čerpáno z "Národní kronika česká II."\nPOČÁTKY NOVÉHO ROZVOJE ČESKÉHO STÁTU\nDesáté století znamená počátek českého státu a konsolidaci jeho vnějšího i vnitřního postavení. Za Boleslavů byla vyřešena otázka poměru Čech k říši Německé a vyvražděním Slavníkovců dokončeno vnitřní sjednocení země; založením pražského biskupství byla vytvořena pevná organizace církevní, a zřízením hradským, které vystřídalo staré kmenové rozdělení, byla zkonsolidována země i po stránce správní. Na tomto podkladě se pak rozvíjel značný kulturní pokrok, který zasahoval i do sousedních zemí. Stačí připomenout dceru Boleslava I., Doubravu, manželku polského Měška a propagátorku křesťanské kultury v Polsku, jakož i sv. Vojtěcha a jeho druhy i žáky v Polsku, Prusku a Uhrách.\nPo tomto prvém smělém rozběhu upadá však mladý český stát do hluboké krize vinoou neschopných synů Boleslava II. Tento úpadek byl pro naše země tím hrozivější, že v jejich sousedství vyrůstaly nové silné národní státy, a také poměry v říši se do té míry uklidnily, že němečtí panovníci mohli s větším důrazem zasahovat do sousedních zemí.\nBrzy po smrti Boleslava II. ztrácí jeho syn a nástupce Boleslav III. (992 - 1002), zvaný po zásluze Ukrutným, Slovensko ve prospěch uherského státu, kdežto Moravu a Krakovsko získává rodící se stát polský. Boleslav III. si nadto zhoršil své postavení i ve vlastních Čechách vypuzením matky a bratří, kteří utekli ke svému příbuznému do Bavor a později ke králi římskoněmeckému Jindřichovi II., dávajíc mu tak příležitost, aby zasahoval tím hlouběji do vnitřních poměrů českých. Ten udělil země sv. Václava Vladivojovi, nejspíše příbuznému Boleslava Chrabrého, knížeti, který svým zhýralým životem, plným krutosti, podobal se Boleslavu Ukrutnému. Když Vladivoj po krátké vládě roku 1003 umírá, objevuje se na českém trůně druhý Boleslavův syn Jaromír, který však brzy poté musel prchnout před polským vojskem, pod jehož ochranou se ubíral do Čech opět Boleslav Ukrutný. I ten se však brzy, po krutém vyvraždění mocného rodu Vršovců na Vyšehradě r.1003, znepřátelil se svým mocným ochráncem Boleslavem Chrabrým, knížetem polským, jímž byl zajat oslepen a uvězněn. Polský kníže sám nastoupil tehdy na trůn Přemyslovců (1003 - 1004), chtěje vytvořit velkou západoslovanskou říši. Ale zpupné jednání Poláků nedovedlo získati Čechy. Kdy se pak císař dostal do sporu s polským Boleslavem, který nebezpečně šířil své panství i nad zeměmi, patřícími říši, vtrhlo německé vojsko do Čech a císař Jindřich dosadil v Praze na trůn jako svého vasala Jaromíra (1004 - 1012). Situace se však po osmi letech opět změnila, když Jaromír popudil císaře, který tehdy ustanovil za českého knížete třetího syna Boleslava II. Oldřicha (1012 - 1033), rovněž kruté a nespoutané povahy, o níž svědčí únos krásné Křesinovy ženy Boženy i bezohledné povraždění polského poselstva, vedeného královým synem Měškem, které s ním jednalo o spolek s Boleslavem Chrabrým proti císaři. Oldřich však zůstal věrný Jindřichovi II., za jehož bojů s Poláky dobyl jeho syn Břetislav kolem roku 1029 Moravy a později i slovenska, které však bylo brzy opět ztraceno ve prospěch Maďarska; pouze název pomezního hradu Bratislavy zachoval památku na statečného českého Přemyslovce.\nPoté ještě jednou zasál císař přímo do osudů českých zemí. Znepřáteliv se r.1033 s Oldřichem, rozkázal jej uvěznit, Čechy dal v léno Jaromírovi a Moravu Břetislavovi, synu Oldřichovu. Když však Oldřich roku 1034 na přímluvu samé císařovny byl propuštěn, měl se vrátit do Čech jako spouvladař svého bratra a syna. Jaromíra však dal oslepit a uvěznit v Lysé a Břetislava vypudil z Moravy. Brzy poté však kníže Oldřich umírá při hostině, uzavírajíc tak jednu z nejsmutnějších kapitol našich dějin, v nichž hrál úlohu nikoliv čestnou a dobrou. Na zprávu o jeho smrti Jaromír, zlomen tělesně i duševně, vrátil se do Prahy a dobrovolně se vzdal trůnu ve prospěch bratrova syna Břetislava (1034 - 1055).


Sirena Apartment - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Riccione\nViale Emilia 43, Riccione Nábřeží, Riccione, Itálie, 47838 - Zobrazit na mapě\nVýhodně umístěný ve městě Riccione,je hotel Sirena Apartment skvělou základnou pro prohlídku tohoto živého města. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nZařízení a služby poskytované Sirena Apartment zajistí hostům příjemný pobyt. V hotelu si můžete vychutnat výběr špičkového vybavení, jako jsou rodinný pokoj, výtah .\nAtmosféra hotelu Sirena Apartment je cítit v každém pokoji. klimatizace, topení, balkon/terasa, televize, kuchyňský kout jsou pouze částí vybavení, které můžete mít k dispozici. Kromě toho vám spousta hotelových rekreačních nabídek zaručuje množství aktivit během vašeho pobytu. Když hledáte komfortní a pohodlné ubytování ve městě Riccione domovem vám bude hotel Sirena Apartment.


Skákačky - Farmářské hry, hry pro nejmenší, superhry, hry online a hry zdarma>>GoGames.cz\nNejvíce populární Skákačky\nV téhlé hře na tebe čeká slavná postavička Mario. Tentokrát v této hře nebudeš muset s ním skákat a sbírat body, ale usedneš za motorku. Po cestě ale budeš muset sbírat zlaté mince, aby jsi nahrál co nejlepší skóre.\nOvládání: šipky - pohyb, mezerník - otáčení motorky.\nOdpočinková závodní hra, ve které máš za úkol dostat medvídka na skateboardu, kole či čtyřkolce do cíle.\nOvládání: šipky - pohyb, mezerník - skok\nJedna z bezmála oblíbených máriovek, to je Super Mario Power Coins. Vyber si Mária a nebo Luigiho a sbírej s ním penízky.\nLegendární Sonic je zpět s novým dobrodružstvím. Dojdi přes nepřátele až ke svému cíli!\nVyber si jednoho z pěti postav a dojdi vždy až do cíle. Po cestě přitom sbírej prsteny a dávej pozor na protivníky, kteří tě budou chtít dostat. Dojeď vždy do časového limitu na konec levelu a postupuj tak do dalších kol.\nOvládání: šipky - pohym a skok\nV roli malé opičky máš za úkol nasbírat v daném časovém intervalu určitý počet banánů a dalších bonusů. Ovšem pozor na nepřátele, kteří ti to chtějí překazit.\nSkákej, sbírej bonusy a vyhýbej se překážkám!\nOvládání: pohyb - šipky, skok - mezerník\nZahraj si Mariovku, ve které musíš s Mariem doskákat až do konce úrovně. Jako výhodu budeš s sebou mít vodní trysky, které ti mohou pomoci, když mineš cíl. Dej si však pozor, ať ti zbyde nějaká voda. Hra je určena pro všechny příznivce dnes již legendárního Mária\nOvládání: šipky - pohyb, mezerník - voda.


Kartový úvěr - s úvěrem získáte peníze okamžitě Kartový úvěr - s úvěrem získáte peníze okamžitě\nKartový úvěr je závazkem dlužníka vůči věřiteli\nKartový úvěr je dočasným poskytnutím finančních prostředků jednoho subjektu druhému. Osoba či instituce, která Kartový úvěr poskytne, tedy věřitel, má právo na vrácení prostředků v určeném čase a výši. Dlužník se podepsáním smlouvy zavazuje, že splatí Kartový úvěr včetně připsaných úroků.\nKartový úvěr nedostane každý\nO tom, zdali instituce Kartový úvěr poskytne, rozhoduj řada faktorů. Společnost si obvykle zjistí finanční situaci žadatele, jeho schopnost splácet a také to, zdali už není příliš zadlužen. Čím vyšší půjčka je, tím větší obvykle bývá kontrola žadatele. Nižší částky půjčují některé společnosti i bez jakéhokoliv zkoumání peněžní situace klienta.\nPokud chce mít věřitel jistotu, že dostane své prostředky zpět v požadovaném množství a určené době, může si půjčku zajistit. Jištěné úvěry mají obvykle nižší úroky. Jištění může spočívat v zástavě majetku dlužníka, ručit však může také směnkou nebo uzavřením životního pojištění s případným plněním ve prospěch banky. Kartový úvěr je v případě řádného splácení velice bezpečný.\nKlient, který si půjčí peníze, je povinen Kartový úvěr splácet. Obvykle se jedná o pravidelné měsíční splátky, může však splácet také v jiných určených intervalech. Splátka zahrnuje část jistiny spolu s připsanými úroky. Dlužník obvykle dostane od věřitele splátkový kalendář, který by měl být přehledným výčtem jednotlivých splátek. Díky němu ví, jak řádně Kartový úvěr splácet. Najde tam informace o přesné výši i času splátek.\nZa určitých podmínek je možné splatit Kartový úvěr předčasně. Úvěr má určitou dobu splatnosti, což je předem zjednané datum, kdy dojde k úplnému splacení úvěru. Dlužník má obvykle možnost splatit úvěry předem, podmínky předčasného splacení jsou určeny ve smlouvě. Předčasné ukončení bývá často spojené s poplatky, které mohou být různě vysoké.


Děkujeme za Váš zájem nakupovat v našem internetovém obchodě www.polygonshop.cz .\nZ katalogu zboží nebo pomocí vyhledávání produktu si vyberte produkt, který si chcete zakoupit. Vybraný produkt si pomocí tlačítka Koupit vložte do košíku a určete počet kusů. Poté můžete pokračovat v dalším nákupu, nebo pokračovat k určení DOPRAVY a PLATBY.\nOznámíme Vám emailem nebo telefonicky, že si objednané zboží můžete vyzvednout v kamenné prodejně Lezeckého centra Duro.\nPondělí – Pátek: 14:00 - 22:00\nSobota - Neděle 10:00 – 22:00\nČESKÁ POŠTA – Balík do ruky – 150 Kč\n(pouze pro zásilky do 30 kg, doručení do druhého pracovního dne ode dne expedování balíku)\nO expedici budete vždy informováni e-mailem nebo telefonicky. Pokud nebudete k zastižení na uvedené adrese, balík bude uložen na nejbližší ukládací poště. Informaci o uložení a možnostech vyzvednutí balíku obdržíte následně prostřednictvím SMS nebo e-mailu. Výzvu k vyzvednutí zásilky najdete také ve své poštovní schránce.\nČESKÁ POŠTA – Balík na poštu – 150 Kč\n(pouze pro zásilky do do 30 kg, doručení do druhého pracovního dne ode dne expedování balíku)\nO expedici je budete vždy informováni e-mailem nebo telefonicky. O tom, že je zásilka připravena k vyzvednutí, budete informováni elektronicky, papírovou výzvu již ve schránce nenajdete. Zásilku si vyzvednete tak, že se na přepážce jednoduše prokážete dokladem totožnosti a sdělíte přepážkové pracovnici buď číslo balíkové zásilky, které jste obdrželi v SMS nebo e-mailu, nebo sdělíte svoje mobilní telefonní spojení, nebo e-mailovou adresu (resp. spojení, na které Vám byla zásilka avizována).\nSLUŽBA PPL – Soukromý balík – 150 Kč\n(doručení do druhého pracovního dne ode dne expedování balíku)\nO expedici budete vždy informováni e-mailem nebo telefonicky. V případě nezastižení na uvedené adrese Vám bude zanecháno oznámení a balík bude doručen ještě jednou následující pracovní den. Pokud doručení není úspěšné ani na druhý pokus, budete informováni o uložení jeho zásilky na příslušném depu. Průběh doručení balíku můžete sledovat na webu PPL.cz.\nPři osobním odběru v kamenné prodejně Lezeckého centra Duro.\nSobota - Neděle: 10:00 – 22:00\nZboží bude zasláno na dobírku na Vámi uvedenou adresu; při převzetí zboží od Vás bude částka v hotovosti vybrána doručovatelem nebo ji zaplatíte na poště na přepážce.\nZboží můžete zaplatit převodem z účtu u jakékoliv banky na náš účet u Sberbank 4200349176/6800. Jako variabilní symbol použijte číslo Vaší objednávky. Zboží bude odesláno po připsání částky na účet.


