Radujte se kosíři! | KOSA NOSTRA zostra aneb NAŠE VĚC zostra ! Prostě Kosa zostra!\n← Co by kdo měl nalézt pod stromečkem\nPosted on Prosinec 25, 2015\tby vlkp\nDnes nastal den, Boží hod, velký svátek. Máme se proč radovat. Ano, tato radost je radostí křesťanskou. Zdá se mi proto občas trochu obtížné o té radosti mluvit bez otřepaných křesťanských frází. Možná to ani není možné. Přesto ale ne, není to radost, která je určena pouze nám křesťanům. „Hle zvěstuji vám velikou radost, která bude pro všechen lid.“ řekl pastýřům anděl Páně. Ta radost je opravdu pro všechen, nejen křesťanský, lid! Bůh – ten Někdo nad námi, který celý náš vesmír vytvořil a na jehož vůli i zvůli další osud vesmíru závisí, v nás lidech totiž našel své zalíbení! Tomu Někomu prostě nejsme ukradení.\nTo je to, co se před nějakými těmi dvěma tisíci lety v Betlémě stalo!\nA tak se dnes radujte křesťané, protože váš Pán a Spasitel se narodil v Betlémě. Aby byla sláva na výsostech Bohu a lidem na zemi pokoj, dobrá vůle.\nRadujte se dnes hříšníci, protože ten, který se dnes narodil, přišel, aby vás očistil od veškerého hříchu a z věčného zatracení vás uvedl do věčné radosti.\nRadujte se dnes pohané a ateisté. Protože to dítě, které teď leží v jeslích zavinuté do plenek, bylo posláno Bohem, aby spasilo všechny.\nRadujte se dnes chudí, protože sám Bůh, vládce všehomíra, si zvolil váš osud. Vstoupil do vaší chudoby, abyste vy mohli jeho chudobou zbohatnout.\nRadujte se dnes upracovaní, protože Bůh – utěšitel započal v Betlémě svou práci, abyste vy mohli v něm spočinout navěky.\nRadujte se dnes ztrápení, neboť vám se dnes narodil Zastánce. On bude s vámi a setře vám každou slzu z očí.\nRadujte se dnes zklamaní a odmítnutí, protože ten, který se v Betlémě narodil, který pořád je a který má znovu přijít, vás bezpodmínečně přijal za své.\nRadujte se dnes hledači pravdy, neboť sám Zastánce Pravdy přišel na tento svět a není tak žádné moci, která by ještě mohla Pravdu zašlapat či udusit.\nRadujte se dnes bezdomovci, protože tam v chlévě, bez střechy nad hlavou, se zrodila Spása, která vám chce dát domov věčný.\nRadujte se dnes uprchlíci, protože ten dnes narozený musel spolu s vámi utíkat ze svého rodiště před lidskou zlobou a zlovůlí vládců, Herodů, aby se zpět vrátil jako vítěz. Vítěz nad zlem i nad smrtí.\nRadujte se dnes i zločinci, neboť Bůh – kněz, který se vám dnes narodil, je připraven odpustit vaší vinu, zapomenout vaší minulost a umožnit vám začít žít nový život.\nRadujte se dnes všichni lidé, protože dítě, které teď spí v mámině náručí, přišlo smířit navěky Boha s člověkem. Už není nic, ani smrt ani život, ani andělé ani mocnosti, ani přítomnost ani budoucnost, ani žádná moc, ani výšiny ani hlubiny, ani co jiného v celém tvorstvu, co by nás mohlo odloučit od lásky Boží, která je v tom děťátku.\nA proto, buď sláva na výsostech Bohu, a lidem na zemi pokoj, dobrá vůle!\nPříspěvek byl publikován v rubrice Hosté se štítky Boží hod. Můžete si uložit jeho odkaz mezi své oblíbené záložky.


Střelkyně Lenka Marušková úspěšně zacílila také na malířské plátno - Chebský deník\nStřelkyně Lenka Marušková úspěšně zacílila také na malířské plátno\nAš, Praha - Úspěšná olympionička, sportovní střelkyně, pořádá už svoji druhou výstavu. Ta na Pražském hradě potrvá až do 8. října.\nLENKA MARUŠKOVÁ se svými obrazy pokouší zachytit krásu a velikost života v různých podobách. Nechybí ani ta sportovní. Foto: archiv autorky\nLenka Marušková z Aše (česká olympionička, sportovní střelkyně a olympijská medailistka) se dává také na malířskou dráhu. Vernisáž výstavy jejích obrazů se uskutečnila v Mladotově domě na Pražském hradě. Záštitu nad expozicí převzal Zbigniew Czendlik, známý římskokatolický kněz polské národnosti, působící v České republice. Její ojedinělá výstava potrvá do 8. října a zájemci ji mohou navštívit denně od 10 do 17 hodin.\nVztah k malování už od dětsví\nOlympijská medailistka Lenka Marušková je známá spíš jako střelkyně ze sportovní pistole. Její v pořadí druhá výstava s názvem ´Malující střelkyně´ odkrývá další její talent.\n„Vztah k výtvarnému umění mám už od dětství, ovšem sen malovat klasické oleje jsem si splnila až v dospělosti," svěřila se sportovkyně. Malování používá jako prostředek k odreagování od sportovního shonu takzvanou arteterapii. K malbě dospěla jako samouk hledající formu a styl svého vyjádření. Směřuje od svázanosti k uvolněné spontánní malbě.\nLenku malování baví a má talent\n„Lenka je pečlivá a zvyklá na přesnost, v tom se asi prolíná její střelecké já s tím malířským, uměleckým," uvedl její učitel, malíř Martin Šrámek. Má duši bojovnice, a tak se neustále pouští do nových, neprobádaných témat a hledá si nové náměty. Ráda kombinuje malířské techniky a nechá se přesvědčit k experimentování. A to vše ji nakonec posunuje dopředu. Cesta učení se a sebeobjevování je pro každého velmi těžká, ale Lenku malování baví a ukazuje se, že v ní dřímal předtím neobjevený výtvarný talent," dodal s potěšením.\nSvými obrazy se pokouší zachytit krásu a velikost života v různých podobách. Spojujícím prvkem krajin, přírodních detailů, zátiší, olympijských a kosmických motivů je hledání pozitivních hodnot ve světě, který nás obklopuje. Některé z obrazů vyjadřují autorčin obdiv k velikánům světového malířství, od nichž se lze učit. V tvorbě silně zaznívá vztah k vlasti, který je zachycen v pohledech na symboly české krajiny Říp, Sněžka/Země česká, domov můj. Hrdost na naši zem a na to, že může být její reprezentantkou i jako vrcholová sportovkyně, vyjadřují obrazy s olympijskou tematikou Rio de Janeiro 2016, Helsinky 1952.\nSe Zbigniewem Czendlikem, který převzal záštitu nad její druhou výstavou, se Lenka Marušková poznala při natáčení pořadu Uchem jehly a pak i v Londýně na olympiádě. Podpora sportovkyně a malířky je pro něj mimo jiné vzpomínkou na léta gymnaziálních studií, kdy mu jak malování, tak sport byly velmi blízké.\nJeho učitelé se ho snažili přesvědčit, aby šel na výtvarnou školu, anebo se věnoval atletice. On si zvolil třetí cestu a stal se farářem. Na otázku, jak souvisí víra s krásou, odpovídá: „Já si myslím, že Stvořitelem krásy je Pán Bůh a všechno, co je Boží, je krásné. Takže pokud je v obrazech krása, znamená to, že je v nich i kousek Boha. Krása a víra, to je pomalu totéž a já vždycky přeji lidem, aby se obklopovali krásnými věcmi, protože nás to dělá krásnými. Věřím, že i obrazy Lenky budou na lidi tak působit. Protože nejde o to, abychom obdivovali nějaké umělecké dílo, ale je důležité, aby umělecké dílo působilo na toho, kdo se na něj dívá, a aby nás dělalo krásnými."


Jenproholky.cz » Nechte se hýčkat: 40 top českých kadeřníků na jednom místě!\nNechte se hýčkat: 40 top českých kadeřníků na jednom místě!\nProžijte jedinečný večer ve společnosti nejlepších kadeřníků, kteří promění váš účes.\nJiž tento týden 22. června se koná výjimečný event, na němž se potkají ti nejlepší profíci z kadeřnického oboru, předvedou neobvyklou hair show a poskytnou vám své služby, takže si budete moci nechat vytvořit účes dle svého přání a zároveň získat radu, jak ho vytvoříte i sama doma.\nDále je pro vás připravena sklenka prosecca, malý dárek, služby profesionálních fotografů a mnohem více! Kompletní program naleznete na hfnight.cz/program.\nTak neváhejte a zamluvte si svého kadeřníka již dnes! Za tuto službu zaplatíte pouze 200 Kč a tím i pomůžete dobré věci – výtěžek z akce bude věnován Nadaci Terezy Maxové. A co může být krásnějšího než příjemně strávený večer a pomoc potřebným?\nVíce na hfnight.cz.


Festival Jeden svět se dočkal svého zahájení i v Přerově - Přerovský deník\nFestival Jeden svět se dočkal svého zahájení i v Přerově\nPřerov – Festival Jeden svět byl ve středu oficiálně zahájen také v Přerově. Hlavní slovo v klubu Base Camp dostala jeho koordinátorka Marcela Nosálová ze společnosti Člověk v tísni a náměstek primátora Dušan Hluzín. Poté se svými písničkami vystoupila přerovská skupina Imperio a písničkářka Dagmar Nosálová.\nFestival Jeden svět v Přerově | Foto: DENÍK/Tomáš Krejčiřík\nPo zahájení následoval první ze čtyř dokumentů, které jsou přístupné pro širokou veřejnost. Po filmu Přenašeč diváci mohli debatovat s Lenkou Albrechtovou, lékařkou na infekční klinice v Ostravě – Porubě, která se specializuje na diagnostiku a léčbu pacientů s HIV onemocněním a AIDS.\nPřed samotným začátkem však měly možnost zhlédnout některé vybrané projekce i studenti ze základních a středních škol.\n„Školní projekce začaly v pondělí. Všechny termíny, které jsme nabídli školám byly obsazené. První tři dny tedy byly výborné. Jsme velmi rádi, že děti reagovaly a že se nám podařilo zajistit odborníky k debatám,“ uvedla koordinátorka Jednoho světa v Přerově Marcela Nosálová.\nHlavním cílem těchto školních projekcí je podle ní informovat a vzdělávat. „Myslím si, že se to daří. Samozřejmě někteří studenti jsou zvídaví, někteří méně. My se snažíme je do diskuse určitým způsobem zapojit. Hodně dělá to, jak je host zvyklý pracovat s dětmi,“ řekla.\nDalším středečním hostem byl po dokumentu Nedáme se umlčet předseda Ústředí muslimských obcí v ČR a předseda Islámské nadace v Brně Muneeb Hassan Alrawi. Ve čtvrtek budou debatovat vedoucí dobrovolnické skupiny z Greenpeace v Brně Aďa Gálová a vedoucí Armády spásy Petr Janoušek, který se zabývá bezdomovectvím.\nNa organizaci festivalu se podílejí studentky Gymnázia Jakuba Škody. „Festival jsem dělala i vloni. Máme na škole filmový klub, kde se snažíme pouštět i filmy, které je tady možné vidět tady. Zajímám se o tuto problematiku a v budoucnu bych chtěla něco podobného studovat,“ zmínila studentka Žaneta Dočkalíková z Tučína. (kre)


7. až 11. listopadu 2016\nV letošním roce se naše muzeum poprvé připojí k Týdnu vědy a techniky Akademie věd ČR. Tento největší vědecký festival v České republice probíhá každoročně na začátku listopadu. Motto letošního, již šestnáctého, ročníku zní Za hranice známého. Široká veřejnost bude mít možnost navštívit výzkumná pracoviště AV ČR a významných partnerských organizací, a dále řadu přednášek, výstav, vědeckých kaváren, seminářů, promítání filmů, divadel, science show, exkurzí a mnoha dalších akcí.\nV Muzeu Vysočiny Jihlava se Týden vědy a techniky uskuteční ve dnech 7. - 11. listopadu. Každý den představí svou činnost jedno oddělení, pátek bude patřit hostům. Dopoledne budou věnována žákům základních a studentům středních škol (účast na programech pouze na objednání), odpoledne se budou odehrávat ve znamení komentovaných prohlídek a vědeckých kaváren. Zajímavým experimentem bude čtvrteční Muzejní přednáškomat, jehož téma vyberou sami návštěvníci muzea při internetovém hlasování (viz http://muzeum.ji.cz ).\nSoučástí vědeckého festivalu bude i otevření výstavy RC modelů Kdo si hraje, ovládá, která vznikla ve Slováckém muzeu v Uherském Hradišti ve spolupráci s firmou Astra Uherský Brod, spol. s r. o.\nVstup na veškeré akce v rámci Týdne vědy je zdarma!\nPodrobný program Týdne vědy a techniky na http://www.tydenvedy.cz./


Hotely – Port d'Alcúdia | Hotels.comSee this page in Englishčeština (Česká republika)Rezervujte online nebo telefonicky 239 014 224 Dle základních sazeb. 24 hodin denně, 7 dní v týdnu (hovory pouze v angličtině)Domovská stránkaNabídky hotelůSkupinyHotels.com™ RewardsZásady pro cookiesZákaznická službaVaše rezervaceNápovědaVáš názor na tento webHodnotit hotelPřihlášení a účetPřihlásitZaložit účetVaše rezervaceHotelyHotely v zemi ŠpanělskoHotely ve městě Port d'AlcúdiaHotely – Port d'AlcúdiaHledat hotely – Port d'AlcúdiaMěsto, památka, název hotelu, adresa nebo PSČPříjezdOdjezd Neznám přesná dataPokoje123456789+Pokoj 1:Dospělí12345678Věk 18+Děti0123Do 17 letVěk v den příjezdu:Dítě 1:-?-<11234567891011121314151617Zobrazit nabídkyZa každých 10 nocí získáte 1 noc zdarma.*U vybraných hotelů navíc najdete Tajné ceny.12345678910=Nabídka dneGrupotel Maritimoz2 347 Kč2 022 KčVšech 14 nabídek ve městě Port d'AlcúdiaČeským zákazníkům se líbí:PopulárníBelleVue ClubUspokojivá kvalita 2,7 / 5( 186 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 140 uživatelů. Viva Zafiro Alcudia & SpaVýborná kvalita 4,6 / 5( 73 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 102 uživatelů. JS Alcudi MarDobrá kvalita 3,7 / 5( 49 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 96 uživatelů. Aparthotel Ferrer MaristanyVýborná kvalita 4,4 / 5( 127 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 94 uživatelů. El Lago ApartmentsDobrá kvalita 3,7 / 5( 112 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 84 uživatelů. Iberostar Ciudad BlancaVýborná kvalita 4,4 / 5( 66 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 71 uživatelů. Aparthotel Alcudia GardenDobrá kvalita 3,6 / 5( 64 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 53 uživatelů. Aparthotel Alcúdia BeachDobrá kvalita 3,8 / 5( 31 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 32 uživatelů. Las Gaviotas Suites HotelVýborná kvalita 4,5 / 5( 149 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 31 uživatelů. Eix Alcudia Hotel - Adults OnlyVýborná kvalita 4,0 / 5( 242 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 19 uživatelů. Další hotely ve městě Port d'AlcúdiaNedávno rezervovánoAparthotel Alcúdia BeachPočet hvězdiček: 3 z 5 308 KčApartamentos Ferrer TamarindosPočet hvězdiček: 2 z 3 924 KčHotel Roc BoccaccioPočet hvězdiček: 3 z 3 428 KčSeaclub Mediterranean ResortPočet hvězdiček: 4 z 4 870 KčBelleVue ClubPočet hvězdiček: 3 z 2 840 KčU většiny pokojů platba ihned nebo pozdějiPro většinu pokojů možnost zrušení zdarmaZáruka nejlepší cenyZobrazit hotely ve městě Port d'Alcúdia na mapěPamátky a zajímavostiPláž AlcúdiaDopravaPřístav AlcúdiaMěstské částiAlcudiaTypy hotelůHotely se 4 hvězdičkami (18 hotelů)Hotely se 3 hvězdičkami (28 hotelů)Hotely cenově výhodné kategorie (6 hotelů)Hotely luxusní kategorie (20 hotelů)Hotely s bazénem (49 hotelů)Hotely s lázeňskými službami (13 hotelů)Představujeme destinaci Port d'AlcúdiaHotels.com vám pomůže najít ty nejlepší hotely ve městě Port d'Alcúdia.


