s dcerou tam stále byly, ale nebe se konečně rozjasnilo a nad hradem v dálce, který se ještě nerozpadl na rozdíl od mnoha jiných, co na té strastiplné cestě spatřila, se klenula krásná duha.\nAnne cítila, jak ji ostatní pozorují, ale neměla zájem pouštět se s kýmkoli do řeči, na rozdíl od matky, která byla schopná bavit se s každým. Narovnala se v zádech a sledovala ty dvě venku.\nJako dítě svou matku zbožňovala. Obdivovala její energii, smysl pro humor i dobrodružství a věřila, že je moudrá a pravdomluvná a že se pouto mezi nimi nikdy neporuší. Jenže máti její důvěru zklamala, a Anne jí prostě nedokázala odpustit. Bylo těžké zachovat si chladný odstup, zvlášť v přítomnosti rodiny, která naštěstí o matčině tajemství nic nevěděla, ale jak čas běžel, pocit ublíženosti se prohluboval a Anne stravoval.\nNeustále myslela na to, jestli se dokážou opět smířit a zda si to vůbec přeje. Stále svou matku milovala, kdesi hluboko pod vší tou bolestí a hořkostí, ale to, co se od ní před pár lety dozvěděla, změnilo její svět v základech a ohrozilo vše, co jí bylo drahé.\nMatka se pokoušela všechno vysvětlit, dost přitom plakala, ale narušená důvěra se nedala vrátit.\nAnne si povzdechla. V průběhu cesty se k matce snažila chovat zdvořile už kvůli Kathryn, ale uvědomovala si, že její pokusy často vyznívají ostře a panovačně, což je od sebe ještě víc vzdalovalo.\nOvinula se kožešinou o něco těsněji, aby se chránila před průvanem způsobeným špatně těsnícími dveřmi, a pokoušela se sama před sebou ospravedlnit. V manželství s Haroldem ležela všechna důležitá rozhodnutí, co se týkalo domácnosti i společenského života, jenom na ní. Byla proto zvyklá udílet rozkazy a neustále všechny popohánět. Jedině tak mohla něčeho dosáhnout a nehodlala se měnit.\nZachvěla se, když zahlédla Kathryn, jak se tiskne k babičce, a pak se s hlavami u sebe něčemu zasmály. Nevzpomínala si, kdy se s dcerkou dobře bavila či něčemu smála,\na v tu chvíli pocítila silnou vlnu žárlivosti, až se zastyděla. Kathryn byla její jediné dítě, vlastně to jediné dobré, co vzešlo z neuspokojivého manželství. Vždy pro ni chtěla jen to nejlepší – vše, co si sama jako dítě musela odepřít, a později pro ni najít vhodného manžela, který by se o ni dobře postaral, uctíval ji a rozmazloval, jak si zasloužila.\nJenže Kathryn začala být paličatá jako její babička. Nechtěla ani slyšet o uvedení do společnosti a rozhodla se studovat na univerzitě. Anne měla jen základní vzdělání, podobně jako její matka, a vůbec nemohla pochopit, kde se v Kathryn ta touha po vzdělání bere. Harold byl self-made man, v mládí se dřel v opálových dolech spolu s ovdovělým otcem, a přestože se projevil jako schopný obchodník, psát a číst ho naučila teprve ona na začátku manželství. Tehdy jí to přišlo ještě roztomilé, dokud zamilovanost neodezněla a nenahradily ji povinnosti doma i ve společnosti.\nAnne si skousla ret a dál pozorovala dceru. Mladá pohledná dívka, i přestože zmokla a vítr jí cuchal vlasy. Anne si neuměla představit, že se z ní stane takzvaná „modrá punčocha“, podobná svým podivným kamarádkám – ty dívky měly krátce ustřižené vlasy a nosily nehezké, téměř mužské šaty.\nPři pohledu na matku Anne opět pocítila hořkost. To ona Kathryn ponoukala a podporovala v jejím rozhodnutí, stejně jako Harold. Anne musela ustoupit a tiše sledovat, jak se její dítě vydává na docela jinou cestu, než na jakou ji celé roky připravovala. A teď se ocitly tady, daleko od civilizace na vrzající lodi uprostřed ledového moře, a ty dvě se přesto chovaly, jako by šlo o největší zábavu na světě.\nOkno se opět zamžilo, ale nechala to být. Už viděla dost. Natáhla si lépe rukavičky, aby byla dobře chráněna před všemi bacily, co na ni na téhle kocábce určitě všude číhají, a sáhla po deníku, který si celou cestu psala.\nZ Melbourne vyrazily na zaoceánském parníku jménem Celtic: matka jej vybrala právě kvůli jménu – byla ve svém věku sentimentální. Harold jim přišel za celou rodinu zamávat, a když spustila kapela a loď odrazila od břehu, Anne se na manžela dívala z paluby a přemýšlela, jestli se mu v tu chvíli ulevilo stejně jako jí. Už delší dobu mezi nimi panovalo silné napětí.\nNechala deník ležet na klíně a začala přemýšlet o manželovi. Harold byl dobrý muž, to se nedalo popřít, a také pohledný. Měl hřívu hustých hnědých vlasů, výraznou tvář a zvláštní šarm, pokud o něco usiloval. A o ni usiloval od prvního okamžiku. Anne jeho pozornost těšila, líbilo se jí, že je bohatý a oblíbený ve společnosti. Zamilovala se – nebo si to aspoň myslela, a navzdory matčinu varování, aby nespěchala, se vrhla po hlavě do manželství.\nNaděje a sny se však během let začaly rozplývat a nahradilo je zklamání a odtažitost – asi kvůli opomíjení názorů a citů toho druhého, až si nakonec oba žili prakticky po svém a zvlášť. Situace se vyostřila v poslední době, kdy bylo jasné, že Kathryn brzy odejde do Sydney, a oni dva spolu zůstanou sami.\nAnne přelétala očima stránky deníku a znovu prožívala dojmy při pohledu na krásu klidných pacifických ostrovů, které tolik kontrastovaly s barvitým, hlučným davem Ria či páchnoucími tržnicemi v Maroku. Když po hádce v pevnosti stála na palubě a dívala se na poušť za hradbami, začali chlapci ze břehu skákat do špinavé vody pro mince, co jim z lodi házeli cestující.\nJejí matka se k tomu šílenství samozřejmě hned připojila. Házela jim ovoce z kajuty a drobné, co měla po kapsách. Vůbec se nestyděla, že dceři a vnučce tak znepříjemnila výlet na břeh. Anne se zachvěla, když si vzpomněla, jak\nhrozný měla strach a také jak měla blízko k tomu, aby matku uhodila. Raději honem otočila stránku.\nCesta k portugalským břehům proběhla bez incidentu. Lisabon bylo krásné čisté město s upravenými parky, širokými ulicemi a elegantními budovami; Anne trochu připomínalo Melbourne. Matka se chovala slušně a v Londýně se dokonce projevila jako zdatná a poučená průvodkyně, třebaže tam nikdy nebyla a všechny informace vyčetla z bedekrů.\nAnne zaklapla deník a vrátila ho do kabelky, protože zaslechla křik z mola a dupot lodníků na palubě. Konečně dorazily na místo určení. Doufala, že se matka ve Skotsku nebude chtít zdržet moc dlouho. Anne ta země zatím připadala jako naprostá pustina a na tomhle zpropadeném ostrově neviděla nic než ovce a ruiny.