Běsi – Wikipedie\nromán Fjodora Dostojevského\nBěsi jsou antinihilistický román Fjodora Dostojevského, poprvé publikovaný v letech 1871–1872 v časopise Ruský věstník, knižně pak v roce 1873. Jedná se o třetí ze čtyř velkých Dostojevského románů napsaných po jeho návratu ze sibiřského vyhnanství. Běsi jsou sociální a politickou satirou, psychologickým dramatem a také rozsáhlou tragédií.\npolitical novel a filozofický román\nThe Eternal Husband Bobok\nBěsi jsou alegorií vykreslující katastrofální důsledky politického a morálního nihilismu, který se v Rusku šířil v 60. letech 19. století. Fiktivní ruské město upadá do chaosu, když se stává ohniskem pokusu o revoluci, který zorganizoval vůdce spiklenců Petr Verchovenskij. Knize dominuje tajemná aristokratická postava Nikolaje Stavrogina – Verchovenského morální protějšek. Stavrogin má mimořádný vliv na srdce a mysl téměř všech ostatních postav. Idealistická, Západem ovlivněná generace 40. let, v románu zastoupená postavou Stěpana Verchovenského (jenž je otcem Petra Verchovenského a také někdejším učitelem Nikolaje Stavrogina), je zobrazena jako nevědomý původce a pomahač „démonických“ sil, které se zmocnily města.\nKoncem 60. let Rusko zaznamenalo zvýšený výskyt politických nepokojů způsobených radikálními studentskými kroužky, jež byly pod vlivem liberálních, socialistických a revolučních myšlenek importovaných z Evropy. V roce 1869 Dostojevskij pojal myšlenku „románu-pamfletu“, namířeného proti radikálům. Zápletka románu byla inspirována vraždou studenta Ivana Ivanova, za níž stál anarchista Sergej Něčajev. Již předtím Dostojevskij pracoval na filozofickém románu (se zamýšleným názvem Život velkého hříšníka), jenž měl zkoumat psychologické a morální důsledky ateismu. Politickou polemiku a psychologický román spisovatel nakonec sloučil do jednoho rozsáhlého díla – Běsů.\nAlexej Nilyč Kirillov\nLizaveta Nikolajevna Tušinová (Líza)\nDarja Pavlovna (Dáša)\nMarja Timofejevna Lebjadkinová\nSemjon Jegorovič Karmazinov\nV tomto článku byl použit překlad textu z článku Demons (Dostoyevsky novel) na anglické Wikipedii.\nObrázky, zvuky či videa k tématu Běsi na Wikimedia Commons\nDigitalizovaná vydání díla Běsi v digitální knihovně Kramerius NK ČR.\nWorldCat Identities (skrze VIAF): 179962552\nCitováno z „https://cs.wikipedia.org/w/index.php?title=Běsi&oldid=18512407“\nNaposledy editováno 14. 5. 2020 v 14:06\nStránka byla naposledy editována 14. 5. 2020 v 14:06.


Listopad potvrdil obavy, že západní civilizaci nastala těžká doba a Islámský stát je silnější soupeř, než jsme si možná mysleli. V pátek 13. teroristé v Paříži zavraždili 130 lidí, kteří se „provinili“ jen tím, že se šli bavit. Na pražském Albertově se pak 17. listopadu poměrně divoce oslavil státní svátek. celý článek\nFrancie, premiéra, Situace po teroristických útocích v Paříži, Svět, Albertov, Bataclan, Blok proti islámu, Bohuslav Sobotka, Demonstrace, Facebook, François Hollande, Islám, Islámský stát, Letná, Martin Konvička, Miloš Zeman, Paříž, Terorismus\nF93i28l94i67p85e87k Mě šokovala "nezaujatost" a "objektivnost" České televize, a médií celkově. Islám nemá nic...\nS58u22k tak už se autoři rozhodli, proti čemu je třeba bojovat? Hlavně ne NORMÁLNÍ HRANICE při vstupu do Evropy..?! Tak za...\nS59á34d61l42í64k Havlicová,Kopecký,jak Vy si tu demokracií představujete? Kde je ta svoboda slova,názoru a podobě? To má svatou pravdu...\nM72e46r66h19a29u97t Hlavně když se podívám na německý diskusní fora tak nám Zemana závidí,co píšou noviny je jen lež,pro mě je názor...\nV diskusi je 15 příspěvků, poslední příspěvek 2. 1. 2016, 20:23


Jiří Blaha, s.r.o. (Šumperk) - Najisto.cz\nJiří Blaha, s.r.o. (Vyšehoří)\n+420 739 471 688\nJsem velice nespokojen. Objednal jsem si venkovní parapety a po dvou neúspěšných pokusech montáže, byla zakázka zrušena aniž by mě někdo informoval. Určitě svým známým tuto firmu n...\nJiří Blaha, s.r.o. (Přerov)\nPlastová okna Vyšehoří


Aktuální nabídka garsoniery Mikulůvka denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si garsoniery Mikulůvka než Vás někdo předběhne.\nKategorie garsoniery Mikulůvka se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele garsoniery Mikulůvka neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je garsoniery Mikulůvka právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné garsoniery Mikulůvka\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii garsoniery Mikulůvka, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující garsoniery Mikulůvka, a to garsoniery na prodej Mikulůvka, pronájem garsoniery Mikulůvka, dražby garsonier Mikulůvka.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii garsoniery Mikulůvka nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích garsoniery Mikulůvka, garsoniery na prodej Mikulůvka, pronájem garsoniery Mikulůvka, dražby garsonier Mikulůvka.\nNehledáte garsoniery Mikulůvka ?\nPokud jste v této kategorii garsoniery Mikulůvka omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí garsoniery Mikulůvka\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii garsoniery Mikulůvka, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr garsoniery Mikulůvka. Určitě lépe naleznete garsoniery Mikulůvka, který hledáte.


Limp Bizkit - popis | OSOBNOSTI.cz\nLimp Bizkit - O skupině\nSkupina byla založena v roce 1994 v městě Jacksonville(severní Florida). U samotného zrodu stáli Fred Durst a Sam Rivers, poté se přidal Samův bratranec John Otto a sestavu doplnil Wes Borland(v té době měla kapela název Limp Bizcut). Poté, co hráli v Jacksonville KoRni(v roce 1995), nechal se jejich bassista Fieldy od Freda tetovat - Fred měl i něco jako vlastní tetovací salon - a zkamarádili se. Když se ve městě objevili po druhé, vzali si od LB jejich demo a dali ho vlastnímu producentovi Rossovi Robinsonovi. Rozhodlo se, že LB pojedou na turné s kapelama Deftones a House Of Pain. Během turné se LB spřátelili s DJem skupiny HoP Leorem Dimantem a ten se po rozpadu HoP přidal k LB. Potom bylo vydáno jejich první album Three Dollar Bill Y'all$.\nLB se během roku 1997 a 98 stali dost známými a koncertovali taky s kapelama Faith No More a později Primus. V té době se taky LB začali objevovat na MTV. Další album - Significant Other - bylo vydáno v červnu roku 1999 a udělalo z LB hvězdy. Do konce roku se prodalo přez 4 mil. kopií a album dosáhlo na první příčku v hlasováních. V červenci byl Fred navržen do funkce viceprezidenta Interscope Records. Po delší době, kdy byli LB stále hodně populární(i když se proti nim zvedaly vlny nevole) došlo na vydání třetího alba Chocolate Starfish And The Hot Dog Flavored Water. CSATHFW se ihned vyhouplo na první pozici(LB byla jediná kapela, která měla v britském žebříčku deseti nejprodávanějších alb dvě alba současně - spolu s CSATHFW i Significant Other). Toto období bylo vrcholem jejich nu-metalové působlosti. Album způsobilo obrovský boom, Fred tehdy řekl: "Prosím vás poslouchejte tohle album s otevřenou myslí. Tyhle písničky sou bránou k našim duším". Poté následovala Anger Management Tour, na které se objevil i Eminem, Papa Roach a Xzibit, poté Zen Master a pak už jen Limp Bizkit. LB se rozhodli pro koncert v Austrálii - festival Big Day Out - a tehdy se stala tragédie - 19. ledna 2001 zemřela přímo při koncertu 15ti letá dívka jménem Jessica Michalik na následek infarktu a ušlapání davem. Skupina tehdy vyjádřila lítost nad touto událostí: !Jsme zničení tím, že Jessica zemřela a opravdu nic nemůže popsat smutek, který cítíme. Nabízíme její rodině a přátelům náklonnost a modlitby. Ztráta jejího života nás poznamená navždy". LB poté odložili koncert v Madridu na Festimadu kvůli nedostatečným zábranám - bezpečí fanoušků. Poté vyjádřil Fred svůj smutek: "Všechno, co děláme, je pro naše fanoušky. Hluboce litujeme, že přišli o příležitost vidět LB. Nedostatečná bezpečnostní zajištění festivalu by mohla způsobit zranění a nic nestojí za to, riskovat zdraví našich fanoušků. Milujeme Madrid a fanoušky, kerý sme tady potkali. Určitě plánujeme vrátit se sem co nejdřív". Evropské turné pokračovalo s velkými úspěchy. Poté však musel Fred zpět do Ameriky kvůli problémům se zády. Zbytek turné byl zrušen a Fred se oficiálně omluvil a objasnil své zdravotní problémy.\nPoté, v říjnu 2001, přišla šokující zpráva - Wes Borland odchází z kapely. Tehdy Fred napsal: "Vím, že se snažíte zjistit co teď bude. Jako první hodláme prohledat celou zeměkouli a najít nejzkaženějšího kytaristu. Potom s tím nejzkaženějším kytaristou dokončíme to nejohavnější album Limp Bizkit, jaký byste si jen mohli představit . Wes byl velkou částí Limp Bizkit, ste na něj zvyklí, ale jeho rozhodnutí odejít nás postavilo do pozice, kdy víme, že to nej z Limp Bizkit teprve přijde. Lethal, John, Sam a já to bereme jako příležitost změnit naši hudbu". Těsně před Wesovým odchodem se rozhodli vydat remixové album - projekt dokončili bez Wese - tak vzniklo čtvrté oficiální album LB - New Old Songs - vydané třetího prosince 2001. Zajímavá je sestava lidí, keří LB remixovali - The Neptunes, Timbaland, P Diddy, William Orbit, Butch Vig, Bubba Sparxxx, Everlast, Xzibit a další. Poté začala série "pohovorů" a LB se snažili najít někoho, kdo by do jejich řad zapadal stejně jako dřív Wes. Ty trvaly až do konce roku a Fred nakonec žádal Wese, aby o tom znovu přemýšlel. V létě roku 2002 se objevily zprávy, že LB nahrávají nové album. Jméno alba bylo měněno téměř každý den... Less Is More, Bipolar, Surrender atd. Fanoušci byli kompletně zmateni(včetně mě). Nakonec se po 18ti měsících svět dozvěděl jméno nového kytaristy LB: Mike Smith. Mike začínal se svou punkovou kapelou Snot. LB tedy začali nahrávat. Asi 20 písní, které nahráli s hostujícími kytaristy(hlavně z KoRn), z doby mezi odchodem Wese a příchodem Mika, bylo hozeno do šuplíku a ty se později měly stát součástí připravovaného alba The Unquestionable Truth part 2. Konečně přichází nové album(s novými písničkami už jen s Mikem), konečný název: Results May Vary, datum vydání: 23. září. Ale před vydáním alba přišlo překvapení - LB , Metallica a Linkin Park spolu na turné po USA. The Summer Sanitarium Tour 2003 stálo na triu rockových gigantů a na koncertech v 18ti městech po Severní Americe s kapelami The Deftones a Mudvayne jako předskokany. Show startovala 4. července a všechny skupiny se předvedly se svými nejlepšími kousky. Ale na turné se stalo něco, na co čekali všichni odpůrci LB - skupina byla na koncertě v Chicagu napadena odpadky a řevem "Fred Durst, nasrat". Fred si to nenechal líbit a taky si zanadával, poté vyzval publikum k boji a odehrál 7 písniček. Potom znechuceně odešel se zbytkem skupiny do zákulisí... Zbytek turné skončil ale pro kapelu úspěchem.\nPo Wesově odchodu skupina hledala kytaristu, ale také pracovala na novém albu. A výsledkem jejich snažení je Results May Vary - pomalejší pochmurně laděné album rockových balad. Na jedné z energických písniček "Gimme The Mic" se objevil(asi) i Rakim z "Microphone Fiend". Album obsahuje taky "Let Me Down" - anti-Britney-song. Jinak bylo album pro většinu fanoušků ze začátku šok a později mírné zklamání. Podle mě prostě chyběl Wes.\nNastupuje rok 2004. Co se děje s LB? Vyrážejí na evropské turné po skoro všech zemích Evropy - včetně české republiky - koncert v Praze(bohužel sem byl v době koncertu v Alpách takže sem přišel o možnost vidět LB naživo). Šňůra měla veliký úspěch. Ale co by byli LB bez problémů? Museli zrušit koncert v Polsku kvůli údajnému teroristickému útoku a zrušena byla i jejich mini-african tour. Skupina se spokojeně vrátila do USA a všechno šlo dobře. Poté se ale objevily zprávy, že se Wes vrací ke své původní kapele. Tohle už fanoušci slyšeli několikrát, ale tentokrát se přesvědčení šířilo a vzrůstalo(a s ním i mé naděje).\nPoté, 13. září 2004, přišla zpráva na limpbizkit.com - obrázky celé skupiny včetně Wese a jeho kytary. A o měsíc později 13. října se objevily fotky LB s jejich prvním producentem Rossem Robinsonem.\nVšechno vypadá dobře afanoušci očekávají nové album. Očekávané datum vydání nového alba na přelomu 2004/2005 se ale nekonalo. Fanoušci byli zmatení a nevěděli co se děje. Skupina taky určitě nebyla ještě úplně srovnaná - okamžitě po návratu Wese odešel náhradní kytarista Mike Smith od LB. Nakonec bylo album vydáno 2. května 2005 v naprosté tajnosti - dověděli se o něm jen ti, kdo o něm věděli předem a zajímali se o něj. Fred to později vysvětlil tak, že nechtěli nahrát debutové album o miliónech prodaných kopií, ale spíš hrát muziku jen pro sebe jako skupina. Album dostalo název The Unquestionable Truth part 1 (což naznačuje, že by měla být i druhá část - pt.1 má jen 7 písniček) a Fred řekl, že je hodně ovlivněno hudbou Rage Against The Machine - přesně ten styl pojmenoval:" Aggression without screaming"(agrese bez řvaní). Album je oproti ostatním spíše hardrockové a odbíhá od klasického stylu nu-metalu a rap-metalu. Je taky dost pesimisticky laděné. LB vydali 8. listopadu 2005 také Greatest Hitz album se třemi novými písničkami a spolu s ním i Greatest Videoz DVD, obsahující většinu videoklipů nahraných LB.\nWes bohužel ani tentokrát u kapely nevydržel. Po několika měsících hádek s Fredem kapelu někdy v roce 2006 postupně opustil. Kapela je od té doby stále bez kytaristy a snaží se vydat dříve zmíněné album The Unquestionable Truth part 2, které má obsahovat asi 7-8 písní, které kapela napsala při pobytu v Praze ještě s Wesem a zhruba stejný počet songů z doby před příchodem Mika Smithe. Skupina je v roce 2007 zatím pasivní a její budoucnost je zatím nejasná asi i jejím členům.\nFotogalerie (9)Videa (12)Tapety (2)Fanklub (184)


Králíkárny Chovatelské potřeby\nDvoupatrová lakovaná králíkárna vyrobená z certifikovaného norského borovicového dřeva. Snadné čištění díky vysouvacímu šuplíku. Pro snadnější přístup např. při čištění lze střechu otevřít. Patra propojuje dřevěný žebřík. Velikost: 117 x 67,5 x 95,5 cm..