Guild Wars 2 - sugestivní debut trailer - iDNES.cz\n20. srpna 2009 22:56, aktualizováno 22:56\nNa MMORPG Guild Wars 2 se čekalo s napětím od jeho ohlášení před dvěma lety. První vstup výtvoru firmy ArenaNet ze Seattle, pracující pro jihokorejský NCsoft, do online světa byl na tehdejší dobu grafickou orgií a hratelnost za půvabem a propracovaností nikterak nezaostávala. Ostatně množství datadisků mluví samo za sebe. Druhý díl tedy vstoupil na scénu s řádnou pompou.\nObvykle fádní startovní trailery nahradila firma nejprve velice sugestivním mixem artů a pak předvedla pohled na skvostný herní svět. Bizarní technologie, fantastické stavby, monstra, to vše se míchá v pestré směsici, která až asociuje japonská RPG. Svět se oproti prvnímu dílu změnil, uplynulo přes čtvrt tisíciletí a leckteré nové rasy se rozvinuly, nové se objevily na scéně. Prozkoumávat se bude i svět pod vodou.\nGuild Wars 2 podobně jako Final Fantasy XIV slibují hráčům, kteří si nepotrpí na komunitní styl hraní MMO titulů, že se mohou procházet hrou sami. V případě Guild Wars 2 vám tedy budou dělat společnost postavy řízené umělou inteligencí. Svět má být výrazně větší a hlavně spojitý na rozdíl od původního konceptu oddělených lokací.\nAutoři z ArenaNet také slibují větší cílení na příběhovou koncepci, snahu mnohem více vtáhnout do děje, bojů PvP si pochopitelně užijeme také dost. Svět ale nebude zkrátka jen prostorem, kde chodíte pobíjet monstra, abyste získali nějaké ty body či raritní předměty. Zní to všechno hezky, ještě hezčí to pak vypadá, bude to hratelné zdarma bez poplatků. Uvidíme, jak Guild Wars 2 zamíchají karty ve světě MMORPG her.\nZdroj: gametrailers, gamespy


