Slzy šedé smrti (povídka inspirovaná Silmarillionem) | Aredheliny povídky a básně\nSlzy šedé smrti (povídka inspirovaná Silmarillionem)\n11. října 2014 v 17:13\t| Aredhel\t| Povídky inspirované Tolkienem\nTahle povídka je dárek pro Šárku nebo možná spíš poděkování za to, že na mě myslela, když mi bylo prabídně a obětovala svůj volný čas a svůj neskutečný talent, aby mi pomohla. (Což se jí povedlo.) Zavázala jsem se darovat jí něco na oplátku do 24 hodin a naštěstí se mi to i podařilo, takže už mi nezbývá, než dodat:\nDěkuji ti, Šárko, za ten nejkrásnější dárek, jaký jsem kdy dostala.\nKrátce k povídce: Ani tentokrát nepůjde o nic veselého, ačkoliv mně samotné se tahle povídka docela dost líbí. Co se názvu týče, možná jste si už stačili všimnout, že s vymýšlením názvů mám problém. Většinou jsou buď neoriginální (jméno hlavního hrdiny, popis události...) nebo vůbec nevystihují, o čem povídka je. Slzy šedé smrti prezentují vrchol mé neschopnosti něco výstižně pojmenovat. Tak si toho prosím moc nevšímejte, jestli můžete.\nSlzy šedé smrti\nJe temno, temno nad krajinou\na ticho, nic nedýchá;\nduchové zvou nás v zemi jinou,\nv kraj hořkých slz a ticha.\nStmívalo se. Stmívalo se dřív, než se slušelo na takový krásný letní den. Jako by na Západě vyvstávala temná křídla a oblačné hory. Zlověstné stíny padaly na Ered Wethrin. Přihnal se prudký západní vítr a přinesl s sebou ocelově šedá oblaka. Provazce deště bušily do střechy a bičovaly zem. Vichr kvílel mezi kameny.\nRían již nevydržela déle sedět. Co nejtišeji vstala, odložila opatrně vyšívání a přistoupila k oknu. Komnata byla malá, útulná a klidná, nesnesitelně klidná. Ozdobně vyřezávané trámy, měkké tkané gobelíny na stěnách, krb a v něm praskající polena. Dvě tvrdé židle s propletenými opěradly, dvě lužka- jedno malé, jedno velké. Morwen, sedící způsobně a nehnutě, vznešená, nerozrušená. Malý Túrin hrající si na podlaze. Neklid vznášející se všude ve vzduchu. Rían bezmyšlenkovitě pozorovala vodu rozstřikující se po okenních tabulkách. Půda před domem se rychle měnila v bahno. Rámy oken táhlo. Ríanina ruka bezděky sjela na její nepatrně vystouplé břicho. Ráno toho dne bylo krásné, jiskrné a svěží. Přinášelo naději. Uplynulo již šest takových jiter ode dne letního slunovratu, šest orosených svítání, šest krásných letních dnů. Noci pak bývaly temné. Zvláště ta poslední byla jakoby plná kvílení a naříkavých hlasů. Rían se ptala sama sebe, jestli snad někdo zemřel. Šestého dne zapadlo slunce rudým krvavým požárem. Ve chvíli, kdy poslední sluneční paprsek pohladil Anfauglith, bodlo Rían bolestně pod srdcem, tam, kde nosila děťátko. A poté se ze Západu přihnala na křídlech smrti bouře, lámala větvě a vyla. Však víc než hněv Pánů Západu vyděsil Rían temný mrak, který jako by vyvstal na severu, triumfující a neporazitelný. Strach svíral dívčinu duši v železném stisku.\n"Rían." Morwenin hlas byl strohý a prostý všech emocí. "Nestůj v tom průvanu. Pojď si sednout."\nRían k sestřenici zmateně otočila hlavu, nehnula se však z místa. Morwenina krásná, hrdá tvář neprozrazovala, na co myslí. Ani vznešené držení těla. Ani oči, ve kterých žil elfí třpyt. Světu Morwen neukazovala nic než dokonalou sebekázeň. Rían však tušila kolik statečnosti se za ní skrývá. Nejkrásnější ze smrtelných žen, jak se o ní tvrdilo, by raději zemřela, než aby ji někdo viděl plakat. Rían ale tušila, že Stín vyvstávající na Severu ji nakonec donutí prolít hořké slzy. Rían plakávala v posledních šesti dnech často. Předtucha neštěstí byla všudypřítomná.\n"Rían," oslovila ji Morwen znovu, tentokrát téměř něžně, "mysli na děťátko." Rían vykročila jako náměsíčná zpátky ke své židli.\nCo si pamatovala, bylo jí Morwenino slovo zákonem. Už když si jako malá děvčátka hrála v borovicových lesích Dorthonionu, říkala jí o několik let starší Morwen, co smí a co nesmí, na které stromy může a nemůže lézt, co se dá jíst a co ne. Rían dosedla těžce na svou židli. Vzpomínka na vůni pryskyřice v horských lesích Ladrosu jí vehnala slzy do očí. Její dětství skončilo příliš brzo. Zničené domovy, ukradená země. Rozloučení s otcem a ostatními. Noční útěk, únava dětských nožek, slepená víčka, zástup vyčerpaných žen a dětí, které nemají ani domov ani naději. Tím vším ji provedla útlá ručka Morwen. Její odvaha malého dítěte, které sice nečeká lepší zítřky, ale stejně pokračuje odhodlaně v cestě. Brethil. Mnozí tam zůstali, mezi nimi i kněžna Emeldir. Rían v ní viděla výjimečně silnou osobnost. Chodila přepásaná mečem a hnědé vlasy si zaplétala do složitého účesu podobného přilbě, jakou nosili muži. Provedla lid nebezpečnými horskými průsmyky a dala jim život. S knížetem Barahirem se rozloučila bez slz a navždy, jako všechny bëorovky.\nMorwen a Rían v Brethilu nezůstaly. Přešly Hory stínu do Dor-Lóminu. Vyhnanky. Hadorovci je přijali mezi sebe a děvčátka našla nový domov v téhle nehostinné, chladné zemi mezi zlatovlasými bojovníky a urostlými ženami. Do Ladrosu se již nikdy vrátit nemohly. Zde, v zemi tvrdých, pustých pahorků vyrostla Morwen do nevídané krásy a dostala nové jméno: Eledhwen, Elfí třpyt. V sedmnácti si vzala Húrina, dědice Dor-Lóminu; nenašel bys rozdílnější pár než tvrdou a krásnou Morwen a veselého, rozložitého Húrina. Jejich manželství bylo požehnáno dvěma dětmi, třetí čekalo na svůj čas pod srdcem krásné Eledhwen. Když však holčička Urwen, malá, zlatovlasá Lalaith, zemřela, zemřel i smích v Morweniných očích, zůstaly oslnivě chladné.\nRían dlouho milovala Huora, mladšího bratra Húrinova, vysokého, plavovlasého mladíka. Milovala ho tichou a oddanou láskou, z ostychu však mlčela, dokud k ní jednoho dne sám nepřišel. Vzali se dva měsíce před začátkem války. A tak nyní nosila Rían pod srdcem děťátko, stejně jako její milovaná sestřenice. Kde jsou však jejich otcové? Co se s nimi děje právě teď?\nDívka se opatrně natáhla pro vyřezávanou harfu. Zlehka se dotkla strun. Smutný nápěv jí sám vytanul na mysli a pohladil po rtech. Zpívala píseň, kterou složila ještě v Dorthonionu, píseň o svém prvním žalu, o smrti knížete Bregolase, svého dědečka, zabitého v Dagor Bragollachu. Její něžný hlas se nesl místností, čistý a plný slz. Túrin zvedl překvapeně hlavu, matka ho však pohladila po tváři a uklidnila. Morwen neskládala básně ani nezpívala, podle ní to byl jen další ze způsobů, jak ukázat svou slabost. Teď však něžně pozorovala svou sestřenici.\nDcera Belegundova byla půvabná, štíhlá dívka, drobná a obratná. Hebké černé vlasy jí spadaly na ramena, pleť měla jako okvětní plátky růže; drobná ústa a tlumeně zelené oči. Obličej však měla ustaraný a plný smutku, jako by viděla bědy, které byly, a které snad teprve měli přijít. Oblečena byla prostě v modré sukno, jež zakrývalo nepatrně vystouplé břicho, nožky byly útlé a dlouhé štíhlé prsty hladily struny harfy. Tóny tiše pohlcovaly přítomný okamžik...\nO deset měsíců později, za zamlženého zimního dne, kdy mráz zabodával pod kůži tisíce jehliček, se rozevřely mlhy Anfauglithu a v nich se zjevila bytost, v níž by jen málokdo poznal tu ustaranou Rían z tiché místnosti, kde hořel oheň. Byla vychrtlá až na kost, zesláblá a oblečená do roztrhaných hadrů černé barvy. Obličej měla popelavý, rty rozkousané do krve a v očích výraz štvaného zvířete. Její mladé čelo bylo plné vrásek, své krásné vlasy si jakýmsi tupým nožem ostříhala na krátko. Byla neskutečně zubožená, lomila rukama a bezmasými prsty si drásala obličej. Klopýtala téměř na každém kroku. Co se s ní stalo za těch deset měsíců? Co ji přivedlo až sem, na samý okraj smrti? Z mlhy před dívkou vyvstal ponurý pahorek, příliš velký na to, aby byl výtvorem něčích rukou. Na Ard-galenu ale přece nejsou žádné pahorky! Dívka zavzlykala, klopýtla a upadla do rozbahněné půdy.\nUplynul téměř měsíc od letního slunovratu. Žádné zprávy, žádné zvěsti. Z války se nevrátil ani jeden elf, ať už Noldo nebo Sinda, nevrátil se ani jeden muž z Hadorova domu. Ženy si tiše šeptaly slova útěchy, děti se choulily ke svým matkám. Léto bylo studené. Mdlé hithlumské slunce se střídalo s plískanicemi a mlhami. Těch několik starých mužů, kteří zůstali, nemělo dost sil, aby sami zastali práci při sklizni. Všichni věděli, že podzim bude hubený a zima hladová. Kdy se jejich muži vrátí domů?\nNevrátili se. Místo toho přišli jiní. Byli snědí, rozložití a měli šikmé, žluté oči. Východňané. Jejich vůdcem byl Lorgan, muž silnější, chytřejší a nelítostnější než ostatní. Prohlásil, že tato země je teď jeho, neboť mu byla dána jejím právoplatným vládcem, Melkorem, Pánem osudů Ardy. Ta slova šla od usedlosti k usedlosti a ženy se tiskly k sobě v předtuše strašného neštěstí, rty se jim třásly a oči zalité slzami hleděly do dáli, hledajíce své milované. Východňané rabovali a utlačovali a nijak se netajili s tím, že vyhráli velkou bitvu a pobili všechny své nepřátele. Poté přišli skřeti, chytali elfy, kteří neodešli do války, a odváděli je na Sever do olověných dolů. Ti, co chtěli přežít, se museli ukrýt. Ani skřeti se netajili s tím, že se prý na pláni Anfauglith odehrálo strašlivé vraždění. To byly první a jediné zprávy, které dorazily do Hísilómë.\nJednoho dne uprostřed léta Rían pochopila, že takhle už dál žít nemůže. Aerin, dcera Indora, nebyla již nejmladší, bylo jí téměř třicet let, byla však stále velmi půvabná. Její otec odešel s ostatními muži a dosud se nevrátil. Byl příbuzným samotného Húrina. Aerin zůstala sama, protože její matka už nežila. K Morwen ji poutalo pevné přátelství a často k ní chodila pro útěchu. Chodila sama přes les a pustá pole, vědomě riskujíc, jen aby se mohla vyplakat v Morwenině náručí. Nevěděla, že je pozorována, jen Rían matně tušila, že se ubohé dívce plíží v patách neštěstí. Neodhodlala se však promluvit, a pak už bylo pozdě. Nedaleko Húrinova domu se usídlil východňan Brodda, muž surový, krutý a hloupý k tomu. Vídal Aerin, když chodila přes pole, vídal její zlaté vlasy a její dosud mladou tvář. Žádná z východňanských žen se nemohla rovnat krásné, urostlé Hadorovce. Toho odpoledne, když Aerin opouštěla Húrinův dům, přepadli ji, zbili a odvlekli. Morwen a Rían to vše viděly z okna, nestihly však přijít přítelkyni na pomoc. Tu noc Rían celou proplakala, protože si myslela, že Aerin bude zabita. Nestalo se tak však, protože Brodda si ji vzal za manželku, zotročil ji a ponížil.\nV té chvíli se Ríanin strach proměnil téměř v šílenství. V noci se budila ze spánku s výkřiky úzkostného strachu a zdálo se jí, že se jí děje to samé, co se stalo Aerin, anebo že jí berou její nenarozené děťátko. Morwen jí za nocí slýchala křičet Huorovo jméno a byly to výkřiky plné agónie.\nPřišel podzim a s ním i nevlídné počasí. Stromy počaly shazovat listí a studené vichry vanuly osiřelou krajinou. Všichni již věděli, že se muži nevrátí.