Sencor SWS 21 S | CZC.cz\nÚvodní stránka TV a elektronika Domácnost Meteostanice Hodiny s rádiovým signálem Sencor Budík s teploměrem Sencor SWS 21 S\nSencor SWS 21 S https://iczc.cz/3tu4du33cigb6ahiqs0mj77kj2_1/obrazek 145469 SWS 21 S Sencor\nSencor SWS 21 S SWS 21 S\n75 % ze 2 hodnocení Náš kód: 145469 *145469*\nPraktický budík s měřením vnitřní a vnější teploty s velkým displejem, radiově řízené hodiny, budík s opakovaným buzením, venkovní čidlo součástí, napájení baterie. Další informace\nBudík s měřením vnitřní a vnější teploty Sencor SWS 21 se může pochlubit velkým, dobře čitelným displejem, na kterém dokáže zobrazit vnitřní a venkovní teplotu nebo také radiově řízený čas. Mezi základní funkce patří také budík s opakovaným buzením, který Vám pomůže ráno vstávat a nezmeškat start do pohodového dne.\nSencor SWS 21 dokáže zobrazovat vnitřní i vnější teploty také díky dodávanému bezdrátovému senzoru pro měření venkovní teploty. Hodiny jsou radiově řízené (radiovým signálem DCF), takže nedochází k jejich zpožďování. Rozsah měření vnitřní teploty se pohybuje v rozmezí 0 °C až +50 °C, venkovní teploty -20 °C až +60 °C s přesností měření 1,5°C.\nO napájení přístroje se stará 2x tužková baterie s označením AA. Rozměry přístroje činí 173 x 75 x 68 mm. Externí senzor využívá k napájení dvě AAA baterie a jeho rozměry činí 95 x 60 x 25 mm. Sencor SWS 21 umožní připojení až 3 bezdrátových senzorů na frekvenci 433 MHz.\nRozměry [mm]: 173 x 75 x 68\nKód výrobce: SWS 21 S\nSenzor SWS 21\nmaslo030. 9. 2015 20:58\nVcelku dobré zařízení pro domácnost pro nenáročné,funguje velmi dobře,nastavení a funkce vyhovují,jsem spokojen.\nukazuje to co má\nneukazuje přesnou teplotu, rozdíl až 5st\n80% 3ad1m 17. 6. 2016\nJaká cena, taková kvalita\npodsvícení na kliknutí\nmožnost více kanálů\nvypává dlouhodobě signál, ikdyž jsou od sebe max 1 metr přes sklo\nkdyž máte v přijímači nabíjecí baterie, tak podsvícení je velice slabé...


Kapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g za 29 Kč | HLEDEJCENY.cz\nPopis produktu Kapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g: Popis: Kapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85gKapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g je krmivo pro psy.Podrobnosti: Kapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85gKapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g je kompletní krmivo pro dospělé psy se šťavnatými kousky masa s přirozenou chutí, kterou psi obzvlášť milují. V krmivu není obsažen lepek, sója, cukr ani umělá barviva a konzervační látky. Animonda KLEINER RACKER udělá ten nejlepší dojem na Vašeho čtyřnohého kamaráda.Slož > více informací\nProdukty podobné jako Kapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g\nKapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g - popis\nPopis: Kapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85gKapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g je krmivo pro psy.Podrobnosti: Kapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85gKapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g je kompletní krmivo pro dospělé psy se šťavnatými kousky masa s přirozenou chutí, kterou psi obzvlášť milují. V krmivu není obsažen lepek, sója, cukr ani umělá barviva a konzervační látky. Animonda KLEINER RACKER udělá ten nejlepší dojem na Vašeho čtyřnohého kamaráda.Slož\nBylo pro vás vyhledání nejlevnějších cen u produktu Kapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g užitečné? Najdeme vám nejlevnější ceny jakéhokoliv zboží. Například nejlevnější Granule pro psy nebo Mléko pro štěňata, Krmivo pro štěnata, Konzervy pro psy.\nNejlevnější Kapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g akční ceny - Levné Kapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g\nVýsledky porovnání cen v internetových obchodech: Nejlevnější Kapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g stojí 29 Kč.\nPortál HLEDEJCENY.cz vyhledává a porovnává produkty dle mnoha parametrů. Nejlevnější Kapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g najdete u nás.\nKapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g najdete také na Sleviste.cz a Nejrychlejsi.cz\nKapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g na HLEDEJCENY.cz\nPřesvědčte se, že u nás najdete Kapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g opravdu levně. Nejlevnější Kapsička KLEINER RACKER jehněčí játra a jablka 85g na HLEDEJCENY.cz už od 29 Kč.