Cihelník Josef 20210413\nNapsal uživatel petra.verzichova dne Čt, 05/06/2021 - 15:20\nRead more about Cihelník Josef 20210413\nDozorci umlátili vězně v korekci. V protokolu pak uvedli, že se oběsil\n06. 05. 2021 / Příběhy / Mikuláš Kroupa,\tMartin Netočný\nHlášenka ze vězeňského spisu skauta Jiřího Lukšíčka a vězeňská podobenka Vladimíra Požára, kterého dozorci umlátili v izolaci. Zdroj: Národní archiv ČR\nVěznění skauti vytvořili v padesátých letech v komunistických lágrech rozsáhlou záchrannou síť kamarádů vzájemně si kryjící záda. Ne vždy se to podařilo. Vězně Vladimíra Požára dozorci umlátili v izolaci.\nI letos organizujeme Běh pro Paměť národa! Ale tak, aby na nás Covid-19 nemohl. Poběžíme o víkendu od 20.–23. května 2021, jednotlivě anebo s rodinou, na tratích, které budou připraveny ve vybraných městech ČR. Anebo si místo sami zvolte, kdekoliv. Všichni, kteří se vydají na trať, přispějí na další natáčení vzpomínek pro Příběhy 20. století. Vše najdete na www.behpropametnaroda.cz, kde se, prosíme, registrujte. Děkujeme. Sportu zdar!\nJiří Lukšíček několik měsíců po návratu z jáchymovských lágrů v roce 1960. Zdroj: Paměť národa\nJiří Lukšíček a jeho kamarád z jáchymovských lágrů Jiří Bláha na stupni vítězů (vlevo) při závodu při Závodu tří řek v roce 1965. Foto: Paměť národa\nI Jiří Lukšíček zažil nejednou korekci. V jeho vězeňském spise se zachovalo osm tzv. hlášenek, nahlášení ke kázeňskému trestu. Například skaut Lukšíček opakovaně přiváděl k záchvatu vzteku dozorce konající službu, když na nástupu místo povinného zvolání „Zde!“ zatvrzele odpovídal „Tady!“. Za to vyfasoval pět dní korekce. Do izolace putoval za to, že nesmekl, když procházel kolem bachaře. Dozorce ho zastavil a nakázal mu uklonit se a smeknout, na to Lukšíček zamumlal:\n„To je ale ponižování.“ Jindy ho dozorčí služba načapala ležet na lůžku a spát během vězeňského volna. Jednou ho dozorce chytil ve vedlejším baráku po večerce. Když se vyptával, co tu chce, Lukšíček podle zápisu odvětil, že tu koná službu a jmenuje se Jakeš. Jeho fígl ovšem bachař prokoukl a šoupl ho do korekce.\nSchwarzenberg Karel 20210219\nNapsal uživatel frantisek.vrba dne Út, 05/04/2021 - 20:33\nRead more about Schwarzenberg Karel 20210219\nSchwarzenberg Karel 20140711\nNapsal uživatel frantisek.vrba dne Út, 05/04/2021 - 13:37\nRead more about Schwarzenberg Karel 20140711\n30. 04. 2021 / Speciály / Mikuláš Kroupa\nLuboš Dobrovský a Jindřich Šídlo\nKolegium Paměti národa v době pandemie nemohlo pořádat svá pravidelná setkání, diskuze, besedy a přednášky. A tak vznikl nápad: podcast Dobrovský &Šídlo. Kdo neslyšel, přichází o hodně!\nAudio podcast Dobrovský &Šídlo, 37 minut, komentáře a glosy Jana Dobrovského, novináře Jindřicha Šídla a nakladatele Jiřího Padevěta o vztahu s Ruskem a o „záhadě“ zvané prezident Zeman.\nO čem pánové Dobrovský, Šídlo a Padevět věcně, vtipně, zasvěceně a s nadhledem mluví? O naší historii, o Rusku, o sovětských vojácích, o Zemanovi a jak Ruml kdysi předpověděl Zemanův příklon na Východ a Václav Havel ho s touto teorií vyhodil. Chceme-li světový mír, objímáním se ho nezískáme! Vyprovodili jsme s hudebníkem Zappou sovětské vojáky v roce 1991, vyhostili ruské diplomaty v roce 2021, vyloučili Ruskou federaci ze soutěže o Dukovany. Co jsme to spáchali?! Ocitli jsme se na třetí příčce nepřátel Ruska! A to jsme jen popadli klacky do rukou a postavili se na vlastní obranu. Ale je tu záhada! Zeman. I my máme dvě vyšetřovací verze. Tedy nikoliv týkající se Vrbětic, ale proč nás prezident táhne na Východ: první, že je psychicky narušený, druhá je vážnější, a dozvíte se ji z podcastu. Ač si Zeman myslel, že už ho žádná politická porážka nečeká, prohrává na celé čáře. Protože! Tento národ, tato země většinově touží po svobodě, demokracii a západní politické kultuře, která přináší radost, štěstí a luxus. Mimochodem, je tu ještě jedna záhada: Nevíte někdo, proč KSČM tolik zbožňuje putinovský režim v Rusku, který je tak obludně asociální a zbídačil miliony obyvatel?!\n29. 04. 2021 / Příběhy / Barbora Šťastná\nBratři Ivan (vlevo) a Václav Havlovi jako vojáci základní služby. Foto: archiv Ivana M. Havla\nVymyslel slovo „ptydepe“ a pro inscenaci Krále Ubu vynalezl patafyzický stroj. Propojoval svět exaktních věd a filozofie, byl vydavatelem samizdatu a klidnou silou v pozadí českého disentu i událostí listopadu 1989. Ivan M. Havel zemřel 25. dubna 2021.\n„Rozšířená zvědavost,“ tak nazýval Ivan Miloš Havel svou touhu po poznání, kterou se rád nechával vést. „Vždy jsem toužil dozvídat se věci mimo svůj obor, poznávat něco, co ještě neznám,“ uvedl ve svých vzpomínkách pro Paměť národa.\nVzpomínky Ivana M. Havla natočil Michal Šimek pro sbírku Paměť národa, kterou spravuje nezisková organizace Post Bellum díky podpoře soukromých dárců. Pokud považujete uchování vzpomínek za důležité, vstupte do Klubu přátel Paměti národa nebo podpořte Paměť národa jinak na podporte.pametnaroda.cz. Děkujeme!\nTato nesmírná zvídavost ho vedla při pořádání bytových seminářů i vydávání samizdatové Edice Expedice, do literárních salonů i na univerzitu v Berkeley, a umožnila mu ze světa kybernetiky, kterou vystudoval, podnikat exkurze do filozofie a umění.\nDěd Vševěd a strýček bohém\nZvědavost a radost z poznávání v něm odmalička probouzelo rodinné prostředí, jež podporovalo náklonnost k vědě stejně jako k umění. Maminka Božena vystudovala kunsthistorii ve Vídni a jejím koníčkem byly ilustrace vědeckých textů.\nIvan Havel s maminkou Boženou na Havlově. Foto: archiv Ivana M. Havla\nDědeček, všestranný Hugo Vavrečka, působil jako manažer u firmy Baťa: „Říkali jsme mu ,děd Vševěd‘,“ usmíval se Ivan M. Havel. „Miloval jsem, když mi vysvětloval, jak fungují různé stroje. Kreslil mi dynamo, lodní šroub či elektromotor a vysvětloval, jak pracují. Vždycky jsem škemral: ,Ať mi dědeček vysvětlí stroječek!’“\nStrýc Miloš Havel, filmový producent, vnášel do rodiny bohémského ducha a otec Václav M. Havel, jenž proslul jako stavitel areálu Barrandovských teras, zase budovatelské nadšení: „Podnikání ve stavebnictví pro něj bylo životní náplní. Vštěpoval nám, že slovo podnikatel není nadávka, že to je člověk, který něco vytváří. A nedělá to jen pro peníze, ale pro samotný smysl té věci.”\nIvan M. Havel ani později v životě nevnímal své předky jako příslušníky prvorepublikové smetánky, ale jako činitele inspirativního podhoubí, které utvářelo jeho osobnost: „Vyrůstal jsem v rodinném prostředí, kde se stále mluvilo o zajímavých věcech, debatovalo se, mělo to takový šmrnc. Moje dětství bylo bezstarostné, intelektuálně zajímavé.“\nS dědečkem Vavrečkou a s o dva roky starším bratrem Václavem na Havlově v roce 1943. Foto: archiv Ivana M. Havla\nV době jeho nejútlejšího dětství trávili Havlovi čas střídavě v pražském domě č. p. 2000 na Rašínově nábřeží a v letním sídle na Havlově na Českomoravské vysočině. Otcovi přátelé se sem sjížděli na hony a Ivan v místních lesích nacházel první předměty svého vědeckého zkoumání – brouky. Četl knihy o tom, jak je správně preparovat, a vášeň pro brouky jej držela až do doby dospívání.\n„Pak mi těch zvířátek začalo být líto. Něco se ve mně muselo změnit, probíhalo to asi pozvolna. Začalo mi vadit je usmrcovat. Dnes nezabiju ani mouchu. Plácnu komára, který příliš obtěžuje, ale že bych cílevědomě zabil zvířátko, které leze po stole – to ne.“\nNešlo jen o to, uživit rodinu\n„Uživit rodinu, to u nás před válkou nebylo důležitým tématem. Spíš šlo o to, dělat něco ve prospěch ostatních, pro lidi a pro město. Moji předkové viděli smysl života v tom, jak něco zvelebit, aniž by přihlíželi k osobnímu prospěchu,“ vyprávěl Ivan M. Havel. Po únorovém převratu roku 1948 se to ale změnilo.\nOtci znárodnili palác Lucerna a nakonec komunisté nedodrželi ani původní slib, že ho tam nechají pracovat jako ekonoma: „Ale dlouho ho drželo nad vodou, že všichni jeho bývalí zaměstnanci si ho považovali. Když jsme v létě chodívali na obědy na Barrandov, obskakovali nás a dávali nám různé slevy. Vyprávěli otci, co nového v podniku zařídili, třeba že koupili nový koberec. Snažili se ho potěšit tím, že stále udržují úroveň,“ vyprávěl Ivan M. Havel.\nIvan Havel s babičkou Josefou Vavrečkovou a Hugem Vavrečkou na Havlově na konci 40. let. Foto: archiv Ivana M. Havla\nMatka se snažila vylepšit finanční situaci rodiny prodejem šperků a později si hledala různá přechodná zaměstnání, například malovala oči a rty panenkám z podniku Hamiro. Když Havlovi dostal příkaz k vystěhování z Prahy, podařilo se jim odvrátit hrozbu, že půjdou do pohraničí, a znovu našli dočasné útočiště na Havlově.\nIvan M. Havel začal studovat, stejně jako jeho bratr, na elitním chlapeckém gymnáziu, v poděbradské Koleji Jiřího z Poděbrad. Jenže v roce 1950 je vyloučili a Ivana čekala anabáze po různých základních školách v centru Prahy. Na konci deváté třídy měl sice samé jedničky, škola mu ale doporučila, aby se šel učit na kotláře. Jeho matka, které velmi záleželo na formálním vzdělání, se téměř zhroutila.\nNakonec nastoupil do učení na jemného mechanika a díky matčiným emotivním intervencím mu bylo umožněno, aby se zapsal do učení na večerním gymnáziu. Veškerý jeho čas pro příští tři roky tak zabralo studium – přes den na učilišti a večer na gymnáziu, kde ho nakonec nechali i odmaturovat.\nSvobodné debaty Šestatřicátníků\nI v době, kdy bratři Havlovi neměli přístup k oficiálnímu univerzitnímu vzdělání, je obklopovala celá řada inspirativních osobností. Patřili k nim Ilja Kříženecký, astronom Hubert Slouka, Otto Wichterle či deskriptivní geometr a svobodný zednář, profesor František Kadeřávek: „Nějaký čas jsme si korespondovali, navzájem jsme si na pohlednicích posílali rébusy,” uvedl Ivan M. Havel.\nV učení na jemného mechanika. Foto: archiv Ivana M. Havla\nOkruh zajímavých lidí, mezi nimiž se pohybovali, brzy doplnila také skupina Šestatřicátníci, kterou vedl jeho bratr Václav. Mladí intelektuálové a umělci narození kolem roku 1936 se scházeli v kavárně Slavia. Chodili sem básník Jiří Kolář, literár Josef Hiršal, literární vědec Václav Černý, malíř Kamil Lhoták či překladatel Zdeněk Urbánek. Z Brna dojížděli básník Jiří Kuběna a básnířka a překladatelka Viola Fischerová.\n„Nepatřil jsem mezi ně, ale býval jsem připuštěn k jejich rozhovorům,“ vzpomíná Ivan M. Havel. Do Slavie přicházel většinou v sobotu po poledni, když skončil dopolední směnu v práci: „Na Balabence jsem nasedl na tramvaj, jel jsem do rôtisserie v Mikulandské ulici, kde jsem si dal dobrý oběd a užíval jsem si, že už nejsem u ponku. Pak jsem zamířil do Slavie a tam se sedělo tři, čtyři hodiny. To býval vrchol mého týdne. Nebylo ani tak důležité, o čem se mluví, ale že se mluví volně.“\nPtydepe pod vlivem absurdního divadla\nPod vlivem Šestatřicátníků se i Ivan M.Havel pustil do literární tvorby. Výsledkem byla fantaskní novela Arsemid, která vznikala od druhé poloviny padesátých let. „Snažil jsem se napodobovat, co se dalo – jsou tam narážky na Franze Kafku, Lawrence Sterna, Ladislava Klímu… Chtěl jsem si vyzkoušet, jaké to je něco napsat.“ Kniha po roce 1990 opakovaně vyšla tiskem a do každého dalšího vydání Ivan M. Havel připsal nové kapitoly: „Arsemid tak prožil tři nebo čtyři životy.”\nIvan M. Havel při čtení své knihy Arsemid v Knihovně Václava Havla v roce 2017. Foto: Ondřej Němec, archiv Ivana M. Havla\nJeho dalším příspěvkem do světa literatury se stalo slovo „ptydepe“, které do dnešních dnů zlidovělo jako výraz pro nesrozumitelný úřední či odborný jazyk, bezobsažnou mluvu frází či synonymum orwellovského newspeaku.\n„Pod vlivem absurdního divadla jsem si chtěl vyzkoušet něco podobného. Napadlo mě, že napíšu divadelní hru, ve které se bude mluvit nesrozumitelným jazykem. Začal jsem ji sepisovat a vytvořil jsem asi čtyři stránky, které jsem nechal bratrovi ležet na stole. Po nějaké době se mi ozval, že by to chtěl použít v nějaké hře. A že by prý potřeboval vymyslet pro onen jazyk gramatiku. Vytvořil jsem tedy jakási pravidla, například že když jsou si slova blízká významem, nesmějí si být podobná. Byl jsem překvapen, když se ptydepe nakonec dostalo i do slovníků,“ usmíval se Ivan M. Havel. Jeho ptydepe poprvé zaznělo na prknech Divadla Na zábradlí ve hře Václava Havla Vyrozumění.\nA ještě jednou vstoupil svou kreativitou do světa umění – když ho bratr Václav požádal, aby pro inscenaci Krále Ubu v Divadle Na Zábradlí zhotovil zvláštní mechanickou dekoraci. „Chtěl, abych jim pro toto představení vyrobil zvláštní patafyzický stroj, který nemá žádný praktický účel,“ vzpomínal Ivan M. Havel.\n„Tehdy jsem ještě pracoval v dílně, takže jsem měl přístup ke strojům a materiálům. Nasbíral jsem doma v kredenci různé objekty, které se kdysi používaly v kuchyních, síta, vařečky, kvedlačky nebo kuchyňskou váhu. Z těchto objektů jsem sestavil stroj, který poháněl malý motorek.“\nAmerika byla něco jako Mars\nPo velkém úsilí se Ivanu M. Havlovi přece jen podařilo dostat se na vysokou školu, večerně vystudoval elektrotechniku na ČVUT. A v době politického uvolnění v druhé polovině 60. let dokázal něco u nás tehdy neslýchaného: obeslal sedmadvacet amerických univerzit se žádostí o stipendium a byl přijat k doktorandskému studiu na univerzitě v kalifornském Berkeley.\nPromoce Ivana M. Havla na ČVUT v roce 1966. Foto: archiv Ivana M. Havla\n„Tehdy pro nás Amerika byla něco jako Mars, něco šíleně vzdáleného, nedostupného, vlastně neexistujícího,“ popisuje své pocity, když si na mapě našel Berkeley u zálivu s výhledem na San Francisco. Tématem jeho disertační práce, na níž měl v Berkeley pracovat, byla metateorie programovacích jazyků – průsečík kybernetiky a teoretické matematiky.\n„Kromě matematických přednášek jsem ale chodil na všechno možné, buddhismus, filozofii i umění,” dodává. Po třech měsících se k němu v USA připojila i tehdejší manželka Květa, přivydělávali si jako správci činžovního domu, takže bydlení poblíž kampusu měli zadarmo.\nI na univerzitě v Berkeley zaznívaly, tak jako po celém západním světě, ozvěny levicového studentského hnutí. Pro Ivana M. Havla jako občana totalitní komunistické země bylo těžko pochopitelné, že americká mládež bojuje proti svému establishmentu: „My jsme to nechápali. Ať jsou rádi, že mají svobodu! Ať do toho nerejou! Ale to se jim nedalo vysvětlit. Byli jsme pro ně takový zvláštní případ, asi nás tolerovali jako cizince. My jsme na jejich hnutí pohlíželi s jakýmsi odstupem.“\nSetkával se tu s mnoha českými krajany, on sám však o emigraci neuvažoval: „Samozřejmě, i mně tato otázka byla mnohokrát položena. Ale rozhodl jsem se, že patřím sem, do Čech. Ať táhnou Rusové, proč bych jim měl ustupovat? Rodinné důvody, ostrůvky kamarádů, to vše bylo důležité. Věděl jsem, že v Americe bych mohl mít dům s bazénem a veškerý komfort, ale kdybych na tuto cestu kývl, po nějaké době bych asi začal mít špatný pocit, že soused má větší bazén, větší auto…“\n„Žil jsem v iluzi, že v roce 1968 jsme se spojili proti společnému nepříteli a že to tak už zůstane. Ale to byl velký omyl. Během těch tří let se lidé změnili. Ta proměna nebyla ze dne na den, bolševici uštipovali svobody po kouscích. Postupně lidi zmanipulovali – vnukli jim myšlenku, že když se budou zajímat jenom o svůj obor nebo o své soukromí, když se budou vyhýbat jakékoli veřejné činnosti, bolševik je nechá na pokoji.“\nSituace byla nová i v tom, že najednou už neměl kádrové potíže kvůli buržoaznímu původu, ale kvůli bratru Václavovi. „O Vánocích 1976 se u nás bratr zastavil. Řekl nám, že se chystá jakási velká věc, že to bude choulostivé a že doporučuje, abychom to nepodepisovali. Prý stačí, když to podepíše jeden z rodiny,“ líčil Ivan M. Havel, jak se dozvěděl o prohlášení Charty 77.\n„Zprvu jsem to nebral jako něco zásadně důležitého. Důležité to začalo být až s odezvou, kterou to vyvolalo. Bolševici tomu udělali větší reklamu, než by dokázali sami chartisté.“ Ivan M. Havel tedy Chartu 77 v první vlně nepodepsal a později už se mu do toho nechtělo: „Nezdálo se mi vhodné podepisovat to v nějaké třetí řadě.“\nÚnik do světa intelektuálů\nZvědavost a touha po vědění, které ho poháněly celý život, ho přivedly k organizaci bytových seminářů, jejichž společným jmenovatelem se stalo setkávání lidí z různých oborů. Chodili tam lidé z nejrůznějších prostředí, disidenti, lidé z šedé zóny, lidé, kteří běžně přednášeli na univerzitě nebo pracovali v Akademii věd. Lišili se spíš tím, jak byli nebo nebyli při těchto schůzkách opatrní,“ vzpomíná Ivan M. Havel.\nIvan Havel s druhou manželkou Dagmar, slovenskou kybernetičkou, v roce 1986 v bytě na Rašínově náměstí. Foto: archiv Ivana M. Havla\nVšeobecně převládal názor, že účastníci seminářů jsou pod nepřetržitým dohledem StB, to ale podle Ivana M. Havla zřejmě nebylo reálné. „Nejvíc jsme se obávali prostorového odposlechu, tedy mikrofonu ve stropě. Museli jsme si zvyknout choulostivé věci neříkat nahlas, raději se psalo,“ popisoval. „Ale podle mého názoru spolehlivějším zdrojem byl nějaký agent – jistě mezi námi nějací nasazeni byli.“\nDalších setkání se účastnil na Hrádečku, kde pořádalo svá sympozia neoficiální sdružení filosofů Kampademie. „Účastnili se Radim Palouš, Pavel Bratinka, Daniel Kroupa, Martin Palouš a Zdeněk Neubauer,“ vzpomínal Ivan M. Havel. „Vždy jsme nastolili nějaké hlavní téma, o kterém jsme debatovali. Některá témata se pak přenášela dál na bytové semináře. Pro mě to byla oblíbená příležitost zmizet z běžného života a pobývat v intelektuálnějším prostředí, i když nemohu říci, že bych všemu rozuměl – filozofové měli svoji vlastní hantýrku.“\nZnovu mělo smysl psát\nV roce 1979 převzal po Daně Horákové, která se svým manželem, režisérem Pavlem Juráčkem, emigrovala do Německa, organizaci vydávání samizdatové Edice Expedice. Jejím původním záměrem bylo rozšiřovat knihy již vydané v Edici Petlice Ludvíka Vaculíka, brzy ale začala přicházet s vlastními tituly mladších autorů, sbírkami undergroundových básníků i překladovou literaturou.\n„Řada zakázaných autorů přestala psát, protože neměli šanci na vydání. Samizdatová vydavatelství jim dala novou motivaci k psaní, zbavila je letargie, protože jejich díla byla nyní – aspoň ,jakoby‘ – vydávána, měla vazbu a šířila se mezi lidmi,“ vysvětlil Ivan M. Havel význam Edice Expedice, která vydala celkem přes dvě stovky titulů.\nIvan M. Havel spolu se švagrovou Olgou Havlovou organizoval celý řetězec činností vedoucích ke vzniku samizdatové knihy – od setkání redakční rady, přes předání rukopisu písařkám, jeho korektury, předání knihvazači až po co nejrychlejší distribuci k cílovým „zákazníkům”, kteří za knihy platili na tu dobu značně vysoké sumy, 100 až 200 korun za výtisk. Přesto byl celý podnik zcela neziskový a kromě písařek na něm všichni zúčastnění pracovali zdarma.\nPo dvou letech se ale hladce fungující stroj načas zadrhl: Ivan M. Havel, Olga i desítky dalších disidentů byli zatčeni poté, co Státní bezpečnost zadržela na hranicích karavan pašující do Československa zahraniční literaturu a různé rozmnožovací technologie. Policie Ivanu M. Havlovi také zabavila celou jeho domácí knihovnu složenou z publikací Edice Expedice. „To všechno mi odvezli. Při výslechu mi potom vyšetřovatel ukazoval, jak mu to stojí v koutě, a otráveně říkal: ,To všechno musím přečíst, abych zjistil, jestli v tom je něco závadného.’“\nZa pár dní jej sice propustili, ale až do listopadu 1989 nad ním jako Damoklův meč viselo obvinění z podvracení republiky, za které mohl být odsouzen na tři až deset let.\nProfesor, který přednáší u tabule\nKe konci osmdesátých let Ivan M. Havel vnímal proměnu atmosféry ve společnosti, oceňoval, že peticí Několik vět se poněkud smazala hranice mezi disentem a „normální“ společností. Za velmi významný ale považoval moment, kdy Prahou proudili občané tehdejší NDR a nechávali v ulicích města své trabanty, aby mohli uprchnout přes zeď na západoněmecké velvyslanectví:\n„Mít auto, to v té době něco znamenalo, v každé rodině to byla svátost. A oni ta auta tady nechávali a skákali někam přes zeď… Mně nešlo o ten akt útěku, ale o to, že si obyvatelé Prahy všimli, že pro někoho je svoboda důležitější než vlastnictví auta. Možná i to byl jeden z momentů, které pomohly změnit jejich myšlení.“\nV časech Občanského fóra. Foto: archiv Ivana M. Havla\nO pár měsíců později se již účastnil dění v koordinačním centru Občanského fóra. „Neměl jsem tam extra významnou funkci,” poznamenal skromně, ale řada jeho tehdejších spolupracovníků poukazuje na jeho důležitou úlohu: právě on vnášel do chaotické činnosti OF určitý řád a vytvářel jeho strukturu. „Lidé si mě z Laterny Magiky pamatují jako ,profesora‘, který přednáší u tabule a ukazuje nějaké pavouky na plachtách z balicího papíru. Ale pozorovat dění mě bavilo víc než to ouředničení,“ uvedl.\nTouha vědět tak trochu všechno o všem\nBrzy poté ale využil příležitosti vrátit se naplno do světa vědy: realizovat nápad na založení transdisciplinárního vědeckého centra, které by propojovalo specialisty z různých oborů, exaktních i humanitních. Tato idea velmi konvenovala jeho celoživotní zálibě dozvídat se informace z nejrůznějších disciplín, vědět tak trochu „všechno o všem“.\n„Chtěli jsme vytvořit prostředí, kde tito lidé budou na jednom pracovišti, budou spolu mluvit, ne si pouze korespondovat, a podporovat tak atmosféru mezioborové spolupráce,“ vysvětlil. Tak na půdě Univerzity Karlovy vzniklo Centrum pro teoretická studia, později propojené s Akademií věd a Archivem Jana Patočky.\nIvan M. Havel v Centru teoretických studií v roce 2000. Foto: archiv Ivana M. Havla\nCentrum pro teoretická studia stále funguje, podle Ivana M. Havla je ovšem problémem, že vědci jsou dnes systémem hodnocení stále více tlačeni k úzké specializaci: „Musejí publikovat ve svém oboru, ve velmi specializovaných impaktovaných časopisech, jinak nepřežijí. A to je tlačí od sebe. Spolupráce mezi disciplínami není v jejich ekonomickém zájmu.“\nIvan M. Havel se v roce 1990 také stal šéfredaktorem časopisu Vesmír, který v té době obměnil svoji redakční radu a přizval ke spolupráci vědce, kteří do té doby z politických důvodů neměli příležitost vyniknout ve svých oborech.\nO kandidatuře Václava Havla na prezidenta se Ivan M. Havel dozvěděl až ve chvíli, kdy byl jeho bratr rozhodnut ji přijmout. Jeho kandidatura podle jeho slov odřízla Václava Havla jak od Občanského fóra, tak od jeho širší rodiny.\n„Vytvořil se kolem něj takový tým, který se staral o jeho prezentaci. Uzavřeli se s ním do prvního patra Špalíčku a od té chvíle vládla jakási disharmonie mezi tímto týmem, potažmo Hradem, a zbytkem Občanského fóra,“ popisuje Ivan Havel. Podobné to bylo i v jejich společné domácnosti: „Sice jsme dál bydleli v tomtéž bytě v domě na nábřeží, ještě pár týdnů, ale to nehrálo roli. Ráno ho odvedla ochranka a večer ho zase přivedla. Nebyl klid na nějaký rozhovor.“\nBratři Havlovi v Lucerně v roce 2008 v rozhovoru s Danielem Kroupou (vlevo). Foto: Emil Vejvoda, archiv Ivana M. Havla\nBrzy poté zasáhla do jejich vztahů také restituce Paláce Lucerna. Oba bratři na ni měli rozdílné názory. „Můj bratr byl zásadně proti tomu, aby byl vlastníkem. Příčilo se mu to. Nechtěl být kapitalista. O majetku mluvil jako o balvanu, kterého se chce zbavit,“ vysvětloval. „Naproti tomu já jsem spíš tradicionalista a myslím si, že rodinný majetek má mít pokračování.“\nIvan M. Havel nikdy neměl pocit, že by žil „ve stínu“ svého bratra Václava, připouštěl však, že mnoho lidí mu to v komunikaci dává znát: „Snadno poznám, když se ke mně někdo chová až nápadně tak, aby bylo zřejmé, že mě do toho stínu nestrká. A někdo mě tam strká automaticky, zcela samozřejmě. Jsou různé postoje. Já osobně jsem se nikdy necítil nijak poškozený, nejsem v tomto směru přecitlivělý.“\nOstatně, jako bytostný vědec se snažil dívat se sám na sebe i svět okolo s odstupem a sebereflexí. „Vždy a na všechno se dívat z odstupu, z ptačí perspektivy. Nebýt v tom po uši namočen a reflektovat se jako jedinec i jako společnost. Dívat se na sebe sama a nepropadnout ani pýše, ani sebeostouzení,“ zní jeho doporučení.\nZouharová Ludmila 20190115\nNapsal uživatel Barbora Šťastná dne Čt, 04/29/2021 - 11:50\nRead more about Zouharová Ludmila 20190115\nPašování samizdatů přerušila před 40 lety akce Delta\n26. 04. 2021 / Stalo se / 27. dubna 1981\nZadržení francouzského karavanu na přechodu Dolní Dvořiště 27. dubna 1981 ve 22:30 hodin. Záběr z normalizačního dokumentu „EM4 přichází“ o pašování tiskovin diverzními skupinami ze Západu do Československa. Foto: Česká televize\nPřed čtyřiceti lety, 27. dubna 1981 pozdě večer, zadržela Státní bezpečnost na hraničním přechodu Dolní Dvořiště karavan, který ze Západu přivážel knihy a časopisy. Posléze rozpoutala jeden z největších zátahů proti disidentům.\nV předlistopadovém Československu měli lidé jen několik málo možností, jak získat necenzurované informace: z vysílání zahraničních rozhlasových stanic, šeptandou, z knih a časopisů propašovaných ze zahraničí a nebo ze samizdatu. Jak nasvědčuje ruský původ slova samizdat (zkratka od „samoizdatělstvo“, tedy samo-vydávání), jako první se mu věnovali ruští disidenti už od padesátých let. Prvním samizdatovým románem byl slavný Pasternakův Doktor Živago.