\nhristy se zhluboka nadechla a zadívala se vzhůru k hra\ndu Dunvegan, jehož kamenné stěny vrhaly stín na\npřístaviště a byly připomínkou krutosti někdejších správců rodiny MacDonaldů. Tajně doufala, že se na něm čas nějak podepíše a úpadek panstva se projeví i na jejich sídle – hrad se však dál impozantně tyčil na svém místě.\nJak se parník blížil k molu, hrad zmizel z dohledu a Christy vytrhl z myšlenek okolní ruch; posádka připravovala vylodění.\n„Tohle je tvoje velká chvíle, babičko,“ promluvila Kathryn. „Půjdu pomoct matce, abys mohla vystoupit v klidu a nikdo tě nerušil.“\nChristy přikývla, vděčná za pochopení. Na tuto chvíli dlouho čekala, a nechtěla se o ni dělit s nikým jiným. Usmála se, vyměnila si pár slov s vystupujícími pasažéry, a teprve když byli na břehu, začala sestupovat po rampě na molo.\n„Beannachd leat,“ loučil se s ní kapitán v gaelštině.\n„Mar sin leat,“ odpověděla Christy.\nMuž upřel výrazně modré oči na její tartan a pak jí pomohl na rampu. Nejspíš pochopil, proč přijela, a že dál už zvládne jít sama, a tak jí ještě zasalutoval. „Sealbh math dhuit!“\nPřání všeho dobrého přijala s úsměvem a poděkovala: „Tapadh leat.“ Pak přešla po můstku na molo a vystoupila na kamenitý břeh.\nJakmile stanula na pevné zemi, rozhlédla se a zamířila na druhou stranu cesty, kde rostla tráva a vřes.\nBez ohledu na to, že ji kapitán s posádkou pozorují, se posadila do vlhké trávy a začala se zouvat. Pak boty odhodila stranou a bosa vběhla do vřesu.\nZavřela oči. Cítila, jak jí půda klouže mezi prsty. Naslouchala mořským ptákům a zhluboka se nadechla čistého ostrovního vzduchu. Pak ucítila i známý pach kouře z pálené rašeliny a náhle byla opět dítětem. Bosou dívkou v matčině odraném šálu, spojenou se zemí, kterou milovala. Teď konečně uvěřila, že je zpátky doma. Kathryn zaměstnala matku sbíráním zavazadel a dotazy, jestli jí není zima, ale dlouho už odchod z lodi zdržovat nemohla, protože oknem zahlédla, že jejich zavazadla už kdosi naložil na bytelný povoz, u nějž čekal silný mladý muž v tvídovém saku a fialovém tartanovém kiltu. Christy nikde neviděla. Na lodi už nikdo nezbyl, tedy kromě posádky, která se dala do čištění paluby.\n„Kde je matka?“ zeptala se Anne.\n„Jistě čeká na břehu. Potřebovala být chvilku sama, aby všechno v klidu vstřebala.“\n„Hm, je zázrak, že jsme sem vůbec dorazily bez úhony.“ Anne zamžourala z můstku ke břehu. „Snad se zase někam nezatoulá. Na další trable jsem moc unavená.“\nKathryn ale babičku zahlédla a byla ráda, že si matka z marnivosti nevzala brýle. Christy totiž stála bosá v trávě, ruce měla rozpažené a hlavu zakloněnou, takže hrozilo, že přijde i o klobouk, a její tvář ozářená slunce vypadala jako v transu.\n„Je na břehu,“ řekla tiše Kathryn. „Pojďme, maminko, dávej pozor, kam šlapeš.“\nAnne se nechala vzít za ruku a na vysokých podpatcích a v úzké sukni opatrně cupitala dolů po molu. Pak se rozhlédla. „Bože dobrý, co to tam provádí?“\n„Nech ji, mami,“ pokusila se Kathryn matku uklidnit. „Chtěla si to prostě užít.“\n„To je mi úplně fuk,“ rozčilovala se Anne. „Takhle chytne zápal plic, a kdo se o ni bude starat? Zase já! Protože na tomhle zpropadeném ostrově neseženeme ani slušnou ošetřovatelku, natož doktora.“\nVytrhla se dceři a opatrně přešla po nerovné cestě. „Hned toho nech a dej se dohromady,“ zasyčela na matku. „Děláš tu ze sebe blázny!“\nChristy, vytržená z potěšení, že zase cítí pod nohama rodnou zem, se na dceru nechápavě zadívala. „Proč se pořád tak vztekáš, Anne?“\n„Protože s tebou by i svatý ztratil trpělivost,“ odsekla dcera. Zvedla ze země boty a podala je matce. „Hned se obuj a snaž se aspoň trochu zachovat dekorum. Vždyť si všichni pomyslí, že ses docela zbláznila.“\nChristy si s povzdechem vzala boty, ale zůstala stát a nezdálo se, že by se chtěla obout. „Jen jsem si potřebovala připomenout, jaké to bylo. Já jsem mohla nosit boty jen v neděli do kostela, víš?“ dodala jemněji. „Ale byly děsně nepohodlné, protože patřily staršímu bratrovi.“ Šibalsky se pousmála. „Je skvělý pocit zabořit nohy do vlhké rašeliny, Anne. Měla bys to taky zkusit.“\n„Radši ji nepokoušej, babi,“ ozvala se Kathryn. „Už je dost pozdě, měly bychom se vydat do hotelu, než se docela setmí.“\nChristy si přitiskla zablácené boty k hrudi, narovnala si na ramenou šál a zadívala se k západu. „Slunce je ještě vysoko,“ prohodila zasněně, „a tady na severu se v tuhle roční dobu stmívá později.“\n„No, i tak musíme jet,“ odpověděla Anne. „Potřebuješ se převléknout a já vykoupat a najíst. Nezapomnělas objednat kočár?“\nKathryn si všimla, jak se babičce zaleskly oči, a pobaveně čekala, co má zase za lubem.\n„Jistěže ne,“ řekla Christy, „támhle na tebe čeká.“\nKathryn s Anne se ohlédly na pusté nábřeží. „Kde? Vidím jen nějaký vůz a koně.“\n„Ty bys vážně měla nosit brýle, drahá,“ pokárala ji jemně Christy. „Vždyť jsi bez nich skoro slepá.“ Narovnala si klobouk, strčila boty do podpaží a stále bosá přešla po blátivé cestě k vozu.\nKdyž Kathryn viděla, jak se máti zatvářila, musela dusit smích. Takové vtípky ale nebyly od babičky zrovna fér.\n„Do toho mě nikdo nedostane,“ protestovala Anne.\nChristy už ale živě švitořila s vozkou.\n„Vypadá to, že nemáme na vybranou,“ zamumlala Kathryn. „Nerozčiluj se, prosím, a nekaz babičce její velký den.“\n„Takže můj den může být pokažený, jen aby se mohla chovat jako hloupé děcko?“ zuřila tiše Anne. „Tohle mi udělala schválně!“\nKathryn ji vzala za paži a provedla ji mezi kalužemi. „To pochybuji. Na tomhle malém ostrově nejspíš nic lepšího nesehnala.“\n„Jak necivilizované,“ zachvěla se Anne. „Copak nevědí, že už je dvacáté století?“\nKathryn raději mlčela, jen byla zvědavá, jak chce babička matku do špinavého vozu dostat.\nChristy se k nim s úsměvem otočila: „Tohle je Gregor MacGregor, milé dámy, náš vzdálený bratránek,“ oznámila nadšeně, „protože klany MacInnesů a MacGregorů byly odjakživa příbuzné.“\nKathryn si s ním potřásla rukou a ihned začala být nesvá z pohledu jeho oříškově hnědých očí, výrazné tváře a drsného stisku.\nAnne se Gregorovy ruky dotkla sotva konečky prstů v rukavici a nepatrně kývla.\n„Gregor nás bude provázet po celou dobu našeho pobytu na Skye,“ pokračovala Christy, „a můžeme se setkat i s jeho rodinou. Není to skvělé?“\nAnne viditelně zbledla. „To chceš říct, že budeme pořád jezdit v tomhle?“\n„Aye, přesně tak,“ odpověděl Gregor a zvědavě na ni pohlédl. „Vidím, že s tím asi nesouhlasíte.“\n„Jsem prostě zvyklá na pohodlnější přepravu,“ řekla Anne a chladně si prohlížela vůz a tažného koně. „Mám doma vlastní kočár s párem čistokrevných koní.