\nRían si přitáhla plášť těsněji k tělu, aby zahnala náhlý neklid, a spěchala zpět k usedlosti. Nebe bylo zatažené a v dáli ponuře hřmělo. Prosím, pomyslela si, hlavně ne bouřku. Všechno, jen bouřku ne! Doufala však marně, na zem už spadly první těžké kapky. Přidala do kroku. Za chvíli již doslova lilo, voda bičovala zem a blesky létaly oblohou. Rían cítila, že se jí začíná zmocňovat panika. Zastavila se a odhrnula si mokré vlasy z obličeje. Náhle se jasně zablesklo a celá ztemnělá krajina se rozzářila strašlivým světlem. Koš s dřívím vypadl Rían z rukou a jeho obsah se rozsypal po zemi. Dívka stála jako přimrazená, protože se jí na kratičký okamžik zdálo, že na nedalekém pahrbku stojí postava, kterou znala a tolik milovala. Pak však zaduněl hrom a vidění zmizelo. Rían stála ještě chvíli bez hnutí, a pak se náhle strašlivě rozesmála. Smála se jako šílená, obličej měla zkřivený a oči jí plály smrtonosným světlem. Vítr jí rval vlasy zpod kápě a déšť jí smáčel tvář. Náhle ze sebe strhla plášť a hodila ho na zem. Vichr se ho okamžitě zmocnil a odnesl ho, vláčel ho blátem a houštinami. Za pláštěm letěla k zemi spona, kterou si poutala vlasy, a čelenka, dále pléd v barvách Bëorova domu; naposledy skopla promáčené botky. Stála nyní bosa, s holými pažemi a vlasy poletujícími kolem obličeje, promáčená a hrozivá. Zvedla hubené ruce k obloze křižované větry a zvolala strašným hlasem, který přehlušil bouři:\n"Naděje! Lež pro ty, kteří ještě nechtějí zemřít. Planý slib, že se vrátí, co jsme ztratili! Lež! Nic než lež! Nic se nevrátí! Sami si pro to musíme přijít, a pak zemřít! To je to, co nás čeká! Smrt! Už žádná láska, žádné děti, žádná planá naděje. Naše kosti zůstanou ležet nepohřbené, dokud si pro ně nepřijde Moře!"\nZnovu se rozesmála a rozběhla se pryč. Běžela rychle jako vítr, holé nohy si zraňovala o kameny; běžela dlouho, dokud neucítila, že se dítě uvnitř ní pohnulo. Padla na kolena a začala kašlat, kašel jí trhal na kusy a ona umírala při každém nádechu. Když záchvat přešel, zvedla se a utíkala dál, tentokrát však pomaleji. Opět se sesypala a opět kašlala, nyní však zůstala dlouho ležet bez sebemenšího pohybu, promrzlá a k smrti unavená. Když zapadlo slunce, skončila i bouře. Mokrou zemi zastřela večerní temnota. Namáhavě vstala a pokračovala v cestě. Šla však pomalu, protože jí teď každý krok činil neskutečnou bolest, nohy měla rozedrané do krve a lomcovala s ní zimnice. Když ji nakonec přeci jenom dostihl spánek, stočila se do klubíčka na kamenité zemi a marně se snažila zahřát. Té noci neuschla.\nKdyž ráno první náznak svítání zbarvil oblohu, otevřela oči a ty jasně zářily v jejím voskově bledém obličeji. Zmateně se posadila a rozhlížela se kolem. Události minulé noci byly rozmazané jako zlý sen, který je až moc skutečný. Nevěděla, kde je, ani jak se dostat domů, byla promrzlá, unavená a její šaty byly stále vlhké. Měla hlad a žízeň, víc ji však trápil strach o děťátko. Opatrně si položila ruce na břicho a slzy jí stékaly po tváři. Co když mu včera nějak ublížila? Vtom se v ní však pohnulo a Rían se pousmála. Studený podzimní vítr dul krajinou a ona už neměla plášť, který by ji před ním ochránil. Neměla ani boty, které by pomohly jejím opuchlým zkrvaveným nohám, ani kousek jídla, které by zaplnilo její prázdný žaludek. S námahou vstala, došla k nejbližší kaluži, která zůstala po včerejší bouři, a napila se. Voda byla bahnitá a špinavá, ale Rían pila dlouho a hodně, než utišila svou žízeň. Poté se rozhlédla po okolí. Kolem ní se rozprostírala nehostinná, kamenitá Dor-Lóminská pláň, sem tam přerušená nevelkým smrkovým lesem. Pouze tam, kde Rían tušila sever, se v dálce zvedaly jakési pahorky. Rían rychle přemýšlela. Nevěděla, kde je. V celé té pusté krajině byly jedinými orientačními body právě tyto pahorky. Netušila, co jsou zač, ale mohly to být jen Mithrimské hory nebo předhůří Ered Wethrin. Ered Lómin byly mnohem dál a navíc, jak se Rían domnívala, jiným směrem. Mohla tedy bloudit touto nekončící planinou, nebo se vydat směrem k horám. Hory, rozhodla se. Tam aspoň možná zjistím, kde jsem. Našla klacek, který jí měl posloužit jako hůl a vydala se na namáhavou cestu.\nTen den byl pro ni utrpením. Nohy i duše s každou mílí umdlévaly a v boku jí bolestivě píchalo. Ještě několikrát pila z kaluží, nenašla však nic k jídlu a kolem ani živáčka. V tu chvíli by byla vděčná i za východňana. Když se setmělo a Rían hledala, kde by mohla složit hlavu, zarazila si už do tak zubožené nohy trn a přes všechnu snahu ho nedokázala vytáhnout. Lehla si na zem a plakala bolestí a zoufalstvím, dokud neusnula. Do příštího rána téměř všechny kaluže vyschly. Napila se z jedné z posledních, co zbyly, a vydala se na cestu. Hory se nezdály být o nic blíž než včera. Bylo sychravo a Rían se marně sháněla po něčem k snědku. Už téměř dva dny neměla nic v ústech a uvědomila si, že jestli to bude takhle pokračovat zemře v pustině vyčerpáním nebo hladem. Litovala, že se vydala ke vzdáleným horám, ale bylo příliš pozdě, aby změnila své rozhodnutí. Noha s trnem jí opuchla. Než se večer uložila ke spánku, snědla s odporem trochu zetlelého listí a brouka, kterého se jí podařilo chytit. Příštího dne se hory doopravdy přiblížily. Toho dne nenašla ani vodu, ani cokoli poživatelného. Za soumraku třetího dne došla k úpatí pahorků; zdály se však neobydlené. Ptala se sama sebe, co vlastně doufala, že najde. Zubožená a na pokraji smrti vysílením začala stoupat. U nemyslela na domov, ani na své děťátko, doufala jen, že najde nějaké skryté místečko, kde bude moci zavřít oči a už je nikdy neotevřít. Šla dál dlouho poté, co se setmělo, opřená o svou hůl. Nad pahorky dul studený vítr a rozháněl mraky. Když konečně ulehla na kamenitou zemi, zvedla smutné a unavené oči k nebi a užasla. Obloha byla sametově černá a čistá, jen Vardiny hvězdy svítily jasně a nádherně a Tilion vstával za pahorky na východě. Unavený dívčí hlásek zazpíval slabě a sotva slyšitelně chvalozpěv Vardě, a pak se zelené oči zavřely.\nNoc byla chladná, ale hvězdy svítily jasně, jako na podzim v Hithlumu málokdy. Měsíční záře zalévala Mithrimské pahorky. Annael a jeho druhové se tiše vraceli k jeskyním Androthu, když tu Annael zvedl ruku a všichni se zastavili. Zdálo se mu, jako by docela nedaleko někdo chodil; zvuky však ustaly a elfové chtěli pokračovat v cestě. Nejspíš nějaké zvíře, pomyslel si Annael. A tu zaslechli zpěv, nezřetelný sice, ale bezpochyby zpěv. Odezněl rychle, ale elfové již spěchali k místu, odkud se zdál vycházet. Byl tam skalní převis. Annael dal svým druhům tiché znamení a opatrně se plížil kupředu sám. Tohle bylo nebezpečné. Byli poslední ostatek Sindar v těchto horách. Ostatní byli již dávno odvlečeni do Angbandu. Tohle mohla být dost dobře past, kdyby ono stvoření nezpívalo chvalozpěv Vardě. Opatrně vyhlédl zpoza převisu a překvapeně vydechl. Pod skalní stěnou na kamenité zemi stočená do klubíčka ležela mladičká adaneth, buď v bezvědomí nebo hluboce spící. Dal signál ostatním a opatrně se přiblížil k dívce. Bylo to ještě téměř dítě, a přesto v ní už rostl nový život. Půvabná byla, ale zubožená, nohy rozedrané do krve a napuchlé, rty rozpraskané. Pokrytá vrstvou prachu, vyhladovělá a vyčerpaná. V Annaelovi se náhle vzedmula vlna lítosti; co tu dělá takhle sama? Rozhlédl se po svých druzích, a pak se zlehka dotkl dívčiny ruky. Nevzbudila se.\n"Kdo je to?" zeptal se jeden z elfů.\n"Nevím," odpověděl Annael, "ale nemůžeme ji tu takhle nechat. Vezmeme ji do jeskyní."\n"Není to nebezpečné?" zeptal se další. I jemu zřejmě vytanula na mysli hrozba odhalení.\nAnnael k němu obrátil tvrdý pohled. "Nechal bys ji tu, aby zemřela hladem a vysílením, nebo aby v těchto horách zmrzla, když ještě ke všemu čeká děťátko? Kdoví, co se jí stalo. Ne, musí s námi." S tím si svlékl plášť a opatrně do něj děvče zabalil. Poté ji zvedl do náručí a odnášel ji pryč. Ostatní elfové ho následovali. Zmizely jako stíny mezi kameny.\nAndroth bylo utajené sídliště Šedých elfů. Schované v Mithrimských horách, bezpečné a dosud Nepřítelem nenalezené. Pronesli dívku klenutým vchodem a vstoupili do jeskyní. Ve vnitřních prostorách hořel přívětivý oheň a červené odlesky tančily po kamenitých stěnách. Opatrně ji položili na lůžko vystlané kožešinami, přinesli teplou vodu a Annael jí začal omývat zaprášený obličej. Dívčina víčka se zachvěla a ona otevřela oči. Měly krásnou, tlumeně zelenou barvu, byly však zmatené a téměř okamžitě se naplnily zděšením, když uviděla neznámou tvář. Pokusila se posadit, ale Annael ji jemně zatlačil zpátky na lůžko.\n"Neboj se, adaneth," řekl. "Jsi v bezpečí."\nDívka přeletěla bázlivýma očima po jeskyni. "Kde to jsem?" zašeptala. "Co se stalo?"\n"Tiše," řekl Annael a stiskl jí drobnou dlaň. "Velmi ses vyčerpala, promrzla a určitě máš hlad. Našli jsme tě ležet venku. Co jsi tam dělala, adaneth? Ještě o chvíli díl a snad bys zemřela podchlazením."\nDívka na něho hleděla velkýma, zmatenýma očima, a pak se rozkašlala. Annael jí starostlivě položil ruku na čelo. Když kašel přešel, podepřel jí hlavu a dal jí napít vody. Žíznivě polykala, jakoby nepila už několik dní. Annael ji pečlivě nakryl kožešinami a uhladil jí vlasy. "Musíš odpočívat, abys nabrala nové síly," řekl.\nDívka přikývla, a pak se najednou zatvářila vyděšeně. "Děťátko," zachroptěla slabým hlasem a Annaelovi bylo jasné, že myslí na nejhorší.\n"Neboj se," uklidňoval ji rychle, "je v pořádku. Musíš se ale najíst a odpočinout si."\nDívčin výraz se uklidnil. Jeden z elfů přinesl misku hustého teplého vývaru a Annael vytáhl dívku do sedu, aby ji mohl nakrmit. Jedla hladově jako dítě. Její smrtelně bledé tváře se s každým soustem barvily do růžova. Jak dlouho asi nejedla a co musela prožít? ptal se Annael sám sebe. Pozorně si ji prohlížel. Nebyla to Hadorovka, protože byla drobná a její vlasy byly výrazně tmavé, ale nebyla to ani šikmooká východňanka. Odkud asi přišla? uvažoval elf, zatímco polykala polévku. Miska byla brzy prázdná.\nDívka opět přeletěla očima místnost. "Ale já vás vůbec neznám!" vyhrkla náhle. "Kdo jste? Vždyť přece nejste..." zarazila se a tentokrát se zastavovala očima u jednotlivých osob v jeskyni, až její pohled spočinul na Annaelově tváři. Teprve teď se zdálo, že vidí toho, kdo tam skutečně je. Vysokého elfa se sněžně bílými vlasy a pravidelnou tváří. Ananel rychle stáhl ruku z dívčiny paže a poodstoupil pryč. Všiml si, že se dívčina ruka zaťala do kožešin. Zvedl ruce dlaněmi vzhůru.\n"Neboj se, adaneth, nic ti nehrozí," řekl co nejchlácholivěji. "Nikdo ti nechce ublížit."