\nPoprvé slovo samizdat použil v roce 1949 sovětský avantgardní básník Nikolaj Glazkov (1919–1979), kterému v Sovětském svazu téměř dvacet let nevydali ani jednu báseň. Sepsal je proto na psacím stroji a pod název sbírky a své jméno uvedl jako nakladatelství Samsebjaizdat v analogii na názvy sovětských státních nakladatelství, které zkracovaly slovo „izdatělstvo“ (vydavatelství) na „izdat“, například Gosizdat (Gosudarstvennoje izdatělstvo), Detizdat (Detskoje izdatělstvo). Zkrácená forma názvu „samizdat“ se později rozšířila do celého světa. Označovala přepisování a rozšiřování knih, které by neprošly nebo skutečně neprošly cenzurou. Zdroj: iLiteratura.cz\n„Někdy okolo roku 1971 nebo 1972 jsem si uvědomil, že u nás něco hrozně chybí, že tu nejsou samizdaty,“ vzpomínal Ivan Havel, mladší bratr prezidenta Václava Havla. „Vědělo se, že v Rusku jsou, ale u nás se tomu nikdo nevěnoval. A tak to pak to vzniklo.“První samizdatové vydavatelství založil Ludvík Vaculík v roce 1972. Ve své Edici Petlice publikoval hlavně autory zavedené už před rokem 1968, kteří za normalizace náhle přišli o možnost vydávat.\nO tři roky později se filozofka a historička Daňa Horáková spolu s Václavem Havlem rozhodla založit svou vlastní edici. Její název inspirovala poznámka Danina přítele, režiséra Pavla Juráčka:\n„Sotvaže jsem s Vaškem začala plánovat, jak ten náš samizdat rozjedeme a že si od něj slibujeme málem misionářskou obrodu, ,osvícení’ celého národa, [Pavel Juráček] suše poznamenal, že se to poslouchá jako tažení proti temnu. A pro mě, vášnivou čtenářku a obdivovatelku Jiráska, to bylo, jako když škrtne zápalkou…“ vzpomíná Daňa Horáková v knize Gabriely Romanové Příběh Edice Expedice. Juráčkův poukaz na „temno“ jí totiž připomněl obrozeneckého nakladatele Krameria a jeho vydavatelství Česká expedice.\nTak se zrodila Edice Expedice, jejímž původním záměrem bylo vydávat knihy z Edice Petlice ve více kusech. Ale brzy začala publikovat také své vlastní tituly od filosofů Zdeňka Neubauera či Radima Palouše, mladších autorů či undergroundových básníků, ale i překladovou literaturu.\nPět korun za stránku a prvopis do koše\n„Řada lidí v době normalizace přestala psát, protože to nemohli nikde vydat. A najednou znovu pocítili touhu psát, protože nepsali do šuplíku, jejich text se dostal mezi lidi ve vázaném vydání. Mohlo je to motivovat k psaní a zbavit určité letargie, ve které žili,“ popsal Ivan Havel jeden z významů samizdatu.\nIvan Havel v roce 1988. Foto: Paměť národa\nVedení Edice Expedice převzal od Dani Horákové poté, co v roce 1979 emigrovala s Pavlem Juráčkem do Německa, a po uvěznění Václava Havla se jeho spolupracovnicí stala jeho švagrová Olga Havlová.\nIvan Havel do vydávání knih zavedl větší systematičnost, o všem si vedl pečlivé šifrované záznamy. Edice Expedice pod jeho vedením vydala do roku 1981 sto devatenáct titulů. Později se jim říkalo „černá řada“, protože byly vázány v černém suknu získaném ze smutečních praporů.\nNa začátku celého logistického řetězce vydávání samizdatových knih v Edici Expedice stála redakční rada, přezdívaná Admiralita, v níž kromě Václava a Ivana Havlových zasedal i kritik Jan Lopatka, překladatel Zdeněk Urbánek či filosof Martin Palouš.\nTexty vybrané redakční radou putovaly k písařkám. Ty texty opisovaly na psacích strojích v deseti až šestnácti kopiích, což umožnily tzv. kopíráky neboli průklepáky, tedy uhlové papíry. Písařky musely do klávesnic pracích strojů silně bušit, aby se písmenka propsala na co nejvíce listů, přičemž ty poslední bývaly téměř nečitelné.\n„Státní bezpečnost věděla, že písařky jsou slabší články, a zaměřovala se na ně. Ale odhalili jich jen málo,” konstatoval Ivan Havel. Písařky většinou nepatřily mezi disidenty, pracovaly jako sekretářky v různých firmách a navzájem se neznaly.\nSamizdatové knihy Tatjany Dohnalové, která od roku 1978 přepisovala knihy pro samizdatovou edici Popelnice Jiřího Gruntoráda. Za jedenáct let přepsala 60 samizdatových knih a po celou dobu se jí podařilo zůstat v naprostém utajení. Foto: Paměť národa\nPři opisování samizdatových textů dost riskovaly, protože musely pracovat buď v noci (kdy hrozilo, že rachocení psacího stroje uslyší sousedé), anebo v zaměstnání v pracovní době. Za svou práci dostávaly zaplaceno, pět korun za stránku, protože jak zdůraznil Ivan Havel: „Nikdo nemohl očekávat, že tu úmornou a zdlouhavou práci budou odvádět z pouhého nadšení.“ K úmornosti jejich práce patřilo i to, že když na stránce udělaly několik překlepů, musely ji vyhodit a začít znovu.\nPrvopis opsaného textu se vždy vyhazoval, protože StB by z něj snadno mohla rozpoznat, na kterém psacím stroji byl pořízen. Pro svázání knih se používaly pouze kopie. Následoval proces zvaný „slízávání“, kdy se jednotlivé stránky rukopisu musely seřadit za sebou. V početnějších disidentských rodinách se na tom pracovalo i s dětmi:\n„S Bendovými jsme u nich na chalupě udělali na stole dvanáct hromádek. S dětmi jsme pak obcházeli kolem stolu a každý měl v ruce všechny kopie svých stránek, které pokládal jednotlivě na hromádky. Tak se stránky seštosovaly do správného pořadí,“ popsal Ivan Havel.\nDo všech kopií se musely zanést případné korektury, čehož se často ujímala Olga Havlová. Nakonec kniha putovala ke knihvazači Františku Cinkovi, u něhož se později „vyučila“ také Ivanova žena Dagmar.\nOdběratelé hotových knih za ně platili sto až dvě stě korun, což bylo na tu dobu opravdu hodně – knihy v knihkupectvích stály jen zlomek této částky. Přesto peníze sotva stačily na pokrytí výrobních nákladů. Autoři a redaktoři pracovali zadarmo, autorská práva k překladům nikdo neřešil, honorář dostávaly jenom písařky a knihvazač.\nPašerácká stezka přes železnou oponu\nVydávání samizdatu by se neobešlo bez podpory ze zahraničí. Kromě finanční pomoci Nadace Charty 77, kterou ve Stockholmu založil František Janouch, byl velkým podporovatelem také historik Vilém Prečan, jenž v roce 1976 emigroval do Německa. Ten shromažďoval samizdatovou literaturu vydanou za železnou oponou a podílel se na jejím dalším rozmnožování a šíření.\nPavel Tigrid a Vilém Prečan, díky nimž proudily do ČSSR knihy, v roce 1994. Foto: Paměť národa\nJak se ale samizdatové texty dostávaly z Československa na Západ? Sloužila k tomu „pašerácká stezka“, kterou už od roku 1969 vyšlapával Jan Kavan pobývající v Londýně. Několikrát do roka vypravoval do Československa karavan, který navenek vypadal jako prázdninové vozidlo pro kempování v přírodě. V jeho stěnách, stropu a vnitřním zařízení byly skrýše, kam se dala poschovávat spousta zakázaných knih, časopisů i technologických zařízení, třeba kamery nebo menší kopírky.\nKaravan vozil do Československa hlavně zahraniční tiskoviny a zpět vyvážel samizdaty. V síti dodavatelů byli zapojeni i Pavel Tigrid, který v Paříži vydával časopis Svědectví, a Jiří Pelikán, který v Římě publikoval Listy.\nKavanovou „českou spojkou” byl zpočátku Petr Pithart. „Začalo to nečekaně, v pasáži kina Jadran, když mi jeden člověk podal ruku a mně v ní zůstal papírek složený na 1×1 cm, mnohokrát přeložený a přelepený izolepou,“ vyprávěl Petr Pithart, který za tři a půl roku od této události vybudoval ve spolupráci s Kavanem funkční obousměrný kanál pro knihy, rukopisy, texty a vzkazy.\nPřevážení fungovalo několik let a Petra Pitharta tato činnost postupně psychicky vyčerpávala. Definitivně skončil poté, co podepsal Chartu 77 – tím na sebe totiž upozornil Státní bezpečnost, takže by mohl ohrozit konspiraci okolo zásilek.\nJiřina Šiklová v době, kdy začala fungovat jako spojka – dovezené tiskoviny doručovala příjemcům. Foto: Jiřina Šiklová\n„V té poslední fázi, než jsem podepsal Chartu, už jsem byl opotřebovaný. Poznal jsem to podle toho, že moje žena říkala: ‚Petře, že oni zase přijedou?‘ Viděla, jak strašně jsem nervózní. Už i v obyčejném klaksonu z ulice jsem slyšel nějaké znamení. Byl jsem pyšný, že to dělám takovou dobu bez chyby, ale čím dál víc jsem se bál, že nějakou drobnou chybu udělám a stane se průšvih,” vzpomíná.\nJeho úlohu převzala socioložka Jiřina Šiklová, která Chartu 77 nepodepsala právě proto, aby k sobě nepřitáhla pozornost Státní bezpečnosti a distribuci neohrozila. „Myslím, že to mělo velký význam,” uvedla k pašování samizdatů Jiřina Šiklová a vysvětlila:\n„Jan Kavan se obracel na novináře, kdežto Vilém Prečan dostával přese mne ven texty, které pak v cizině vydávali. Například příspěvky pro Pavla Tigrida do Paříže. Představte si, že v té době vám najednou vyjde v Paříži číslo Svědectví Pavla Tigrida, který byl naší StB považován za nejhoršího belzebuba, a vyjde mu ve Svědectví celé pražské číslo, které je připraveno z textů jen a jen českých nebo slovenských autorů. To byla taková darda!”\nStojí to za to, nechat se zavřít?\nJiřina Šiklová svou roli „české spojky“ se zahraničím spolehlivě plnila čtyři roky – až do události, která ji téměř na rok dostala do vězení a na nějakou dobu ochromila jak pašování literatury, tak vydávání samizdatů.\nStátní bezpečnost se už od sedmdesátých let marně snažila odhalit, kudy se české texty dostávají na Západ a jakou cestou k nám proudí zahraniční literatura. Dělo se tak s pomocí Pavla Muraška, chartisty a bývalého politického vězně, kterého StB získala ke spolupráci. Domníval se, že spolupracuje se sovětskou KGB – Státní bezpečnost ho v tomto směru podvedla. Muraško začal s Jiřinou Šiklovou spolupracovat a díky němu měla StB zásilky ze Západu pod dohledem už od podzimu 1980.\nFrancouzský právník Eric Gilles Thonon při zadržení na hraničním přechodu. Záběr z normalizačního dokumentu „EM4 přichází“. Foto: Česká televize\nAkci nazývanou Delta či Kamion uskutečnila Státní bezpečnost v noci 27. dubna 1981. Toho dne pozdě večer zadrželi na hraničním přechodu v Dolním Dvořišti karavan, který řídili dva mladí Francouzi, advokát Eric Gilles Thonon a studentka práv Françoise Anis. Ve skrýších v karavanu našli na čtyři sta kilogramů tiskovin i technologická zařízení. Tento obsah se stal klíčem k odhalení rozsáhlé disidentské sítě a začalo velké zatýkání. Několik desítek lidí se ocitlo u výslechů, Jiřina Šiklová putovala do vazby v ruzyňské věznici, kde strávila deset měsíců.\n„Jestli stojí jakákoli myšlenka za to, aby se kvůli ní nechal člověk zavřít? Ano, já myslím, že to stojí za to, i když řada lidí říká, že to za to nestojí,” konstatovala později.\nStátní bezpečnost si přišla také pro Ivana Havla a Olgu Havlovou, tehdejší hlavní vydavatele Edice Expedice. „Udělali nám domovní prohlídky a naprosto všechno zabavili. Já jako knihofil jsem měl po jednom výtisku od každé publikace, co jsme vydali. To všechno odvezli. Při výslechu mi vyšetřovatel ukazoval mé knihy, naskládané v koutě, a otráveně říkal: ,To všechno musím přečíst, abych zjistil, co je v tom závadného.’ Ale my jsme ,závadné’ politické texty tolik nevydávali, i když samozřejmě, že oficiálně by vyjít nemohly,“ líčil Ivan Havel.\nVe vazbě byl jenom čtyři dny, ale jeho knihy zůstaly v policejním archivu celých osm let, až do pádu režimu v roce 1989. Nad Ivanem Havlem také až do té doby viselo obvinění z podvracení republiky, za které mohl být odsouzen k mnohaletému trestu. K soudnímu procesu ale nikdy nedošlo.\nTo víte, je to složitý\nStátní bezpečnost původně plánovala velký politický proces, v němž by uvěznila všechny aktéry samizdatových vydavatelství a pašerácké sítě. Jiří Pelikán, tehdy již poslanec Evropského parlamentu, však k záležitosti přitáhl pozornost zahraničních médií a k monstrprocesu nikdy nedošlo. Jako poslední ze zadržených se na svobodu dostala právě Jiřina Šiklová v březnu 1982.\nČlánek v Rudém právu o zatčení pašeráků samizdatu. Foto: Paměť národa\nByla poněkud rozčarovaná, že během jejího věznění nikdo znovu nenavázal kontakty se Západem: „Ti lidé, co tu zbyli, a bylo jich dost, třeba nebyli schopní ani pořádně obnovit kontakty s Jiřím Pelikánem, aby sem zásilky někudy chodily. Tak to pro mě bylo překvapující a trochu mě to zklamalo. Po mém návratu se tedy distribuce znovu obnovila.“\nNačas ustalo i vydávání Edice Expedice, kterou v té době nahradila dočasná Edice Svíce, řízená Pavlem Bratinkou. Edice Expedice však znovu zahájila svou činnost po propuštění Václava Havla v roce 1983.\nA samizdat, řečeno slovy tehdejší oficiální moci, „podvracel republiku“ až do roku 1989.\n„Můj ty bože, měli my jsme heroické mládí!“ ohlíží se za začátky samizdatu Daňa Horáková v knize Příběh Edice Expedice. „Ale za to, za onen pocit, že děláme něco správného, něco, co vyhlodává základy demagogickému režimu, a současně navzdory – či snad právě díky – ohrožení skýtá radost ze života, vlastně vděčíme vnějším podmínkám čili totalitě.”\nSmysl samizdatu, který probouzel k životu jak jeho tvůrce, tak i čtenáře, připomíná i Jiřina Šiklová: „Obrovsky to povzbudilo další lidi, že má cenu psát. Tisíce a možná statisíce lidí četly texty, které byly takzvaně na indexu. Čili ti lidé žili. Bylo to povzbuzení jak pro autory, tak pro čtenáře nebo posluchače Svobodné Evropy. Protože jinak by si mysleli, že ti autoři neexistují, nebo že zemřeli,“ uvedla a přidala osobní vzpomínku:\n„Mě se třeba sousedé kolem naší chalupy ptali, jak je možné, že se texty českých autorů žijících v republice vysílají ve Svobodné Evropě. Samozřejmě jsem jim nic nevysvětlovala, říkala jsem: 'No to víš, to je složitý.’“\nZ Černobylu se šířila radiace a děti si hrály venku. Sověti havárii před 35 lety tajili\n25. 04. 2021 / Stalo se / 26. dubna 1986\nV sobotu 26. dubna 1986 časně zrána explodoval během údržby jeden ze čtyř reaktorů jaderné elektrárny v Černobylu na Ukrajině, která byla tehdy jednou z republik Sovětského svazu.\nzdroj: Petra Cífková/S dětmi v Praze\nSovětské úřady jadernou havárii, ke které došlo v sobotu 26. dubna 1986, nejdříve zamlčovaly, později zlehčovaly. Jejich lhostejnost dokazují vzpomínky pamětníků uložené v Paměti národa.\n„Čtyři dny nám nikdo nic neřekl. Čtyři dny nikdo nic nevěděl a ještě lidi poslali na prvomájovou manifestaci,“ řekl Paměti národa Bohdan Ševčuk, který žil s manželkou a dvěma dětmi na Ukrajině do roku 1997, kdy se přestěhoval do Česka. V roce 1986 bydlel v oblasti zasažené radioaktivitou, která se rozšířila po výbuchu jaderného reaktoru ve čtvrtém bloku černobylské elektrárny.\nBohdan Ševčuk pracoval jako řidič. Jeho kolegy šoféry prý posílali do Černobylu, aby se podíleli na obnově a vyčištění zóny kolem reaktoru. Neměli prý žádné informace o zamoření a všechny zasáhla vysoká dávka radiace. „Část z nich před jízdou do zóny kolem Černobylu vypila dvě deci vodky,“ prohlásil Bohdan Ševčuk. „Ti, kteří to udělali, přežili. Ostatní později zemřeli,“ tvrdí.\nManželé Svobodovi v Estonsku nic netušili\nPodle Mezinárodní agentury pro atomovou energii (MAAE) se po černobylské havárii uvolnilo do ovzduší tolik radiace, jakou by vyvolalo čtyři sta atomových bomb svržených na Hirošimu. Sovětská vláda to tajila před světem i 35 000 obyvateli města Pripjať v těsném sousedství elektrárny, kteří tak strávili sobotní slunečné odpoledne venku vystaveni radiaci 400krát převyšující normu. Evakuace Pripjati byla zahájena asi 36 hodin po nehodě, kdy už si mnoho obyvatel stěžovalo na bolesti hlavy a zvracení.\nŠestadvacátého dubna 1986 a během dalších třech měsíců zemřelo kvůli jaderné havárii 31 lidí. Odhady konečného počtu úmrtí se pohybují od 4000 až po jeden milion, neboť onemocnění v důsledku ozáření se mohou u lidí ze zamořených oblastí a jejich potomků teprve projevit.\nLuděk Svoboda se svou ženou Dagmar. Foto: Paměť národa\nČernobylskou havárii zavinila nevhodná konstrukce reaktoru a chyby personálu při jeho zkoušce. Luděk Svoboda prožil jadernou pohromu ve svých třiapadesáti letech během dovolené v Sovětském svazu. Se svou ženou Dagmar tehdy cestoval po Estonsku. O jaderné katastrofě Svobodovi nic netušili, Sovětský svaz ji utajoval. První kusé informace vydala zpravodajská agentura TASS až v pondělí 28. dubna 1986.\nZprávy o nebezpečné radioaktivitě na území Sovětského svazu se o den dříve rozletěly do světa ze Švédska, kde zaměstnanci Forsmarkské jaderné elektrárny zaznamenali 27. dubna 1986 radioaktivitu na svém oblečení.\n„V době výbuchu jsme byli na dovolené v pásmu zasaženém radioaktivním spadem v estonské Narvě, odkud jsme pokračovali do Tallinnu,“ uvedl pro Paměť národa Luděk Svoboda. Radioaktivní mrak se z Černobylu táhl ke Skandinávii právě přes Estonsko a další pobaltské republiky.\nZhruba tři roky po dovolené v Sovětském svazu manželé Svobodovi onemocněli. Dagmar se již nikdy neuzdravila a její stav se neustále zhoršoval. Zemřela v roce 1993. Podle Luďka Svobody u ní lékaři nemoc z ozáření v podobě chronických dopadů na organismus sice nepotvrdili, ale ani nevyloučili.\nDěti v Kyjevě seděly venku v zamořeném prachu\nKyjev, hlavní město tehdejší Ukrajinské sovětské socialistické republiky, leží pouze 110 kilometrů od Černobylu. Pět dní po jaderné havárii 1. května 1986 tam komunisté pořádali pompézní oslavy Svátku práce. „Výbuch byl 26. dubna a ještě 5. května o tom nikdo nevěděl. Ve městě probíhala akce, při které děti kreslily na chodníky,“ upozornil výtvarník Vjačeslav Iljašenko, jemuž bylo v době katastrofy 26 let a učil v Kyjevě výtvarnou výchovu.\nVjačeslav Iljašenko učil v Kyjevě výtvarnou výchovu. Foto: Paměť národa\n„Desítky dětí seděly na asfaltu v prachu a jejich učitele nikdo nevaroval a neřekl jim, že nedaleko došlo k jaderné havárii. Děti byly venku v nejhorší době, měly být doma a kvůli obrovské radiaci nevycházet ven,“ dodal. Vjačeslav Iljašenko se o výbuchu v jaderné elektrárně dozvěděl od matky. Řekl jí o tom kolega z práce.\n„Myslím, že šlo o agenta tajné služby, který už nedokázal nebezpečí tajit a kamarádům poradil, aby okamžitě vzali děti a jeli co nejdál od Kyjeva. Moje žena s dcerou odjely,“ poznamenal Vjačeslav Iljašenko. „Pak chtěli odjet i další lidé, ale nikdo už nemohl sehnat lístky na vlak. Všichni se snažili dostat pryč, jak se dalo.“\nVjačeslav Iljašenko zůstal. Z okna domu na kraji Kyjeva pak pozoroval velká nákladní auta, která vozila beton do jaderné elektrárny, aby pohřbila zničený reaktor pod mohutný železobetonový sarkofág. „Jezdilo jedno za druhým a trvalo to pár týdnů,“ popisuje.\nPozději několik jeho známých zemřelo a Vjačeslav se nikdy nesmířil s tím, že úřady nechaly lidi bez varování a že se obyvatele okolí Černobylu nikdo nesnažil zachránit. V roce 1992 se s rodinou přestěhoval do Čech, protože jeho žena měla české předky.\nNa zájezdu v Kyjevě se divili, proč se pořád myjí ulice\nNa začátku května 1986 byl v Kyjevě i Stanislav Voldřich z Liberce. Bylo mu něco přes třicet let, se svým tátou pracoval v přidružené výrobě JZD Pokrok Zlatá Olešnice, a protože tam měli dobré výsledky, vybrali je mezi účastníky zájezdu do Sovětského svazu.\n„Přijeli jsme do Kyjeva a nestačili jsme se divit, jak jsou Ukrajinci čistotní. Všude se myly silnice a taky okna a podlahy v těch jejich v obchoďácích, ‚gumech‘,“ vzpomínal Stanislav Voldřich.\n„Všechno prasklo až za pár dní, kdy se naše ukrajinská průvodkyně rozbrečela a řekla nám, že bouchnul Černobyl. Tvrdila, že z Kyjeva chtěl odjet milion lidí, ale nepustili je. Nebezpečí jsme si tenkrát moc nepřipouštěli hlavně díky vodce, bez které bychom v Sovětském svazu nevydrželi. Žádné následky radioaktivity se u nás nikdy neprojevily.“\nCyklisty nahnali do zamořeného Kyjeva na Závod míru\nStanislav Voldřich si pamatuje, že se v Kyjevě na začátku května 1986 uskutečnily úvodní etapy cyklistického Závodu míru. O dvacet let později přinesl zpravodajský web Aktuálně.cz rozhovory s tehdejšími československými reprezentanty Jozefem Regecem a Vladimírem Kozárkem.\nJednadvacetiletý nováček v reprezentaci Jozef Regec slavil v první etapě cyklistického Závodu míru v Kyjevě 7. května 1986 vítězství před sochou bývalého sovětského vůdce Lenina. Foto: ČTK\nVyplývá z nich, že do Kyjeva zamořeného radioaktivitou Čechoslováci odletět museli. Cyklisté z demokratických západních zemí nikoliv, až na výjimky se totiž oprávněně obávali o svou bezpečnost. V pelotonu bylo pouze 64 závodníků, necelá polovina obvyklého počtu. Pokud by Čechoslováci cestu do Kyjeva odmítli , neminuly by je tvrdé tresty.\n„Kdybych úmyslně odmítl startovat, zavřeli by mě i s celou rodinou,“ prohlásil Vladimír Kozárek. Jozef Regec upozornil, že kdyby nechtěl Závod míru v Kyjevě jet, znamenalo by to konec jeho kariéry. V roce 2005 musel na operaci levé ledviny, kde mu našli nádor. Chirurgové mu ledvinu odebrali. „Při konzultaci mi primář souvislost se startem na Ukrajině v roce 1986 nepotvrdil, ale ani nevyvrátil," uvedl Jozef Regec.\nVladimíra Kozárka zachránila před Závodem míru na zamořeném území nemoc. Funkcionáři si ovšem mysleli, že simuluje. Jejich podezření vyvrátily až zevrubné lékařské testy. „I když byla kolem Závodu míru vždycky spousta bafuňářů, do Kyjeva nejel z vedení cyklistického svazu až na jednoho člověka nikdo,“ upozornil Vladimír Kozárek.\nČernobylská katastrofa obnažila prolhanost režimu\nLidé v Československu se o havárii dozvěděli ze strohé zprávy 28. dubna večer bez zmínky o úniku radiace i na naše území. Podle novináře Čestmíra Klose, který se věnuje ekologickým tématům, českoslovenští komunisté se pokoušeli vyvolat dojem, že se vlastně skoro nic nestalo. „Proti Sovětskému svazu nebyli ochotni vystupovat, důkazy o radioaktivitě na jeho území neakceptovali. Sháněli jsme si údaje všelijak,“ uvedl.\nČestmír Klos se začal ekologickým tématům věnovat v 80. letech jako jeden z prvních novinářů v Československu. Foto: Paměť národa\n„Černobyl byl opravdu největší zážitek té doby, protože dokazoval prolhanost režimu, který před námi občany tutlal nebezpečí, zatímco třeba Poláci fasovali na ochranu před radioaktivitou jodové tablety. Když na východním Slovensku začaly umírat hromadně slepice na rakovinu, tak to obyčejní chovatelé přičítali Černobylu. Ale nikdo se o to nestaral a nedostali žádnou oficiální odpověď,“ vzpomínal Čestmír Klos.\nČernobyl ji připravil o zážitky ze slavné Ermitáže\nObyvatelé socialistického Československa poslouchali západní demokratické rozhlasové stanice, aby se dozvěděli, co se po jaderné havárii v Sovětském svazu a v Evropě děje. Stejně se v roce 1986 chovala také padesátiletá Jaroslava Stará z Libochovic.\n„Měla jsem jet do Sovětského svazu na zájezd s ROH (Revoluční odborové hnutí, poznámka autora). Z několika měst jsem si vybrala Leningrad, protože jsem byla zvědavá na Ermitáž. Najednou prásknul Černobyl a vlna prvního radioaktivního spadu šla právě k severu,“ připomněla Jaroslava Stará.\n„Poslouchala jsem Svobodnou Evropu. Věděli jsme z ní, že to šlo na Norsko, na Švédsko, na Finsko. Leningrad je tam co by kamenem dohodil. Tak jsem zájezd odmítla.“\nZa zamořených oblastí se repatriovalo přes 1800 Volyňáků\nRadioaktivita z Černobylu postihla rovněž oblast na severozápadě Ukrajiny, kde žili volyňští Češi. Při návštěvě v Moskvě v roce 1990 oslovili krajané prezidenta Václava Havla a předali mu petici, v níž prosili československou vládu, aby jim dovolila přestěhovat se do staré vlasti. Obávali se, že by jim dlouhodobý pobyt na zamořených územích přinesl nemoci, nebo dokonce smrt. Václav Havel tehdy oslovil psycholožku a socioložku Věru Doušovou, aby situaci na Volyni zmapovala.\nSocioložka Věra Doušová pomáhala na přání prezidenta Havla s přesídlením volyňských Čechů z okolí Černobylu. Foto: Lukáš Žentel\n„Pan prezident řekl, že umím dobře rusky a znám ruské prostředí. Tak abych do Volyně jela a zjistila, jestli jsou potomci Čechů pracovití a přičinliví. Jestli si zaslouží, abychom se o ně postarali,“ uvedla Věra Doušová.\nV letech 1991 až 1993 se díky ní podařilo přestěhovat do Československa a Česka přibližně 1860 krajanů. Většinou šlo o lékaře, učitele nebo umělce. Věra Doušová po dvaceti letech vedla výzkum, jak se v Česku uchytili. Kromě jiného se přesvědčila, že nikdo z nich za celou dobu jejich tehdy 20 let trvajícího pobytu nebral žádné příspěvky na bydlení nebo podporu v nezaměstnanosti.\nČerný český humor – na pivo do Černobylu\nMezi nejvíce postižené oblasti v Čechách a na Moravě patřily Orlické hory spolu s Jesenickem a Novohradskými horami.\nPetr Prade z Liberce sloužil v roce 1986 jako voják základní služby u útvaru v Jaroměři v podhůří Orlických hor, kde na konci dubna a začátkem května několikrát silně pršelo a kam dorazil radioaktivní mrak z Černobylu. Byl příslušníkem jednotky radiační, chemické a biologické ochrany.\n„Asi měsíc po Černobylu jsme si s Geigerovým přístrojem na zjišťování radioaktivity prošli jen tak z legrace buzerák, tedy asfaltovou plochu pro nastupování vojáků,“ vyprávěl Petr Prade. „Na asfaltu neukazoval přístroj nic, ale ve spáře mezi asfaltem a obrubníkem, kam stékala voda při dešti, jakoby se Geigerův přístroj zbláznil.“\nHavárie sovětské jaderné elektrárny se v roce 1986 promítla i v severočeském Jablonci nad Nisou. Ale naštěstí jinak než nebezpečně zvýšenou radioaktivitou. V době, kdy reaktor explodoval, otvíral ve městě podnik Restaurace a jídelny (RaJ) novou pivnici. Stála nedaleko tramvajové tratě do Liberce a její fasádu vyvedli řemeslníci v černé a bílé barvě. Pivaři si mezi sebou začali okamžitě říkat s typicky českým cynickým humorem: „Tak co, skočíme si na dvě do Černobylu?“