“\nMuž naklonil hlavu ke straně a jeho ošlehaná tvář se přitažlivě změnila, když se usmál. „No, starej Jock má sice dlouhý zuby a ušlechtilej kůň to asi není, ale snad se neurazí, když ho kritizuje taková velká dáma.“\nKathryn stiskla rty a mrkla na babičku. Bylo jasné, že se tenhle Gregor nedá hned tak zastrašit, což mohlo ještě přinést mnoho zajímavého. „A jak daleko je ten zatracený hotel?“ zeptala se Anne ztuhle.\n„Takový tři míle po cestě, jen co se dostaneme na druhou stranu zátoky,“ odpověděl.\nAnne se zadívala do dálky. „Tak to radši půjdu pěšky,“ řekla. „Aspoň se trochu rozhýbu, když jsem musela tak dlouho sedět v té mizerné kocábce.“\nChristy s Kathryn zůstaly jako opařené, protože Anne v životě nikam nešla pěšky.\nGregor si posunul čepici na hlavě a podrbal se ve vlasech, čímž je naježil. „Aye, to byste mohla, ale zničíte si ty fajnový botičky.“\n„Tak pojď, Anne,“ ozvala se Christy netrpělivě. „Já vím, že na takové věci nejsi zvyklá, ale ber to jako dobrodružství – jako novou zkušenost.“\nAnne se zakabonila. „Že ty si ze mě děláš legraci?“ zavrčela, i když je Gregor opřený o vůz poslouchal a dobře se bavil. „Tys to jistě udělala schválně, abys mě ponížila.“\n„Ale ne, Anne,“ vydechla Christy nešťastně. „Nemůžu za to, že tu nic jiného nemají. Netušila jsem, že tě to tak rozzlobí. Ale ptala jsem se i na jezdecké koně,“ dodala. „Bohužel, ani ti tady nejsou.“\nAnne se na ni dlouze zadívala a pak sykavě vydechla. „Tak to asi vážně nemám na vybranou,“ řekla nakonec. „Ale lézt jako opice vážně neumím. Jak mě tak vysoko chcete dostat?“\n„Gregor tě jistě vysadí, že ano?“\nMladík cukl koutkem úst. „Aye, žádný problém. Vždyť je to holka lehká jako peříčko.“\nAnne zčervenala po konečky vlasů nad takovou neomaleností. „To přece nemůžu... Ne. Určitě to zvládnu sama.“\n„Ukážu ti, jak na to,“ řekla Christy. Podala vozkovi boty, nadzvedla si sukni, jednou bosou špinavou nohou se zapřela o kovovou ojnici, chytila se horní části vozu a vyhoupla se nahoru. Tam se posadila na lavici.\n„Když to dokážu já, svedete to taky. Pojď, Kathryn,“ smála se.\nKathryn svižně vyšplhala na vůz a pak se obě v očekávání zadívaly na Anne. „Jen do toho, mami, jsi na řadě.“\nAnne přešlápla z nohy na nohu, pak Gregorovi nařídila, aby se otočil, a začala si vyhrnovat sukni.\nZazubil se, ale poslechl. Založil si ruce na prsou, opřel se o svalnatého koně a něco mu gaelsky šeptal do ucha.\nAnne si vysoukala úzkou sukni nad kotníky, chytila se špinavého kola a položila útlou nohu na ojnici. Sukně jí\nale bránila v pohybu a také neměla dost síly, aby se vyšvihla nahoru a chytila se dceřiny ruky.\nZaťala tedy zuby, vyhrnula si sukni výš, až odhalila spodní část po kolena dlouhé podpěry sukně, a zkusila to znova. Opět marně. „To nejde, nezvládnu to,“ sípala, zarudlá ve tváři. „Asi bude lepší, když půjdu pěšky.“\n„Tak to ne, panenko,“ zahalekal Gregor, „to by nám zabralo půl dne a Jock už je hladový.“ Otočil se a pak ji bez varování popadl do náruče a posadil ji na vůz vedle Kathryn.\n„A je to,“ vydechl si, když vyskočil na vůz a sedl si vedle Christy. „Zas tak zlé to snad nebylo, co?“\nJeho smích a pobavený výraz způsobily, že Anne nevěděla, kam s očima. Pak kůň zabral a vůz se dal do pohybu.\n„To nic, mami,“ konejšila ji dcera a vzala ji za ruku. „Ber to jako dobrodružství,“ dodala, „třeba si to takhle víc užiješ.“ Zahihňala se. „Každý den se přece nestane, aby tě bral do náruče hezký mladý muž.“\n„Tvůj otec by na tohle asi už sílu neměl, to je pravda,“ odpověděla Anne, „ale vyprošuju si, aby se mnou nějaký mužský takhle pohazoval.“ Zašátrala v kabelce a pak si uzardělou tvář chvíli ovívala navoněným kapesníčkem.\nNeuměla si představit, že by tímto nedůstojným způsobem měla nasedat po celou dobu jejich pobytu na ostrově. Gregor jí navíc příliš připomínal mladého Harolda – všechny ty svaly, významné pohledy a okouzlující úsměvy. A byl dokonce podobně cítit koňmi, senem, vlhkým tvídem a tabákem jako kdysi její muž. Anne to dost zneklidnilo. Kathryn bylo matky líto: ztrapnila se, ovšem z části si za to mohla sama. Babička jim radila, aby se na cestu s častým přesedáním vhodně oblékly, ale zatímco ona si říct dala, matka nikoli.\nKoutkem oka pohlédla přes babičku na mladého muže s opratěmi v rukou. Sotva třicetiletý Gregor MacGregor byl svým drsným způsobem velmi pohledný. Připomínal Kathryn její strýčky. Měl stejně sluncem osmahlou pleť, u očí vějířky vrásek a drsné ruce člověka, zvyklého na tvrdou práci venku.\nPřejela pohledem k jeho hranatým, hnědým kolenům mezi kiltem a vlněnými podkolenkami. Takové oblečení by lichotilo málokterému muži, k němu se však hodilo, stejně jako přitažlivý, hluboký hlas.\nGregor její pohled zachytil a zazubil se, jako by jí četl myšlenky. Kathryn se rychle zadívala do kraje. Vůz dál drkotal po nerovné cestě a občas nadskočil, když kolo narazilo na kámen nebo vjelo do hlubší jámy.\nStarý hnědobílý kůň je sta


8 skvělých nápadů na chutné saláty s kukuřicí - snadnevareni\n1. Salát zeleninový sen s kukuřicí\nJednoduchý zeleninový salát s kukuřicí s omáčkou z majonézy a zakysané smetany. Pokud byste chtěli svěží salát, majonézu nepřidávejte, stačí když použijete zakysanou smetanu, ochutíte ji citronovou šťávou.\nPotřebujeme: 300 g zelí, 2 rajčata, 3 okurky, 1 papriku, šunku, konzervu kukuřice v sladkém nálevu a chipsy (nemusí být). Na dressing budeme potřebovat majonézu, zakysanou smetanu a citronovou šťávu (množství záleží na chuti).\nPostup: Zelí nakrájíme nadrobno, přidáme nakrájenou papriku, rajče, okurku, přidáme celou konzervu kukuřice a polámané chipsy. Majonézu a zakysanou smetanu smícháme v misce, přidáme citronovou šťávu a přidáme k salátu. Ještě ochutíme solí a pepřem a můžeme podávat.\n2. Jednoduchý kukuřičný salát se salámem\nNěkdo do salátů nepřidává salám, ale kvalitní šunku. Někteří chlapi preferují salám, proto je tento salát vhodný zejména pro chlapy.\nPotřebujeme: okurku, kukuřici, salám, vajíčka uvařená natvrdo, bylinky podle chuti a majonézu.\nPostup: Okurku, kukuřici, na proužky nakrájený salám smícháme v misce, přidáme nadrobno pokrájená vajíčka, která jsme uvařili natvrdo a nechali vychladnout, nasekané bylinky a vše důkladně promícháme. Jako dressing použijeme majonézu.\n3. Kuřecí salát s mrkví a kukuřicí\nZdravá mrkev nesmí chybět v klasickém bramborovém salátu tak jako hrášek. Místo brambor kukuřice, místo hrášku kuřecí maso a nový salát je na světě.