Historie lezení na Ostaši - PISKARI.CZ\nHistorie lezení na Ostaši\nPrvními lidmi, kteří se procházeli po vrcholcích ostašských věží byli jistě místní chlapci, kteří zdolávali menší věže jednoduchými komínovými cestami. O těchto začátcích samozřejmě nemáme žádné zprávy a jistě ani nemá cenu se jimi zaobírat.\nPrvní, opravdu horolezecké výstupy v této oblasti byly provedeny saskými lezci až ve třicátých letech 20. století. Sasové tehdy často jezdívali objevovat v té době ještě nedotčené velikány Adršpašsko-Teplických skal. 18. července 1939 několik z nich, organizovaných v klubu Kletterklub Kesseltürmer (KKK) dorazilo až na stolovou horu Ostaš, kde prokazatelně vylezli věž Cikánku Starou cestou, klasifikovanou jako VIIb (Sasko). (Kadlec, 1996)\nTěmito lezci byli Paul Hofmann, Helmut Hofmann a Alfred Herrmann, "který je mimo jiné autorem známé údolní cesty na saskou Barbarine z 8. července 1924. Zúčastnil se prvovýstupu na Lucifera v Broumovských stěnách (29. května 1939) a byl i při výstupu Náhorní cestou na Orla v Adršpachu." (Kadlec, 1996, str. 6)\nDalšími věžemi, které byly těmito lezci také zlezeny, jsou Budík a Sokol. Písemný důkaz bohužel nemáme žádný, mnohé však poodkrývá popis domnělého prvovýstupu na Budíka náchodskými lezci v květnu 1944: "K nemalé radosti obou (Kršiak a Samek), objevili slaňovák ve dřevě, vlastně kruh. Je to museální kousek, ale přes své stáří koná věrné služby všem. V blízkosti slaňováku našli vytesány tři velká K. Později bylo zjištěno, že značí zkratku Kletter-Klub-Kesseltürmer." (Pechr, 1944, str. 10-11)\nObdobí náchodských lezců\nPo prvotní horolezecké aktivitě ze strany saských lezců Ostaš na několik let osiřela. Změna nastala až první neděli po velikonočních svátcích roku 1944. V tento den kolem druhé hodiny odpolední se před kinem Lido v Náchodě sešla skupina šesti mladých lidí, která se rozhodla vypravit na výlet právě na stolovou horu Ostaš. Byli mezi nimi i Antonín Baudyš a Zdeněk Pechr, kteří byli na zdařilém výletě natolik uchváceni ostašskými skalami a tamějšími lezeckými možnostmi, že už následujícího týdne uspořádali další výlet na Ostaš, na který přizvali i Vladimíra "Křandu" Kršiaka, Vladimíra "Šusáka" Samka a Otomara Beneše. Tentokrát už měl výlet vyloženě lezecký charakter. Kršiak a Samek měli s lezením osobní zkušenosti, proto vyzbrojeni novým lanem, několika smyčkami a skobami a snad jednou karabinou začali zbylé členy skupiny zaučovat do lezeckých dovedností. (Pechr, 1944)\nZ nedělních výletů na Ostaš se posléze stala tradice. Skupina se časem rozrůstala o nové členy, z nichž je na místě jmenovat především Vladimíra Škaroupku, Františka "Dodu" Dolečka a bratry Miloslava a Zdeňka Jirkovy. Aby tak početná skupina lezců mohla pokračovat ve své práci, bylo třeba organizace. Proto se dne 9. června 1944 zástupci lezců A. Baudyš a O. Beneš zúčastnili výborové schůze Klubu českých turistů v Náchodě, aby na ní přednesli návrh na přijetí osmnácti lezců do klubu a na vznik zvláštního oddílu horolezců. Návrh byl s velkým zájmem o tuto činnost přijat a tak od tohoto data můžeme na Ostaši sledovat už organizovanou horolezeckou aktivitu. (Pechr, 1944)\nSe založením horolezeckého oddílu se náchodským lezcům otevřely nové možnosti. Společně například uskutečnili oddílový zájezd na Hrubou skálu, nebo se také seznámili s již zkušenými lezci, od kterých se jim jistě dostalo potřebných rad a informací. Mimo Hrubé skály se poprvé dostali i do Adršpachu. Dnes se nám to nezdá žádným problémem, ale tehdy za války byly Adršpach i Teplice nad Metují jakožto sudetské obce součástí německé Třetí říše, a tudíž byl pro občany Protektorátu do tamějších skal poněkud obtížnější přístup. Dokonce i Ostaš měl určitá omezení. Mezi Horním a Dolním labyrintem procházela protektorátní hranice, takže horní partie Ostaše byly pro naše lezce nedostupné. Přesto i zde vylezli ještě do konce války několik dominantních věží. (Pechr, 1944, Kadlec, 1996)\nKoncem června 1944 byl na Ostaši proveden na místní poměry neobvyklý prvovýstup. Zkušený horolezec K. Vydra z KAČ (Klubu alpistů českých) Hořice tehdy za přítomnosti Kršiaka a M. Jirky vystoupil na Rukavici. Při prvovýstupu Vydra zatloukl dohromady osm skob, avšak kruh osadil pouze jediný a to dosti vysoko. Podle jeho slov proto, „aby pro obyčejné smrtelníky nebyl dosažitelný". (Pechr, 1944, str. 59) Jestliže se pak do pěti let nedokázal ke kruhu nikdo dostat, byla to tzv. pálená sedma. Tato obtížná cesta se i dnes jmenuje "Pálená". V tehdejší uzavřené klasifikační stupnici to byl skutečně sedmý stupeň obtížnosti. V dnešní saské stupnici je cesta ohodnocena jako VIIIb, což je na rok 1944 úctyhodný výkon. (Kadlec 1996)\nAvšak nebyl to jen Vydra, kdo v tomtéž roce provedl na Ostaši mimořádně obtížný prvovýstup. Lezecká úroveň náchodských lezců se během jediného roku natolik zvýšila, že už na podzim vytvořili čtyři cesty na úrovni sedmého klasifikačního stupně. Zajímavá je například Náchodská cesta na Cikánku, nebo na jaře roku 1945 vylezená Náchodská cesta na Pavouka.\nPo válce došlo v náchodském oddíle ke změnám. Kršiak se vrátil na Slovensko a ostatní se zaměřili spíše na dosud nezlezené (nebo dosud žádným Čechem nezlezené) skály Adršpachu a Teplic. Do té doby však na Ostaši vylezli 26 skalních věží 36 cestami a dvěmi variantami. Tato stará lezecká generace byla výjimečná hned z několika hledisek. Začala například lézt nezávisle na ostatních pískovcových oblastech a jejich tradicích, tudíž by se dalo říci, že šlo o další nezávislé průkopníky tohoto horolezeckého odvětví. Dále je zajímavé, že začínali bez patřičných technických znalostí a lezení se učili vlastně tak, že tvořili nové cesty. Na Ostaši za sebou zanechali významnou stopu, která je při pohledu do vrcholových knížek, nebo do horolezeckých průvodců patrná dodnes.\nPrvní a druhá generace polických lezců\nPo konci války začíná být situace na Ostaši o něco komplikovanější. Už pouhým pohledem do chronologického přehledu prvovýstupů na Ostaši zjistíme, že od roku 1948 se zde začíná objevovat stále více dosud neznámých autorů. Při bližším zkoumání bychom nutně došli k závěru, že většina těchto lezců pochází z města Police nad Metují. Není divu, vždyť toto město leží pouhé tři kilometry od stolové hory Ostaš. Navíc tamější lezecký terén je co do rozlohy i počtu skalní věží jaksi menší, proto nebyl pro cizí lezce tolik atraktivní jako například Adršpach. Po válce se tedy Ostaš stal jakýmsi domácím skalákem pro polické lezce. Zde se učili prvním lezeckým dovednostem, a právě sem se také už jako zkušení lezci rádi vraceli aby přelézali staré cesty a aby také přidali celou řadu hodnotných prvovýstupů. Další řádky tedy nemohou patřit nikomu jinému, než právě jim.\nZačátek polického lezení spadá do léta roku 1947. Tehdy dva mladí trampové z Police nad Metují Stanislav Čepelka a Josef "Bojsek" Hornych spatřili v ostašských skalách náchodské lezce a rozhodli se, že s lezením také začnou. Opatřili si krátké konopné lano a bez jakýchkoli znalostí nebo zkušeností začali zdolávat první lehké cesty. U jednoho z takovýchto horolezeckých pokusů je spatřil Miloslav Jirka. Nabídl jim, že je začlení do výše jmenovaného horolezeckého oddílu při KČ(S)T v Náchodě a zasvětí je do celé horolezecké problematiky. Dvojice samozřejmě s nadšením souhlasila, a tak ke konci roku 1947 začala lézt pod dohledem zkušených náchodských lezců. V roce 1948 se skupina rozrůstá o další polické zájemce o lezení, společně přelézají novou cestu "Oknem" na Sluj Českých bratří a koncem roku jim už Miloslav Jirka navrhuje aby si založili svůj vlastní horolezecký oddíl. 1. ledna 1949 tento oddíl skutečně vzniká. Nejprve při TJ Sokol v Polici nad Metují, o několik let později se pak transformuje v TJ Spartak Police nad Metují. Oddíl měl tehdy deset zakládajících členů, z nichž je třeba jmenovat především Františka "Ferry" Frankeho, Františka Schejbala, Josefa Osobu a Zdenku Nespěchalovou. Později se do oddílu dostává ještě Ladislav "Česák" Škop. Společně lezou nejen na Ostaši, ale také v Adršpachu, Teplicích nad Metují a občas vyjedou i do Českého ráje. Celkově však dle odhadu Václava Hornycha většina lezců této první polické generace nevyleze v životě více než 50 cest. Už na začátku padesátých let začíná v oddíle pokles lezecké aktivity. Někteří členové přestávají lézt zcela, jiní se stěhují do vzdálenějších obcí a lezení se věnují již jen sporadicky. V roce 1954 pak prakticky neleze už nikdo jiný než František Franke a Stanislav Čepelka. Shodou okolností se však v tomtéž roce začíná formovat druhá generace polických lezců. (Hornych, 2000, Matějka, 2010a)\nImpuls ke vzniku této druhé vlny, nebo generace, chcete-li, dali čtyři poličtí chlapci, kteří se podobně jako jejich předchůdci před sedmi lety rozhodli začít na Ostaši lézt. Těmito chlapci byli Jiří „Celda“ Ducháč, Petr „Petřa“ Holý, Václav Čejka a Miroslav Vacek. Přestože měli k dispozici pouze osmimetrový provaz, dokázali už vylézt několik jednoduchých cest na nižší věže. Mezi jejich první patřily zřejmě Trpasličí skála a Hranáč. Později se k této skupině připojil ještě Václav Hornych a Josef Čepelka. S těmito novými členy se do lezecké skupiny dostalo i nové „lano“, což byl 12m dlouhý kroucený provaz zakončený na jedné straně kovovou destičkou. Některé věže tito chlapci zdolávali nesportovním způsobem, například za pomoci dřevěné klády. Ze skal se pak spouštěli ručkováním. V červnu roku 1954 kontaktovali už zkušeného polického lezce Stanislava Čepelku, který je naučil jak se navazovat na lano, jak zakládat postupové jištění apod. Dále jim také půjčil starší konopné lano, tři smyčky a tři hasičské karabiny. Takto vyzbrojeni pak začali noví poličtí lezci přelézat jednu cestu za druhou. Koncem roku 1954 se s nimi spojil František Franke a po společném lezení na Ostaši je začlenil do polického horolezeckého oddílu. (Hornych, 2000)\nBěhem náboru nových členů, který se uskutečnil v roce 1956 se mezi tyto lezce připojili ještě Jaroslav Beran a Václav Krb. Beran pak brzy začal ostatní svoji výkonností převyšovat. Krom přirozeného talentu měl navíc snahu stále se zdokonalovat. Intenzivně lezl, trénoval a snažil se shánět všechny dostupné informace o horolezectví. Krom pískovcových skalních terénů lezl také se Zdeňkem Studničkou v horách. Mimo jiné byl navržen do reprezentačního družstva tehdejší Československé republiky. Tragicky zahynul v roce 1959 v Tatrách.\nV roce 1961 se k lezení kuriózním způsobem dostala Jana Vacková (rozená Vítková), kdy ji jako zcela nezkušenou vzali výše jmenovaní lezci s sebou na Babiččinu lenošku v Adršpachu (klasifikace V). Dle jejích vzpomínek: „doufali, že mi to znechutí a že už víc nebudu chtít“. Zřejmě se tak ale nestalo, protože už od roku 1962 s touto skupinou aktivně leze - převážně pak na Ostaši. Roku 1963 pak do oddílu přichází ještě machovský lezec Manfréd Koláčný. (Hornych, 2000)\nDo šedesátých let ovšem ani tato skupina neprovedla na Ostaši mnoho prvovýstupů. Několik jich vytvořili lezci z Velkého Poříčí (František Čepelka, Stanislav Lanta a Rudolf Zeidler), čtyři vyvedl tehdy náchodský lezec Bohumil Sýkora, další přidali k dobru poličtí Vacek, Ducháč a Hornych. Bohumil Sýkora ve své knize Pískaři (2004) a také Václav Hornych tuto zdrženlivost vysvětlují tím, že staří náchodští lezci, kteří v té době tvořili jakousi lezeckou elitu, vytvářeli klamný dojem, že nové prvovýstupy smí dělat pouze opravdoví mistři. Navíc před takovýmto výkonem byla tradice vylézt nejprve několik starých cest, aby byl prvovýstupce řádně rozlezen. Veškeré toto rozmýšlení a zdržování pak vedlo k tomu, že nových cest se v té době dělalo opravdu poskrovnu. Začátkem šedesátých let však do Adršpachu přijeli Sasové, kteří se v této tvorbě nijak nezdržovali. V rychlém sledu vytvořili několik pěkných prvovýstupů a zase odjeli. Místní lezci pak poučeni tímto přístupem začali také produkovat větší množství nových cest. (Sýkora, 2004, Hornych, 2000)\nV lezecké kariéře této druhé generace se ovšem vyskytlo i několik stinných událostí, které měly za následek dočasný útlum činnosti. Už výše jsem uvedl, že v roce 1959 přišel o život Jaroslav Beran. Byl to mladý nadějný lezec, který platil za nepsaného vůdce celé skupiny. Jeho smrt hluboce poznamenala všechny členy polického oddílu a měla dopad i na veřejné mínění o bezpečnosti horolezectví. Tento dopad byl ještě umocněn tím, že nedlouho před Beranovou smrtí tragicky zahynul teplický lezec Manfréd Rudolf, když se s ním po pětimetrovém pádu v cestě na Ledního medvěda v Teplicích přetrhlo lano. Kvalita tehdejší výstroje byla celkově velice nízká. Používala se většinou kroucená konopná lana zn. Knot, Füssen nebo Lützner. Jedno z nich se například přetrhlo při prvovýstupu na Budíka, jiné zase nevydrželo tah tří lezců, kteří se ho tak snažili uvolnit po slanění z Velkého konšela v Adršpachu. Tehdejší poměry pak skvěle ilustruje následující úryvek z esejů Václava Hornycha: „Vzpomínám si, že jednou si ho (lano) Joska Hornych „Bojs“ vypůjčil, zapochyboval o jeho spolehlivosti, omotal kolem pařezu, třikrát škubnul a počtvrté lano přetrhl. Tak jsme mu nadali, co nám trhá lano, svázali uzlem a šli lézt.“ (Hornych, 2000, str.4)\nNakonec ovšem tito lezci veškeré problémy a překážky v lezení překonali a svoji aktivitou na Ostaši se vyrovnali a brzo i předehnali staré náchodské lezce. Krom domácích skal podnikali výpravy do Českého ráje, ale také do pískovcových oblastí tehdejšího NDR. V šedesátých letech měl polický oddíl velice početnou členskou základnu. Přes velký počet lezců však dle jejich vzpomínek existovala v oddíle velká soudržnost a přátelský duch. Postupem času, hlavně mezi lety 1964 až 1967, se tato skupina začíná hroutit. Stejně jako tomu bylo u první polické generace, i tito lezci s lezením postupně přestávají, nebo ho alespoň omezují. Někteří se stěhují pryč, jiní zůstávají, zakládají rodiny a začínají řešit kolize mezi rodinným a lezeckým životem. (Hornych, 2000)\nTřetí generace polických lezců\nV roce 1965 se ve skalách Ostaše začíná objevovat další, tentokrát už třetí parta polických mladíků. Nejprve to jsou spolužáci ze Střední průmyslové školy v Náchodě Jaromír Stejskal a Miloš Nosek. Později začínají i poličtí běžkaři Miroslav Šmíd a Tomáš Gross. V té době ještě nikdo netuší, že se z nich stanou čtyři polická esa (Tak je nazval Bohumil Sýkora ve své knize Pískaři (2004). Označení může být ale zavádějící, neboť současně s nimi dosahovali vysoké lezecké úrovně i jiní poličtí lezci.) - jedni z našich nejlepších horolezců, kteří svými výstupy v Alpách, na Kavkaze, ale i v Himalájích dosáhnou světové úrovně a věhlasu. Mimo těchto čtyř lezců, kteří se svým životním osudem poněkud vymykají, můžeme do třetí polické generace zařadit i velice kvalitního lezce Jaroslava „Kinga“ Seiferta a také místní pískaře Ivana Kobra, Jiřího Čejku, Jana Fulku a Zdeňka „Jácu“ Matějku, který lezl především s již známými polickými lezci Miroslavem Vackem a Janou Vackovou.\nDůležitým mezníkem v začátcích této třetí lezecké skupiny byl rok 1966. Na jaře toho roku oslovili Stejskal a Nosek už zkušeného Václava Hornycha a požádali ho, zda by s ním a jeho přáteli nemohli začít lézt. Hornych jim samozřejmě k jejich radosti vyhověl a už od samého začátku je s sebou bral na těžší výstupy. Postupem času se k nim přidali ještě Gross a Šmíd, kteří se zezačátku bránili vstupu do polického horolezeckého oddílu. Byli hrdí na to, že jsou především lyžaři. Do vrcholových knížek se tak dlouhou dobu zapisovali jako „Skiklub“. Dokonce i několik prvovýstupů pojmenovali po svém oddíle (např. Direttissima Skiklubu na Sokola - VIIc). Postupem času však u nich lezecká vášeň dostala navrch nad tou lyžařskou, a proto od konce šedesátých let dávají lezení přednost. (Hornych, 2000, Šmíd, 2008)\nTomáš Gross u pískovcového lezení dlouho nezůstal. Po první návštěvě Tater v roce 1967 mu stejně jako Jaromíru Stejskalovi a Miroslavu Šmídovi učarovaly vysoké hory. S prvovýstupy na Ostaši začal společně se Šmídem jako první z třetí lezecké generace. Už v roce 1967 vedl prvovýstup Severní hranou na Devětadevadesátku (klasifikace VI). V roce 1970 emigroval do Švýcarska a dále se už angažoval jen v horách. V Alpách například vytvořil patnáctidenním sólovým výstupem v zimě cestu Via Drastissima na Petit Dru. Na Aljašce zdolal Mt. Dickney prvovýstupem „Orlí péro“. O jeho dalším životě neexistuje mnoho informací. Zemřel nejspíš v Indii neznámo kdy a neznámo jak. (Sýkora, 2004)\nJaromír „Jarýk“ Stejskal se pískovcovému lezení, stejně jako Gross, věnoval pouze ve svých začátcích. Na Ostaši má pouze dva prvovýstupy: cestu Českých bratří na Sluj Českých bratří, kterou vylezl společně s Grossem a Kobrem (klasifikace VIIIa) a cestu Dírou na Karbaníka, kterou lezl s Miroslavem Šmídem (klasifikace VIIb). Koncem sedmdesátých let se odstěhoval na Slovensko, kde se stal tatranským nosičem a kde se také později oženil. Na svém lezeckém kontě má krom dvaatřiceti prvovýstupů v Tatrách i několik osmitisícovek, včetně Čho Oju, kterou zdolal v prosinci 1985. Byl to vůbec první zimní výstup alpským stylem na osmitisícovku. Dnes je úspěšným fotografem, publicistou a podnikatelem. (Sýkora, 2004, Škop, 2010)\nMiroslav „Lanč“ Šmíd se stal už za svého života ikonou lezení v Polické pánvi. Na Ostaši má dvanáct prvovýstupů, z nichž nejhodnotnější je Vertikální sonáta na Devětadevadesátku (klasifikace VIIIa). Velice hodnotné prvovýstupy má ovšem i v Adršpachu. Stejně jako jeho poličtí kolegové se angažoval nejvíce v horách. Vynikl především svými sólovými výstupy, které někdy musel před komunistickými funkcionáři složitě obhajovat. Mezi jeho úspěchy patří prvovýstup severní stěnou Eigeru v zimě 1978, sólovýstup na Štít Korženěvské v Pamíru v roce 1977 a prvovýstup tamtéž v roce 1979, sólovýstup cestou Dihedral Wall na El Capitan v roce 1978, další sólovýstup na Ama Dablam v Himálaji v roce 1986, tři výstupy na Mount McKinley (1989, 1991 a 1993) a mnoho dalších výstupů a prvovýstupů, někdy velice obtížných a nebezpečných. Za zmínku také stojí fakt, že je zakladatelem oblíbeného Mezinárodního horolezeckého filmového festivalu v Teplicích nad Metují. Zemřel 11. září 1993 při výstupu na Lost Arrow v Yosemitském národním parku. (Šmíd, 2008, Sýkora, 2004)\nMiloš „Nosál“ Nosek na rozdíl od svých kolegů dával předost spíše lezení na skalách. Soustředil se především na oblast „Za pískovnou“ v Adršpachu a na Chrámové stěny v Teplicích nad Metují. Jeho cesty patří k nejtěžším a nejhodnotnějším v daných oblastech. Na Ostaši má 9 prvovýstupů, téměř všechny okolo osmého klasifikačního stupně (např. Jarykova hrana na Budíka - VIIIb, nebo Tomova romance na Pavouka - VIIIb). (Škop, 2010, Sýkora, 2009)\nTřetí generace převzala dohled nad lezeckým děním v Polické pánvi v roce 1970. Na podzim toho roku se konala oddílová schůze, na které mladí lezci vyjádřili určitou nespokojenost se stávajícím vedením. Výsledkem toho bylo dosazení Jaroslava Seiferta na místo předsedy oddílu. Tato změna se však v budoucnu ukázala jako správná. Během sedmdesátých let se uskutečnilo několik zájezdů do československých i zahraničních velehor. Byly pořádány veřejné přednášky s horolezeckou tématikou, společně s OV ČSTV v Náchodě byla uspořádána výprava do Saharských hor. Členové oddílu dosahovali vysoké lezecké úrovně a svými odvážnými výstupy (nejen na Ostaši a v Adršpachu) o tom zřetelně dávali vědět. V těchto letech ještě stále existuje v celé lezecké komunitě jakási soudržnost. Drtivá většina lezců se mezi sebou důvěrně zná. Každý s každým někdy někde lezl, všichni mají snahu pomoci ostatním jak radou, tak činem. V tu dobu lezecký oddíl Spartak Police nad Metují tvoří cca čtyři desítky členů. Brzy už ale měla přijít v tomto ohledu změna. (Matějka, 2010)\nJestliže se zpětně ohlédneme za 70. léty na Ostaši, musíme jasně konstatovat, že nejvíce aktivní, alespoň co se týče vytváření nových prvovýstupů, byli ze starších členů Vacek a Vacková, z novějších pak Fulka, Kobr a Seifert. Společně (i s dalšími lezci) vytvořili za tuto dekádu nejméně 55 nových cest s průměrnou obtížností 6,2 (saské klasifikační stupnice). Zcela jistě ale bylo těchto prvovýstupů více. U některých však nelze dohledat autorství ani datum výstupu.\nNež se zaměříme na osmdesátá a devadesátá léta, dovolím si nejprve pojednat o horolezeckých průvodcích východními Čechami, ke kterým se neodmyslitelně váže jméno významného polického lezce a propagátora lezení, JUDr. Karla Šmída. Tím, co byl Rudolf Fehrmann pro saské lezce na začátku 20. století, byl Karel Šmíd pro východočeské pískaře v šedesátých a sedmdesátých letech. Stejně jako Fehrmann, i on byl doktorem práv a tedy jaksi člověkem povolaným k nezáživné administrativní práci. Zřejmě si byl vědom, že oproti výtečně zpracovaným průvodcům a lezecké literatuře v Sasku panuje na území východních Čech veliký chaos. Rozhodl se, že se pokusí tuto situaci napravit a započal přípravné práce k vydání prvního horolezeckého průvodce po východních Čechách. Společně s několika místními lezci nejprve vydal První skalní defilé, což byl přehledný soupis všech věží, vylezených do 31. prosince 1961 na území Náchodska. V tomto soupise se vyskytovalo mnoho chyb a nepřesností - ty pak byly různými horolezci opravovány a doplňovány. Přehled se tak stal základním zdrojem informací pro budoucí knihu Defilé skalních věží (květen 1967). Ta obsahovala dohromady 738 skal ze všech pískovcových oblastí Náchodska. Jelikož se jednalo o první horolezecký průvodce touto oblastí, bylo Defilé brzy rozebráno. V sedmdesátých letech se nakladatelství Olympia rozhodlo vydat horolezecké průvodce po pískovcových oblastech celých Čech. Zpracovány měly být ve třech dílech, přičemž jedním z nich měly být i východní Čechy. Práce na tomto průvodci, který už svojí obsáhlostí a přesností převyšoval ty dosud vydané, se chopil opět Karel Šmíd. Společně s ostatními lezci, zvláště pak Vladimírem Škaroupkou, vytvořil skvělé dílo, ve kterém kromě mapek a seznamů skal a cest i s jejich popisy nechybělo ani lezecké názvosloví, pravidla a také popis Jednotné pískovcové klasifikace. Vydání tohoto třetího dílu se už bohužel pan Karel Šmíd nedožil. (Hornych, 2000, Šmíd, 1967)\nOsmdesátá léta jsou pro polický horolezecký oddíl zlomová. Dříve, už od roku 1947, jsme mohli o zdejších lezcích mluvit vždy jako o velké homogenní skupině. Počátkem osmdesátých let však do oddílu vstupuje větší množství nových členů a kolektiv se začíná atomizovat. Příliv nových lezců byl zřejmě způsoben větší propagací. Nemalou měrou se za ni zasloužili i J. Stejskal a M. Šmíd, když svoje zážitky v horách prezentovali na četných přednáškách a když také tyto zážitky vložili do svých knih. Nešlo ale jen o propagaci, ale o celý vývoj horolezectví. Na trhu se objevila lepší lezecká výstroj a výzbroj. Lana už byla kvalitní, téměř taková, jaká známe dnes. Těžké ocelové karabiny nahradily lehčí, duralové. Se snížením objektivního rizika se pak horolezectví stalo přístupnější a přijatelnější pro větší počet zájemců. Zdeněk Matějka ve svém článku „Z historie nedávné“ (2010) píše dokonce o jakémsi úpadku celého oddílu, kdy jednotliví členové se navzájem neznají, neúčastní se oddílových akcí a všeobecně podávají ve skalách menší výkony, než generace předešlá. Pravdou ale je, že právě v osmdesátých letech se na Ostaši začínají lézt první cesty devátého a desátého stupně obtížnosti (první takto obtížnou cestou byl Excalibur na Pilíře u Hladké - IXa, rok 1985, autoři: J. Stráník, J. Motl).\nDle vyprávění starších lezců přicházelo do oddílu od osmdesátých let skutečně větší množství nových lidí. Nejvíce jich bylo registrovaných asi devadesát. Takto velká skupina již samozřejmě nemohla fungovat natolik soudržně jako ty předchozí. Vytvořily se menší skupinky lezců, kteří se důvěrně znali a lezli spolu. Jednotlivé skupinky se pak v rámci oddílu respektovaly, ale nevytvořily mezi sebou tak pevné vztahy, jako tomu bylo u dřívějších generací. Vysoký počet aktivně lezoucích členů se však brzy začal negativně projevovat na samotném Ostaši. Docházelo dokonce k devastaci skal a terénu mezi jednotlivými věžemi, což se muselo začít řešit ve formě různých brigád. Uvolnění nastalo až po roce 1989 kdy nová politická situace dovolila vycestovat do zahraničních velehor a skály Ostaše se tak poněkud vyprázdnily.\nPro lezení na Ostaši byl však zásadní rok 1986, kdy se začalo lézt v nové, dosud opomíjené oblasti - na Zadním Ostaši (některými nazývané též „Ráten“). Tuto oblast tvoří pouze okrajové skály, což jsou až dvacet metrů vysoké skalní stěny, jejichž temeno lze dosáhnout minimálně z jedné strany bez lezení. U začátků lezení v této oblasti byli zřejmě Jiří Malík a Jiří Wiesner. Později tu vytvořili vysoce obtížné cesty i Jaroslav Soumar, Jiří Koutský, Adolf a Daniel Kadlecovi, aj. Téměř současně se začalo lézt i v oblasti nazývané Eldorádo. Jedná se o prostor na západních svazích Ostaše, kde se vyskytují větší pískovcové balvany, vhodné pro bouldering. Zprvu otevření této oblasti nemělo u lezců patřičně silnou odezvu, avšak později s nárůstem popularity samotného boulderingu se začalo aktivně lézt i zde. Zvláštností Eldoráda je klasifikace zdejších cest. Je prý přenesena z lomu u Opočna. Třetí stupeň této svérázné klasifikace odpovídá zhruba obtížnosti 7- UIAA. Šestý stupeň je pak odhadnut na 9 UIAA. (Kadlec, 1996, Malík, 1986)\nCo se týče samotných lezců, v osmdesátých letech ještě stále leze Miloš Nosek a Ivan Kobr. Postupně začínají a předchozí generaci výkonnostně překonávají Jaroslav Soumar, Jiří Koutský a Adolf Kadlec (všichni z Police nad Metují). V devadesátých letech začíná lézt nová samostatná skupina, do níž patří Tomáš Krásný, Miloš Ulvr, Martin Jenka a Jiří Škop. V roce 1993 vyšel horolezecký průvodce po Ostaši, což byla první práce toho druhu po již známém a přelomovém průvodci po východních Čechách od Karla Šmída z roku 1979. Po vydání tohoto díla se ujasnilo, které cesty jsou již přelezeny a kde všude se ještě skrývají možnosti nových cest. To odstartovalo novou vlnu prvovýstupů, v té době již podstatně těžších než kdy před tím. Toto snažení dále podpořil nový průvodce z roku 1996, který je aktuální dodnes. Dohromady bylo do konce devadesátých let prokazatelně vytvořeno 22 cest deváté obtížnosti a dvě cesty klasifikace Xa.\nHornych, V.: O polickém lezení. Nepublikované eseje. Trutnov, 2000. 8 s.\nKadlec, A.: Ostaš. Horolezecký průvodce. Náchod, Juko, 1996. 87 s.\nMalík, J.: Eldorádo, oblast boulderů na Ostaši. Ročenka “86. TJ Spartak Police nad Metují. 1986.\nMatějka, Z.: Počátky horolezectví v Polici nad Metují. Polický měsíčník. 2010a, č. 3.\nMatějka, Z.: Z historie nedávné. Polický měsíčník. 2010b, č. 6.\nPechr, Z.: Kronika náchodských horolezců. Nepublikovaný rukopis. Náchod, 1944. 91 s.\nŠkop, J.: Další polická esa... Polický měsíčník. 2010, č. 9.\nŠmíd, M.: Cesty a návraty. Náchod: Juko, 2008. 239 s. ISBN 978-80-86213-42-2.