LTI460HN01, LTI460HN01 LTI460HN01 LCD panelový distributor LCDs-Display.com\nLCDs-Display.com je specializovaný distributor akcií SAMSUNG LTI460HN01.\nSAMSUNG LTI460HN01 jsou nové & originální skladem na LCDs-Display.com, stejný den dodání s bezplatnými náklady na dopravu.\nPro datový list SAMSUNG LTI460HN01 nebo podrobné specifikace SAMSUNG LTI460HN01 nebo jiných LCD SAMSUNG, prosím Napište nám email, rádi Vám poskytneme jednu.\nPožádejte o nabídku od distributora SAMSUNG LTI460HN01 na LCDs-Display.com. Napište nám email: info@LCDs-Display.com\nSouvisející model pro "LTI460HN01"\nSouvisející klíčová slova pro "LTI460HN01"


Almansa 447 flamenco kytara | Guitarpark - vše pro muzikanty\nCelomasivní Flamenco kytara vyrobená ve Španělské manufaktuře Almansa. Rezonanční deska je z masivního Německého smrku, luby a zadní deska z masivního... celý popis\nCelomasivní Flamenco kytara vyrobená ve Španělské manufaktuře Almansa. Rezonanční deska je z masivního Německého smrku, luby a zadní deska z masivního cypřiše. Mahagonový krk s ebenovou výztuhou a ebenovým hmatníkem.\nKytary Klasické velikost 4/4 Flamenco kytary