\nPotřebujeme: středně velkou cibuli, polovinu velké plechovky kukuřice, 200 g na hrubém struhadle nastrouhanou mrkev, 200 g uvařených kuřecích prsíček a balíček kukuřičných lupínků nebo krutóny.\nPostup: Nastrouhanou mrkev, natrhaná kuřecí prsa, nalámané kukuřičné lupínky, kukuřici a nastrouhanou cibuli smícháme v misce a přidáme majonézu, případně nízkotučný bílý jogurt. Vše pořádně promícháme, ochutíme solí a pepřem a můžeme podávat.\n4. Salát z krabích tyčinek s kukuřicí\nJeden z nejlepších salátů, které můžete připravit pro své hosty. Jednoduchý, rychlý a hlavně velmi chutný.\nPotřebujeme: 450 g krabích tyčinek, 6 listů čínského zelí, okurka, 400 g kukuřice, 4 vajíčka uvařená natvrdo, svazek čerstvého kopru (nemusí být), svazek jarní cibulky, majonéza nebo bílý jogurt jako dressing, pepř a sůl.\nPostup: Vajíčka uvaříme natvrdo, kukuřici scedíme z nálevu. Cibulku a kopr omyjeme a nasekáme nadrobno. Krabí tyčinky nasekáme na malé kousky, přidáme na proužky nakrájené čínské zelí, kukuřici, na drobno nakrájená vajíčka, nasekaný kopr a cibulku a vše spolu promícháme, ochutíme solí a pepřem a přidáme majonézu nebo bílý jogurt.\n5. Zelný salát s krabími tyčinkami a kukuřicí\nDalší skvělý recept na vynikající svěží salát s krabími tyčinkami, zelím, paprikou a klobáskou.\nPotřebujeme: zelí, krabí tyčinky, kukuřici, papriku, klobásku, syrovou mrkev, česnek, sůl a pepř, zakysanou smetanu jako dressing.\nPostup: Zelí nakrájíme nebo nastrouháme na proužky, osolíme a necháme stranou odstát. Zelí pustí vodu, kterou vylijeme, přidáme zakysanou smetanu a promícháme. V druhé misce smícháme nadrobno pokrájené krabí tyčinky, kukuřici, na proužky nakrájenou papriku, na kolečka nakrájenou klobásu, nastrouhanou syrovou mrkev, prolisovaný česnek. Celou hmotu osolíme, přidáme zelí se zakysanou smetanou a promícháme.\n6. Salát FANTAZIE\nZeleninový křupavý salát s chutí tvrdého sýra. Můžete použít eidam, čedar a s parmezánem to je taková chuťovka, že na posezení sníte i celou dávku.\nPotřebujeme: 2 čerstvé okurky, 1 červenou papriku, 1 hlávku čínského zelí, polovinu červené cibule, konzervu kukuřice v sladkém nálevu, 100 g tvrdého sýra, 200 g majonézy nebo zakysané smetany, na ochucení sůl a pepř.\nPostup: Zeleninu nakrájíme na malé kousky, přidáme kukuřici, kterou jsme předem scedili a nastrouhaný sýr na jemném struhadle. Vše ochutíme solí a pepřem a na závěr přidáme majonézu nebo zakysanou smetanu.\n7. Nejjednodušší klobásový salát s kukuřicí a hráškem\nNení nic jednoduššího než smíchat chutné suroviny, které jsou zdravé. Jako příloha nebo jako zdravé hlavní jídlo můžete podávat tento salátik.\nPotřebujeme: plechovka kukuřice, plechovka hrášku, 300 g klobásky nebo vařeného uzeného masa, 4 vajíčka uvařená natvrdo, 300 g zelí, sůl a pepř podle chuti a jako dresink majonéza, případně zakysaná smetana nebo bílý jogurt.\nPostup: Kukuřici a hrášek scedíme a přidáme na kolečka nakrájenou klobásu, nadrobno nakrájená vajíčka, nasekané zelí. Vše osolíme a opepříme, přidáme majonézu nebo bílý jogurt, případně zakysanou smetanu a promícháme. Ochutnáme, dochutíme a podáváme.\n8. Kuřecí salát s bramborem\nSuper recept i pro masožravců. Kuřecí prsa, brambory, okurky, houby, sýr, no co víc potřebujeme na chutný salát. Určitě zkuste.\nPotřebujeme: 2 kuřecí prsa, 3 vajíčka, 2 brambory, 4 nakládané okurky, 1 plechovka nakládaných hub, 80 g tvrdého sýra, sůl, pepř, majonéza jako dressing, kukuřice, bylinky.\nPostup: Uvařená kuřecí prsa natrháme do misky, přidáme uvařená vajíčka, která jsme nakrájeli nadrobno, uvařené brambory, nakrájené na kostičky, na jemném struhadle nastrouhanou nakládanou okurku, přidáme nakládané houby, na hrubém struhadle nastrouhaný sýr, kukuřici, nasekané bylinky a majonézu. Vše promícháme, ochutíme solí a pepřem a můžeme podávat.


JUBIZOL Microair – paropropustný fasádní systém - TZB-info\nStavba / Izolace, střechy a fasády / Fasádní systémy / JUBIZOL Microair – paropropustný fasádní systém\nÚspěch tkví v použití odpovídající tloušťky izolace a především v zateplení kvalitními materiály, které tvoří vzájemně sladěný a certifikovaný systém. Společnost JUB přináší fasádní systémy na míru s garancí až 25 let, s nimiž lze uspořit až 40 % energie na vytápění a chlazení.\nJUBIZOL Microair – vytvořte si optimální podmínky pro bydlení\nChybějící nebo nedostatečná izolace objektu je obvykle kompenzována zvýšeným vytápěním, kdy klesá vlhkost vzduchu, ve kterém se současně zvyšuje množství prachu. Dochází k vysušení a podráždění sliznic dýchacích cest, což negativně ovlivňuje náš zdravotní stav. Naopak při nedostatečném vytápění a větrání se vlhkost vzduchu zvyšuje a následkem toho mohou být stěny napadeny plísní. Ty uvolňují do okolního prostředí množství spor, které vdechujeme a jež zapříčiňují onemocnění dýchacích cest.\nPodobným situacím pomáhá předcházet fasádní tepelně izolační systém JUBIZOL Microair, jehož jádrem jsou inovativní vysoce paropropustné izolační desky JUBIZOL EPS F-W2 nebo EPS F-G2 funkčně sladěné s dalšími složkami systému. Optimální paropropustnost a vynikající tepelná i zvuková izolace systému vytvářejí příznivé mikroklimatické podmínky, které jsou základem zdravého bydlení. Systém JUBIZOL Microair navíc urychluje vysychání novostaveb a vyznačuje se snadnější montáží v porovnání se systémy na bázi minerální vaty.\n„Úspory po zateplení se neprojeví pouze v zimě, ale během celého roku,“ uvádí Dominik Hanko ze společnosti JUB. Do zateplování se můžete pustit téměř kdykoliv během stavební sezóny. „Zateplovací práce mohou probíhat v rozmezí teplot 5 až 35 °C, před větrem a slunečním zářením chráníme fasádu speciálními závěsy, pouze za deště, mlhy a silného větru práce neprovádíme,“ říká odborník.\nFasádní systémy JUBIZOL nabízejí výběr velkého množství barevných odstínů a zaručují jejich špičkovou stálost. V rámci služby JUB DesignStudio vám architekti pomohou vybrat ty nejvhodnější kombinace odstínů a struktur vrchní omítky s ohledem na vaše přání, potřeby, okolí a určení objektu.\nVýhody systému JUBIZOL Microair\nAž o 40 % nižší spotřeba energie na vytápění a chlazení\nPříznivé mikroklimatické podmínky díky vysoké paropropustnosti\nCenová úspora a snadnější montáž proti systémům na bázi minerální vlny\nUrychlení vysychání novostaveb\nSpolečnost: JUB a.s.