Písmenková polívka od Petr Kukal z nakl. FRAUS - UčebniceMapy.cz\nPísmenková polívka je souborem 28 básniček o české abecedě pro žáky 1. třídy.\nBásničky respektují zájmy dnešních dětí, hovoří k nim jejich jazykem a srozumitelně popisují jim známý svět. Na každou básničku navazují doplňkové úkoly.\nknížka, kterou jste právě otevřeli, vás provede písmenky české abecedy. Určitě už některá znáte - alespoň ta, na která začíná vaše jméno, viďte? Barborky znají bachraté B a Ondrové oblé O. Jak vidíte, ke každému písmenku si můžete vymyslet nějakou pomůcku, aby se vám lépe pamatovalo. Bachraté B, oblé O nebo třeba lomené L. Celá naše řeč je písmenková polívka. Na rozdíl od té, co míváte někdy na talíři, v ní ale nejsou písmenka halabala poházená, ale správně složená do slov a vět. To vy v mluveném jazyce dávno umíte - a v tom psaném se to rychle naučíte. Aby vám čtení a psaní šlo pěkně od ruky a písmenka se dobře pamatovala, připravili jsme pro vás o každém z nich veselou básničku. Tak ať vám ta naše písmenková polívka chutná!


Náhrdelník - nejvhodnější doplňky ženy - Dárky z Thajska\nNáhrdelník hraje mezi šperky důležitou roli, je nejvhodnějším doplňkem ženy. Každá žena v sobě probouzí své vlastní "JÁ", když si každé ráno vybírá náhrdelník ze své šperkovnice. V naší nabídce šperků najdete náhrdelníky na každodenní nošení, ale stejně tak na slavnostní příležitosti.\nRůznorodé materiály Vás ohromí, můžete vybírat z murana, perleti a přírodních kamenů jako je měsíční kámen, ametyst, růženín, tyrkys, karneol, tygří oko, hematit, karneol, avanturin.\nVyberte dárek, kterým každou ženu i dívku okouzlíte.\nNáhrdelníky Počet produktů: 57\nZobrazují se 1 – 25 z 57 položek\nNáhrdelník z přírodních kamen - Měsíční kámen\nTento náhrdelník je navlečený z přírodních kamenů Měsíční kámen. Kamínky navlečené uprostřed tvoří přívěsek náhrdelníku. Díky drobným kamínkům je náhrdelník vhodný na každodenní nošení. Přívěsek u se hodí do každého výstřihu. Délka náhrdelníku je 20 cm, prodlužovací řetízek je 4 cm. Délka přívěsku je 5 cm. Vyberte krásný šperk, který potěší každou ženu a...\nNáhrdelník bílé Perličky - propletený\nDélka náhrdelníku je 20,5cm s prodlužovacím řetízkem 24cm.\nNáhrdelník šedé Perličky - propletený\nDélka náhrdelníku je 20,5cm s prodlužovacím řetízkem 24 cm.\nPerlový náhrdelník Modrý\nNáhrdelní je navlečený z pravých říčních perel.Těmto perlám se říká sladkovodní.Pravost perel poznáte podle nepravidelnosti tvaru, jak perla vyrůstá v lastuře perlorodky.Perly mají kulatý tvar o průměru cca 0,8mm. Délka náhrdelníku je 23cm s prodloužením řetízku 26cm.Každý kus je originál.Za symbol luxusu jsou považovány právě perly.Nechte se hýčkat...\nPerlový náhrdelník Modro-růžový\nNáhrdelní je navlečený z pravých říčních perel.Těmto perlám se říká sladkovodní.Pravost perel poznáte podle nepravidelnosti tvaru, jak perla vyrůstá v lastuře perlorodky.Perly mají kulatý tvar o průměru cca 0,8mm.Délka náhrdelníku je 23cm s prodloužením řetízku26cm.Každý kus je originál.Za symbol luxusu jsou považovány právě perly.Nechte se hýčkat...\nPerlový náhrdelník Růžový\nNáhrdelní je navlečený z pravých říčních perel.Těmto perlám se říká sladkovodní.Pravost perel poznáte podle nepravidelnosti tvaru, jak perla vyrůstá v lastuře perlorodky. Perly mají kulatý tvar o průměru cca 0,8mm.Délka náhrdelníku je 23cm s prodloužením řetízku26cm.Každý kus je originál.Za symbol luxusu jsou považovány právě perly.Nechte se hýčkat...\nPerlový náhrdelník Bílý\nNáhrdelní je navlečený z pravých říčních perel.Těmto perlám se říká sladkovodní.Pravost perel poznáte podle nepravidelnosti tvaru, jak perla vyrůstá v lastuře perlorodky.Perly mají kulatý tvar o průměru cca 0,8mm.Délka náhrdelníku je 23cm s prodloužením řetízku 26,cm.Každý kus je originál.Za symbol luxusu jsou považovány právě perly.Nechte se hýčkat...\nPerlový náhrdelník šedo, modro-bílý\nNáhrdelník je navlečený z pravých říčních perel. Těmto perlám se říká sladkovodní. Pravost perel poznáte podle nepravidelnosti tvaru, jak perla vyrůstá v lastuře perlorodky. Perly mají kulatý tvar o průměru 8 mm. Délka náhrdelníku je 23 cm s prodloužením řetízku 26,cm. Každý kus je originál. Za symbol luxusu jsou považovány právě perly. Nechte se hýčkat...\nNáhrdelník Muráno bílý\nNáhrdelník Muráno Náhrdelník je vyrobený z murana nebo-li benátského skla. Původ tohoto skla sahá do Itálie. Sklo pochází z ostrova Murano poblíž Benátek. Uvnitř skla je plátek stříbra. Délka náhrdelníku je 22cm, prodlužovací řetízek je 4cm. Náhrdelník má díky stříbru krásný třpyt a každá žena jím oslní. Neváhejte a vyberte krásný dárek, kterým rozhodně...\nNáhrdelník PERLY šedo-modré nepravidelné\nNáhrdelník je navlečený z pravých říčních perel. Šperk je zajímavý svojí nepravidelností. Perly mají kulatý i oválný tvar. Těmto perlám se říká sladkovodní. Pravost perel poznáte podle nepravidelnosti tvaru, jak perla vyrůstá v lastuře perlorodky. Délka náhrdelníku: 19,5 cm, prodlužovací řetízek 3 cm Každý kus je originál. Za symbol luxusu jsou považovány...\nNáhrdelník PERLY barevné nepravidelné\nNáhrdelník PERLY hnědé nepravidelné\nNáhrdelník perleť Náhrdelník nabízíme ve dvou délkách: 29cm, prodlužovací řetízek 2,5cm, cena je 290,-Kč.Kratší varianta bez prodlužovacího řetízku, délka 21cm,cena 240,-Kč.\nNáhrdelník Kytka Perleť Délka náhrdelníku je 37cm.\nBOHATÝ NÁHRDELNÍK Z PŘÍRODNÍCH KAMENŮ -...\nNáhrdelník je bohatě navázán z přírodních kamenů a částí perleti. Perleť je ze sladkovodních perlorodek, ve kterých rostou sladkovodní neboli říční perly. Zdobit Váš krk bude určitě při slavnostních příležitostech. Dopřejte každé ženě luxusní šperk z přírodních kamenů. Délka náhrdelníku: 21 cm, prodlužovací řetízek 3,5 cm. Každý kus je originál.\nBOHATÝ NÁHRDELNÍK Z PŘÍRODNÍCH KAMENŮ ZELENÝ\nNáhrdelník je bohatě navázán z přírodních kamenů a částí perleti. Zelený tón šperku dodává přírodní kámen Avanturín. Perleť je ze sladkovodních perlorodek, ve kterých rostou sladkovodní neboli říční perly. Zdobit Váš krk bude určitě při slavnostních příležitostech. Dopřejte každé ženě luxusní šperk z přírodních kamenů. Délka náhrdelníku: 21 cm,...\nBOHATÝ NÁHRDELNÍK Z PŘÍRODNÍCH KAMENŮ - BÍLÝ\nNáhrdelník je bohatě navázán z přírodních kamenů Měšsíční kámen a částí perleti. Perleť je ze sladkovodních perlorodek, ve kterých rostou sladkovodní neboli říční perly. Zdobit Váš krk bude určitě při slavnostních příležitostech. Dopřejte každé ženě luxusní šperk z přírodních kamenů. Délka náhrdelníku: 21 cm, prodlužovací řetízek 3,5 cm. Každý kus je...\nNáhrdelník kulatý z přírodních kamenů - Onyx\nTento náhrdelník je navlečený na barevné struně z přírodních kamenů Onyx. Díky drobným kamínkům je šperk vhodný na každodenní nošení. Délka náhrdelníku je 24 cm, prodlužovací řetízek je 5 cm. Neváhejte a vyberte krásný dárek, kterým rozhodně nic nezkazíte.\nNáhrdelník kulatý z přírodních kamenů -...\nTento náhrdelník je navlečený na barevné struně z přírodních kamenů Tygří oko. Díky drobným kamínkům je šperk vhodný na každodenní nošení. Délka náhrdelníku je 24 cm, prodlužovací řetízek je 5 cm. Neváhejte a vyberte krásný dárek, kterým rozhodně nic nezkazíte.