Běloveská školka přivítala Michala - Náchodský deník\nBěloveská školka přivítala Michala\nNáchod -Jeden květnový den byl v Mateřské škole Běloves plný napětí a očekávání. Od rána zněla ve všech třídách stejná otázka: „Kdy přijede Michal?“\nMichal v běloveské školce.Foto: Zaměstnanci a děti Mateřské školy v Bělovsii\nUž dva dny předem děti vytvářely obrázky, aby hosta potěšily. A kdo vlastně byl ten tajemný Michal? Jistě ho poznáte z fotografii - populární herec, moderátor a mim Michal Nesvadba z televizní Kouzelné školky.\nPro děti to byl opravdu nádherný zážitek. Michalovy legrácky ale pobavily i celý personál mateřské školy a všem přítomným zůstal úsměv na rtech po celý zbytek dne.\nNa závěr návštěvy dostaly děti od Michala Nesvadby fotku s podpisem a zářily doslova jako jarní sluníčka\nDěkujeme panu Tomáši Magnuskovi za zprostředkování tak krásného setkání. (Zaměstnanci a děti Mateřské školy v Bělovsi)


února 2019 | AE style svět\ncopak jste v tomto týdnu vyráběly? My se soustředily na masopustní kostým a také na bruslení... :-)\nv února 24, 2019 Žádné komentáře\npřed několika týdny jsem dokončila své první dílo (ano, mohu to tak nazývat vzhledem k tomu, kolik času jsme s tím strávila :-) ), kvůli kterému jsem se prvně chopila pletacích jehlic. A protože si říkám, že by toto mohlo někomu dodat odvahu a také to zkusit, sepsala jsem vám i návod.\nv února 23, 2019 Žádné komentáře\nŠtítky: DIY, háčkování, pletení\nArthur Conan Doyle, Gilbert Keith Chesterton: Vánoční detektivky\nVánoce jsou již dávno za námi, ale já se k nim ještě trochu vrátím. A to v podobě detektivní audioknihy...\nv února 21, 2019 Žádné komentáře\nposlední dny jsem se opět trochu rozjela, co se vaření týče, a tak jsme měli v minulém týdnu novinky i osvědčené "klasiky"... :-)\nv února 18, 2019 2 komentáře\nv února 17, 2019 2 komentáře\ndnes jsem se po delší době rozhodla, že udělám nějaký sladký dortík, abychom měli na zítřejší snídani. No zamozřejmě jsme ho otestovali dříve... :-)\nv února 15, 2019 4 komentáře\nstále jedeme na vlně polévek a stále nás to baví, ale samozřejmě je sem tam potřeba změna, i když v lehce rychle - úsporném režimu... :-)\nv února 13, 2019 2 komentáře\nposlední dobou jsem zanedbávala háčkování, a ta jsem se rozhodla to trochu napravit. Tentokrát je tedy tvořivý týden plný motání... :-)\nv února 11, 2019 Žádné komentáře\nv února 06, 2019 2 komentáře\nv února 04, 2019 2 komentáře\njak jste si užívali tento týden? Nás dnes překvapila sněhová nadílka, a tak jsme museli trochu pozměnit naše plány na dnešní den. Nevadí, protože já díky tomu na chvíli zasedla ke stroji ... :-)\nv února 03, 2019 2 komentáře


Tetteh potrestal obranu Baníku a vystřelil Spartě ve šlágru tři body - Aktuálně.cz\nTetteh potrestal obranu Baníku a vystřelil Spartě ve šlágru tři body\nAktualizováno 17. 9. 2018 22:00\nFotbalisté pražské Sparty porazili v dohrávce osmého kola Fortuna:Ligy ostravský Baník. Jedinou branku zápasu vstřelil Benjamin Tetteh.\nOstrava - Fotbalisté Sparty vyhráli v dohrávce 8. kola první ligy v Ostravě 1:0 a jako poslední tým soutěže nadále zůstávají neporaženi. Letenské posunul na třetí místo tabulky gólem ze 77. minuty Benjamin Tetteh. Baník před téměř patnácti tisíci diváky doma prohrál po devíti zápasech a připsal druhou porážku z posledních dvanácti ligových kol.\n"Je pravda, že s Příbramí jsme ztratili v samotném závěru, ale myslím si, že proti Baníku jsme to dohráli v klidu. Ve druhém poločase se nám podařilo odvracet nakopáváné balony a řešili jsme to rychlými brejky. Jsem moc spokojený, že jsme to takhle dohráli," konstatoval kouč Sparty Zdeněk Ščasný.\nPořádné štěstí pak měli i sparťané. Střílenou přihrávku Fleišmana tečoval Radakovič, pro hosty naštěstí míč o centimetry minul tyčku. Rozhodující úder přišel v 77. minutě: Frýdek poslal pasem za obranu vstříc Laštůvkovi Tetteha, který přesným dloubnutím dílo dokonal. "Propadli jsme tam uprostřed v prostoru číslo šest, Tetteh to vyřešil. Dneska hrál velmi dobře, byl rychlý, dělal nám problémy," uznal ostravský trenér Bohumil Páník.\nFoto: Návrat Baroše i bouřící stadion. Přesto musel Baník před Spartou smeknout\nV Česku jsem si prožil peklo, tvrdí gólman Chudý. Pláchl do Trnavy a rázem měl metrák\nSkuhravého kouzlo funguje. Dukla pod novým koučem vyválčila první body v sezoně


MEDICAL TRIBUNE CZ > Chronická pánevní bolest u žen\nGynekologie po promoci 6/2008\nAutor: David D. Ortiz\nEtiologie chronické pánevní bolesti je dosud jen velmi málo objasněna. Přestože ve většině případů není jasná specifická diagnóza, je několik jiných diagnóz, které se na chronické pánevní bolesti podílejí, jako například endometrióza, adheze, syndrom dráždivého tračníku a intersticiální cystitida. Odebrání anamnézy a fyzikální vyšetření nám umožní zúžit výběr dalších vyšetření a vyloučit případné maligní či závažné systémové onemocnění. Pokud základní vyšetření neodhalí specifickou příčinu, pokračujeme laboratorními vyšetřeními a ultrazvukovým vyšetřením. Dále vyloučíme závažná onemocnění a zároveň ujistíme pacientku, že se nejedná o nic vážného. Některé léčebné postupy prokázaly svou účinnost při léčbě chronické pánevní bolesti, např. perorální medroxyprogesteron nebo goserelin, adheziolýza rozsáhlejších srůstů a multidisciplinární přístup u pacientek, u nichž nenacházíme specifickou diagnózu. Méně důkazů je k dispozici pro použití perorálních analgetik, kombinované hormonální kontracepce, agonistů gonadotropinových hormonů, intramuskulárního medroxyprogesteron acetátu, opichů spouštěcích bodů, botulinových injekcí, neuromodulační léčby a hysterektomie.\nChronická pánevní bolest je definována několika způsoby. Nejpoužívanější je definice, která charakterizuje chronickou pánevní bolest jako necyklickou bolest trvající déle než šest měsíců, lokalizovanou do pánve či přední stěny břišní do výšky pupku, a která je natolik závažná, že způsobuje pacientce funkční poruchu a vyžaduje lékařskou péči.1 Jiné definice nevyžadují nutnost necyklického charakteru bolesti.\nVzhledem k faktu, že diagnóza chronické pánevní bolesti je tak různorodá, lze jen velmi obtížně zjistit její prevalenci. Ve Velké Británii udává chronickou pánevní bolest, tedy necyklické bolesti v malé pánvi a dolní části břišní stěny trvající déle než šest měsíců po vyloučení ostatních diagnóz, kolem 3,8 % žen v primární péči.2 Toto číslo je ve Velké Británii podobné prevalenci migrenózních bolestí hlavy, astmatu a bolestí zad.2 Na druhou stranu studie provedená ve Spojených státech amerických zkoumala chronickou pánevní bolest jako buď stálou, nebo intermitentní bolest trvající déle než šest měsíců.3\nTato studie odhadla výdaje na ambulantní péči o tyto pacienty v USA na 880 milionů USD ročně, přičemž 15 % těchto žen udalo, že utrpěly finanční újmu v důsledku chronické pánevní bolesti a 45 % uvádělo sníženou produktivitu v práci.\nAutor: As. MUDr. Michael Halaška, Ph.D.\nAutor poměrně podrobně probírá tematiku chronické pánevní bolesti. V souladu s americkou definicí je v ČR diagnóza chronické pánevní bolesti popisována jako necyklická bolest trvající déle než tři až šest měsíců. Ne vždy je ale tato entita vnímána stejně, protože často zahrnuje i diagnózy, které se do pánve projikují, nebo naopak jsou mimo pánev. Prevalenci chronické pánevní bolesti v České republice lze jen obtížně stanovit, nicméně diagnóza chronické pánevní bolesti tvoří přibližně 17 % indikací laparoskopických výkonů.\nJe jistě na místě snažit se o nalezení etiologického činitele pánevní bolesti, což je ale často, bohužel, neúspěšné, a tak bychom se měli snažit průběžně o léčbu symptomů. Někdy ovšem pacientkám stačí ujištění, že se nejedná o život ohrožující příčinu.\nPlnou verzi článku najdete v: Gynekologie po promoci 6/2008, strana 7