307 srdečních zástav atletů, vážné problémy, 175 mrtvých, po injekci – TV ŠALINGRAD\n307 srdečních zástav atletů, vážné problémy, 175 mrtvých, po injekci\nDalšíJak si vede TV ŠalingradNext\nAktualizace 10. prosince – 13. prosince: ačkou smrti.\nRozhodně není normální, aby mladí sportovci při svém sportu trpěli zástavou srdce nebo umírali, ale letos se to stává. Všechny tyto srdeční problémy a úmrtí přicházejí krátce poté, co dostali COVID. I když je možné, že se to může stát lidem, kteří nedostali injekci COVID, pouhá čísla jasně ukazují na jedinou zjevnou příčinu.\nTakzvaní zdravotníci provozující programy COVID shot po celém světě neustále opakují, že „COVID shot je normální vakcína a je bezpečná a účinná“.\nTakže v reakci na jejich prohlášení zde uvádíme nevyčerpávající a neustále se rozrůstající seznam mladých sportovců, kteří měli v roce 2021 vážné zdravotní problémy poté, co dostali jednu nebo více injekcí COVID. Zpočátku mnoho z nich nebylo hlášeno. Víme, že mnoha lidem bylo řečeno, aby o svých nežádoucích reakcích nikomu neříkali, a média o nich neinformovala. Začaly se dít po prvním očkování proti COVID. Mainstreamová média stále o většině neinformují, ale sportovní zprávy nemohou ignorovat fakt, že fotbalisté a další hvězdy zkolabují uprostřed zápasu kvůli infarktu. Mnoho z nich zemře – asi 50 %.\nVyřazení sportovci s „nemocí“ nejsou zahrnuti v této zprávě\nMnoho sportovních týmů má nyní více hráčů na vedlejší kolej. Jsou jich desítky. Týmy a Big Media to tají a myslí si, že si toho nikdo nevšimne. Tito poškození hráči nebudou v této zprávě uvedeni, pokud jsou hlášeni jako „nemocní“, ale stálo by za to je sledovat, protože není normální mít jich tolik. Jejich imunitní systém byl pravděpodobně „něčím“ ohrožen, takže budou otevřeni mnoha věcem, které by za normálních okolností byli schopni odhrnout. Necháme na ostatních, aby je sledovali – máme plné ruce práce s vyšetřováním tohoto seznamu, protože se vracíme v čase a snažíme se najít nové informace, které dříve nebyly k dispozici. Všechno to nakonec vyjde.\nZde je neúplný seznam hlášených zranění. Většinou šlo o zástavu srdce.\nKrevní sraženiny nebo trombóza\nTento příběh se časem rozroste, jak budou přibývat nové informace. Pokud máte důkaz o informacích, které ještě nemáme, nebo pokud máte opravu, zašlete nám je prosím prostřednictvím našeho kontaktního formuláře s co největším množstvím informací. Užitečné informace by byly jméno osoby, věk, co se s ní stalo, zda byla infikována COVIDem, datum úmrtí, odkaz na jakoukoli novinovou zprávu.\nPro skeptiky, kteří věří, že je to normální, si po přečtení každého záznamu nebo jména v tomto seznamu klidně zopakujte následujících 18 slov.\nDále na odkazu níže následují dlouhé seznamy všech osob – pouze sportovců s následky:


ZpětÚvodNemovitosti MostByty MostPronájem byty MostPronájem byty 1+1 MostPronájem bytu 1 + 1 s lodžií, ul. Rozmarýnová, Most, 35m2\nNabízíme Vám k dlouhodobému pronájmu byt 1 + 1 s lodžií, v osobním vlastnictví, o celkové výměře 35m2.\nBytová jednotka se nachází v 6. NP panelového domu, v ulici Rozmarýnová. Nabízený bytová jednotka je částečně upravená - vyměněná kuchyňská linka, plovoucí podlaha. Nájemné činí 6.500,- Kč + 600,- Kč/další osoba, bez elektřiny a plynu. Při podpisu nájemní smlouvy se hradí vratná kauce ve výši...\nBytová jednotka se nachází v 6. NP panelového domu, v ulici Rozmarýnová. Nabízený bytová jednotka je částečně upravená - vyměněná kuchyňská linka, plovoucí podlaha. Nájemné činí 6.500,- Kč + 600,- Kč/další osoba, bez elektřiny a plynu. Při podpisu nájemní smlouvy se hradí vratná kauce ve výši nájmu + nájem na daný měsíc + provize RK 5.500,- Kč. Nájemné je dopředné, do 25. v měsíci na další měsíc. Velmi dobrá občanská vybavenost - škola, školka, parkoviště, supermarkety, pošta, lékárna, zdravotní středisko, obchody, MHD.


HC Chotěboř » Klub » Historie\nHokej na chotěbořsku se datuje od roku 1933, kdy došlo k prvnímu utkání mezi zdejšími studenty a SK Chotěboř. Rokem, který se však stal významným mezníkem pro zdejší hokej, byl rok 1966, ve kterém se oddíl odčlenil od společné tělovýchovné jednoty a tak vznikl samostatný hokejový klub.\nTímto významným rokem se odstartovala velmi úspěšná éra nejen na sportovním poli, ale i na poli společenském. Dalším výrazným mezníkem v historii tohoto hokejového klubu byl rok 2002, kdy došlo k zastřešení zimního stadionu a dále rok 2006, ve kterém se vybudovala nová ledová plocha a také nově rekonstruované chlazení.\nHokej hrál vždy velikou roli v minulosti i přítomnosti v životě populace z Českomoravské vysočiny, Chotěbořska a Východočeského kraje. Od časů, kdy teprve začínal, až do současnosti je v těchto oblastech hlavním sportem a těší se velkému zájmu u věřejnosti.\nÚplně historicky první zápas se odehrál 8. ledna 1933 a bylo to mezi tamějšími studenty a SK Chotěboř. Zápas měl již tenkrát obrovský divácký ohlas a úspěch. První mistrovské zápasy však přinesla až sezona 1935 – 1936. V těchto letech se stal klub řádným členem Českého svazu kanadského hokeje a zapsal se do první třídy Východočeské župy. Novodobá historie klubu se však datuje až od roku 1983, kdy se dokončila nová umělá ledová plocha.\nSoučasně s tímto byla vybudována řada dalších věcí. Jednalo se například o kabiny pro mužstva a další zázemí. Všechny tyto věci byly budovány převážně brigádnicky, a to zdejšími hokejovými nadšenci. Také díky tomuto mohla být započata práce s mládeží. Dalším velice významným mezníkem v historii klubu je rok 1996, kdy se hokejový klub odčlenil od tělovýchovné jednoty a dal tak vzniknou samostatnému Klubu Chotěboř.\nDne 5. listopadu 1983 byl slavnostně otevřen zimní stadion s umělou ledovou plochou v Chotěboři. Stalo se tak v roce, kdy chotěbořský lední hokej oslavil svou padesátku. Více než dva tisíce diváků se zúčastnilo slavnostního otevření. Sportovním vyvrcholením slavného dne bylo exhibiční utkání chotěbořských hokejistů s ligovou Duklou Jihlava, v němž hosté zvítězili 17 : 4.\nV dalších letech zimní stadion slouží sportovnímu vyžití veřejnosti nejen chotěbořské, ale i z širokého okolí. V době provozu je využíván pro bruslení žactva, tréninky a zápasy družstev oddílu ledního hokeje i pro bruslení dospělých. V sezoně se na jeho lední ploše vystřídá na 35 tisíc osob. Pro takové množství lidí nebylo k dispozici sociální zařízení. Proto byla v roce 1985 zahájena stavba šaten a sociálního zařízení v akci Z, v níž bylo odpracováno 53 tisíc hodin. V budově je šest šaten pro hokejisty, šatna pro veřejnost, bufet, klubovna, rozhlasová kabina, sociální zařízení, kuchyně. Protože se nepodařilo zatím vybavit ubytovnu s kapacitou 40 lůžek příslušným nábytkem, pronajal hlavní výbor TJ ubytovací prostory částečně pro ubytování zaměstnanců Chotěbořských strojíren, částečně jako ordinaci polikliniky.\nZastřešení kluziště v Chotěboři nad stávajícím zimním stadionem bylo dokončeno v roce 2002. Je tvořeno dřevěnou obloukovou příhradovou konstrukcí, na které je přes krokve po vlašsku proveden dřevěný záklop. Návrh konstrukce celého příčného řezu vycházel ze specifických podmínek zadání, kde součástí zastřešení byla implementace stávajícího provozního objektu stadionu. Nová konstrukce zastřeš ení je uložena na ocelových sloupech, na straně druhé je provedena nová konstrukce tribuny, za kterou je připraven další prostor pro následnou vestavbu, rám je uložen na betonové stěně s pomocnými pylony. Založení nových konstrukcí je s ohledem na požadavky o zachování stávajících technologií a geologie území navrženo hlubinným způsobem na mikropilotách.\nK 1. 1. 2009 přechází správa zimního stadionu pod příspěvkovou organizaci CEKUS Chotěboř, vlastníkem stadionu je město Chotěboř. Bylo realizováno ozvučení stadionu, v roce 2010 provedena rekonstrukce střešní krytiny, v roce následujícím modernizace plynové kotelny. Stadion je využíván i v letním období pro pořádání koncertů, zápasy futsalistů, bruslení na kolečkových bruslích, k dopravní výchově na dětských dopravních hřištích aj.