Jak vidím svět, když nevidím | Arcibiskupské gymnázium\nVydal Martina Peterková, Pondělí, 9. Prosinec 2019 - 14:07\nVe čtvrtek 5.12. jsme se třída II.A a VII.B zúčastnili programu „Jak vidím svět, když nevidím“, který byl naplánován v rámci projektu Život s handicapem. Započali jsme ho v hodinách českého jazyka a literatury. Seznámili jsme se knihou Alana Marshalla Už zase skáču přes kaluže, kde hlavní hrdina ochrne na následky obrny a skončí s fyzickým postižením. V návaznosti jsme pak pokračovali s programem o nevidomých.\nPřišla k nám Pavla Kovaříková z Rozhledny (poradenské služby pro život s těžkým zrakovým postižením), která se narodila se zbytkovým viděním a v patnácti oslepla úplně.\nPovídala nám o tom, jak vlastně vypadá běžný život nevidomého. Dozvěděli jsme se, jak oslovit, případně pomoci, nevidomému člověku. Mohli jsme si také vyzkoušet, jaké to je nevidět a poznávat věci hmatem.\nMezitím nás septimáni pozorovali a zjišťovali, jak se cítíme a jak se tváříme, když nevidíme. Zkusili jsme i překládat a číst Braillovo písmo. A viděli jsme, jak vypadá časopis nebo kalendář pro nevidomé. Zjistili jsme, kdy má nevidomý večer rozsvítit, jak číst a psát e-maily, jak si barevně sladit oblečení.\nAle nejvíce jsme se těšili na konec, kdy nám Pavla Kovaříková představila svého vodícího psa Dorku, který jí po celou dobu vyprávění poslušně ležel u nohou. Popsala nám, co je vlastně náplní Dorčiny práce a co všechno umí. Po celý průběh povídání jsme se mohli zeptat na jakékoliv otázky.\nMyslíme si, že si to celá třída užila a dozvěděla se toho spoustu nového o životě nevidomých.\nZoe Lansu a Hana Příklenklenková, II.A


Ruština - MAP[N]ALL.COM\nJazyk > Ruština\nRuština (rusky: [ˈruskʲɪj jɪˈzɨk]) je nejužívanější slovanský jazyk, jehož studiem se zaobírá filologický obor, zvaný rusistika. Ruština je největším mateřským jazykem v Evropě, jedním ze šesti úředních jazyků OSN, jedním z dvou úředních jazyků na palubě Mezinárodní vesmírné stanice a druhým nejrozšířenějším jazykem na internetu po angličtině.\nKyrgyzstán (Kyrgyzstan – ; Kirgizija) je stát ve střední Asii. Jeho sousedy jsou Čína, Tádžikistán, Uzbekistán a Kazachstán. Hlavním městem je Biškek. Kyrgyzstán je zakládajícím členem Společenství nezávislých států.\nMapa - Kyrgyzstán\nNa světě ubývá lidí mluvících rusky. Moskva to chce změnit výukovými centry.


Americké zdravotnictví: Efektivita zdravotního systému. Část pátá – !Argument\nAmerické zdravotnictví: Efektivita zdravotního systému. Část pátá\n4.5.2017 26.5.2017 Jiří Stavovčík Analytika\nJiří Stavovčík rozebral v pátém dílu svého seriálu to hlavní ohledně otázky výkonnosti amerického zdravotnictví a politické debaty, která problém doprovází.\nOtázka efektivity amerického zdravotního systému je v USA velmi často posuzována z různých politických úhlů, buď přímo nebo nepřímo. Důvodem jsou různé cíle, které ti, kteří na tuto otázku odpovídají, mají. Podívejme se tedy nejdříve na suchá fakta založená na číslech.\nPodle dat CIA je střední délka života v USA 79,80 let, což je řadí na čtyřicáté druhé místo celosvětového žebříčku za Thaiwan, ale před Českou republiku. Dalším oblíbeným číslem při pohledu na zdravotnictví je tzv. infant mortality rate, což je měřidlo úmrtí novorozenců a dětí do jednoho roku. Zde nám CIA říká, že USA mají index 5,8, což je řadí za Bosnu a Hercegovinu, ale dává je před Srbsko. Pro porovnání, Česká republika má index 2,6, což je devátý nejnižší na světě a staví nás za Švédsko, ale před Hong Kong. Slovensko má index 5,2 a stojí za Maďarskem, ale před Severními Mariany.\nOrganizace pro ekonomickou spolupráci a rozvoj (OECD) v Paříži si vytvořila své vlastní měření, které shrnula do tzv. years of potencial life lost, což by se dalo přeložit jako potencionálně ztracené roky života. Zde vycházejí USA jako třetí nejhorší z členských zemí OECD před Maďarskem a Mexikem, ale za Slovenskem a Polskem.\nZde vyvstává otázka, jak je to vůbec možné, když USA vydávají na zdravotnictví největší finanční prostředky na světě a mají nejvíc Nobelových cen za medicínu? Odpověď je možné naleznout ve skutečnosti, americké zdravotnictví není, a nikdy ve své historii nebylo, určeno pro celou populaci USA a je ve své velké části součástí ziskového sektoru ekonomiky. V přiloženém grafu můžeme vidět, že ač je střední délka života za řadou vyspělých zemí světa, tak náklady na pacienta jsou mnohem vyšší než náklady v těchto zemích.\nPolitická debata o výkonnosti zdravotnictví\nPolitické vysvětlení v americkém kontextu by bylo asi následující. Z pohledu hlavního proudu americké levice reprezentované různými proudy v Demokratické straně je efektivita nízká, protože zdravotnictví není socializované, jako například v Kanadě nebo ve většině evropských zemích. Z tohoto pohledu je samozřejmě chyba, že zdravotní systém nepokrývá celou populaci, ale pouze její většinu a tu často jenom částečně.\nZ opačné strany vychází americká politická pravice reprezentovaná hlavně Republikánskou stranou, která říká, že zdravotnictví je výdobytkem práce lidí a má být distribuováno na základě finančních prostředků toho či onoho člověka. Pomoc lidem v nouzi má být pak přenechána charitám a lidské dobročinnosti. Ideálem je pak zdravotní systém devatenáctého a počátku dvacátého století v USA.\nK těmto dvěma pohledům je třeba přiřadit ještě libertariánský pohled, který je v USA politicky sice velmi minoritní, ale představuje podhoubí, které se často objevuje na obou stranách politického spektra. Tento pohled říká, že trh má vše řešit a stát má zůstat mimo něj. Z tohoto pohledu pak vysoké náklady na pacienta v USA způsobuje stát svými zásahy. Tím, že zvyšuje ceny a deformuje trh. Ač je tento pohled víc pravicový, lze ho v USA najít i u levice.\nReforma amerického zdravotního systému je diskutována během všech posledních prezidentských voleb, ale za velmi malého konsenzu. Argument porovnávání s ostatními zeměmi na světě není silný, protože většina lidí, kteří mají prostředky mezinárodně cestovat, mají často i prostředky si zaplatit výbornou péči doma. A ti, kteří tyto prostředky nemají, jsou stejně často přesvědčeni, že to, co mají je to nejlepší na světě. Diskuze se pak točí okolo výdajů, které ovšem rostou za podpory obou hlavních politických stran, protože mocný farmaceutický a zdravotní průmysl podporuje obě strany. Ač se diskutuje o potřebách pacienta, tak pacient je pouze záminka vyšších výdajů a zisků.\nVše se pak dá shrnout do konstatování, že v USA se dá zažít ve zdravotnictví vše, od toho nejlepšího až po to nejhorší. Zkušenost jedince je velmi závislá na okolnostech. Proto je otázka efektivity amerického zdravotnictví tak zpolitizována a ideologicky vyhraněna. V příštím a závěrečném pokračování našeho seriálu se pokusíme vše shrnout a závěrem se podívat na trendy možného budoucího vývoje.\nČlánek je pokračováním celého seriálu o americkém zdravotnictví. Jeho další díly si můžete přečíst zde: část 1, část 2, část 3 a část 4.\nUSA, zdraví, zdravotnictví\nOd migrace po EU. Jaké jsou hlavní rozdíly v programech Macrona a Le Penové\nNárodní versus internacionální představuje novou hranici politického dělení


Pro někoho hrozba, pro jiné nadšení. Robotka umělkyně vystavuje autoportréty v londýnském Muzeu designu | Radio Wave\nPro někoho hrozba, pro jiné nadšení. Robotka umělkyně vystavuje autoportréty v londýnském Muzeu designu\nRobotka Ai-Da se svým dílem|foto:Profimedia\nLondýnské Design Museum se po koronavirové uzávěře znovu otevírá a s ním i výstava ultrarealistické robotky umělkyně Ai-Dy. Expozice sestává z jejích autoportrétů a klade si za cíl otevřít debatu o budoucnosti technologií.\n„Vždycky mě fascinovaly autoportréty a ptát se sebe sama, na co se vlastně dívám,“ řekla robotka v rozhovoru pro Guardian. Ai-Da sice nemá lidské emoce, dělá ji ale prý šťastnou, když se divák nad jejími díly zamyslí. Inspirují ji umělci jako Yoko Ono, Vasilij Kandinskij nebo Doris Salcedo. „Nejvíc mě inspirují ti, kteří se snaží propojit s diváky. Cením si tohoto spojení,“ dodává Ai-Da.\nAi-Da za své jméno vděčí vůbec první anglické matematičce a programátorce Adě Lovelace, žijící v 19. století. Robotka spatřila světlo světa před dvěma lety a její tvůrci ji neustále aktualizují v souladu s rychlým vývojem v oblasti umělé inteligence. Ai-Diny pohyby a mluva jsou tak čím dál více přirozené.\nTvorba programu, která trvala dva roky, zaměstnala hned několik odborníků v robotice, umění nebo psychologii. Robotka postavená v životní velikosti má robotickou paži a kamery místo očí, s jejichž pomocí vytváří autoportréty. Disponuje také špičkovým počítačovým modelem jazyka, díky kterému je schopná odpovídat na otázky okolí.\n„Projekt vychází ze znepokojení z toho, jakým způsobem bude technologie v příštích letech ovlivňovat naši společnost,“ říká majitel galerie Aidan Meller s tím, že robotku vytvořili záměrně velmi realistickou. Chtěli totiž upozornit na budoucnost, ve které nebude jednoduché rozeznat přirozené od umělého. „Ona nás znepokojuje. Její existence je jakýmsi způsobem špatná a my jsme si toho vědomi. Nechceme propagovat roboty, chceme klást otázky,“ dodává.\nExpozice, která je otevřená až do konce srpna, kromě autoportrétů nabízí filmy zobrazující robotku v akci, stejně tak jako vysvětlení technologie, kterou autoři použili k tvorbě stroje. Ai-Dina umělecká dráha ale nekončí v Londýně. Za týden ji čeká umělecká rezidence v Porthemor Studios v St Ives, kde bude vytvářet sochy inspirované umělci, jako jsou Naum Gabo nebo Barbara Hepworth.