\nDívčino bledé čelo zalila červeň. "Já se nebojím,"oponovala tiše. "Já jen, jsem překvapená. Nevěděla jsem, že v této zemi ještě žije Sličný národ. Omlouvám se, jestli jsem tě urazila, pane."\nAnnael opět opatrně přistoupil k lůžku. "Neurazila jsi mě, adaneth. Ničeho se neboj, už je dobře. Řekni mi jen, jak se jmenuješ. Pak si budeš moci odpočinout."\nDívčiny rozpraskané rty se mírně pousmály. "Děkuji ti, pane, za všechno, co jsi pro mě udělal, že jsi mě přijal do svého příbytku. Jmenuji se Rían, Rían Šedý ptáček." Pak zavřela oči a opět upadla do hlubokého spánku.\nAnnael opatrně vstal a zatáhl závěsy kolem lůžka. Ostatní elfové se ho ihned začali vyptávat na lidskou dívku. "Jmenuje se Rían," sdělil jim tiše, "a určitě není z domu Hadora Zlatovlasého. Byla příliš slabá, než abych ji mohl vyslýchat." Nabral si jídlo a řekl: "To jméno, Rían- jako bych je už někdy slyšel."\n"To není možné," namítl jeden z elfů. "Dívek jako ona musí být spousta."\n"Nemyslím si," odpověděl Annael. "Podívej se na ni. Skoro bych řekl, že patří k těm tmavovlasým Bëorovcům. Kde jsem to jméno jenom slyšel."\nDojedl a složil hlavu do dlaní. Odkud zná jméno té mladičké lidské dívky? Nemůže to být příliš dlouho, co ho zaslechl. Jenomže poslední rok měl Annael trochu rozmazaný. Byl jedním z té hrstky elfů, které se podařilo uniknout z Velké bitvy, Nirnaeth Arnoediad, jak se jí nyní říkalo. Nerad na to vzpomínal. Ostatní z jeho lidu nikdy nevyšli do války a neviděli hrůzy, které teď budily Annaela ze spaní: těla, vrány a sténání umírajících. Necítili zoufalství, neviděli své druhy mrtvé u svých nohou, neklesali únavou v marné snaze uniknout smrti. Když čtvrtého dne bitvy ustupovalo vojsko noldorského Velekrále Fingona od zdí Angbandu, byl Annael na jeho levém křídle, blízko mužů z Hithlumu. Jejich jasné hlasy nezastřel žádný stín. Annael však věděl, že všichni dřív nebo později zemřou. Ve chvíli, kdy padl Haldir, nastal v jejich řadách zmatek a Annael byl se třemi dalšími Sindar odtržen od hlavního voje a zatlačen k horám. Jeden z nich byl zabit a další zraněn. Využili však zmatku a ukryli se v kopcích. Noc byla jakoby plná křiku a sténání stoupajících z pláně. Za svítání, když přes Anfauglith zahlaholily Turgonovy trubky, zemřel jejich zraněný druh. Annael mu zatlačil oči, a poté spolu se zbývajícím elfem bezmocně sledovali konečnou tragédii na kdysi zelené pláni Ard-galen. Teprve později se dozvěděl o všech hrdinských činech, které tam byly vykonány; a také o všech smrtích. Když večer přišla ta strašlivá bouře, schovali se pod převisem a Annael se modlil, aby Valar zkrotili svůj hněv. Oba bojovníci se choulili jako vyděšené děti, dokud ranní paprsky neroztrhaly mraky. Cesta domů byla těžká. Hithlum byl nyní plný nepřátel a skřeti chytali přeživší Eldar. Jeho přítel byl vlákán do pasti a odvlečen, aniž pro něj mohl Annael cokoli udělat. Ptal se sám sebe, jestli opravdu přežil Nirnaeth Arnoediad, jen aby byl zotročen v Angbandu. Když dorazil do jeskyní Androthu, byl skoro tak zubožený, jako ta nešťastná adaneth. Nikdo z jeho lidu už neočekával jeho návrat. Skryli se, vycházeli jen po setmění a neopouštěli Mithrimské pahorky. Byl to plíživý život, tvrdý a šedý. Byl čas zhasit louče a jít spát.\nPříštího rána se do jeskyně vplížilo mdlé světlo. Elfové se tiše připravovali k práci, kterou budou vykonávat, zatímco je slunce bude věznit v kamenné síni. Annael klečel na podlaze a před sebou měl rozložené zbraně, potřebné k případné obraně jeskyní. Pečlivě je čistil a brousil- bylo jeho povinností udržovat je v perfektním stavu. Povětšinou to byly sindarské zbraně, lehké, se štíhlou listovou čepelí, nebo odolné, tvrdé zbraně Naugrim, kterými král Thingol kdysi vyzbrojil svůj lid. Ležely však mezi nimi i tři noldorské meče, strašné se svými zářícími čepelemi. Annael si jich vážil a zároveň se jich téměř bál, protože se mu zdálo, že na jejich neposkvrněném ostří ulpívá krev. Noldorské zbraně. Opatrně po nich přejel prsty. Meče byly nabroušeny po obou stranách. Dvojí ostří. Annael se hořce pousmál. Nemohl Noldor nenávidět, ne po šesti staletích, ale přesto se mu při každém pohledu na ně sevřelo srdce.\nTichý šramot za jeho zády ho vytrhl z přemítání. Pomalu se otočil a spatřil Rían, opřenou o zeď, jak ho tiše pozoruje. Zahalená byla do kožešiny, kterou přes ní včera přehodil, protože v jeskyni byla nyní, když nehořel oheň, zima. Velké oči jí plály v hubeném bledém obličeji.\n"Rían," řekl Annael, jak nejkonejšivěji dokázal, a rychle zakryl zbraně přikrývkou. "Pojď sem dítě, určitě máš hlad." Podle toho, jak sešpulila pusu, si uvědomil, že je mezi svým lidem považována za dospělou ženu. Musel se pro sebe usmát. Kolik jí asi bylo? Sedmnáct? Osmnáct? Dívka k němu váhavě přistoupila. Vzal ji za ruku a odvedl ji hlouběji do jeskyně, kde před ní předložil zbytky snídaně. Dívka měla hlad a snědla všechno, co jí nabídl. Dokud jedla, mlčky ji pozoroval, byl si však vědom toho, že se musí dozvědět víc o ženě, kterou přijal pod svou střechu.\n"Byla jsi vdaná?" zeptal se po chvíli a poukázal na její vystouplé břicho. Věděl, že některé lidské ženy otěhotní, aniž by měli manžela, a tato skutečnost se mu neskutečně hnusila. Rían byla velmi mladá. Chtěl znát pravdu.\n"Pořád jsem," odpověděla tiše.\nAnnael zvedl hlavu. "Proč tedy nejsi s ním?" zeptal se překvapeně.\n"Protože nevím, kde je, ani co se s ním stalo," přiznalo děvče. "Odešel do války a zatím se nevrátil."\n"Ubohý Šedý ptáčku," řekl Annael tiše, "nikdo z těch, kdo odešli do Nirnaeth Arnoediad, se nevrátil a ani nevrátí. Je to už půl roku. Copak to nevíš?"\n"Ti odporní východňané něco říkali, ale já tomu nevěřím. Určitě nemluví pravdu. Chtějí nás zlomit! Vím, že na mě někde čeká a možná potřebuje moji pomoc."\nAnnael na ni pohlédl se soucitem. "Ubohé děvče, vždyť tomu sama nevěříš."\n"Věřím!" odsekla Rían a elf viděl, že jí v očích stojí slzy. Rychle změnil téma.\n"Kdo vlastně jsi, Rían?" zeptal se. "Nejsi Hadorovka, to je zřejmé, ale jsi z Edain. Z jakého domu šedý ptáčku?"\n"Z Bëorova. Uprchla jsem z Dorthonionu s kněžnou Emeldir Mužnou," dodala, když viděla elfův tázavý výraz. "Jak se vlastně jmenuješ, pane?"\nAnnael se pousmál. "Vidíš, ani jsem se ti nepředstavil. Jsem Annael, poddaný krále Thingola z Doriathu, žijící v zemi, kterou si nárokovali Noldor z Fingolfinova domu; po smrti svého bratra v Dagor Bragollachu pán jeskyní Androthu. Nikdo důležitý, prostě jen Annael. Teď je země plná nepřátel a nás je jen hrstka, ven můžeme vycházet jen v noci. Snažíme se přežít, jak se dá. Proč žiješ v Hithlumu, Šedý ptáčku?"\nRían naklonila hlavu na stranu. Líbilo se jí elfovo oslovení ,Šedý ptáček'; rozhodně víc než ,adaneth' - smrtelná žena. "V Dor-Lóminu mě lidé přijali mezi sebe, našla jsem tam nový domov. Vdala jsem se za Huora, bratra pána Húrina, ale byli jsme spolu jen dva měsíce, pak..." Zmlkla, když si všimla zaraženého výrazu v elfově tváři. "Co se děje?" zeptala se nejistě.\n"Ty jsi Rían, Bëorovka, manželka pána Huora?" Jeho hlas byl tichý a ohromený.\n"Ano," přisvědčila zmateně. Copak mu to právě neřekla? Náhle v ní vzklíčilo podezření. "Co víš?" zeptala se. "Ty něco víš!"\nAnnael se však už stihl ovládnout. "Ne, adaneth, nevím. Jen mě to překvapilo, to je vše." A upřel na ní svůj šedý pohled s takovou intenzitou, že se v něm téměř ztratila. Neodhalila jeho lež. Elf už totiž nyní věděl, kde slyšel jméno Rían. Čtvrtý den bitvy. Ustupovali přes písky Anfauglithu a on vyslechl náhodou rozhovor knížete Húrina a jeho bratra Huora, hezkého zlatovlasého mladíka. Vyslovil větu, která Annaela zaujala: "Když jsem odcházel, Rían mi řekla, že si myslí, že je těhotná," řekl, "a teď už se asi nikdy nedozvím, jestli je to pravda." Později na to zapomněl, ale to jméno, Rían, mu uvízlo v mysli. Rychle zahnal výčitky svědomí.\n"Pojď, Rían, dám ti nějaké šaty, které drží pohromadě," vyzval dívku a odvedl ji do výklenku, zastřené kožešinami. Když se před ním objevila, oblečená do mužských elfských šatů, připomínala téměř někoho ze Sindar. Usmál se na ní, ale ten úsměv byl hořký. Věděl, že to nebohé děvče žije jen ze své marné naděje. Ne, rozhodl se, on nebude ten, kdo ji zabije. On ji zachrání. Bude mlčet, bude jí lhát, ale udrží ji naživu. Protože Huor Hadorovec byl skutečně mrtvý, jako ostatní muži z Dor-Lóminu.\n"Rían," řekl jí co nejklidnějším hlasem. "Zůstaneš u nás, Šedý ptáčku. Bude to bezpečnější pro tebe i tvé děťátko."\nZaváhala, ale elfův hlas nepřipouštěl námitek. "Zůstanu, kvůli děťátku," řekla nakonec. "Děkuji ti, Annaeli , za všechno, co jsi pro mě udělal."\nA tak Rían zůstala v jeskyních Androthu a nikdo z jejího příbuzenstva o ní už nikdy neslyšel. Annael sledoval, jak dítě v jejím lůně roste a byl rád. Jen občas v noci, když sledoval, jak spí, se ho zmocnily výčitky svědomí. Mlčel však.\nKdyž nadešla Ríanina chvíle, bylo to strašné. Křičela celé hodiny, zalitá potem a krví. Volala Huora, matku a Morwen, a v jednom strašlivém okamžiku zavolala i Annaelovo jméno. Přišel k ní a vzal jí za ruku. Zarývala mu prsty do masa, ale on neodešel. Pozdě v noci se Rían Bëorovce narodil krásný, zdravý chlapec, děvče však bylo strašlivě zesláblé. Když jí vložili chlapečka do náručí, vypadala šťastná; o několik málo minut později ztratila vědomí. Elfové u ní celou noc drželi mlčenlivou stráž.\nKdyž příštího dne ráno otevřela své zelené oči, byla její pleť voskově bledá. Annael k ní přišel s dítětem v náručí. Pohladil ji zlehka po vlasech a podal jí jejího syna. Spal. Rían mu tiše broukala a mazlila se s ním. Annael seděl na kraji jejího lůžka a ze znepokojením sledoval, jak je zesláblá. Po chvíli ticha řekl: "Obstála si v těžké zkoušce, adaneth, a Eru ti dá sílu, aby ses zase uzdravila. Jaké jméno jsi vybrala pro svého syna?"\nRían na něho vděčně pohlédla. "Pojmenujte ho Tuor," řekla pevně, "neboť tak by si to přál jeho otec. Já nyní půjdu hledat svého pána."\nAnnael strnul v náhlé hrůze. "Ne!" vykřikl, ale hned toho zalitoval a ztišil hlas. "Rían, nemůžeš odejít, jsi tak zesláblá. Kam by jsi šla? Země je plná nepřátel a ty jsi jen slabá žena. Nepřežila bys dlouho. Copak si nepamatuješ, jak jsem tě našel?" Hlas měl sevřený úzkostí, Rían ho však téměř neposlouchala.\nOtočila k němu překvapeně hlavu. "Můj pán Huor mě ochrání, nemusíš se bát," řekla prostě.\n"Rían." Annaelův hlas teď téměř nebylo slyšet. Věděl, co musí dívce říct, a bál se toho. Zhluboka se nadechl. "Šedý ptáčku, poslouchej mě. Nemůžeš odejít. Tvůj manžel je mrtvý. Odpusť mi, že jsem tak dlouho mlčel, ale chtěl jsem chránit tebe i malého Tuora. Padl s ostatními Dor-Lóminskými muži; jen knížete Húrina zajali a odvlekli do Angbandu. Rían, nemáš kam jít. Zahynula bys v pustině."\nDívka na něj hleděla vytřeštěnýma zelenýma očima. "Jak to víš? Jak jsi to zjistil?" Její strašlivý, vyděšený šepot se nesl jeskyní.