Smluvní průmyslový výzkum a experimentální vývoj – Centrum AVPI\nPříklady řešených projektů\nVýzkum a vývoj tvářecích procesů technologií hydroforming\nCílem projektu byla inovace v oblasti technologie tváření vlnovců nekonveční metodou hydroforming s využitím modulárních nástrojů. Variabilitou nástrojů pomocí modulárního systému bylo dosaženo zvýšené odolnosti funkčních částí vůči opotřebení, současně se zvýšenou efektivitou a přesností výrobků při procesu tváření. Další část výzkumu a vývoje byla zaměřena na oblast technologie dokončovacích operací a povrchových úprav na funkční plochy nástrojů.\nNová generace nástrojů pro obrábění kompozitních a vysoce abrazivních materiálů\nSpolečný výzkum a experimentální vývoj dřevoobráběcích nástrojů byl zaměřen na možnost zvýšení životnosti nástrojů při obrábění aglomerovaných, kompozitních a vysoce abrazivních materiálů při náročných podmínkách obrábění na CNC centrech s otáčkami až 30 000 min-1. Návrh konstrukce nástrojů s vnitřním chlazením byl optimalizován modelováním pomocí počítačových simulací. Nástroje s novou koncepcí dosahují zvýšené odolnosti vůči opotřebení, vyšší trvanlivosti ostří při vyšších výkonech strojů a náročnějších pracovních podmínkách. Další část výzkumu a vývoje byla zaměřena na oblast integrity povrchu a analýzu opotřebení nástrojů při běžných a extrémních podmínkách obrábění.\nVývoj technologie výroby ozubených hřebenů s vyšší přesností\nCílem projektu bylo dosažení snížení opotřebení, vyšší přesnosti výrobků a spolehlivosti ozubených hřebenů při zvýšení efektivnosti výroby. Experimentální vývoj byl zaměřen na aplikaci chemicko-tepelného zpracování funkčních povrchů ozubených hřebenů a dokončovací operace funkčních povrchů


Noviny píší: Velký den Lenky Bradáčové | ParlamentniListy.cz – politika ze všech stran\nParlamentníListy.cz » Aréna » Monitor » Noviny píší: Velký den Lenky Bradáčové\nBěhem úterního rána zatkli příslušníci Útvaru pro odhalování korupce a finanční kriminality (ÚOKFK) Jana Přibyla, pracovníka odboru informačních a komunikačních technologií státního podniku Lesy České republiky. Protikorupční policie ale žádné bližší informace neposkytla, skoupá na slovo byla i pražská vrchní státní zástupkyně Lenka Bradáčová. Mluvčí Lesů ČR Zbyněk Boublík ale Lidovým novinám potvrdil "zadržení jednoho ze zaměstnanců podniku".\nProtikorupční policie úřadovala v Lesích ČR. Sebrala vrchního ajťáka\nBývalý šéf podniku Jiří Oliva má v této věci jasno. "S devadesátiprocentní jistotou půjde o IT zakázku na vybudování datového centra a helpdesku. To jsou věci, které normální společnosti na trhu nabízejí za několik málo milionů. Lesy ČR za ni utratily 1,2 miliardy," uvedl bývalý místopředseda sněmovny za TOP 09.\nU zakázky, kterou získaly firmy Dynn a Time Import existuje reálné podezření, že byla cíleně nadhodnocena. Z celkové částky mělo 340 milionů skončit na kontech, k nimž mají přístup lobbista Jiří Hart a podnikatelé Michal Kříž a Martin Štufi.\nPřátelská návštěva, nebo razie?\nPříslušníci Útvaru pro odhalování organizovaného zločinu zasahovali v sídlech ČEZu a v královéhradecké dceřiné společnosti Obnovitelné zdroje. Přišli si pro dokumenty v kauzách spjatých se solárními elektrárnami. "Tato věc se dotýká problematiky solárních elektráren," potvrdila Lenka Bradáčová serveru Lidovky.cz.\nMluvčí firmy Ladislav Kříž uvedl, že šlo spíše o "přátelskou návštěvu", při níž si policisté vyžádali dokumenty a těmi se následně probírali v zasedací místnosti. Dle mluvčího vyšetřují policisté trestnou činnost, jíž měla být sama společnost poškozena.\nMělo by jít o kauzu, v níž ČEZ koupil solární elektrárnu a obří solární parky na Českolipsku za pět miliard korun od firmy Amun.Re. Vlastnická struktura prodávajícího byla přitom nejistá.\nDalším případem, kterým se podle LN vyšetřovatelé zabývají, je nákup solární elektrárny ve Vranovské vsi nedaleko Znojma, za kterou ČEZ zaplatil 1,5 miliardy korun. I zde kupoval ČEZ projekt s tím, že prodávající pak zajistil i stavbu, na kterou dostal od energetického gigantu předplatbu. ČEZ tak podle deníku nemusel vypisovat výběrové řízení na zhotovitele, nemohl si ale ani ohlídat náklady.\nJaderné elektrárny a dostavba Temelína: Hrozí nám nový průšvih\nLesy ČR , LN , Pecina , Bradáčová , Lessy


Typologie osobnosti podle MBTI - Průvodce kariérou\nDomů Novinky a aktuality Typologie osobnosti podle MBTI\nOsobnostní test MBTI (Myers Briggs Type Indicator) se v kariérovém poradenství často používá k předpovědi, pro jakou práci se člověk pravděpodobně nejlépe hodí. Právě rozpoznání osobnostního typu je jeden z nejdůležitějších faktorů při rozhodování v kariéře. MBTI je velmi populární osobnostní test a využívá se na pracovištích, ve školách, v managementu firem a poradenských centrech. Spousta lidí vidí MBTI jako neocenitelný nástroj, který jim pomáhá porozumět vlastnímu chování a také chování druhých.\nVychází z pojetí osobnosti švýcarského psychoterapeuta Carla Gustava Junga, který popsal tři základní dvojice psychických funkcí, kdy jedna z nich má vždy tendenci převládat a druhá je pomocná, podpůrná. V 40. letech 20. století Jungovu teorii pojetí doplnily americké psycholožky Isabela Briggs Myers a její matka Katherine Cook Briggs. Katherine se začala zajímat o tuto problematiku po přečtení Jungovy knihy Psychologické typy. Přidaly ještě čtvrtou dimenzi a vytvořily jednoduchý nástroj – dotazník MBTI.\nZákladní východiska této teorie jsou naše preference ve vnímání, zpracování informací, rozhodování a řešení problémů. Existují čtyři základní psychické funkce (dimenze) a každá se může vyskytovat ve dvou pólech. U každého člověka má vždy jedna funkce z každého páru tendenci převažovat, druhá je spíš pomocná, podpůrná. Na základě kombinace těchto čtyř dimenzí můžeme každého člověka zařadit do jednoho ze 16 osobnostních typů:\n1. vztah k okolí\nExtraverze (E – extraversion) – Extroverti intenzivně vnímají okolí a jsou zaměřeni na kontakt s lidmi a realitou, rádi mluví a vyjadřují své pocity. Jsou společenští a mají mnoho přátel a preferují přímou komunikaci.\nIntroverze (I – introversion) – Introverti se dokážou soustředit na maličkosti a hlavně na myšlenky a pocity. Nevyhledávají tolik kontakt s okolím, který jim někdy může být i nepříjemný. Raději poslouchají, než aby se zapojili do konverzace. Raději dříve promyslí, co řeknou, než aby ze sebe chrlili nesourodé informace. Mohou upřednostňovat samotu pro odpočinek. Ve společnosti spíše energii vydávají, než přijímají. Pracují rádi o samotě.