O NÁS | RADY-VAROVÁNÍ! | Elektronické cigarety, náplně, e-liquidy, prodejny Primadym Brno, Ostrava a Opava.\nO NÁS » RADY-VAROVÁNÍ!\nNovým falešným trendem je prodej padělků elektronických cigaret. Vydělávat se dá na všem. Falešné cigarety zaplavily celou republiku. Jak je to možné? V česku je možné všechno. Pro stále větší oblibu elektronických cigaret se ani ony nevyhly prodeji padělků.\nJedna ukázka: Zákazník si v dobré víře kupuje svoji první elektronickou cigaretu s tím, že na baterii je uvedeno, že jde o cigaretu s 1100 mAh baterií, ale baterie nemá potřebnou kapacitu a po krátké době je nefunkční. Až když ji chce hodit do tříděného odpadu, při rozebrání zjistí, že v e-cigaretě není jím předpokládaný, a na obalu uvedený bateriový článek o kapacitě 1100 mAh, ale článek, s mnohem menší kapacitou a zbytek těla e-cigarety je vycpán molitanem, nebo papírem. Co udělá 95% čechů? Mávne nad tím rukou, že se nechali napálit a koupí novou baterku, ale už za jiný peníz. S tím avšak většina takovýchto prodejců počítá.\nJak rozeznat baterku s malým článkem? Jednoduše, už při porovnání v ruce s originální baterií poznáte váhový rozdíl. Originální baterie 1100 mAh váží okolo 34-35g, neoriginální malá baterka má okolo 27g. Prodejce se prodejem takového zboží dopouští podvodu, protože Vám prodává zboží, které nemá deklarované parametry.\nCo dělat když už takové zboží mám doma a nejsem spokojen? Falešné cigarety můžete zaslat a nahlásit na Českou obchodní inspekci, k prošetření a po prodejci požadovat vrácení peněz.\nNěkolik ilustrativních obrázků:\nRozebraná falešná e-cigareta 1100 mAh, ve které je malá baterie 650 mAh a zybtek je vycpaný dvěma kostičkami polystyrénu.\nPorovnání velikostí baterie 1100 mAh vlevo a 650 mAh vpravo.\nFalešná 1100 mAh cigareta, s váhou 26,8 g\nOriginální cigareta 1100 mAh, váha 35g\nV dnešní době jsou nejnovějším trendem, v rámci dovozů z třetích zemí, padělky esencí do elektronických cigaret, které jsou k nám dopravovány většinou letecky, hlavně z Číny a Hongkongu. Napodobeniny značkových náplní (e-liquidů ) do e-cigaret však mohou vážně poškodit lidské zdraví, jelikož mají pochybné složení. Odborníci nevylučují, že některé z nich obsahují i životu nebezpečné látky!\nTyto e-liquidy jsou pak nezákonně rozlívány v černých stáčírnách bez patřičného vybavení a zabezpečení, v Praze, Brně a na Ostravsku a pak jsou pod různými značkami nabízeny nejen na internetu, na Aukro, slevových portálech, ale již i ve velkých řetězcích s tabákovými výrobky a v obchodních centrech. Zisky z takto prodávaného zboží jdou do obrovských částek. Nechat si vyrobit jakoukoliv etiketu, nebo krabičku s popisky v dnešní době není žádný problém. Jakých rozměrů se u nás ještě dočkáme, (vzpomeňme aféru s falešným alkoholem) nikdo nevíme. Naše kontrolní úřady jako obvykle zaspaly a teprve po 6ti letech se začali o prodej e-liquidů zajímat. Na jaře 2013 přišli s nařízením, že e-liquidy mohou prodávat jen prodejci s patřičným živnostenským povolením - živnost vázaná (e-liquidy s množstvím nikotinu nad 1% zařadily do třídy látky tooxické a vysoce toxické) a ke všem prodávaným e-liquidům musí mít prodejci dle nařízení ES i bezpečnostní listy na složení a původ e-liquidů.\nJak rozpoznat kdo jaké zboží prodává a jak se před takovými prodejci bránit?\nNenakupovat zboží v pochybném balení, etiketami a krabičkami, vyhledat si na internetu informace o značce, o výrobci, nenakupovat zboží za mimořádně nízkou cenu, při náhodném nákupu vyžadovat předložení oprávnění prodejce k prodeji, vyžádat si předložení bezpečnostního listu k e-liquidům a najít si spolehlivého prodejce, který tyto požadavky splňuje.\nCo dělat když už takové zboží mám doma a nejsem spokojen?\nE-liquidy a falešné cigarety můžete zaslat a nahlásit na Českou obchodní inspekci, Státní zemědělskou a obchodní inspekci, v případě nepovoleného prodeje na příslušný Živnostenský ůřad.\nVětšina nepoctivých prodejců má vystaveno originální zboží, ale při prodeji Vám dá jiné, zkontrolujte si proto, co si odnášíte domů.\nPozor falešný e-liquid značky Liqua !!!\nChceme Vás varovat před kopiemi e-liquidů LIQUA, které se v současnosti objevují na českém trhu. Jedná se jak o kopie stávající řady, tak o rádoby "nové" příchutě "MB", "CAM", "DUN", "Melon", "WHI".\nUvádíme obrázky těchto kopií!\nNa obrázkovém srovnání lze vždy nalevo vidět originální e-liquid a napravo kopii.\nZnaky: - drobné grafické odchylky - např. u ovocných příchutí bíle nepodbarvené slovo SMOKE na čelní straně, materiál krabičky - liquidy nemají lepení české návody, ale jsou přímo tištěné na krabičce - liquidy nemají tenká kapátka.\nE-liquid používaný v těchto liquidech je neznámého původu a samozřejmě nedosahuje kvality liquidů LIQUA.\nHrozí: - zdravotní riziko (po aférách s alkoholem, je velká pravděpodobnost zvýšeného zájmu kontrolních úřadů) - zabavení celní správou - ztráta zákazníků.\nOriginál balení a příchutě můžete najít zde: na webu výrobce www.goritchy.com Ritchy Group Ltd.\nVýrobce e-liquidů LIQUA v tuto chvíli tento problém intenzivně řeší jak v Číně, tak v ČR přes právní zástupce a celní správu. Prosíme Vás abyste se ujistili, že e-liquidy nakupujete od ověřených dodavatelů, abyste nenaletěli. Takovéto případy velmi ohrožují obchod Vás všech v ČR, jak naštvaností konečných zákazníků, tak rizikem uvalení sankcí a zákazů ze strany úřadů.\nŽádáme Vás o šíření této zprávy dál, je to v zájmu nás všech. Děkujeme!\nVlevo vždy originální e-liquid, vpravo kopie.


Furlingové byli v patnácté epizodě druhé řady Pátá rasa (v anglickém originále The Fifth Race) zmíněni jako jeden z členů Aliance čtyř velkých ras, ale mimo to se v seriálu neobjevují. Není ani řečeno, zda jde o rasu živou nebo již vymřelou. V patnácté epizodě šesté řady Ztracený ráj (v anglickém originále Paradise Lost) dovede Harry Maybourne SG-1 k furlingskému teleportačnímu zařízení, kterým se dostane s Jackem O'Neillem na utopickou kolonii. Tam ale zjistí, že její obyvatelé z důvodu pojídání jakési místní rostliny již dávno vymřeli. V šesté epizodě desáté řady si Jack O'Neill představuje Furlingy jako chlupaté asi metr vysoké medvídky podobné koalům, jeho představa je ale pouze asociací názvu (anglicky fur znamená kožešina), skutečný vzhled Furlingů zůstává neznámý.\nCitováno z „https://cs.wikipedia.org/w/index.php?title=Rasy_ve_Hvězdné_bráně&oldid=18042946“\nNaposledy editováno 14. 1. 2020 v 19:10\nStránka byla naposledy editována 14. 1. 2020 v 19:10.


Koronavirus v Kralupech: aktuálně - Kralupy nad Vltavou\nSaturday 11. července 2020:ZAVŘENO\nKoronavirus v Kralupech: aktuálně\nHomepage > News > Koronavirus v Kralupech: aktuálně\n22. června, 12:43 ● Ostatní\n22. 6. 2020 - Koronavirus na Mělnicku:\nCelkový počet případů od začátku epidemie: 109\n22. 6. 2020 Další uvolňování v souvislosti s koronavirem:\nposkytovat služby v jídelně lázeňských zařízení bez omezení.\n15. 6. 2020 Povoluje se:\n- hromadné akce konané ve stavebně členěných areálech (sportovní stadion, veletržní areál apod.);ve stejný čas maximálně 500 osob v každém ze stavebně oddělených sektorech areálu.Areál může být rozdělen do nejvýše pěti stavebně oddělených sektorů (max. 2500 diváků celkem), z nichž každý má svůj vstup z venkovních prostor a účastníci nemohou jinak přecházet mezi sektory. Je nutné zajistit specifické rozmístění diváků.\npohyb bez používání ochranných prostředků dýchacích cest ve venkovních prostorách (povinnost používání roušek ale platí při účasti na hromadné akci ve venkovních prostorách, pokud zde dochází ke kontaktu osob ve vzdálenosti menší než 1,5 metru).\n8. 6. 2020 - Další vývoj ohledně koronavirové situace\nna veřejné akce může přijít 500 lidí;\nžáci 2. stupně ZŠ mohou chodit do školy na konzultace a třídnické hodiny;\ndivadla, kina, koncertní sály nemusí dodržovat rozestupy v hledišti;\nruší se omezení pro restaurační zahrádky (mohou být v provozu i mezi - 23:00 a 6:00);\nu bazénů a na koupalištích se nemusí nosit rouška (v případě dodržování odstupů 2m).


Českým plavcům se nepodařilo probojovat z rozplaveb | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\nKde se nacházíte: iROZHLAS.cz / LOH 2016 Rio de Janeiro | Související témata: plavání olympiáda Rio de Janeiro Barbora Závadová Jan Micka Lucie Svěcená Pavel Janeček OH Rio 2016 olympijské hry\n21:47 6. srpna 2016 Sdílet na Facebooku Sdílet na Twitteru Sdílet na Google+ Tisknout Kopírovat url adresu Zkrácená adresa\nPlavec Jan Micka | Foto: ČTK\nTřiadvacetiletá Závadová doplavala v čase 4:38,53, což stačilo pouze na 14. místo. Kdyby se však přiblížila svému rekordu 4:35,60, do finále by se probojovala, jelikož poslední postupující byla Kanaďanka Emily Overholtová s časem 4:36,54.\nV rozplavbě byla Závadová šestá a celkově se pohybovala na osmé příčce, ale závodnice z následující rozplavby ji přeskočily.\n„Myslím, že jsem byla připravena dobře, ale prostě mi to nevyšlo. Nevím, jestli to bylo hlavou nebo to nebylo dostatečné připravení. Těžko říct, mezičasy vypadaly dobře, ale na konci mi došly síly, což jsem cítila,“ říká zklamaně Závadová.\nVe stejném závodě skončil i dvaadvacetiletý Pavel Janeček s časem 4:22,09 a obsadil 24. příčku. Na olympiádu se dostal po splnění limitu B a samotná účast v Riu pro něj byla úspěchem. Kdyby se chtěl dostat do finálové osmičky, musel by se stejně jako Závadová přiblížit svému rekordu 4:18,34.\nZ rozplavby v závodě na 400 m volný způsob nepostoupil ani Jan Micka, který skončil s časem 3:49,97 na 29. místě.\nMicka si chtěl vytvořit osobní rekord, takže byl po závodě zklamaný, ale zároveň uvedl, že tato disciplína je pro něj doplňková a hlavní závod na 1500 m ho čeká v pátek. „Tam si věřím rozhodně víc,“ uzavírá.\nNa 28. pozici ve stometrovém motýlkářském závodě skončila osmnáctiletá Lucie Svěcená, jejíž výkon 59,45 na postup do semifinále nestačil. Ve své rozplavbě byla sice třetí, ale začala se postupně propadat.\nLucie Svěcená na motýlkářské stovce neprošla do šestnáctičlenného semifinále a výkonem 59,45 vteřiny skončila na 28. pozici. Jan Micka skončil na 400 metrů volný způsob s časem 3:49,97 na 29. místě. Postupový čas osmého Francouze Jordana Pothaina 3:45,43 byl nad jeho síly.\nJako první plavec v Riu překonal světový rekord na prsařské stovce Brit Adam Peaty. Doplaval v čase 57,55 a vlastní rekord vylepšil o 37 setin.