\nAnnael sklonil hlavu. "Já jsem také byl v Nirnaeth Arnoediad," přiznal tiše. "Smrti jsem unikl jen náhodou. Huor je mrtvý, Šedý ptáčku, vím to. Leží s ostatními ve Velké mohyle."\nRían vykřikla a její výkřik se rozlehl pod kamennou klenbou. Omdlela.\nRían se zotavovala pomalu, když však byla při vědomí, mluvila pouze o odchodu a o Haudh-en-Ndenginu, Pahorku slz, velké mohyle, kde byli pohřbeni všichni, kteří padli v Nirnaeth Arnoediad. Neposlouchala Annaelovy prosby ani přemlouvání. Elf se děsil dne, kdy děvče nabere dost sil, aby uskutečnilo svůj plán. A ten den nadešel. O tři měsíce později.\nRían byla Annaelovi velmi drahá, a přece ji nedokázal přesvědčit, ani nedokázal uhasit plamen šílenství, který jí planul v očích. A tak se musel poddat. Když se loučili, řekla mu něžně: "Starej se o mého syna, prosím. Vychovej ho, jako bys byl jeho otcem i matkou. Uděláš to? Slíbíš mi to?"\nAnnaela v tu chvíli napadlo, že kdyby odmítl, možná by zůstala. Nedokázal to ale. "Slibuji," zašeptal, a pak ještě dodal: "Na Anfauglith je to dlouhá cesta. A těžká. Budeš muset projít širým Mithrimem a přejít Hory Stínu v místech, kde dřív stávala Barad Eithel. Teď je tam plno nepřátel..." Neposlouchala ho. Hleděla mu sice do tváře, ale neslyšela nic z toho, co říkal. Byl večer. Naposledy si pochovala Tuora. Naposledy pohlédla do jeskyní.\nAnnael dívku objal a políbil na čelo. Byla tak křehká a bezmocná. "Ještě jednou ti děkuji za všechno, co jsi pro mě udělal," řekla mu.\nCítil, jak ho v očích pálí slzy. "Kéž tě Valar ochrání, kéž nad tebou bdí Elbereth, Šedý ptáčku." To bylo to poslední, co jí řekl. Díval se na ní, jak oděná do černého elfího oblečení a s brašnou plnou jídla a vody odchází do noci. Slyšel její kroky na kamení ještě dlouho poté, co zmizela ve tmě.\nAnnael měl pravdu. Cesta přes Mithrim byla pro slabou ženu těžká a cesta přes horské průsmyky Ered Wethrin ještě těžší. Když konečně dosáhla spálené pláně Anfauglith, zbyly jí z oblečení jen cáry a ze zásob jídla a pití vůbec nic. Anfauglith byl pokryt popelem, nebylo tam nic, co by mohla Rían sníst. Brzy vyhládla, zhubla až na kost a do očí jí vstoupilo šílenství. Bloudila po pláni, lomila rukama a naříkala. Čtvrtého dne našla zlomený nůž padlého bojovníka. Uřízla si jím své dlouhé krásné vlasy na znamení hlubokého smutku. Pořád byla krásná, ale byla to krása plná smrti. Byla ztělesněním toho, co zbylo ze tří domu Edain. A pak našla to, co tak dlouho hledala.\nJednoho zimního dne před ní vystoupila z mlhy. Mohyla, větší než všechny ostatní mohyly. Hromada tisíců a tisíců těl- elfích, lidských i trpasličích, daných na hromadu a ponechaných svému osudu. Rían se zmocnila nevýslovná hrůza, klopýtla a zhroutila se na zem. Když po chvíli opět vstala, na tváři měla slzy, oči jí však hořely jako dva zelené ohně. Šla, stoupala po tom strašlivém pahorku, který už pomalu zarůstal trávou a tiše promlouvala k větru, k mlze, k mrtvým.\n"Vidíš, Huore, vidíš, jsem tady. Určitě sis myslel, že už nepřijdu, a že už mě nikdy neuvidíš, ale já jsem přišla. Miluji tě, Huore, víc než kdy jindy. Všechno je v pořádku, víš. O našeho syna se starají elfové; jednou bude krásný a silný a spatří věci, které nikdo jiný nespatří. A já už s tebou zůstanu." V jejím hlase byly cítit slzy.\nPoté ulehla na mohylu s tváří obrácenou k nebi a s klidem v očích. Když vyšly hvězdy, její tělo už chladlo.\nPoznámka: Ríaniny špatné pocity během šesti dnů po letním slunovratu odkazují na to, co se děje na bojišti. Během čtvrtého dne bitvy umírá Haldir a většina mužů z Brethilu, ráno pátého dne přicházejí Turgon a Maedhros se svými vojsky, ale už odpoledne umírá Fingon a následující noc je "jakoby plná kvílení a naříkavých hlasů". Šestého dne při západu slunce je zabit Huor a zbytek Hadorovců. V noci přichází bouře.\n1 Irith | Web | 11. října 2014 v 19:45 | Reagovat\nKrásné! To je tak neskutečně krásné! Kam se hrabu se svým Zrádcem...\n2 Šárka | Web | 11. října 2014 v 19:59 | Reagovat\nDěkuji, děkuji stotisíckrát! Je to snad nejkrásnější povídka, co jsem od Tebe četla (a že jsem ji četla jedním dechem). Pochmurné měsíce okolo strašlivé bitvy, statečnost a vznešenost lidí a osudy visící na vlásku...Jak málo stačilo, aby se tatínek spasitele prvního věku vůbec nenarodil..Nádherně napsáno, máš nevídaný cit pro empatii. Když člověk čte o Rían v Silmarillionu, je to jen jméno Tuorovy maminky. Málokdo by si za ním dovedl představit takto silný příběh. Je to smutná, ale nádherná povídka! Ani slzičkám jsem se neubránila. Děkuji!!\n3 Jeremiáš | Web | 12. října 2014 v 16:59 | Reagovat\nUž je to dávno, co jsem četl naposledy Silmarillion a vidím, že to byla chyba. Každé tvé dílo překonává ta předchozí... neuvěřitelné!\n4 Clarissa | Web | 12. října 2014 v 20:50 | Reagovat\nNapoprvé mě odradila délka. Ale teď... jak to, že to není delší? :)\n5 Aredhel | Web | 12. října 2014 v 21:18 | Reagovat\n: Děkuji, opravdu si vážím toho, že si přečteš takhle dlouhou povídku, kde se nevyskytuje jediný hobit, a ještě mi ji pochválíš!!!\n: Jsem tak moc ráda, že se ti to líbilo!!! (Docela jsem si i oddechla.) Ríanin příběh mě vždycky fascinoval právě tím, jak je kraťoučký, ale přitom nabitý emocemi a akcí. Děkuji moc za všechnu chválu, jenom je mi líto, že tě to rozesmutnilo. To nebyl účel.\n: Díky!!! Být tebou, tak si Silmarillion přečtu znovu co nejdřív, protože já budu svoje superpodrobné povídky vytvářet i nadále...\n: Znamená to, že můžu psát i delší povídky? Juch!!! (Díky!!!)\n6 Clarissa | Web | 12. října 2014 v 22:56 | Reagovat\n: No... vlastně klidně. ;)\nNemám sice ráda hodně dlouhé povídky, ale u tebe se člověk tak začte, že mu to je jedno... :)\nJa a mimochodem, přečetla jsem si toho Villona. Je to... dobré, ale... no... já jsem prostě, co se poezie týče ignorant. Nějak jí nedokážu docenit... (až na tu tvoji ;))\n7 bantyszobrieissa | E-mail | 13. října 2014 v 16:15 | Reagovat\nJá už jsem přišla na to, co mě na tvých tolkien povídkách vlastně mrzí. Že (přestože to vykrádačka v pravém slova smyslu není) je nebudeš moct nikdy vydat kvůli autorským právům (protože si prostě ty reálie půjčuješ). Takže doufám, že si doma smolíš do šuplíčku nějaký vlastní svět (a pak pošleš své kamarádce podepsaný výtisk, až se to bude prodávat za těžký prachy). Tohle je fakt nádhera.\n8 Aredhel | Web | 14. října 2014 v 22:53 | Reagovat\n: To ráda slyším. :-)\nCo se poesie týče, nedělej si s tím starosti, třeba to teprve přijde a pokud ne, aspoň budeš mít v životě o problém míň. :-D\n: To je holt riziko povolání. Často uvažuji nad tím, jak skvělé by bylo, sesbírat všechny dobré tolkienistické povídky a udělat z toho nějaký sborník. Bohužel by to ale neprošlo přes jediné autorské právo. Děkuji za pochvalu.\nUž jsem se zmínila, jak protichůdné reakce u mně vždycky vyvolá to tvoje slovo: vykrádačka? Právě teď se pobaveně usmívám, ale jindy zatínám zuby. (Teď mám ale taky dobrou náladu, ŽE?)\n9 bantyszobrieissa | E-mail | 17. října 2014 v 14:23 | Reagovat\n: Já to slovo "vykrádačka" nikdy nemyslím zle, a v plném rozsahu toho významu. To bych si v životě nedovolila. Ty respektuješ dané reálie a nic neupravuješ (a hlavně dílo pana profesora "neprzníš"). Ale jelikož si půjčuješ postavy a místa a tak, tak to, jak píšeš, nikdy přes autorský práva neprojde. A proto používám to slovo (a taky protože je krátký). A jsem ráda, že máš dobrou náladu (ještě abys neměla, ŽE?)\n10 Vénie | Web | 1. dubna 2015 v 14:49 | Reagovat\nTak dojemné. Tak smutné. Tak nádherné.\nUž ani nevím jaké pochvaly ti mám ve svých komentářích zdělit. Jaká slova mám použít, abych se neopakovala. Je to opravdu moc krásné.\nMám velmi ráda tvoje povídky (tolkienovské i netolkienovské)a ještě víc tvé nádherné básně. Ale jakmile napíšu komentář k jednomu báječnému článku, už si lámu hlavu jak vyzdvihnout tvůj spisovatelský um v komentáři u dalšího článku. Opravdu, jedno lepší než druhé...\n11 Aredhel | Web | 3. dubna 2015 v 22:10 | Reagovat\n: Och, Vénie, díky moc. Věř mi, že já zase nevím, jak děkovat za tak úžasné a povzbudivé komentáře.Tvoje chvála pro mě znamená OPRAVDU hodně, zvlášť ve chvílích, kdy bych nejradši všechno vzdala. Děkuju, děkuju mockrát.


SADA-M4 Regenerace, hojení, posílení...\nREGENERACE, HOJENÍ, POSÍLENÍ, PREVENCE\nELIXÍR-LÉČIVÁ VODA M4\nSměs barevných kalcitů\nVyužití této léčivé vody M4\nLéčba kostních chorob\nPozitivní vliv na stavbu kostí\nSrůst kostí při zlomeninách\nNepravidelný kolísavý tlak\nPři kožních onemocnění\nSnižuje nadměrnému pocení\nPrevence nádorových onemocnění plic\nTuto vodu lze pít, omývat poranění, potírat postižená místa, koupele, obklady nebo za pomocí rozprašovače aplikujte tuto vodu do prostor, kde se zdržujete. Energie vody tak prostupuje přes jemnohmotná těla aury a působí tak ve všech rovinách. Kombinace těchto kamenů pomáhají nejen léčit následky, ale vibračně pracují na odstranění příčin těchto problémů.\nSměs kamenů M4 je určena pro výrobu 1 litru vody za 12 - 24 hodin působení kamenů, dle požadované intenzity, schopnosti našeho těla tyto informace přijmout a celkovou reakci našeho organismu. Vzniká tak léčivá substance o intenzitě 13200 BJ. Pro dlouhodobou, opakovanou výrobu této vody doporučujeme vlastnit dvě sady kamenů. Jedna sada vždy regeneruje. Životnost kalcitů je v závislosti na průtocích, pH a charakteristice vody postupně se rozpouští.\nEnergetická hodnota elixíru M4:\n13200 Bovisových jednotek již při použití běžné pitné vody z vodovodního řádu.\nV případě, že se tato voda vyrábí z kvalitnější vody, proces předání energie a informací se zkracuje, energetická hodnota této vody stoupá.\nKvalita, intenzita a účinnost této léčivé substance je ovlivněna použitou vodou, kameny, způsobem výroby, prostředím ve kterém proces probíhá a časem k tomu potřebným. Zde platí pravidlo, že čím méně je ve vodě nežádoucích substancí, škodlivin a cizích informací, tím lépe. Čistá voda přijímá a uchovává v sobě nejlépe nové informace předané z kamenů.\nJak zkrátit proces výroby vody na minimum nebo zvýšit energetickou hodnotu elixíru.\nPro rychlou úpravu běžné pitné vody z vodovodního řádu doporučujeme použít energetický zářič vyroben našimi odborníky. Proces předání energie a infomací z vložených kamenů do vody se zkrátí na 10 minut.\nHodnota této vody je již v léčivých substancích, to jest 14 000 BJ. Dalším prodloužením času roste energetická hodnota této vody.\nVíce o zářiči naleznete ZDE\nVíce informací k výrobě energetické vody, účincích, čištění kamenů, zajímavým a doporučeným postupům pro využití maximálních účinků a uchování energetické hodnoty, naleznete v tištěné dokumentaci pro M4, přibalené ke každé zakoupené sadě.


Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť cena od 204 Kč - Srovname.cz\nSrovnání cen » Knihy, filmy, hudba » Knihy » Učebnice/Odborná literatura » Srovnání cen Články o Recenze Napsat recenzi pro Informace o Poradna Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť\nJaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť\nPublikace: Vytváříme domácí bezdrátovou síť - Jaroslav Horák. Pořídili jste si více počítačů a potřebujete je propojit, aniž byste museli použít mnoho drátů? Chcete do vytvořené domácí sítě zapojit i mobilní telefon či v ní přehrávat multimediální klipy a filmy? Máte doma jen jednu tiskárnu, ale potřebujete na ní ...a dál?\nProdukt Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť neprodává žádný obchod s kamennou pobočkou. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nProdukt Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť nemá žádný obchod skladem. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nProdukt Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť neprodává žádný obchod s možností platby kartou. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nDo obchodu » Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť Superknihy.cz\nDo obchodu » Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť Megaknihy.cz\nCPRESS Vytváříme domácí bezdrátovou síť - Jaroslav Horák\nDo obchodu » Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť Dobre-knihy.cz\nVíce možností? Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť koupíte i tady\nDo obchodu » Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť albatrosmedia.cz\nDo obchodu » Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť Knihcentrum.cz\nPEMIC Vytváříme domácí bezdrátovou síť\nDo obchodu » Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť Digiboss.cz\nDo obchodu » Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť Martinus.cz\nDo obchodu » Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť Levneucebnice.cz\nCPress Vytváříme domácí bezdrátovou síť\nDo obchodu » Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť Knihkupectví chrpa\nCPRESS Vytváříme domácí bezdrátovou síť - Horák Jaroslav\nDo obchodu » Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť Bux.cz\nDo obchodu » Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť Knihy.abz.cz\nDo obchodu » Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť Knihkupectví-papyrus.cz\nSpecifikace Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť\nPořídili jste si více počítačů a potřebujete je propojit, aniž byste museli použít mnoho drátů? Chcete do vytvořené domácí sítě zapojit i mobilní telefon či v ní přehrávat multimediální klipy a film ... a dál?\nPorovnat ceny Jaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť\nJaroslav Horák: Vytváříme domácí bezdrátovou síť - parametry\nPublikace: Vytváříme domácí bezdrátovou síť - Jaroslav Horák. Pořídili jste si více počítačů a potřebujete je propojit, aniž byste museli použít mnoho drátů? Chcete do vytvořené domácí sítě zapojit i mobilní telefon či v ní přehrávat multimediální klipy a filmy? Máte doma jen jednu tiskárnu, ale potřebujete na ní tisknout všichni najednou? Zajímáte se o mobilní a bezdrátové technologie? To vše a další témata týkající se potřebného hardwaru, návrhu, vytvoření, správy a zabezpečení bezdrátové domácí sítě – a to bez ohledu na systém Windows, který máte nainstalován – vám naservíruje zkušený autor, jehož knihy pomohly již desetitisícům začínajících uživatelů i administrátorů. Výhodou publikace je její flexibilita: najdete v ní postupy, rady a tipy pro bezdrátové domácí sítě vybudované pomocí Windows XP, Windows Vista i Windows 7. V publikaci najdete mimo jiné tato témata:\nCo budete potřebovat – rady pro výběr hardwaru a síťových prvků\nNastavení počítače pro připojení k přístupovému bodu\nKonfigurace směrovače (routeru) krok za krokem\nVytvoření domácí sítě prostřednictvím směrovače\nSdílení souborů, Internetu a tiskáren v síti\nPřenos dat pomocí technologie Bluetooth\nZálohování dat a ochrana sítě před útoky\nMobilní sítě a streamování multimediálních dat Text publikace je navíc protkán spoustou malých, speciálních odstavců, v nichž vám autor bravurně vysvětlí všechny pojmy nutné k porozumění bezdrátovým sítím. O autorovi: Jaroslav Horák více než 10 let vyučoval práci na PC. Své bohaté zkušenosti se správou počítačových sítí i své pedagogické schopnosti zúročil již v několika úspěšných publikacích, například v neustále aktualizovaném bestselleru Počítačové sítě pro začínající správce, dále pak v knihách Hardware Učebnice pro pokročilé nebo BIOS a Setup Průvodce základním nastavením počítače. Publikace: Vytváříme domácí bezdrátovou síť - Jaroslav Horák. Jaroslav HorákCPressKniha, čeština, 296 stran


Masarykův les bude mít naučnou stezku, jeho stav dál vyžaduje péči - Lesnická a dřevařská fakulta\nMasarykův les v Izraeli vysazený českými osadníky v roce 1930 bude mít v nejbližší době naučnou muzejní stezku připomínající dílo a život prvního československého prezidenta T.G. Masaryka a jeho syna Jana. Ta je v současné době před dokončením. Stav lesa samotného vyžaduje ale další péči, na které se podílí i odborníci a studenti z Mendelovy univerzity v Brně, kteří se před několika dny z Izraele vrátili.\nPřírodní muzeum vznikalo podobným způsobem jako les samotný, a to za finanční podpory českého výboru Židovského národního fondu (ŽNF) skrze sbírku uspořádanou v České republice. Návštěvníky uvítá při vstupu do porostu muzejní brána. „Hlavní stezku parkem lemují do vápence tesané pamětní desky připomínající hlavní milníky Masarykova života spojené s Izraelem, jako je například jeho cesta po svaté zemi, kterou vykonal jako první evropský státník,“ popisuje Jiří Volánek z Lesnické a dřevařské fakulty MENDELU. Stezku uzavírají pilíře se jmény hlavních českých mecenášů. Všechny užité muzejní prvky jsou v souladu s okolním porostem a v krajinném celku se staly důstojnou připomínkou obou státníků, jejich historického přínosu pro Izrael a symbolickým gestem díků v jejich boji proti antisemitismu. Oficiální otevření muzejní stezky je plánováno na červen.\nStudenti také upravovali druhovou skladbu lesa, ať už pomocí výsadeb místních druhů dřevin jako například cypřiše stálezeleného, rohovníku obecného, řečíku atlantského či dubu táborského, dále prováděli probírky, prořezávky a další úpravy mladých částí porostu. „Každoročně je potřeba z lesa odstraňovat neustále se vracející invazivní druhy, jako je například pajasan žláznatý, kapinice, parkinsonie pichlavá nebo skočec obecný,“ uvedl Volánek.\nMasarykův les se nachází v severní části Izraele. Administrativně je spojen s větším Balfourovým lesem na jižních svazích nazaretských kopců. Společně vytváří jedny z nejstarších lesních celků vysazených v novodobé historii Izraele. Svoje jméno dostal po prvním prezidentovi Československa, který si Izrael oblíbil a který sehrál nezastupitelnou roli v podpoře vznikajícího židovského státu. Výsadbu lesa, potažmo 13 000 sazenic borovice halepské a cypřiše, iniciovali a pomáhali realizovat v 30tých letech minulého století osadníci kibucu Sarid z Československa a východní Evropy.\nKontaktní osoba pro více informací: Jiří Volánek +420 773 973 527, volanek@gmail.com, jiri.volanek@mendelu.cz\nNa snímku zleva: Izraelský revírník Roy Harel se studenty LDF MENDELU.


IMAGINACE- OKNO DO DUŠE - Monika Guillemin WeiglováMonika Guillemin Weiglová\n7.9. 2018Monika Guillemin Weiglová4829x0 Komentářů\nHoní se mi hlavou spousta myšlenek, jak kdyby se mi už zavařuje hlava. Cítím, jak i obavy klepou na dvířka mé duše a chtějí vstoupit. Vím, že jejich dobrým společníkem, kterého sebou rádi vodí, je úzkost. Né! Panikařím.\nVím moc dobře, že odolat jejich klepání jde stáhnutím se do bytí tu a tady, plně se ponořit do balzámu vnitřního klidu. Spojením se se zdrojem, s proudem života a nepokoušet se nic vymyslet. Jen se nebránit, nesnažit, jen tak chvíli být. Být otevřená a plně vnímat daný okamžik.\nBeru si sluchátka a zaposlouchám se do tónů violoncella. Nechávám se hlasem vést. Jdu po schodech dolů a scházím do toho místa hlouběji v sobě, kde jsem vždy vítaná, kde mi je krásně. A potkávám tam svoji moudrou bytost, která mi říká: ,,Kam zase běžíš?“\nZastav se, koukej na všechny ty krásy okolo, poděkuj za život svým předkům, a že díky nim tu teď můžeš dýchat a vonět ke všemu, co ti matka země nabízí.\nMůžeš se smát, sdílet, plakat, zkrátka být. Vše je v pořádku. Nebraň se ničemu a jen otevři své srdce a vnímej naplno. Nic víc, nic míň.\nÚplně se uvolním. Vždyť opravdu můžu všechno. Dýchám klidně a užívám si houpání v náručí něžné moudrosti. Hebká, měkká, svěže vonící jako čerstvě rozkvetlá louka za úsvitu. Je mi nádherně. Užívám si to jemné pohupování, bytí, vnímání.\nStoupám zpět nahoru a vracím se do místnosti. Otevírám oči…\nTak takto nějak proběhla jedna z mých imaginací, Zkráceně jsem popsala, jak proběhlo mé setkání s mým vnitřním průvodcem.\nKam nás imaginace vede a co nám přináší?\nProtože ráda pracuji s imaginacemi, rozhodla jsem se napsat pár slov právě o tomto procesu. Co nám může imaginace do života přinést, v čem je pro nás obohacující a je pro každého?\nA co vlastně slovo imaginace znamená? Ve slovníku je popsána jako schopnost člověka vyvolávat si v mysli určité představy, obrazy a fantazie.\nVíte, že je rozdíl mezi imaginací pasivní a v psychologii (zejména hlubinné psychologii) častěji používanou “aktivní imaginací”? Zatímco v pasivní imaginaci se na vyvolání představ podílí hodně naše vědomí a naše ego, a představy jsou spíše proudem obrazů, v aktivní imaginaci jde o setkání s nevědomou částí v nás. Aktivně vstupujeme a zapojujeme se do obrazů naší duše, jak popíši dále.\nV čem mi může imaginace pomoci?\nAsi všichni občas zažíváme pocity, že je těžké se rozhodnout. Přepadá nás úzkost, objeví se třeba i zdravotní problém, obavy nebo zkrátka nemáme chuť a sílu si plně užívat život. Každý hledáme řešení jiným způsobem, ale často právě v těchto situacích je dobré si připomenout své vnitřní zdroje a prameny, které vlastníme. Mám na mysli právě sílu našeho nevědomí.\nSpojit se se svojí moudrostí\nZ imaginace můžeme čerpat při přípravě na obtížné události v životě.\nVnitřně všichni nejlépe víme, co potřebujeme, co je pro nás právě to důležité a nejlepší. Jenomže naše ego a vědomí je jednostranné, a právě to, co nám k “ucelení” a zdraví v těchto chvílích schází je ukryto v naší nevědomé části.\nUmožňuje nám žít plněji a vědoměji. Jsme kreativnější..\nKonkrétně v tom, že nám po navázání kontaktu a kontinuální prací s nevědomím naše vlastní duše dává “rady”, kam dále jít, co je právě pro nás dobré. Ale je užitečná samozřejmě i k rozvoji tvořivosti.\nJe imaginace pro mne?\nČasto mi klienti tvrdí, že oni obrazotvornost a fantazii nemají, že tato metoda není pro ně. Ale fantazii máme všichni! Jen jsme výchovou a socializací ztratili tuto přirozenou schopnost vytvářet si obrazy a navazovat kontakt se svými vnitřními rádci. Ale jako děti jsme toho byli schopni. V těchto případech je dobré se nenechat odradit a zkusit trénovat. Opravdu všichni tuto schopnost máme, jen někdo více zasunutou a lépe vyvinutého svého vnitřního kritika (o něm se můžete více dočíst v ukázce z knihy zdarma)\nJaké jsou zisky z imaginace?\nNabytí sebevědomí a rozvoj vlastní individuality\nTedy rozhodně rozvoj autonomie, větší nezávislosti na okolí, na vnějších událostech a názorech, zakotvení se v sobě, opora a víra v sebe.\nJedná se o rozkvět osobnosti, kdy se můžeme více přibližovat své celistvosti. Nežijeme jen z toho, co nám ego a racionální vědomí říká. Ale naše názory a bytí je úplnější, protože nasloucháme i té části, která je za normálních okolností “vypnutá”.\nA tak dochází k větší znalosti nás samých, pochopení a porozumnění si.\nNavíc zodpovědné jednání je možné pouze na základě vnitřní autonomie. A tu získáme právě setkáním se se svými vnitřními rádci, ne od vnějších autorit.\nVědomé zpracovávání a integrování zážitků z této nevědomé části\nNastoluje se komunikace s vlastním nevědomím, tím pádem můžeme vědomě zpracovat, co jsme se dozvěděli ze svého nevědomí a tak si svůj život vědomě tvořit a nahlížet. Je to pomoc a podpora pro nás, kterou často v životě hledáme.\nProces imaginace propojuje levou a pravou hemisféra a je proto možné nastolit rovnováhu a zvládat své emoce lépe. Jde o proměnu, nejen svého nitra.\nJak probíhá imaginace? Co k tomu potřebuji? Konkrétní návod\nK imaginaci je potřeba se dostat do uvolněného stavu. Uvolnit svoje tělo a mysl. Koncentrace na své nitro snadněji dosáhneme například pomocí věnování pozornosti vlastnímu dechu. Necháváme běžné starosti a představy odplynout (relaxace je také součástí ukázky z knihy zdarma)\nV relaxovaném stavu je například dobré si představit schodiště, které čítá dvacet schodů a vy po nich scházíte dolů. Na konci tohoto schodiště si představte dveře, na které můžete zaklepat či rovnou vejít. Právě tento přechod je považován za pomůcku, jak se dostat na “práh” nevědomí.\nJaký obraz se vám objevil před vašim vnitřním zrakem? Zkuste plně vnímat, co vidíte, vnímáte, popisovat, co se v obraze děje.\nAle motiv můžete také sami volit. Například se chcete zeptat na radu svého nevědomí s něčím, s čím si nevíte rady. I to je možné.\nZeptat se přímo, proč mne trápí “ta konkrétní věc” a nechat nevědomí vyjevit vám k tomu obraz, do kterého poté aktivně vstoupíte. Například se zeptat osoby, která se vám tam objevila na to, co vás zajímá. Nemusí se ani jednat přímo o osobu, ale i jiný motiv, v imaginaci je dobré navázat vztah s “čímkoliv”, co se vám tam vynoří.\nAť už je to neživý objekt, rostlina, zvíře. Jen je dobré do imaginací nevtahovat reálné osoby ze svého života, ale nechat přijít motiv, osobu, která přichází z fantazie.\nJak v imaginaci jednat?\nS motivem, postavou, která se vám v imaginaci ukázala navazujete vědomý kontakt, komunikujete s ní v podstatě tak, jak v reálném životě. Hlavně je důležité jednat s respektem. Maximálně po půlhodině se s tímto protějškem potom rozlučte a pokud je něco nedokončeného, můžete se dohodnout, že se opět potkáte v příští navozené imaginaci. (MP3 nahrávku imaginace vnitřního průvodce i s podrobným popisem si můžete stáhnout tady). Práce s nevědomím je kontinuální proces.