\n2. způsob vnímání\nSmyslový typ (S – sensing) – Smysly upřednostňují fakta a současnou situaci. Lidé s touto charakteristikou jsou více spřaženi se skutečností, raději věci používají, než aby se zabývali tím, proč a jak fungují. Tito lidé jsou zaměření na čísla, fakta a přítomnost. Raději věci dělají, než o nich přemýšlí a spoléhají se na zkušenost. Jsou praktičtí a požadují přesné instrukce.\nIntuitivní typ (N – intuition) – Intuice upřednostňuje myšlenky, teorie a fantazii. Tyto osobnosti rády dělají věci pokaždé jinak, zkoumají, co se proč a jak děje, a jak by se to dalo dělat lépe. Spíše než praxe a to, co je, je přitahuje budoucnost a různé abstraktní teorie. Jsou to vizionáři zaměření na ideje, možnosti a budoucnost. Řídí se intuicí a hledají příčiny a vztahy. Rádi řeší nové úkoly a nesnáší rutinu.\n3. způsob rozhodování\nMyšlení (T – thinking) – Tito lidé lépe pracují s daty a čísly než s pocity a lidmi, bývají neústupní a neohleduplní. Myšlení vede k lepšímu řešením problémů a zakládá se na číslech, faktech a logice. Tito lidé bývají chladní a neprojevují emoce. Nevadí jim konflikty.\nCítění (F – feeling) – Citově založení lidé dávají přednost dohodám, často jsou empatičtí a rádi dělají ostatním radost. Zajímají se o druhé a rozhodují se na základě pocitů a emocí. Jsou citliví vůči vztahům a atmosféře. Vyhýbají se konfliktům.\n4. způsob jednání\nUsuzování (J – judging) – Lidé s dominantním usuzováním inklinují k postupným řešením a snaží se rychle věci dokončit. Rádi si před výletem naplánují, které památky navštíví a předem si rezervují hotel. Rádi věci dokončují a preferují řád a stabilitu. Dodržují termíny a je na ně spolehnutí.\nVnímání (P – perceiving) – Lidé vnímající spoléhají na subjektivní mínění a nechávají si všechny možnosti otevřené. Nejlépe se jim daří pod tlakem, v časové tísni, když už je poslední možnost něco udělat. Pokud usuzující výlet dobře promysleli, vnímající jsou přesným opakem. Ráno se probudí, usmyslí si, že si udělají výlet, a všechno začnou řešit teprve, až k tomu nastane potřeba. Jsou méně spolehliví a odkládají věci. Dokážou dobře improvizovat.\nŽádná z těchto preferencí není lepší nebo horší. Každá charakterizuje normální a plnohodnotné lidské chování. Všechny osobností preference či typy mají určitá pozitiva a negativa, silné a slabé stránky. Každý osobnostní typ preferuje jiný způsob komunikace, platí na něj něco jiného. Kombinací všech čtyř preferencí získáme náš “osobnostní vzorec”, např. INFJ.\nI přesto, že je test tak populární, může nastat mnoho problémů s jeho používáním. Některé průzkumy tvrdí, že výsledky testu nelze podpořit. Základní metodou otestování spolehlivosti je dát test jedné osobě při dvou příležitostech. Interval mezi testováním může být od několika týdnů po dobu delší než jeden rok. O testu by mělo platit, že osobnostní typ by měl mít trvající výsledek a proto předpokládáme, že osobnostní typ by se s časem neměl změnit. Průzkumy však ukazují, že typ osobnosti se může i během krátké doby (5 týdnů) až u 50 % lidí změnit. Jak je možné, že se to stává? Dva lidé mohou mít velmi podobné osobnostní rysy a přesto je každý zařazen do jiné kategorie. To může být způsobeno tím, že se pohybují těsně kolem rozhraní, které ostře odděluje dva osobnostní typy. Zdá se, že test MBTI nevyhovuje mnoha základním požadavkům očekávaným od psychologického testu. Mnoho předpokladů nebylo potvrzeno nebo byly prokázány jako chybné. Neexistuje důkaz, který by potvrzoval, že je 16 typů osobnosti, mezi které by mohl být zařazen úplně každý člověk. Test nám sice říká, že všichni lidé nejsou stejní, ale zároveň se snaží každou osobu zařadit do jedné z 16 „přihrádek“. Existují názory, že MBTI se snaží zjednodušit složitost lidské osobnosti. Klady a potenciály osobnosti jsou zde potlačovány ve prospěch zařazení do určité „přihrádky“.\nPokud byste si po přečtení článku rádi test MBTI vyzkoušeli, vězte, že na internetu objevíte mnoho jeho verzí, např. na webu Emiero.cz.\nHledání práce – praktický postup\nReflektování (nejen) v poradenství


Google opravuje chyby - vydává Android 5.0.1!\nS ohledem na skutečnost, že někteří uživatelé zařízení Nexus stále ještě čekají na update formou OTA (“Over The Air” – “vzduchem”), začaly kolovat spekulace, že Google aktualizace pozastavil a připravuje opravenou verzi. Zda tomu tak skutečně bylo, se již patrně nedozvíme. Pravdou ale je, že v noci na dnešek se v AOSP (Android Open Source Project) objevil systém ve verzi 5.0.1. Konkrétní číslo sestavení je LRX22C.\nKromě toho následně Google vydal také “factory images” Androidu 5.0.1, tedy soubory, sloužící k nahrání čistého systému na zařízení Nexus. Ve středu ráno byly na stránce Factory Images for Nexus Devices k dispozici tyto obrazy.\nV tuto chvíli nejsou známy podrobnosti o tom, co vlastně Android 5.0.1 přináší. Z čísla verze můžeme soudit na opravy dosud nalezených chyb a problémů, nicméně přesnější obrázek budeme mít až v okamžiku, kdy Google zveřejní seznam provedených změn (“changelog”). Zahraniční zdroje například poměrně často spekulují o implementaci telefonování přes Wi-Fi v rámci mobilní sítě amerického T-Mobile. Určitě bychom nečekali žádné zásadní novinky ani nové funkce.


BLOOM - EOTK – esenciální oleje terapeutické kvality Young Living[:sk]EOTK – esenciálne oleje terapeutickej kvality Young Living[:]EOTK – esenciální oleje terapeutické kvality Young Living[:sk]EOTK – esenciálne oleje terapeutickej kvality Young Living[:]\nNová řada v péči o pleť – Young Living Bloom\nPokud vás zajímá péče o pleť tak jako nás, potom jsou pro vás produkty z naší kolekce BLOOM by Young Living Brightening Skin Care Collection naprostou nutností.\nNaše nová řada péče o pleť obohacená o pečující esenciální oleje je přesně pro vás!\nObjevte vaši přirozenou záři a jasněji, zdravěji vypadající pleť díky naší kolekci BLOOM Skin Care Collection! Stačí se řídit naším režimem péče o pleť o 3 krocích!\n1. krok: Vyčistěte si obličej pomocí našeho přirozeně získaného, vysoce hydratačního čisticího přípravku BLOOM Brightening Cleanser. Pečuje o pleť, zatímco odstraňuje nečistoty, a odhaluje zářivou pleť, která je svěží a hebká.\n2. krok: Připravte vaši pokožku pomocí třpytivé esence obohacené pečujícími a hydratačními složkami. Vylepšete mdlou, nesjednocenou pleť, která ztratila svou přirozenou záři, pomocí esence BLOOM Brightening Essence! Obsahuje eticky získanou slídu, která rozzáří pleť a obnoví rovnováhu pH, aby vaše pleť byla svěží a hydratovaná.\n3. krok: Hydratujte a pomozte ochránit váš obličej před vznikem budoucího poškození díky mléku BLOOM Brightening Lotion! Poskytuje hydrataci a záři, aby zlepšilo vzhled nesjednoceného tónu a tmavých skvrn.\nVše můžete doplnit doplňkem stravy Collagen Complete. Ten je plný přirozeně získaných složek a doplňuje výjimečnou kolekci BLOOM by Young Living Brightening Skin Care Collection.