Předseda Senátu Vystrčil: Zeman není schopen práce. Výhledy jsou krajně nejisté - 18.10.2021, Sputnik Česká republika\nPředseda Senátu Miloš Vystrčil přinesl informace ohledně zdravotního stavu prezidenta Miloše Zemana. Podle jeho slov není prezident aktuálně schopen vykonávat... 18.10.2021, Sputnik Česká republika\n„Dle názoru Ústřední vojenské nemocnice není Miloš Zeman v současné době ze zdravotních důvodů schopen vykonávat žádné pracovní povinnosti.Sdělení druhé: Dle názoru Ústřední vojenské nemocnice je vzhledem k charakteru základního onemocnění dlouhodobá prognóza zdravotního stavu prezidenta Miloše Zemana hodnocena jako krajně nejistá, a tím i možnost návratu k výkonu pracovních povinností v následujících týdnech. Je hodnocena jako málo pravděpodobná.Sdělení třetí: S názorem, stanoviskem Ústřední vojenské nemocnice Praha na zdravotní stav prezidenta republiky byl ve středu 13. 10., brzy dopoledne seznámen Ing. Vratislav Mynář, vedoucí Kanceláře prezidenta republiky, kterému bylo rovněž stanovisko předáno v písemné podobě.Tolik stručné shrnutí sdělení, které jsme obdrželi od Ústřední vojenské nemocnice, za které velmi děkuji a za sebe říkám, že si vedení Ústřední vojenské nemocnice velmi vážím,“ prohlásil předseda Senátu během tiskové konference, kde seznámil veřejnost s obsahem dopisu od ředitele Ústřední vojenské nemocnice ohledně zdraví Miloše Zemana.Podle slov Vystrčila se zítra sejde senátní komise pro parlamentní procedury, jež se bude rovněž zabývat obsahem dopisu Ústřední vojenské nemocnice.Zítra dále proběhne setkání předsedů senátorských klubů a politických stran zastoupených v Poslanecké sněmovně.Podle čelních představitelů Senátu není představitelný jiný postup než aktivace článku 66 Ústavy. Tím pravomoci prezidenta přecházejí na předsedu vlády a předsedu Sněmovny.Slova Vratislava MynářeVedoucí Kanceláře prezidenta republiky Vratislav Mynář během své dnešní tiskové konference uvedl některé věci, týkající se Miloše Zemana, na pravou míru. Jako první se dotkl převozu pana prezidenta do Ústřední vojenské nemocnice. V této věci se spekulovalo, že Miloš Zeman měl během převozu ztratit vědomí.Vedoucí hradní kanceláře sdělil, že pokud by prezident během převozu ztratil vědomí, měl by nasazenou kyslíkovou masku. Nic takového na zveřejněných fotografiích, které udělala česká média, nebylo k vidění.„Kdyby tomu tak bylo, tak by měl na obličeji kyslíkovou masku. (…) Nic takového nebylo,“ prohlásil během tiskové konference.Dalším bodem byl převoz do nemocnice. „Každý občan ví, že nikdo nemůže být hospitalizován proti své vůli,“ sdělil Mynář s tím, že prezident byl hospitalizován plánovaně po dohodě s jeho ošetřujícím lékařem.Mynář se během své tiskové konference dotkl i předsedy Senátu Miloše Vystrčila. Ten se prý snaží na situaci okolo prezidenta Zemana zviditelnit.„Mediální hra, kterou vyvolal svým dopisem Miloš Vystrčil, (…) měla sloužit, jako vždy, ke zviditelnění,“ prohlásil Vratislav Mynář a dodal, že celá situace, kterou okolo zdraví Miloše Zemana rozehrávají novináři a někteří politici, má směřovat k připravení prezidenta o jeho pravomoci.Sledujte náš kanál na jedné z nejbezpečnějších chatovacích aplikací Telegram, na kterém vám budeme přinášet aktuální zprávy a zajímavá videa.\nzdraví, miloš zeman, senát, miloš vystrčil\n17:54 18.10.2021 (aktualizováno: 12:59 02.11.2021)\nPředseda Senátu Miloš Vystrčil přinesl informace ohledně zdravotního stavu prezidenta Miloše Zemana. Podle jeho slov není prezident aktuálně schopen vykonávat svoji funkci, přičemž výhled je velmi nejasný.\nPodle čelních představitelů Senátu není představitelný jiný postup než aktivace článku 66 Ústavy. Tím pravomoci prezidenta přecházejí na předsedu vlády a předsedu Sněmovny.\nVedoucí Kanceláře prezidenta republiky Vratislav Mynář během své dnešní tiskové konference uvedl některé věci, týkající se Miloše Zemana, na pravou míru. Jako první se dotkl převozu pana prezidenta do Ústřední vojenské nemocnice. V této věci se spekulovalo, že Miloš Zeman měl během převozu ztratit vědomí.


Santi:Kdyby to bylo za 4 byla bych mnohem radši.\nPavle,s manželkou. Nemysli si,že ji budeš pořád schovávat doma.\njasně! V Hradci nám jí jenom ukázal,aby jsme věděli že nějakou ženu má a už si jí schovává jen sám pro sebe.To od něj není hezké.\nNo dobře,dostali jste mě. Ale jak jsem zde už jednou psal. Vezmeš-li s sebou ženskou (vlastní) dvojnásobná útrata , polovíční zabava. Ne ne Pokud to bude možné přijedem oba. Jela by i do Splavů ale musela vytvářet v práci hodnoty\nJa jedu taky uz se moc tesim\nje a vlastne sem vyhral pohar pac sem prvni zaregistrovanej na sraz teda mimo organizatoru,jo a Sluniku,Tome,estli chces s necim pichnout ohledne srazu,tak jsem k dispozici,mam to tez kousek\nBudu tam co by dup.\nLorry,pohár dáme určitě dříve než bude sraz. Jinak díky za nabidku. Určitě ji využijeme.\nBude me tesit\nSafra to budu pekne v ozraty hm ze bych ty 30tiny oslavil s Vama. kdo me pak odveze domu\nNo kdo asi? Policajti ale na záchytku. Kde tam vůbec je? V Hradci?\nPavle přijeď, zajedem to omrknout\nŽe by kontrola ubytovacích kapacit ??\nPavle tu máš\nTak ja nevim, co bude za 14dni, natoz za pul roku\nAle rad bych se prijel podivat, zatim mne to vyslo jenom do Miretina\n100% se hlasim :) tak jako vzdy :) pro me to bude dalsi vylet. Zatim papa :) Urtcite i s Lencou pokud mi neutece :)\nsuper ze uz vim termin, alespon muzu zacit setrit :)\njestli to bude mozny,jedu.jinak to letiste u hrosarny je super,byl sem ho uz vyzkouset\nROMMO: cobydup, to je takový překladatelský oříšek\nTAKŽE,DNES JSME S TOMEM BYLI NAVŠTÍVIT ČLOVĚKA,KTERÝ BY NÁM MOHL PRONAJMOUT LETIŠTĚ V HONBICÍCH.VELICE NÁS PŘEKVAPILO,ŽE TAM NA NÁS BYLI MILÍ,NEKOUKALI NA NÁS SKRZ PRSTY A LETIŠTĚ NÁM PŘEDBĚŽNĚ SLÍBILI. Teda vlastně,slíbil nám ho pan Křivka,který je předsedou družstva,které letiště vlastní.Pan Křivka byl velice milý,sympatický a vstřícný,takže mu patří velikánské díky za ochotu a hlavně pochopení pro naši srdeční záležitost. (Prý vypadáme důvěryhodně).SLÍBILI JSME ,ŽE NEBUDEME NIČIT PLODINY,BUDEME SE CHOVAT SPOŘÁDANĚ A LETIŠTĚ OPUSTÍME V TAKOVÉM STAVU V JAKÉM HO PŘEBEREME.Což znamená,že závora která tam v současné době je bude pro naše Nissánky otevřená.\nPavle a Santi-kontrola ubytovacích kapacit je plánována na duben. Bude to neformální školení organizátorů a přilehlých nissánko kamarádů. Ale to byl jen zatím takový drobný nápad. Sluník chtěl totiž zjistit,jaký tam dělají smažák.