\nCo si představovat?\nPřipadá mi důležité zmínit, že je možné vědomě vstoupit do imaginace i s nějakým tělesným symptomem, co vás trápí. Ať už je to bolest v nějaké části těla, nemoc, kterou trpíte či jiné potíže.\nAle také pokud máte nějaký opakující se sen a nevíte proč, lze vstoupit zpět do něj a aktivně se v něm zapojit a zjistit, co vám vlastně sen a vaše nevědomí tím chtělo sdělit.\nNa závěr je dobré prožitky z imaginace nějak vyjádřit, vědomě zpracovat a porozumět jim. Napsat si záznam dialogů, namalovat či jinak ztvárnit, co jste prožívali.\nPokud spolupracujete s terapeutem, můžete mluvit s ním o svých prožitcích a právě on vám může pomoci s interpretací a porozuměním v rámci vašeho vlastního kontextu, životního příběhu.\nNevědomí komunikuje svoji řečí, je to zejména řeč symbolů a jejich interpretace je tedy založená více na intuici než racionalitě.\nČlověk, jak sám sebe lépe poznává, dokáže i toto symbolické vyjadřování lépe překládat do svého života, rozumět mu. Ale často je velkou pomocí právě psychoterapeut, v tomto směru vzdělaný a citlivý.\nMá imaginace nějaké omezení?\nCelý tento proces je možné ale absolvovat jen pro zdravé strukturované ego člověka, zvlášť pokud se na tuto cestu chce vydávat sám. Doporučuji alespoň na několik prvních imaginací mít pro sebe průvodce. Člověka, který má znalosti a dobře se orientuje v hlubinné, dynamicky orientované psychoterapii.\nPrávě ten vám může pomoci s konkrétními postupy, porozuměním a navazováním kontaktu se symbolikou obrazů a sdílet s vámi vaše prožívání těchto “imaginativních návštěv”.\nChci se dozvědět o imaginaci víc\nPokud by vás tato oblast více zajímala existuje mnoho zajímavých knih na toto téma. Například si můžete přečíst knihu od Vereny Kastové “Imaginace jako prostor setkání s nevědomím” nebo přímo od původního autora “aktivní imaginace” C.G.Junga “Výbory z díla –Archetypy a nevědomí” či “Snové symboly individuačního procesu”. Ale i kniha od A.Mindella “Snové tělo- úloha těla při objevování bytostného já” je dobrá. Velmi pěkně o imaginacích také píše a i veřejně promlouvá americký psychoterapeut Steve Gallegos. Ten rozvinul metodu procesu osobního totemu (jde o léčení vnitřních zranění za pomocí zvířecí imaginace) – více o své imaginativní technice mluví pan Gallegos například tu\nTaké v mé knize Odemkni své nové Já se dočtete podrobněji o imaginacích, ale hlavně si je v ní můžete naplno vyzkoušet, protože doplňují každou kapitolu. Pro koho je kniha dobrá a náhled do ní najdete tady.\nPokud si stáhnete nahrávku imaginace průvodce, budu moc ráda, když mi do komentářů dáte vědět, jaké to pro vás bylo setkání a co vás třeba překvapilo.\nPřeji vám krásné prožitky,\nTagy: autonomieimaginaceřeč nevědomíseberozvojsebevědomízvládání emocí


Cukrovka a antioxidanty | Diasvět - o cukrovce aktuálně\nJíst více potravin bohatých na antioxidant by mohlo vést ke snížení rizika rozvoje cukrovky 2. typu\nFrancouzská studie zveřejněná v časopise Diabetologia uvádí, že ženy s vyššími hodnotami antioxidantů měly o 27% snížené riziko vzniku cukrovky 2. typu ve srovnání s těmi s nejnižšími skóre.\nVědci analyzovali celkovou kapacitu antioxidantů u 64 223 žen v letech 1993 až 2008, aby zjistili, zda je celková strava spojena s rizikem vzniku cukrovky 2. typu.\nNa začátku studie účastníci dokončili dietní dotazník, který obsahoval informace o více než 200 potravinách. To umožnilo výzkumníkům zhodnotit „celkovou stravovací antioxidační kapacitu“ pro každého účastníka. Žádná z žen neměla cukrovku před začátkem studie.\nCelkově se cukrovka v průběhu 15letého období sledování vyvinula celkem u 1 751 žen. Když byla analyzována souvislost mezi antioxidačním skóre a rizikem vzniku diabetu, riziko bylo sníženo se zvýšenou spotřebou antioxidantů.\n„Tento vztah přetrvává po zohlednění všech dalších hlavních rizikových faktorů diabetu: kouření, úroveň vzdělání, hypertenze, vysoké hladiny cholesterolu, rodinná anamnéza diabetu a především BMI, což je nejdůležitější faktor“, říká první autorka studie Francesca Romana Mancini z Francouzského národního ústavu pro zdravotnictví a lékařský výzkum.\nPotraviny a nápoje, které nejvíce přispěly k vyššímu skóre antioxidačního obsahu, byly ovoce a zelenina, čaj a červené víno (s mírou), zatímco káva byla vyloučena z analýzy, protože již byla spojena se sníženým rizika cukrovky 2. typu dříve.\nVýzkum vychází z již existujících studií, které prokázaly, že některé antioxidanty, jako jsou vitamíny C a E, mohou snížit riziko vzniku cukrovky 2. typu, ale mechanismy, které vedou k této činnosti, jsou nejasné.\nMancini uvedla: „Víme, že tyto molekuly vyvažují účinek volných radikálů, které poškozují buňky, ale je pravděpodobné, že k nim bude existovat ještě více speciálních akcí, například vliv na citlivost buněk na inzulín, musí být v budoucích studiích potvrzeno. “\nZvyšování vašeho antioxidačního skóre může být dosaženo tím, že budete jíst celou řadu potravin s nízkým obsahem uhlovodíků, jako jsou jahody, lískové ořechy a zelenina.\nVědci nalezli hormonální přepnutí cukrovky 2. typu\nNízký příjem soli prospívá lidem se srdečním selháním\n29.4.2022 Jakub 0\nBylo nalezeno „silné spojení“ mezi výběrem potravin a duševním zdravím dětí\n4.11.2021 Jakub 0\n17.7.2005 Jitka 0


FilmX – Tristana | DVDINFORM.cz\nFilmX – Tristana\nDruhým z dobrých filmů týdeníku Reflex v ediční řadě FilmX je ve čtvrtek 9. září 2010 za 99,- Kč film Tristana. Film, který již byl v prodeji v síti Levných knih.\nBuñuelův záměr zfilmovat literární předlohu Péreze Galdóse se datuje ještě do mexického období. Cenzurní komise ve Španělsku zprvu zakázala realizaci tohoto scénáře, protože Buñuelova morálka neodpovídá morálce křesťanské, dokonce ani v užším slova smyslu morálce všeobecně, a už vůbec ne obvyklé morálce španělské, a útočí na instituci rodiny a katolické církve. Nakonec se ale podařilo natáčení prosadit.\nHrdiny tohoto dramatu jsou starý bonviván Don Lope a mladičká novicka Tristana. Don Lope okázale pohrdající morálkou i prací zkazí nevinnou Tristanu, která mu vše později vrátí svým okázalým chladem a pohrdáním i s úroky. Cynicky vyznívající příběh o nešťastných osudech hlavních postav je prokládán u Buñuela obvyklými surrealistickými obrazy.\nV rodinném dramatu předvedla Catherine Deneuve fascinující herecký výkon v hlavní roli Tristany. Z mladé naivní dívky, která se stává po smrti své matky schovankou sobeckého a samolibého Dona Lopeho, se stane chladná a nemilosrdná žena. Don Lope svou svěřenkyni nejprve úzkostlivě střeží před nástrahami světa, ale poté sám svým počínáním zničí její život.\nŠpanělské publikum v příběhu vidělo řadu symbolů – postava hluchoněmého chlapce je španělský národ a Tristana a Don Lope jsou reprezentace dvou odlišných ideologií, které bojovaly o válku nad Španělskem…\nHodnoceno takřka 80 procenty: Psychologická sonda se skvělým hereckým obsazením. Nemilosrdný řez do „morálky“ španělské společnosti.\nZemě původu: Francie / Itálie / Španělsko\nPůvodní název: Tristana\nSvětová premiéra: 29. března 1970 – Španělsko, Madrid\nKinopremiéra v ČR: 22. dubna 2010\nNámět: Benito Pérez Galdós (román)\nScénář: Julio Alejandro, Luis Buñuel\nProdukce: Luis Buñuel, Robert Dorfmann\nStřih: Pedro del Rey\nKostýmy: Luis Argüello, Rafael Borqué\nSpolečnost: Época Films / Talía Films / Selenia Cinematografica / Les Films Corona\nNatáčeno: Madrid, Španělsko / Toledo, Castilla-La Mancha, Španělsko\nHrají: Catherine Deneuve (Tristana), Fernando Rey (Don Lope), Franco Nero (Horacio), Lola Gaos (Saturna), Antonio Casas (Don Cosme), Jesús Fernández (Saturno), Vicente Soler (Don Ambrosio), José Calvo (Bellringer), Fernando Cebrián (Dr. Miquis), Antonio Ferrandis, José María Caffarel, Cándida Losada, Joaquín Pamplona, Mary Paz Pondal, Juanjo Menéndez (Don Cándido), José Blanch, Sergio Mendizábal, Luis Aller, Luis Rico, Saturno Cerra, Leonardo Scavino, Vicente Roca, Adriano Domínguez, José Riesgo, Antonio Cintado, Pilar Vela, Alfredo Santacruz, Aldo Sambrell, a další\n← FilmX – Serge Gainsbourg: Heroický život\nBlue Sky Film – Touha, opatrnost →


Prostějovská krize je pryč, favorit půjde do play-off ve formě — Volejbal — ČT sport — Česká televize\nProstějovská krize je pryč, favorit půjde do play-off ve formě\n25. 3. 2017 19:13, autor: ČT sport\nPraha - Dočasná herní i výsledková krize je zažehnána. Prostějovské volejbalistky zdolaly v posledním kole nadstavbové části Ostravu hladce 3:0 na sety a zvítězily potřetí v řadě bez ztráty jediné sady. Do play-off tak vstoupí opět z první pozice stejně jako v předchozích osmi letech. Prvním soupeřem bude regionální rival Přerov. Druhá skončila Olomouc, která si poradila s pražským Olympem rovněž 3:0.\nProstějovský tým se vrátil na vítěznou vlnu po návratu Miroslava Čady na lavičku místo kouče Petera Gogy. Na začátku března v Ostravě přitom Hanačky prohrály 2:3, ale nyní získaly první set 25:9, druhý po vyrovnaném průběhu 25:23 a třetí opět suverénně 25:13.\n"Jsem rád, že věci, o které se snažíme a trénujeme, nám vycházejí v zápase. Druhý set byl vyrovnaný kvůli několika našim chybám v obraně v poli i díky výbornému servisu Ostravy. Pak jsme to zlomily a prakticky hrály na jednu branku," řekl trenér Čada.\nOstravský kouč Zdeněk Pommer považoval pouhých 13 uhraných bodů v setu za zvednutý varovný prst. "Blíží se play-off a všichni si musíme hrábnout až na dno," řekl trenér, jenž v tomto týdnu přivítal posilu: bývalou kapitánku reprezentace a zkušenou blokařku Ivanu Plchotovou. Na domácí palubovce nastoupila po 14 letech v zahraničí.\nSkupina o 1.-4. místo - 24. kolo: Olymp Praha - Olomouc 0:3 (-22, -19, -16) Nejvíce bodů: Kalhousová a Melicharová po 10, Kopecká, Šimáňová a Vyklická po 5 - Napolitano Šenková 16, Michalíková 10, Dedíková 9. Prostějov - Ostrava 3:0 (9, 23, 13).\nSkupina o 5.-9. místo - 28. kolo: Frýdek-Místek - Přerov 3:1 (15, -18, 20, 17) Nejvíce bodů: Pavelková 22, Holišová 14, Jurčíková 12 - Jehlářová 17, Kohoutová 14, Gálíková 10. KP Brno - Fénix Brno 3:0 (22, 19, 26) Nejvíce bodů: Měrková 19, Brownová 16, Salanciová a Polášková po 7 - Beránková 15, Šnellyová 10, Slámová 6.\nKarlovarsko stvrdilo proti Ostravě postup do semifinále, 25. 3. 2017\nPříbram rozdrtila Budějovice, po pětisetové bitvě postupuje Liberec, 24. 3. 2017\nProstějov vyhraje nadstavbu a do play-off půjde z prvního místa, 18. 3. 2017\nFormule 1 přijde po sezoně o ikonického pilota, Alonso ukončí kariéru vydáno před 44 minutami Dvojnásobný mistr světa Fernando Alonso ze Španělska uzavře po sezoně svou životní kapitolu ve formuli 1. Sedmatřicetiletý šampion z let 2005 a 2006, který letos jezdí za McLaren a v ...\nŽIVĚ: Dynamo Kyjev - Slavia Praha aktualizováno před 9 minutami S jedinou změnou v sestavě oproti týden starému domácímu utkání nastoupí fotbalisté Slavie k odvetě 3. předkola Ligy mistrů v Kyjevě. Proti Dynamu se na hrotu útoku Pražanů objeví ...


Levnější elektřina? Stačí srovnání cen elektřiny jednotlivých dodavatelů - ESTAV.cz\nNad tím, jak moc je elektřina v našich životech důležitá, se asi běžně nezamýšlíme. Průšvih přijde, když vypadne elektrický proud a my najednou zjistíme, co všechno nemůžeme bez elektřiny dělat. Je to docela šok, ale je to tak a většinou se modlíme, ať elektřina rychle naskočí, protože ruku na srdce – nejsme schopni bez ní v běžném životě fungovat. Většinou přestane fungovat topení, neohřejeme si jídlo, nerozsvítíme si, zkrátka a dobře výpadek elektřiny nemá nikdo rád. Za to, že nám elektřina funguje jsme tedy kolikrát ochotni platit nehorázné částky, přestože problém může být třeba v dodavateli, který je zbytečně drahý, nikoliv v tom, že bychom elektřinou plýtvali. Doporučujeme srovnání cen elektřiny, které vám pomůže se zorientovat v aktuálních cenách elektřiny na trhu.\nPojďme se ale nyní zaměřit na pár tipů, které by nám mohli s šetřením elektřinou pomoci, a se kterými můžeme začít hned teď. Před tím, než se pustíte do čtení, ale doporučujeme ověřit, že váš dodavatel nepatří mezi ty drahé. Jednoduše si dodavatele srovnejte ceny elektřiny v online kalkulačce. Zabere vám to pár minut. K tématu dodavatelů se vracíme ještě níže v článku.\nPozor na neúsporné spotřebiče!\nS nižší spotřebou elektřiny můžete začít hned při koupi nového spotřebiče. Doporučujeme se důkladně pověnovat energetickému štítku a zjistit si, jak moc je spotřebič, který kupujete, úsporný. Od března tohoto roku mají navíc tyto štítky novou podobu, jsou přehlednější a mizí pluska u jednotlivých kategorií. Nejúspornější spotřebič je prostě v kategorii A, ten nejméně úsporný v kategorii G. Štítky navíc obsahují QR kódy, pomocí nichž se z mobilu dozvíte další užitečné informace o produktu.\nVýše zmíněné energetické štítky nás pak vedou k zamyšlení, jestli právě neúsporné a staré spotřebiče, které doma máme, nejsou příčinou faktur s nepěknými částkami za spotřebu elektřiny. Proto až budete mít čas, projděte si doma všechny spotřebiče, které máte a zamyslete se nad tím, jestli by nestálo za to investovat do nové lednice, která bude úspornější a bude třeba i méně hlučná, to samé s pračkou, myčkou apod.\nVyužívejte dvoutarifní sazbu, pokud ji máte!\nPřesvědčte se u svého aktuálního dodavatele, zda máte nastavenou dvoutarifní sazbu. Pokud tomu tak je, používejte většinu spotřebičů v době, kdy odebíráte elektřinu levněji (např. pouštějte myčku či pračku na noc apod.).\nSrovnejte si dodavatele elektřiny\nJak již bylo zmíněno výše, v neposlední řadě se zaměřte na svého aktuálního dodavatele elektřiny. Právě on může být další příčinou vysokých částek na vyúčtování. Srovnejte si dodavatele a podívejte se, zda byste elektřinu nemohli odebírat levněji. Pomůže vám online kalkulačka elektřiny, kam stačí vyplnit pár údajů a dozvíte se nabídky ostatních dodavatelů na trhu. Pak už je jen na vás, zda se rozhodnete pro změnu. Kalkulačka je zdarma a práce s ní vám zabere pár minut.