Verona - Volnej pád (Digital Fever Summer Mix) - musicserver.cz\nVerona - Volnej pád (Digital Fever Summer Mix)\nVydáno: 20.08.2013 10:55 v sekci Video - Jaromír Koc\nČeské duo Verona nejspíše čekalo od singlu "Volnej pád" větší komerční úspěch, proto přichází s jeho novou rádiovou úpravou. O tu se postaralo tuzemské producentské duo Digital Fever, jehož aktuální singl jsme si před časem představili v našem jukeboxu. Tehdy jsme Digital Fever moc nechválili, ale za remix pro Veronu si pár pozitivních slov zaslouží. Pánové dali písni o trochu klubovější nádech, zvýraznili i základní melodii, se kterou si navíc pohráli, ale přesto se jim povedlo nezničit původní hudební nápady Petera Fidera. Na české poměry nezní výsledek vůbec špatně.\n- Video: Písničkáři IAN šokují tanečním songem "Hey Girl" s Digital Fever. Znějí v něm světově (28.04.2015 14:57)


Hlášení rozhlasem - Hlášení 12.-16.3.2018 - Háj ve Slezsku\nHlášení rozhlasem - Hlášení 12.-16.3.2018\nDnes je úterý, 2. 3. 2021, 17:29:15\nInformujeme občany, že minulý pátek byl v obci nalezen mobilní telefon . Bližší informace můžete získat na sekretariátu Obecního úřadu Háj ve Slezsku nebo na telefonním čísle 553773322.\nSpolečnost Vodotech oznamuje, že pravidelné odečty vodoměrů budou probíhat od do 23. března. Bližší informace na webových stránkách obce, nebo úřední desce Obecního úřadu.\nObec Háj ve Slezsku se , jako každý rok zapojila do celostátní akce Ukliďme svět, ukliďme Česko.Akce se koná v sobotu 7. dubna v dopoledních hodinách a v naší obci je zaměřena na úklid příkopů podél příjezdových komunikací, likvidaci černých skládek a úklid veřejných prostranství. Spolky, organizace a dobrovolníci z řad občanů se mohou přihlásit na obecním úřadě na sekretariátu nebo u místostarosty obce, tel. 553 773 322, kde obdrží další informace.\nPříští úterý 20. března se od 16:00 v místní knihovně uskuteční povídání paní Dr. Věry Philippové s názvem Život v baroku - Johann Sebastian Bach. Hostem bude houslistka paní učitelka Marcela Kuvíková. Vstup je volný.\nNikol drůbež nabízí k prodeji: 22- týdenní kuřice různých barev , ,krmné směsi a vitamíny. Prodej se uskuteční zítra,ve čtvrtek 15.března v Háji ve Slezsku od 11:45-12:00 u Ou a ve Smolkově od 12:00-12:15 u prodejny potravin.\nPoslední aktualizace: 12. 3. 2018 00:00


Kutnohorský A dorost se po delší době představil v mistrovském zápase. - Sparta Kutná Hora\nKutnohorský A dorost se po delší době představil v mistrovském zápase.\nSparta Kutná Hora > Aktuality > Mládež > Starší dorost > Kutnohorský A dorost se po delší době představil v mistrovském zápase.\nKutnohorský A dorost se po delší době představil v mistrovském zápase. Navíc poslední zápas proti Úvalům byl spíše tréninkovým zápasem, takže na pořádnou prověrku čekali dorostenci tři týdny. Na hře to bylo znát. Trenér Jakub Stach nebyl vůbec spokojen s proměňováním šancí.\nJakube po delší době jste si zase užili zápasové vytížení, jaký to byl zápas?\nUrčitě nebyl jednoduchý! Hráli jsme zápas po třech týdnech, což jsem v životě nezažil a nebylo to vůbec nic ideálního. Navíc se proti nám postavil podle mě jednoznačně nejtěžší soupeř na jaře. Čili kombinace naší nerozehranosti a kvality soupeře, který nasadil vše, co má nejsilnější, znamenala opravdu nejtěžší zápas jara.\nCo myslíte tím, že nasadil to nejsilnější?\nBrod na nás nasadil čtyři hráče, kteří pravidelně nastupují v A třídě za jejich mužský B tým a ta kvalita byla hodně znát. Držení balónu bylo tak 60% na 40% ve prospěch soupeře, což jsme ještě nezažili, čili jsme hodně běhali bez balónu.\nJaká tedy byla taktika na tenhle způsob hry?\nPrvních 20 minut jsme se ještě snažili pressovat a donutili jsme je k chybám. Podařilo se nám taky vstřelit dvě branky. Jenže celý zápas takhle odehrát nešel, takže jsme se pak zatáhli do bloku a oni nás svojí fotbalovostí do konce poločasu přehrávali.\nNásledně přišli ty dva inkasované góly?\nAno, dokázali vyrovnat na 2:2. V ten moment jsem si říkal, že to bude opravdu velmi těžký zápas. Naštěstí minutu před koncem poločasu jsme utekli a do šaten jsme šli ve vedení.\nJaká byla reakce v kabině o poločase?\nJasně zaznělo, že takhle hrát nemůžeme. Byla by sebevražda s nimi takhle lítat nahoru a dolů, což jsme naštěstí splnili. Byli jsme daleko lépe organizovaní.\nNa hřišti se to projevilo jak?\nZatáhli jsme se, čekali jsme na jejich chyby, hráli jsme na brejky a jim v 70. minutě totálně došly síly. Absolutně odpadli fyzicky a už bylo pouze otázkou kolik dáme gólů.\nNicméně skórovali jste “pouze“ dvakrát?\nŠli jsme asi osmkrát sami na brankáře, ale skórovali jsme pouze dvakrát, to je pravda. Naše samostatné nájezdy, to byla katastrofa.\nJak vypadal druhý poločas z vašeho pohledu, co se taktiky týká, panovala spokojenost?\nVe druhém poločase jsme předvedli zkušený výkon, za který jsem rád. Soupeře jsme k ničemu nepustili a došli jsme si pro vítězství, i když naše samostatné nájezdy, jak jsem už říkal, to byla katastrofa.\nDá se tedy říci, že vás soupeř překvapil svou kvalitou hry?\nZpůsob fotbalu, který předváděl soupeř, je přesně ten, který chci, abychom předváděli my. Už od malička jsou tam kluci vedení k nějakému způsobu hry a je vidět, že to funguje. U nás tomu tak zatím není, a proto bylo vidět, že fotbalovost byla na jejich straně.


Slavná Tatra 813 prchala před šmejdem z vesmíru. Ve známém filmu ji nepoznáte – AutoRevue.cz\nTatra | Filmy\n5. 6. 2021 | David Rusol\nV roce 2012 rozšířil režisér Ridley Scott vetřelčí universum o snímek Prometheus, kde do 124 minut namačkal sci-fi prostředí s tíživou hororovou atmosféru. Pokud vám po zhlédnutí tohoto filmu bylo úzko, nic se neděje, takové stavy jsou součástí zážitku. Recenzenti to moc neocenili, ale diváci ano. Film vydělal relativně dost, konkrétně to bylo přes 400 milionů dolarů jen za rok 2012.\nVe snímku o kyselinou napumpovaném emzákovi (který tu vlastně ani pořádně není) se tvůrčí tým vozového parku opět vyřádil. Však kdo by mohl zapomenout na transportní speciál z Vetřelců (1986) s označením M577. Ve snímku Prometheus je transportní vůz RT Series Group Transport, známý spíše jako Rover, nebo také RT-01.\nVe filmu je vidět v několika scénách. O žádné CGI ale nejde, auto opravdu existuje a jako základ posloužil podvozek z Tatry 813, přezdívané Kolos či Drtikolka. Vypátrali jsme, že si studio nechalo poslat do Anglie tři podvozky, na kterých potom filmové kousky vznikaly. Filmaři modely 813 zvolili pro skvělou průchodnost terénem, auta totiž na scéně skutečně jezdí.\nPo dokončení natáčení byly vozy věnované technickému muzeu v Coventry, kde by ostatně měly stát do dnešního dne. Účast našich nákladních vozů v tomto snímku není tak profláklá jako v případě filmu Šílený Max. Když se ale podíváte, co udělali tito tvůrci, tak se ostatně není čemu divit.\nTémata článku: Zajímavosti, Tatra, SOB Top, Filmy, Galerie, Film, Anglie, Známý film, Vesmír, Snímek, Kolos, Natáčení, Rover, Šílený Max, Coventry\n16. 6. 2021 16:09 lol a vy jste kromě toho všeho póvl pro maďary\n8. 6. 2021 23:33 Juraj K. JanHnida, už som sa bál, že sa nenájde nikto, kto...\n8. 6. 2021 20:33 Honza Těch rozdílů mezi 813 a 815 je sakra hodně a...\n8. 6. 2021 10:28 Janhordina Já bejt na straně. SLOVÁKŮ TAK VŮBEC. DRŽÍM HUBU....\n7. 6. 2021 9:02 k22 Oba měli své šéfy v Moskvě, tak co se divíš..