SEPULCHER 16:07:16 02. 03. 2011\nJá bych to s tím autem asi nechal na hasiče... taková závada na elektroinstalaci vozidla... to je hned :-)\nJinak ještě k těm "obyčejným" kverulantům. Já jsem svůj příspěvek myslel právě tak, že člověk, který něco takového hlásí, se často taky dopouští nějakého protiprávního jednání. Sepsat to s ním musíme, ale jestliže chce třeba tvrdit, že mu někdo odcizil jeho OP ( i když to třeba není pravda), tak ho taky oznámím za to, že si ho neohlídal. Jestliže chce hlásit,... prostě je potřeba ten do toho výslechu opravdu napsat všechno. Je mi jasné, že občas na to člověk opravdu nemá náladu, protože to je už čtvrtá věc, kterou dopoledne nabírá a v čekárně čeká další řada lidí. Vím taky, že výslechy se odbývají a mě už taky dochází chuť u téhle firmy něco dělat pořádně (zlvášť, když jsem se dověděl, že by snad u nás měl dělat městského ředitele největší blbec v okrese), ale pokud chceme tyhle kverulanty zvládnout, je to podle mě jediná zákonná cesta. Bohužel, ale zákony v tomhle na naší straně nestojí. Kauce by sice byla fajn, ale tu nikdy neprosadíme, protože by to bylo tolik papírování a tolik formalit, že to nikdy neprojde. Vím, jak to je když kauci vybírá dopravka u cizinců a pod. a vzhledem ke stavu siař bych to opravdu na zlepšení neviděl, protože by se pak muselo na každou kauci zakládat vlastní č.j., vyplnit tři papíry, z nichž jeden by musel zkontrolovat analytik, schválit vedoucí a druhý den by ho musel zaevidovat někdo na KŘ. Je to prostě jako s tím novým kontrolováním comunnity policing - dej blbcovi funkci, vymyslí ti tabulku... a že těch tabulek máme...\nCATANI 11:55:00 01. 03. 2011\nJ-WAYNE [2011-02-28 16:20:42]: Vzhledem k vágnímu posuzování a možnosti výkladu tr.zákoníka, můžeš uvedené trestní § vynechat.A ze stejného důvodu, včetně nekonkrétnosti, směřující na jednu konkrétní osobu, nepřichází v úvahu ani přestupek.\nPouze to vypovídá o stavu této společnosti. Těžko očekávat od zákonodárců, kteří se pohybují a stýkají s lidmi kteří se dají označit za kriminální živly, či ve vládě sedí ministři, kteří za nic nenesou odpovědnost a prachsprostou zlodějnu vydávají za very good byznys do vlatsní kapsy, že zde bude vůle, aby zde podporovali zákonost, úctu k státním orgánům, kdy ji sami znevažují a jsou spíše na druhé straně.\nStát a jeho představitelé si cíleně podkopávají autoritu některých svých orgánů, kteří dohlížejí na zákonost. Je to logické, čím větší rozvrat těchto institucí, tím menší pravděpodobnost, že něco vyšetří, někoho obviní atd. tím menší pravděpodobnost, že by se to mohlo týkat právě i jich.\nFakt, že někdo si na vozidlo vylepí beztrestně tento nápis, ledacos vypovídá o intelektu a vůbec vztahu k zákonům této země ze strany řidiče. Je ještě jenom štěstí, že je zde stále většina slušných lidí a i policistů a něco podobného nepřejí onomu podnikateli či sousedovi, či doktorovi.\nŘíkám zatím, i když si myslím pokud to půjde takto dál, že ta doba se kvapem blíží a to brzy může dojít i těm zákonodárcům, i když to vypadá, že vzhledem kdo všechno zákonodárce může dělat, nakonec i ministry(pro příklady nemusíme chodit daleko) jim to bude trvat trochu déle a bude už pozdě.\nJ-WAYNE 16:20:42 28. 02. 2011\nLUKAS-HEINZ2 [2011-02-27 20:06:39]: smrt fízlům\n§352 a §356 tr.zákoníku nebo §49 odst. 1 a) c) 200/90Sb. vzhledem k vozidlu pro něj nebude zaplacení 1tis. nebo 3tis. žádný problém.. Má někdo jiný názor?\nHAMMER 06:35:36 28. 02. 2011\nAndrasi, i proto jsem odešel od policie. Pomalu se bát přiznat, co dělám, stálá dehonestace kam jsi se podíval a výsledek toho všeho škrábnutí na platu aneb bez všech příplatků, i seznal jsem, že moji práci nikdo vlastně nežádá, že jsem společnosti spíše na obtíž se svými průsery s různými VIP drbany no a kdybys viděl jaký klid mám teďkom!!!!!\nANDRAS 23:09:29 27. 02. 2011\nCavyky? V této zemi začíná být schvalování smrti policistů normální. Znám případy, kdy v hospodě nenalili člověku, protože byl policista, znám případy, kdy po policistech, kteří ráno stojí u přechodu aby děti mohli přejít řidiči plivají z okénka projíždějících aut, znám případy a mohl bych dalekosáhle pokračovat. Za chvíli se můžeme setkat s tím, že člověka zavraždí, okradou, nebo jen zmlátí, protože je policista. A do toho přijdou výroka pana Johna jako v tuším předvčerejších LN "Já ale bohužel nemůžu přejít, co mi inspekce hlásí: že některé testy způsobilosti (řízené provokace -pozn. red.) nelze provést, protože zkoušení policisté si ráno na pumpě koupí dvě bagety, zajedou s autem do lesa a celý den tam spí, a ty testy se prodražují, protože se musí opakovat druhý den, třetí den... a podobně. Dále vádí, že policisté chodí k langerovi na "obídky" a podobně. Do toho stránka na FB nejsem spokojenyý se svým policajte a další....a proč? Znáčná část kolegů co znám, se nikdy "nezašívali", nikdy neudělili pokutu bezdůvodně, nikdy nikoho nešikanovali či bezdůvodně nepoužili DP, do práce investovali svůj čas, peníze, a mnohokrát byli ve službě zraněni, nezřídkakdy přímo v ohrožení života. Kolik lidí ochránili, kolik pachatelů pochytali, odstíhali, ukradených automobilů vrátili majiteli, a podobně....a tohle je vděk?\nJen k těm kverulantům. Poslední dobou se množí případy, kdy si mnoho lidí dává odvolání proti uložené blokové pokutě. Kolik lidí, papíru, času a peněz taková mašinerie stojí ani nemluvím. Kolik neoprávněných stížností na policisty přibývá, prostě hrůza. Nevím, proč už u nás k čertu někdo nezačne prosazovat systém, jaký mají např. v německu. CHceš si stěžovat? Slož zálohu, a pokud tvá stížnost bude neoprávněná, peníze propadnou státu. No a to by jste se divili, kolik kverulantů by přestalo kverulovat.\nHAMMER 20:38:37 27. 02. 2011\nLUKAS-HEINZ2 [2011-02-27 20:24:50]: Vy z toho děláte cavyky. Mu na to v noci dopíšu: mlask, za středočeský kraj vděční fízlové! a máte to.\nHAMMER 20:36:17 27. 02. 2011\nLukáši, ale kruci, tohle je přece základ vedení výslechu. Necháme každého, aby se vykecal. Že k tomu přidáme ještě nadšené povzbuzování vyžaduje ale jedno: nesmí poznat, že si z něj v podstatě utahuješ. Jakmile začne prášit, ideální je jako Švejk k tomu dodávat vymyšlené báchorky co už jsi jako podobného měl a že to je jasné a jak s ním cítíš a že tohle znáš a s dacanem zatočíš... Jenom se nesmíš začít smát. A nikdy nesmíš lidem něco vyvracet při šetření. Slyšíš-li blbost, vítězíš. Pokud ji na místě snadno vyvrátíš, maník si vymyslí jinou, nadřeš se jako blbec s dokazováním co a jak, budeš spousty lidí zbytečně otravovat. To mě učili staří četníci: kdo toho víc nakecá, ten prohraje. Tak co bych tomu druhému ještě nepomohl, ne?\nVzpomněl jsem si na maníka, co souseda nařknul, že mu povalil nový plot z drátěného pletiva mezi jejich dvorky, pošlapal čerstvě pohrabaný záhonek se zeleninkou a vidlema rozpíchal gumovou hadici na vodu na jeho dvorku.\nPravda na fotkách byla taková, že plot byl stará rezavá svině půl metru vysoká, pohrabaný záhonek vedle něj patnáct centimetrů vysoký plevel a propíchaná hadice taková ta podélně proužkovaná červená stará ztyřelá mrcha... Kdybych mu na místě řekl, že se má nechat vyšetřit, že to snad nemyslí vážně atd. nic by se nevyřešilo a ještě by si na mě stěžoval. Já mu všecko odkýval, jasně, fotím, popisuju, to si soused za rámeček nedá, jak tady zdupal to čerstvě pohrabané pole... a ten blbec se vedle v domku v kuchyni za otevřeným domem chlámal na celé kolo, když mě slyšel.\nPři projednávání před správním chlap nadšeně prohlašoval, že fotky přesně zachycují jeho podání oznámení, že všichni mohou vidět... to pro chlapa byla facka jako bejk, ten nemohl ani mluvit. On mi tak bezmezně věřil, že jsem na jeho straně, že si zapomněl i stěžovat. Předtím si stěžoval pořád na kdeco, po tomto už ani jednou. Tohle byl starý pán, bývalý udavač StB, sice bych mu rád zakroutil krkem, ale tohle stačilo.\nTito ničemové jsou totiž strašně vděční, když je konečně někdo poslouchá a nechají se vodit na provázku kam chcete. Jejich naděje a nadšení jsou bezmezné stejně jako jejich špatnost. Než dojde na samotné provedení důkazů.\nLUKAS-HEINZ2 20:24:50 27. 02. 2011\nJeště si dovolím podotknout, že samozřejmě termín FÍZLOVÉ NEBO FÍZL není spisovný ale hanlivý. Spisovně je to POLICISTÉ A POLICISTA. Než někdo začne spekulovat, že vlastně nelze tohoto člověka stíhat, protože on nenapsal si na auto nevylepil spisovný název pro policisty.\nPředstavte si, že by měl na autě nápis SMRT NEGRŮM nebo třeba SMRT BUZERANTŮM. V obou případech jde nespisovné hanlivé názvy. V tom prvním pro lidi tmavé barvy pleti a v druhé hanlivý název pro homosexuály. Dovolím si tvrdit, že pokud by dotyčný měl na voze výše uvedené nápisy, byl by během několika málo dní odstíhán za rasovou nesnášenlivost a schvalovaní fyzické likvidace narodností nebo jinak sexualně orientované menšiny.Dotyčný M.L by skončil na několik let v kriminále.\nBohužel za nápis SRT FÍZLŮM, jej zřejmě žádný postih nečeká, neboť schvalování smrti policistů je u nás zcela beztrestné.\nLUKAS-HEINZ2 20:08:26 27. 02. 2011\nDoplnění: Moderátor byl vyhozen za podobný výrok ve Francii. U nás jsou podobné zvířata, (neboť nevím jak pana M.L jinak definova), hájena a zcela beztrestná.\nLUKAS-HEINZ2 20:06:39 27. 02. 2011\nKdo by nevěděl o čem Ace-Ventura mluví. Tak jde o tento článek.\nJistý známý Česko Budějovický podnikatel s iniciály M.L má na svém voze nápis SMRT FÍZLŮM, POLIBTE MI PRDEL. Neví jak tisková mluvčí, ale mně to připadá jako zcela otevřený projev nenávisti vůči určité skupině obyvatel, kterou jsou právě policisté. A tento člověk zcela otevřeně schvaluje fyzickou likvidací policistů. Za podobný výrok byl před pěti léty z rádia vyhozen moderátor a i po té co se omluvil, byl mu udělen nepodmíněný trest.\nTady by měli asi nastoupit právníci PP, které si náš rezort vydržuje. Nebo se snad naše vedení necítí jako policisté???


Email: info@producenti-online.cz https://producenti-online.cz/databaze?obor=kameraman-v&osoba=Wim%20Wenders Sledujeme všechny databáze a rejstříky osob a zveřejňujeme všechny dostupné informace online zdarma. Pokud se k osobě vážou veřejně dostupné dokumenty, zveřejníme je. Pokud vyhledaná osoba figuruje na veřejně dostupném audiovizuálním záznamu (převážně reportáž nebo film), u nás jej můžete přehrát.\nVšichni kameramani Všichni kameramani, majetek, otevřít, osoba, Wim Wenders, často hledaná osoba Všichni kameramani\nco dělá, prohlédnout osobu Wim Wenders, kompletní informace online, často hledaná osoba. kdo je to, ukázat veškeré dostupné informace online o osobě Wim Wenders zdarma. co dělá, prohlédnout online s možností stáhnout nalezené soubory. Wim Wenders zobrazit seznam platných…\nPočet zobrazení : 10984 x\nosoba Wim Wenders je podle hodnocení …


Prodej komerčních pozemků Psáře | Eurobydleni.cz\nProdej komerčních pozemků Psáře\nHledáte komerční pozemek Psáře na prodej a stále se vám nedaří? Pomůžeme Vám s hledáním prodeje komerčních pozemků Psáře.\nProdej komerčních pozemků Psáře (200+)\nHledáte komerční pozemek Psáře prodej a stále se vám nedaří? V tom případě u nás máte jistotu, že budete mnohem více úspěšní. Nabízíme komerční pozemky na prodej Psáře a v dalších oblastech České republiky. Stačí si pouze vybrat ten, který se vám bude zamlouvat. Pokud již máte s hledáním prodeje komerčních pozemků Psáře zkušenosti, jistě více, že je lepší si projít více míst a poté si vybrat to ideální, které vám bude nejvíce vyhovovat. Pro prodej komerčních pozemků Psáře tak získáte více variant. Přeci jen nákup komerčních pozemků není každodenní záležitostí. Proto si dopředu promyslete. Co všechno od daného nákupu pozemku budete očekávat.\nKomerční pozemek Psáře na prodej\nChcete-li komerční pozemek Psáře na frekventovaném místě někde v centru města, projděte si naší nabídku, stejně jako pro pozemky, které jsou spíše na okraji. Zde se zařizují skladovací prostory, takže vás nejvíce bude zajímat dostupnost onoho místa. Na prodej komerčních pozemků Psáře vždy vyberte takové pozemky, které vám budou vyhovovat.\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii komerční pozemky na prodej Psáře, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující komerční pozemky Psáře, a to komerční pozemky na prodej Psáře, pronájem komerčního pozemku pronájmy komerčních pozemků Psáře, Pozemek, komerční Psáře na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii komerční pozemky k prodeji Psáře nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích pozemky Psáře, pozemky k prodeji Psáře, pozemky k pronájmu Psáře, Pozemky Psáře na dražba.\nDalší lokality v okolí komerční pozemky na prodej Psáře\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii komerční pozemky na prodej Psáře, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr komerční pozemky na prodej Psáře. Určitě lépe naleznete komerční pozemky na prodej Psáře, který hledáte.


4 neobvyklé nápady na balení dárků | Cleanipedia\nZkuste tento rok zabalit vánoční dárky ekologicky\nPřed příchodem Vánoc určitě většina z nás nemyslí na nic jiného, než co a kdy koupit rodině pod stromeček. Zamysleli jste se ale také nad tím, že byste se tento rok už nemuseli zaobírat sháněním balícího papíru na dárky a mohli si ho místo toho vyrobit sami? V týmu Cleanipedia jsme si pro vás připravili několik triků na to, jak zabalit dárky pod stromeček originálně a ekologicky. Inspirujte se některými z našich návrhů.\nNajdete-li ve skříni svetr, který už je vám malý nebo šálu, kterou už nenosíte, zkuste je přešít na jednoduché potahy na dárky.\n1. Nahraďte balící papír jinými nepoužívanými typy papíru\nVe vaší domácnosti se nachází více použitelných alternativ balícího papíru, než byste si mysleli! Mezi takové patří například zbytky tapety na zeď, staré noviny, nepoužívané mapy, alobal nebo vypadlé stránky z knih.\nProhlédněte dům, jestli najdete některý z výše uvedených papírových předmětů a zkuste jej použít jako jednoduchou alternativu balícího papíru, která nevyžaduje žádnou další práci se zdobením.\n2. Vyrobte si vlastní balící papír nebo dárkovou krabici\nPokud vás baví kreativní tvoření, je období Vánoc perfektní příležitostí předvést rodině a přátelům vašeho kreativního ducha. K návrhu vlastního balícího papíru nebo krabice na dárky budete potřebovat:\n- Nepoužívaný papír nebo krabici (čistý bílý papír, jednobarevný hnědý papír na posílání balíků, papírovou tašku od nákupu, papírovou krabici, skleněnou dózu)\n- Barvy (voskovky, tempery, vodovky, fixy nebo pastelky)\n- Doplňky na zdobení (barevné lepící pásky, třpytky, kousky starých látek, lepidlo, flitry, nálepky)\nNávrh vašeho vlastního balícího papíru nebo dárkové krabice je pak zcela na vás. Shromážděte si některé z těchto potřeb a vrhněte se do dekorace! Jednobarevný papír nebo krabici můžete pokreslit, pomalovat, pokapat rozpuštěnými voskovkami, polepit barevnými páskami nebo posypat třpytkami.\nDalším z možných způsobů, jak si vyrobit vlastní obal na dárek je si ho pak ušít! Najdete-li ve skříni svetr, který už je vám malý nebo šálu, kterou už nenosíte, zkuste je přešít na jednoduché potahy na dárky. Nejvhodnějšími typy dárků, které se dají zašít do látky jsou například lahve s alkoholem.\n3. Zabalte dárek do dárku\nJedinečným způsobem, jak zabalit dárek, je také použít další dárek místo balícího papíru. V tomto případě skvěle poslouží například povlak na polštář, šátek, šála, ručník nebo přikrývka. Pokud darujete předměty do koupelny, můžete je například zabalit do ručníku, dárky pro miminko pak do přikrývky, láhev vína do kuchyňské utěrky, a tak dále. Jednoduše použijte látkový dárek k zabalení jiného malého dárku, který se do látky snadno vejde.\nNahradit balící papír jiným dárkem lze například i darováním peněženky, kabelky nebo oblečení, které může uschovat další malý dárek v kapse.\n4. Ozdobte si zabalený dárek\nK ozdobení zabaleného dárku nemusíte použít zdaleka jen stužku nebo nalepovací papírové květiny. Místo toho zkuste použít některý z těchto originálních předmětů:\n- Větvičky z jehličnatého stromu\n- Kůra ze stromu\n- Uschlá kůra z citrusů (pomeranče nebo citronu)\n- Stroužky celé skořice\nOzdobu můžete na zabalený dárek buďto přilepit nebo přivázat stužkou, pokud nechcete, aby se při rozbalení dárku ozdoba poškodila.\nPokud přemýšlíte, jak zabalit dárky pro děti, zkuste jako ozdobu použít malou hračku. Na zabalený dárek pro děti přilepte autíčko, kousky lega, balení voskovek nebo zabalenou sladkost.\nPři přípravě na Vánoční svátky si také přečtěte, jak bezpečně a efektivně skladovat zbytky jídla v lednici a na mrazáku.


Bezlepkové těstoviny z rýžové mouky vhodné pro celiaky. Rýžové těstoviny LUCKA neobsahují konzervanty ani barviva. Rychle je uvaříte a v kuchyní mají ... celý popis\nBezlepkové těstoviny z rýžové mouky vhodné pro celiaky. Rýžové těstoviny LUCKA neobsahují konzervanty ani barviva. Rychle je uvaříte a v kuchyní mají široké využití.


Američan uškrtil kvůli finančním problémům ženu a dítě, pak se zastřelil - iDNES.cz\n19. února 2009 13:26, aktualizováno 13:26\nDevětatřicetiletý Theodore Bayly v noci na středu uškrtil svou manželku a jedenáctiletého syna. Pak zavolal na policii. Dispečerovi popsal, co udělal, a řekl, že se chystá zabít i sebe.\nMinulý měsíc kvůli finančním problémům zavraždil muž na předměstí Los Angeles svou ženu a pět dětí. Manželé krátce předtím ztratili zaměstnání v nemocnici.\nTémata: Ohio, policie, rodina, Důchodci, Los Angeles, Pracovní doba, Zaměstnání\nPětačtyřicetiletý Karthik Rajaram se rozhodl radikálně vyřešit problémy, které mu způsobila americká finanční krize....