Kolik projektů stihneme do konce života aneb do důchodu ve 40 letech?\nNěkdy se divím, čím vším lidi ztrácejí čas, ale na druhou stranu si říkám, že to není můj business, není to můj život, a radit někomu, kdo nechce poradit, je jako "pissing in the wind".\nJe ale těžké, si toho minimálně nevšímat, když člověk sleduje, jak třeba jeho blízcí, příbuzní, či kamarádi, takhle plýtvají životem a nenechají si poradit. Holt, vlastní zkušenost je nejlepší škola.\n(Někdo si třeba stěžuje, že nemá dost peněz, ale na fotbal se koukat bude místo toho, aby se něco učil nebo něco dělal pro to, aby měl více. Někdo si stěžuje, že dojíždí hodinu denně do práce, ale barák za Prahou si postavil. Další si stěžuje, že na Moravě málo vydělává a přestěhovat se do Prahy nemůže, neboť si už vzal hypotéku na byt. Další si stěžuje, že nemůže pracovat v zahraničí, neboť neumí dobře AJ, ale bulvární plátky číst bude místo učebnice jazyka,...)\nKolik příkladů plýtvání časem každý z nás zná?\nLidi ztrácejí čas čtením bulváru (prý, aby se pobavili), nakupováním v supermarketech (aby ušetřili, přitom koupí plno zbytečností), vařením nesmyslně složitých jídel (aby si jako pochutnali a mohli pak umývat nádobí), dojížděním do práce (jejich volba), budováním baráčků za Prahou (asi aby mohli dojíždět), splácením leasingu na luxusní auto (zvedáním ega?), berou si hypotéky (naletěli na vymývání mozků), neboť přece "je lepší platit si své vlastní bydlení" (jak své? možná tak v důchodu?), místo svých životů a plnění svých snů žijí životy někoho jiného...\nHlavně, stále se za něčím honí bez toho, aby měli čas se zastavit, promyslet, co a jak dělají a jestli to má nějaký smysl.\nMožná by stálo za to, při tom všem řešení denních problémů (většinou hloupostí) se opravdu nejprve zastavit a zamyslet se, jak dlouho tady vlastně budeme? Proč si nepřiznat, že náš produktivní věk, tj. kdy nám bude dobře sloužit zdraví, tělo a mozek, je omezen? Nebylo by celkově lépe na světě, kdyby si každý uvědomil, že tady nebude věčně a že by se tedy měl soustředit na důležitější věci?\nStačí si třeba říci: "Je mi 20 let a budu pracovat do 60-ti."\n- Relativně dosti času, což? ALE kdo má třicet, tak už má polovinu za sebou a zbývá mu 30 let. A čtyřicátník? Ten má "jen" 20 let před sebou (když všechno půjde v pohodě).\nProgramátor by doplnil: "Každý rok jeden pořádný projekt."\n- Takže např. za 20 let by mohl zrealizovat maximálně 20 pořádných projektů a šlus (když bude ovšem stíhat rozvoj technologie).\nChci jít ve čtyřiceti "do důchodu"!\nŽivot se má žít nějak cíleně a né prosedět někde v práci a ztrácet vyděláváním peněz na všechny ty hlouposti, do kterých se někdo nechal navrtat a ani vlastně neví proč.\n"Kdysi mi kdosi" chytrý poradil, že mám žít přítomností a prožít naplno každý okamžik. JAK pravdivé a kolikrát ověřené všude možně - v literatuře, filmu, umění, či ve filozofických spisech a v příkladech úspěšných životů chytrých lidí. Chytil jsem se toho sice až po letech flákání, ale jsem rád, že jsem potkal v životě pár lidi, kteří mi sem tam poradili a ani o tom třeba nevěděli.\nZvolil jsem tedy jinou cestu, jak mnoho mých vrstevníků kolem a musím říci, že se mi to vyplatilo a stále vyplácí. Nechtěl jsem a ani nechci mít Ferrari ani helikoptéru, nechci mít baráček za Prahou ani nechci vydělat 1 milión dolarů. Cíl by si ale člověk měl vždycky nějaký stanovit, neboť pak jakákoliv cesta je jen blouděním pustým lesem - bez cíle, beze smyslu, prostě od narození do důchodu.\nŘekl jsem si kdysi před lety (inspirován jedním známým milionářem), že chci jít do důchodu ve čtyřiceti. To je motivace, což?\nNeznamená to, že pak nebudu nic dělat, jsem "ďábel" od narození, takže pořád budu něco vymýšlet a něčím se zabývat. Jde o to, že veškeré snažení jsem podřídil tomu, abychom byli já, rodina a nejbližší okolí, finančně nezávislí. Abych si ve čtyřiceti mohl dělat, co chci a mohl mít tu správnou "svobodu volby".\nNebýt svázaný žádnou hypotékou ani jinými dluhy, nemít pracovní poměr, který mě nutí chodit každý den do práce, nemít půjčky a dluhy, které mě nutí pořád vydělávat. Nemít ženu, která je tak hloupá, že pořád chce něco nového a ani neví co, nemít hloupé děti, na které nemám čas je vychovat, aby si vážily něčeho jiného jak peněz a materiálních statků,...\nKolik projektů tedy stihneme do konce (pracovního) života?\nChtěl jsem psát o tom, že záleží jen na nás a našem přístupu k životu, jak se nám bude dařit. Stačí si třeba uvědomit, co všechno chceme stihnout (třeba do důchodu ve 40ti letech) a sepsat si to. Pak je mnohem lehčí stanovit priority, rozlišit ty důležité věci a začít na nich pracovat.\nKdyž mám představu, kolik "projektů" chci stihnout, tak jsou volby rozhodování, investic, či utrácení za blbosti velmi jednoduché a hlavně, ten "drive" na branku za splněním svých snů je doplněn mnohem větší motivací.\nVzpomínám, že svých prvních 40 tisíc jsem investoval do nějakých počítačových a jazykových kurzů, a kdysi jsem zmiňoval ten příklad, jak jsem investoval svých prvních vydělaných 500 tisíc (místo do nějakého auta) do akcií a "výrobních prostředků", které mi přinesou další zisk. Podobně jsem další peníze investoval do nákupu nemovitosti s hospodou, která mi přináší zisk a to i bez nutnosti hypotéky.\nMalý tip, jak jít za svým cílem:\nA. Sny a představy - Nepotřebujete mít žádné peníze, abyste si jen představili, co by se s nimi dalo dělat. Takže "investujte" jeden večer na přemýšlení o tom, co byste udělali s nějakou částkou peněz a jestli by to mělo nějaký smysl. Představte si, jak by se váš život změnil a to se všemi pozitivními i zápornými aspekty. (Třeba uvažujte o nákupu nemovitosti na bydlení spojené s dojížděním a ztrátou času, o nákupu nového auta, o cestě do ciziny za prací,...)\nB. 10 kroků k cíli - Až bude mít tahle "snová" představa konkrétní podobu, tak si sepiště max. 10 kroků, které jsou k docílení daného získání peněz potřeba a plán setřiďte dle priorit 1-10. Ještě jednou pořádně promyslete, jestli to opravdu chcete, co získáte a naopak ztratíte, zda priority sedí a začněte s plněním.\nC. Motivace a kontrola - Každý den si kontrolujte, zda postupujete dle 1-10 a že neodbočujete z cesty. Opakujte si všechny klady a zápory, což posiluje motivaci díky staré dobré metodě "biče a marcipánu". Opakovaně si představujte, že už jste svého "snu" docílili a jak se tím váš život změnil. Podobně si představujte, co se stane, když něco nesplníte a cíle nedosáhnete.\nSchválně, jak rychle se sny plní, když je opravdu chceme?\n(Uvažuji, že by to šlo použít pro jakýkoliv sen a zvýšení motivace, ať už podnikatelskou, či osobně zaměřenou - třeba výuku jazyka.)\nNe vždy s tebou ve všem souhlasím, Caymane, ale tenhle článek by se měl vytesat do kamene!\n18. listopadu 2007 1:19\nKrasny clanek, rad je ctu - nuti me neusinat a makat... diky!\n18. listopadu 2007 6:41\nDiky za nakopnutí :-)\n19. listopadu 2007 15:07\nTěch příkladů plýtvání časem je spousta. Já například nerad chodím v týdnu na oběd do restaurace - dojít tam, čekat než bude jídlo hotové, jít zpátky, to je tolik času, který by se dal využít lépe (čtením, studováním nebo relaxací).\nJeště bych dodal, že u všech těch věcí je třeba zvažovat i subjektivní hodnotu činnosti. Jestliže mě např. hraní počítačových her subjektivně něco přináší (poznání jiných světů, odpočinek, dobrodružství nebo tak něco), o ztrátu času nejde.\n20. listopadu 2007 0:34\nJasně, že je všechno jen subjektivně hodnoceno a když někoho třeba baví vaření, tak ať celou sobotu "provaří". Příp. když je někdo fanda do fotbalu, tak ať na něj kouká třeba celý týden, když ho to baví a dělá mu to radost. Nebo když někoho baví dojíždět 1-2 hodiny do práce, tak ať dojíždí, když chtěl baráček za městem. Nikomu jeho sny a přání neberu, jen je lituji.\nKaždý by si měl uvědomit, že se věnoval něčemu (fotbalu) na úkor něčeho jiného (třeba studiu jazyka). A musí být hlavně smířen s tím, jak tráví svůj čas, neboť to je každého individuální problém a každý je za svůj čas sám zodpovědný, neboť času máme všichni stejně (málo).\nTakový člověk ale pak nesmí závidět ostatním, co mají třeba jiné priority, vydělávají více, mají lepší místo,... prostě těm, co dělají něco pro svůj život a neztrácejí čas třeba čtením Blesku.\nJinak, taky mnohokrát "ztrácím" čas i PC hrami :-)\n20. listopadu 2007 4:33


Jaký to má vlastně všechno smysl? | Morče v pohodě - blog o nás, morčatech a životě\nBlog.cz\t» Morče v pohodě - blog o nás, morčatech a životě\t» Archiv\t» Březen 2011\t» Jaký to má vlastně všechno smysl?\nJaký to má vlastně všechno smysl?\n3. března 2011 v 16:59\t| Katie\t| Jak jde čas /2011/\nTato úvaha navazuje na článek Jak si správně vybrat. Nakonec jsem si vybrala téma "Jaký to má vlastně všechno smysl?" Chvalte, kritizujte, ale s upřímností a bez vulgárností!\nJaký je vlastně náš smysl života? Je to jediné, proč jsme na světě, smrt? Žijeme jen proto, abychom mohli umřít, nebo má každý z nás svůj životní úkol?\nUž jste také přemýšleli k čemu je vlastně život a proč jste se vůbec narodili, když stejně umřete? Dostali jste přece to nejcenější na světě. Životu se nic nevyrovná! Ani peníze, štěstí, úspěch, nic není tak důležité, protože kdyby nebyl život, nebylo by to, co my považujeme za nejdůležitější a bez čeho bychom nedokázali žít. K čemu by byla Země, kdyby ji něměl kdo obývat? K čemu by vůbec byl svět, kdyby nebyl život? Když nám byl darován život, proč si ho pořádně neužít? Proč myslet na to špatné? Máme právo žít svůj největší dar, ale proč tomu tak není?\nProč nezvládáme nápor všech věcí, které na nás každodeně "číhají"? Proč každý den myslíme jen na to, jak co možná nejlepé odejít z tohoto světa? Než abychom se ke všem problémům "postavili čelem," dáváme za vinu rodičům, že nám vůbec dali život, nadáváme za problémy a přitom si je způsobujeme sami, nedokážeme je vyřešit, chceme, aby pro nás toto utrpení skončilo.\nNajdou se ale i tací, kteří život neberou zle, dokáží vyřešit problémy a nepochybují o tom, že se narodili. Kdyby nebyly problémy, bylo by to všechno snažší? Říkám, že svět už by nebyl světem, nedokázali bychom přece takto žít! Co je smyslem života? To je radost, smutek, láska, zklamání. Ale to všechno k životu patří, proč tedy pochybovat o smyslu? Nejsme tu proto, abychom si z pozemského života "odnesli" utrpení a navždy litovali, že jsme nežili, ale přežívali!\nAť už pro nás život má smysl či ne, měli bychom si uvědomit, že pokud nechceme, aby pro nás byl tím nejhorším, měli bychom pro to něco dělat. Potom možná poznáme, že život má vážně smysl a je pro co žít!\n1 ketsi | Web | 4. března 2011 v 15:03 | Reagovat\nDobré téma jsi si vybrala :) To já mám další slohovou práci na téma 'Issac Newton' Upřímně, možná ti i závidím tvoje téma, protože se mi o tomto fyzikovi psát nechce (A jiné téma, jak nějaké fyziky nebo matematiky mít nemůžeme :/..)\nKritizovat? Děláš si srandu? NENÍ CO kritizovat! Je to tak,..krásně napsané, že se člověk nad tím opravdu zamyslí a musí jedině souhlasit. Problémy si způsobujeme sami, je to sice naše vina, ale ani kvůli problémům bychom si něměli brát život. Sice je život složitý, ale my ho musíme přežít! Vždy je pro co žít, i když to chvílemi tak vůbec nevypadá. Vždy je někdo, kdo nás má rád a těžce by to zvládal, kdyby nás neměl.\nMusím říct, že kdyby bylo na mě, dávám ti za slohovou práci za JEDNA, protože je to vážně dokonalý článek a hlavně pro ty lidi, co jsou pesimisty, nebo si myslí, že jejich život stojí za nic. Díky tomu, mi dokázal článek i otevřít oči, protože já ten hloupej pesimista jsem :).\n2 Katie | 5. března 2011 v 9:39 | Reagovat\n: Jej, to nezávidím. Uprímně nevím, co bych psala.\nNo, zase až tak bych to neviděla, ono podle mě dost záleží, jak se to líbí učiteli, takže se dost bojim, že to nedopadne dobře, on je učitel optimista takže jako... ...uvidíme Už se vážně těším, jak bude komentovat moji slohovku


Necelých sto tisíc se až tak mnoho peněz za byt zase nezdá být - Tachovský deník\nNecelých sto tisíc se až tak mnoho peněz za byt zase nezdá být\nGLOSA - Může to znít až neuvěřitelně, ale je to tak. Necelých sto tisíc za byt o více místnostech se některým stříbrským nájemníkům domu v Palackého ulici zdá být až příliš mnoho peněz\nKdybych podobnou nabídku dostal já, určitě bych neváhal ani minutu. Jasně, nájemníci už nemalý peníz do rekonstrukce bytu vložili.\nAle to se tak přece děje i v místech, kde lidé kupují byty za statisíce a nakonec jsou rádi, že nějaké rodinné hnízdo vůbec mají. Ano, může na tomto místě zaznít argument, že město dostalo armádní byty jenom za poděkování a teď se na jejich prodeji snaží vydělat. Ale takový je dneska tržní mechanismus.\nA to si myslím, že stříbrská radnice k němu přistoupila ještě šetrně. Věřím, že u nespokojených nájemníků došlo pouze k prvotním emocem. Možná byli přesvědčeni, že byt dostanou ještě o polovinu levněji, než za jakou cenu jim ho nabídne město. Myslím si ale, že to už finančních ústupků v tomto směru udělalo dost.


Chytrý obal na léky Pharma-Compliance Pack | Design Cabinet CZ\nÚvod › Články › Novinky › Chytrý obal na léky Pharma-Compliance Pack\nChytrý obal na léky Pharma-Compliance Pack\nTento obal společnosti August Faller GmbH vyznamenaný v roce 2016 německou obalovou cenou, byl znovu vyznamenán renomovanou cenou na veletrhu Pharmapack Europe v Paříži v kategorii inovací. Obal Pharma Compliance Pack pomáhá dodržovat pacientům užívání léků ve správný čas a ve stanoveném množství. S pomocí integrovaného posuvného mechanizmu a perforovaných klop, které před odebráním léku budou odtrženy, může pacient vzít z balení jen jednu dávku. Konstrukce skládačky se hodí pro různé typy blistrů a typů tablet, kapslí i dražé, ale také jako primární obal pro injekční stříkačky, lahvičky nebo ampule. Pětistránková leporelo-etiketa poskytuje na malé ploše dostatek místa pro důležité informace jako je psaní poznámek, pokyny pro užívání a snadno se uzavře. Dílčí část etikety je možno odebrat a nalepit např. pro připomenutí do kalendáře nebo do pacientovy dokumentace. Obal otevírá možnosti všestranného použití jak pro samo léčení, v nemocnicích, pro klinické studie nebo v personalizované medicíně.\nRenomované ceny Pharmapack Europe Award jsou udělovány od roku 1997 v rámci veletrhu Pharmapack Paříž. Porota oceňuje nová řešení ve dvou různých kategoriích. V kategorii inovace vystavovatelů jsou oceňovány technologické pokroky v oblasti obalů, jako jsou nové materiály, primární a sekundární balení, označování, příbalové letáky a ochrana před falšováním. V kategorii zdravotnických výrobků jsou oceňovány inovativní zdravotnické výrobky pro humánní i veterinární medicínu.\nSkupina August Faller je jedním z předních výrobců a poskytovatelů řešení sekundárních obalů pro farmaceutický průmysl jako jsou skládačky, příbalové letáky, etikety a kombinované výrobky. Společnost August Faller nabízí jako první z výrobců své vlastní služby pro vývoj individuálních výrobkových řešení, zaměřených na míru a pacientovo pohodlí.\nPřevzato z www.packaging-cz/cz


Pokojové rostliny XIX. - Alokázie | Bydlení pro každého\nAlokázie (nejčastěji se u nás pěstují odrůdy Alocasia sanderiana a Alocasia amazonica) je velice výraznou rostlinou, která upoutá lidské zraky především svými neobyčejně vykreslenými listy srdcovitého tvaru. Listy, které mohou se mohou dorůst až půlmetrové délky, jsou velmi tmavé, kovově zelené a zdobí je jemné světlé žilky.\nSvůj domov má květina v jihovýchodní Asii, najdeme ji na Nové Guinei, Filipínách i v Malajsii. Z těchto končin si přivezla i do Evropy zvýšené nároky na teplotu i vyšší vlhkost vzduchu. Dobře se jí daří na světlém místě, nesnese ovšem přímé sluneční paprsky. Teplotu potřebuje mít za každých okolností vyšší než 18 °C, v létě se jí daří při teplotě minimálně pokojové, nejraději má však teplotu okolo 25 až 27 stupňů Celsia.\nSubstrát, který by měl být namíchán ze směsi hnědozemě, rašeliny a písku, by nikdy neměl vyschnout, ideální je rostlinu rovněž rosit. Hnojíme dvakrát až čtyřikrát týdně a přesazujeme vždy na jaře, což je vhodná doba také k množení alokázie. Rozmnožování je možné jak oddělováním hlíz či oddenků od mateřské rostliny, tak i stonkovými řízky.\nPři každé manipulaci s rostlinou je vhodné vzít si rukavice a posléze si umýt ruce, neboť je silně jedovatá. Jedovaté však nejsou hlízy, které se někdy pěstují ke konzumaci. V Číně se alokázie dokonce užívá v medicíně, výtažky ze stonků tlumí bolest zubů či žaludku, listy jsou zase používány do léku proti tuberkulóze.


Holandské květinové korzo: průvod plný vůní | Zápisky zCest.eu\n16.1.2019 Kateřina Lefebvre Nizozemsko 0\nKvětinové průvody nejsou holandskou specialitou, konají se v Belgii, jižní Francii, Španělsku i mimo Evropu. Nejvíce jich však probíhá po celý rok právě v Nizozemsku. To konané v městské aglomeraci Western Holland je však první v sezóně, největší, neznámější a každý rok se na něj sjíždí miliony turistů z celého světa.\nNizozemsko a květiny patří neoddělitelně k sobě. Každý rok se tu prodá přes jedenáct miliard kusů řezaných květin, z nichž překvapivě první místo zaujímají růže, následované chryzantémami a až poté pro Holandsko typickými tulipány. Zároveň tato země zabírá 75 % světové produkce květinových cibulek.\nVztah Nizozemců ke květinám má zcela praktický základ – v 17. století se začaly využívat v domácnostech pro překonání zápachu a až teprve poté se rozvinul aspekt estetický.\nHistorie pěstování květin tu souvisí s velkou ekonomickou katastrofou. V roce 1550 spatřil rakouský velvyslanec Ogiez de Busberg v zahradě Cařihradu nádherné obrazce z tulipánů, v Evropě dosud neznámých. Informoval o nich prefekta lékařské zahrady císaře Maximiliána II. Carola Clusia, který později vedl univerzitní zahradu v Leidenu. A právě tady začal množit tulipánové cibulky.\nProtože se jednalo o úchvatnou novinku, všichni je zatoužili vlastnit. Na počátku 17. století se tulipán stal symbolem společenského statutu; za jednu cibulku se platily horentní sumy – historické prameny dokládají, že za tři tulipánové cibulky jste mohli získat dům v centru Amsterdamu. Spekulanti dokonce skupovali celé zasázené záhony – aniž by tušili, jestli tu opravdu něco vykvete.\nTulipánová horečka však neměla dlouhého trvání. V roce 1637 se ukázalo, že tulipány vůbec nejsou tak vzácné, jak si všichni mysleli, a lze je velmi snadno pěstovat a rozmnožovat. To vedlo k bankrotu mnohých rodin, ale právě tehdy si Holanďané uvědomili, jak skvělé mají podmínky pro pěstování květin, a začali se soustředit na nové významné hospodářské odvětví: květinářství. A jako nejlepší místo pro ně se ukázal západ provincie Jižní Holandsko – místo, kde záhony byly schovány před Severním mořem dunami a písečná půda skvěle květinám prospívala.\nV městské aglomeraci Duin-en Bollenstreek (Region dun a cibulek) mezi Haarlemem a Leidenem je s květinami spojeno vše – na jaře se tu můžete procházet nekonečnými pestrobarevnými kvetoucími poli hyacintů, narcisů či tulipánů, v Aalsmeer probíhá světoznámá burza květin, z nichž jsou rostliny ihned převáženy na letiště Schiphol, odkud putují do celého světa, nachází se tu i proslulý květinový park Keukenhof. Květiny pro tuto oblast jsou synonymem zdrojem obživy i bohatství.\nPočátky slavnosti květin\nNení proto divu, že vrchol jarní sezóny tu představuje jedna z nejvoňavějších slavností v Evropě – Květinové korzo. K jeho počátkům je nutné vrátit se až do 40. let 20. století. Po druhé světové válce se v Evropě projevovala silná touha po společenském životě a komunitních oslavách; ve většině vesnic v Nizozemsku se konalo mnoho přehlídek a slavností doprovázených hudbou. Roku 1947 se pěstitel hyacintů z městečka Hillegen Willem Warmenhoven chtěl pochlubit svou úrodou, a tak svými květinami vyzdobil valník – vznikla tak legendární velryba z tmavě modrých a bílých hyacintů.\nPřestože s tímto vozem projel jen krátkou trasu z Hillegonu do Lisse, nadchl místní obyvatele a inspiroval starosty Sassenheimu a Lisse k založení tradice květinového průvodu, v němž by zahradníci prezentovali na konci jarní sezony svoji úrodu. Během let se trasa přehlídky ustálila na délce asi 40 km.\nVše začíná v přímořském městečku Noordwijk několik dnů před samotným sobotním průvodem.\nJiž od středy je tu možné sledovat zdobení alegorických vozů, které jsou přes noc uschovány v klimatizovaných halách, kde na ně stříká vodní mlha, aby květiny zůstaly čerstvé. Dnes přehlídka získala komerční podobu – každý vůz má svého sponzora, který platí návrh, konstrukci a materiál na jeho výstavbu. Realizace projektu je ovšem stále ještě úkolem dobrovolníků, vzešlých především z místních společenských organizací, jako je skaut, dobrovolní hasiči atd. Večer před dnem D také probíhá večerní osvětlený průvod městem.\nKvětinový den D\nSamotné květinové korzo začíná vždy v sobotu v 9.30. Průvod asi dvaceti náklaďáků a třiceti osobních aut ozdobených přes 1,5 miliony hyacintů a statisíci narcisů, tulipánů a dalších květin vyrazí pomalu na východ přes vesnici Voorhout a Sassenheim, tam se stočí k severu přes Lisse, Hillegen, Bennabroek, Hemstede a večer kolem 21.30 skončí v historickém centru asi stopadesátitisicového Haarlemu, 18 km západně od Amsterdamu. Tady u kanálu Gedempteoudegracht jsou květinové vozy vystaveny až do nedělního odpoledne.\nV každé z vesnic se k průvodu přidávají místní kapely, mažoretky, skauti a prezentují se další lokální zájmové organizace – a návštěvníkům nezbývá než závidět bohatý společenský život v nizozemských městečkách a vesnicích.\nNejvětší nápor turistů však čeká na průvod u Lisse. Samo městečko kromě skvělého sobotního trhu, kde lze zakoupit místní výrobky, nemá moc čím zaujmout, ale v jeho těsně blízkosti se nachází hlavní turistická atrakce regionu – Keukenhof.\nHistorie tohoto největšího květinového parku Evropy sahá až do roku 1830. Tehdy tu německý krajinný architekt Jan David Zocher upravil zámeckou oboru tak, aby v ní bylo možné pěstovat zeleninu do kuchyně. Od toho také prochází název místa: slovo Keukenhof znamená kuchyňská zahrada. V roce 1949 ji však pěstitelé květinových cibulovin přeměnili na svou „výkladní skříň“, a tak položili základ k jednomu z nejnavštěvovanějších míst celého Nizozemska.\nDnes tu na 32 hektarech poldru vykvétá sedm milionů cibulovin – jako první to jsou krokusy, následované sakurami, rododendrony, gladiolami, liliemi, narcisy, hyacinty, krokusy, kosatci, … Vrchol sezony parku spadá do první poloviny dubna, kdy se tu objeví květy tisíců tulipánů nepřeberných druhů a barev.\nKaždý rok při ukončovacím ceremoniálu v Haarlemu je vyhlášeno téma Korza na rok příští, aby místní komise pro průvod mohly začít hledat sponzory a vymýšlet co nejoriginálnější zdobení vozů. Během osmašedesáti ročníků mohli diváci sledovat alegorické vozy v podobě nymf, historických postav, dopravních prostředků, obrazů Vincenta van Gogha, korunovačních klenotů, ale i postaviček z kreslených seriálů, jako je např. Kačer Donald či Mickey Mouse.\nLetošní 69. ročník květinového korza proběhne 23. dubna a jeho tématem je Květiny a móda. Diváci se mají na co těšit – voňavý průvod alegorických vozů zdobených záplavami květin slibuje jako každý rok fantastický zážitek.\nČlánek byl publikován 8. 4. 2016 v páteční příloze Víkend deníku Právo\n© David Junglut