Do obcí míří peníze na pitnou vodu, elektroauta i lampy - Časopis Priorita Do obcí míří peníze na pitnou vodu, elektroauta i lampy – Časopis Priorita\nDomů > Aktuality > Do obcí míří peníze na pitnou vodu, elektroauta i lampy\nDo obcí míří peníze na pitnou vodu, elektroauta i lampy\n18. 4. 2019 / Aktuality\nMinistr životního prostředí schválil investice v obcích v souhrnné výši 366 milionů korun 174 novým projektům z Národního programu Životní prostředí. Nejvyšší částku, téměř 100 milionů korun, si mezi sebou rozdělí přes sedmdesát obcí ležících na území národních parků. Významná finanční pomoc poputuje také na rekonstrukci veřejného osvětlení a pořízení ekologických vozů, ale i na řadu dalších projektů, které zlepší život obyvatel v obcích.\nDíky nově schváleným dotacím z prostředků Státního fondu životního prostředí ČR se na mnoha místech mohou pustit do připravovaných projektů. V ulicích desítek obcí se rozsvítí nové, šetrné veřejné osvětlení. Výměnou starých lamp za účinnější a zdravější světla obce sníží znečištění světelným smogem a zároveň ušetří za jejich provoz. Na více než dvaceti lokalitách po celém Česku se zlepší zásobování pitnou vodou, třeba v Sedleci-Prčicích dobudují vodárenskou soustavu, v Kateřinicích posílí zdroj pitné vody. Velmi oblíbené jsou i dotace na ekomobilitu, s jejichž pomocí si obce a města pořizují elektromobily nebo auta s alternativním pohonem. Svoji vozovou flotilu nově rozšíří například chomutovský zoopark, Technické služby Tábor nebo hlavní město Praha. S dotační podporou svých investic může počítat i 73 obcí ležících na území národních parků, které se tak budou moci pustit do nové výstavby nebo opravy turistických stezek, cest i chodníků, úpravy veřejných prostranství a modernizace obecní infrastruktury.\n„Smyslem Národního programu Životní prostředí, je pomoci především menším obcím s realizací projektů, na které by ve svých rozpočtech jen velmi těžko hledaly volné prostředky. Zároveň je program koncipován tak, že peníze jdou opravdu do těch oblastí, kde je to nejvíce potřeba, tedy například na boj se suchem nebo na zlepšení kvality ovzduší či vod. Těší mě, že obce mají o program zájem, investují a zlepšují tím životní prostředí i životní podmínky pro své obyvatele,“ říká ministr životního prostředí Richard Brabec.\nMinistr rovněž rozhodl o poskytnutí podpory na dva projekty v rámci tzv. inovativních finančních nástrojů, kdy je kombinována evropská půjčka z Operačního programu Životní prostředí s dotací ze SFŽP ČR. Města Kroměříž a Humpolec obdrží celkem více než 60milionovou podporu na rekonstrukci chlazení zimních stadionů. Rekonstrukcí se významně sníží množství nebezpečných látek (především čpavku) využívaných v provozu zimních stadionů a tím se snížení riziko vzniku havárie.\nV rozdělování dotací bude ministerstvo ve spolupráci se Státním fondem životního prostředí ČR pokračovat i v letošním roce. „Počítáme s vyhlášením sedmnácti dotačních výzev, ve kterých budou k dispozici téměř 4 miliardy korun,“ informuje dále ministr Richard Brabec.\nJeště v dubnu se otevřou dvě nové výzvy. První, s číslem 1/2019, se zaměřuje na ochranu nejcennějších koutů naší přírody a je v ní pro správy národních parků a AOPK ČR připraveno 40 milionů korun na výkup pozemků ve zvláště chráněných územích a jejich ochranných pásmech. V druhé výzvě (č. 2/2019) podpoří rezort celkovou částkou 5 milionů korun projekty zlepšující životní prostředí spjaté se zapojením měst a obcí do iniciativy Pakt starostů, například zpracování akčních plánů pro udržitelnou energii a klima.\nV dalších výzvách plánovaných na letošek budou moci obce žádat například o dotace na kanalizace a čistírny odpadních vod, čistší ovzduší v sídlech, snížení světelného znečištění, ozdravné pobyty a další projekty.\nDlouhodobější výhled, jaké výzvy se chystají nejen v letošním roce, ale i v průběhu dalších dvou let, najdou žadatelé v nově aktualizovaném tříletém rámci Národního programu Životní prostředí na adrese www.narodniprogramzp.cz. Díky němu mají obce šanci si své projekty lépe naplánovat, navíc budou mít k dispozici větší balík peněz.\n„Stále je možné připravovat projekty a podávat žádosti do otevřených výzev, např. na zdroje pitné vody či domovní čistírny odpadních vod, domácnosti se mohou hlásit o Dešťovku. Všechny tyto výzvy jsou průběžné, žádosti jsou schvalovány postupně tak, jak přichází k nám na Fond. Aktualizovaný rámec Národního programu Životní prostředí nabídne ještě zhruba o půl miliardy korun více a žadatelé se mohou těšit i na širší nabídku dotací,“ informuje ředitel Státního fondu životního prostředí ČR Petr Valdman a dodává, že nově přidané výzvy se budou týkat především podpory udržitelné dopravy či snížení světelného znečištění.\nObce si vymění veřejné osvětlení. Ilustrační foto: archiv SFŽP\nMonitorovací výbor OPŽP projednal kotlíkové dotace a plány pro rok 2019\nKupovat jídlo nezabalené v plastu se mohou naučit všichni


Franz Xaver Messerschmidt – sochař, který zápasil s duchy - Josef Gabriel - LideMeziLidmi.cz | Zdravotně sociální portál\nÚvod Art Brut Pohledy Franz Xaver Messerschmidt – sochař, který zápasil s duchy\nPodle dnešních měřítek u Franze Xavera Messerschmidta propukla duševní choroba – patrně schizofrenie. MUDr. Michal Maršálek, CSc., primář jednoho z akutních oddělení Psychiatrické léčebny Bohnice se už řadu let zabývá studiem výtvarných projevů duševně nemocných lidí, například malbami slavného norského malíře Edwarda Muncha. Rakouský sochař Franz Xaver Messerschmidt (1736 – 1783) přilákal jeho pozornost právě souborem zvláštně se šklebících hlav (z 56 vytvořených autoportrétů se zachovalo 49 exemplářů). Doktor Maršálek nabízí teorii, která přináší velmi pravděpodobné vysvětlení záhady, nad níž si kunsthistorici lámou hlavy už dvě stě let.\nJak Messerschmidt žil a bláznil\nMatka Franze Xavera Messerschmidta měla dvacet sourozenců, z nichž pět bylo velice dobrých sochařů, její otec byl malíř. „Messerschmidt pocházel z rodiny, která byla ve výtvarném světě něco jako rodina Bachů v hudbě. Celkem asi patnáct lidí v jeho rodině byli sochaři nebo malíři. Otec Franze Xavera byl koželuh, oženil se podruhé, když mu bylo 66 let. Měl sedm dětí, Franz Xaver byl jedno z nich. Jeho matka se dožila v době baroka 97 let.\nFranz po svých předcích zdědil beethovenovskou urputnost, plebejství a nesmírnou životaschopnost,“ tvrdí Michal Maršálek. Messerschmidt podle něj musel být nesmírně silná osobnost, kterou však zasáhla psychická nemoc. „Propadl u dvora, byl odříznut od zakázek pro aristokracii a odešel ke svému bratrovi Adamu Messerschmidtovi, který byl uznávaným sochařem v tehdejším Prešpurku, dnešní Bratislavě. Tam Franz Xaver vytvořil dílo, které ho proslavilo. Žil na Cukrmandlu, což je vrch na okraji Bratislavy poblíž židovského ghetta, tam ho navštěvovali různí lidé, podobně jako Bezruče v Beskydech,“ říká Michal Maršálek. Franz Xaver se podle jeho hypotézy pokoušel za pomoci svého sochařského umění bojovat proti psychóze, která se u něj projevovala. „Díky tomuto zápasu byl schopen celkem normálně fungovat. Stal se místní kuriozitou, avšak zároveň uznávaným sochařem. Působil sice jako podivín, ale zakázkami, které měl, se úspěšně uživil,“ konstatuje dokor Maršálek.\nŠklebící se hlavy nahánějí strach\nKdyž Messerschmidt zemřel, zůstaly po něm podivné sochy, kterým nikdo nerozuměl. Hlavy vyplazují jazyky, šklebí se, dělají křečovité obličeje. Historici umění na celém světě se dodnes přou, co svým dílem chtěl vyjádřit. „První z teorií mluví o tom, že Messerschmidt byl satirik, něco jako Goya, který tepal nešvary své doby. Problém byl v tom, že Franz Xaver si nechával sochy pro sebe, takže jaký smysl by mělo tepat nešvary v soukromí? Neshodli se ani na tom, co vlastně kterou sochou autor zesměšňoval, protože výrazy těch soch jsou velmi neobvyklé.\nTeprve v první třetině 20. století jeden slavný německý psychoanalytik došel k tomu, že Messerschmidt vlastně trpěl psychózou, že měl halucinace, což je typický psychotický příznak,“ říká doktor Maršálek. Odhalení příznaků schizofrenie však podle něj nevysvětluje, proč Messerschmidt takové sochy vytvářel. „Když se na ty sochy podíváte, zjistíte, že nápadně připomínají sešklebené obličeje některých psychotických pacientů, u nichž tato porucha vznikla jako vedlejší příznak léčby antipsychotiky. Je to neurologická závada takzvaného extrapyramidového systému, který dolaďuje jemné pohyby v těle. Když ten selže, tak se lidé třesou, šklebí, mají záškuby v obličeji a podobně. Je to mimovolný pohyb, asi jako když se člověku třese ruka,“ vysvětluje MUDr. Maršálek. Podle jeho názoru Messerschmidt sám těmito extrapyramidovými pohybovými poruchami trpěl. Ty totiž nevznikají jenom jako vedlejší účinek léčby antipsychotiky, která byla objevena až v polovině dvacátého století, ale také u chronických, dlouhodobě neléčených psychóz. „Je tedy možné, že Messerschmidt tyto poruchy měl, ale to pořád nevysvětluje, proč je znázorňoval,“ říká Michal Maršálek.\nKdyž znám jméno ďábla, můžu ho ovládat\nKlíč k vyřešení této záhady našel Michal Maršálek v dopise německého spisovatele Friedricha Nikolaje, který Messerschmidta navštívil několik let před jeho smrtí. Píše v něm, jak Franz Xaver bojoval s duchy, kteří ho chtěli zničit. „Ze záznamu Nikolaje vyplývá, že Messerschmidt halucinoval. Viděl duchy, kteří k němu přicházeli, mluvili na něj, štípali ho, působili na něj na dálku, snažili se ho ovládnout. Hlavní byl duch Proporcis, se kterým se Messeschmidt vypořádal zvláštním způsobem. Řekl, že jej zpodobnil a tím nad ním zvítězil. A že duch zaklel, zasmrděl a zmizel. Tuhle zprávu Nikolai zveřejnil ve své knize o cestě po Německu, Švýcarsku a Rakousku. Všichni ho považovali za hlupáka, který skočil na drsný žertík Messerschmidta – Franz Xaver byl známý svým černým humorem,“ říká Michal Maršálek. Messerschmidt si však z Nikolaje legraci nedělal. Kvůli nemoci se jeho obličej mimovolně stahoval do křečovitých grimas a Messerschmidt věřil, že to způsobují duchové.\n„Podle mého názoru Messerschmidt znázorňoval domnělé tváře duchů, kteří na něm zkoušeli své škleby, aby vypadal jako oni a tím nad ním získali moc. Jak se tomu mohl bránit? Tím, že obličej ducha znova znázorní a tak ho získá do své moci. To je starý manévr známý z čarodějnictví, když znám jméno ďábla, můžu ho ovládat. Stačí znát jeho jméno nebo odhalit jeho podobu. Domnívám se, že vytvářením těch zvláštních bust Messerschmidt vlastně sváděl magický boj s duchy. Dnes bychom tento proces mohli označit za psychoterapii,“ uvádí doktor Maršálek. Podle něj byl Franz Xaver hluboce přesvědčen o svém zápase s duchy, a proto také tato „terapie“ účinkovala. Díky tomu se sochaři podařilo udržet psychózu na uzdě.


OBRAZEM: Libor Drahoňovský v hotelu Bobík o ruském severu\nVOLARY - 25. ledna 2017 - 15:14 - Cestovatel, student etnologie na Filosofické fakultě Univerzity Karlovy v Praze Libor Drahoňovský, strávil na severu Ruska několik let. A jak řekl v pondělí 23. ledna na besedě ve volarské knihovně, rád se tam vrací.\nCestuje převážně autostopem. Začíná v Polsku a tak za čtyři dny je v Rusku, kde jeho cestovatelské dobrodružství startuje. Během ruských cest poznal mnoho zajímavých a krásných míst, dobrosrdečných a pohostinných lidí, se kterými navázal nekonečná přátelství.\nVelkou část cest prožil v klášterech, kde se se nechával zaměstnat jako dobrovolník za nocleh a za stravu, aby se seznámil se způsobem života mnichů i dobrovolníků. Takto se mu naskytla jedinečná příležitost naslouchat lidem z různých vrstev společnosti, kteří se o pomoc na kláštery obraceli.\nAudio projekce v knihovně provázená slovem zavedla posluchače do zajímavých míst na tocích řek Oněgy a Severní Dviny. Ruský sever je podle Libora Drahoňovského jedinečný nejen svojí nádhernou přírodou, tvořenou rozsáhlými lesy a spoustou jezer, ale také působivými kláštery jako jsou Valaám, Koněvec, Solovky, Sijský monastýr, Verkola a mnoho dalších.\nJsou zde krásná a starobylá města jako Veliký Usťjug, Kargopol s dřevěnými stavbami, ať už chaloupkami nebo kostelíky, jež evokují ilustrace z knížek ruských lidových pohádek. Lidé, zajímavá místa, lopotná práce, pracující ženy, které mají muže hodně daleko ve městech za prací, alkoholem opojená mládež, ale i památky Unesco - to vše představil autor v devadesáti minutách pondělní besedy.\nNa závěr cestovatel dodal, Rusko je země kontrastů a samotné zážitky z cest dávají za pravdu výroku, že je zde možné vše. Beseda končila potleskem a odpověďmi na několik dotazů. První letošní akce volarské knihovny se podařila a poděkování za ni patří knihovnicím Ladislavě Škrnové a Marcele Zvonkové.


Je čtvrtek 12:13 a já nervózně poklepávám prsty na klávesnici.\nZa okny svítí slunce, venku je dnes prý 25 stupňů a já se doma chumlám do svetru a teplých ponožek. Měla bych psát bakalářku, připravovat prezentaci, číst knihy nebo alespoň články k přijímačkám. Ani do jednoho jsem se zatím nepustila. A to jsem si předsevzala, jak budu mít produktivní den. Ne vždy věci vycházejí podle plánů. Řekla jsem si, že začnu něco dělat až si dám kafe, potom, že až si zacvičím, že to mě určitě namotivuje vrhnout se do práce, potom jsem si řekla, že už mám hlad a začnu až po obědě. Oběd mám dávno v sobě a teď si říkám, že je čas na další kávu, s ní to přeci půjde mnohem líp. Utěšuju se tím, že o víkendu má být ošklivo a tak budu mít spoustu času na všem pracovat.\nTakový je můj čtvrtek. Jestli jste od článku čekali něco jiného, omlouvám se. Chuť prostě psát, skládat písmena jedno za druhým převážila nad vymýšlením smysluplnějšího textu. A tak si říkám, proč ne, bude to článek z trochu jiného soudku. Ztraceno v myšlenkách.\nO Velikonocích jsme si do batohů sbalili živobytí na pár dnů a vyrazili na chatu. Stromy se tu pomalu začínají zelenat, jen jedna jabloň se pyšní růžovobílými květy. Půda je vyschlá od nedostatku deště a daří se jen bylinkám a drobným kvítkům, které mamka neustále zalévá. Oáza klidu a pohody. Pozorovala jsem západy slunce a pyl poletující v podvečerním světle.\n"Tak dlouho jsem nevzal hlínu do ruky" pronesl Dan. A je to pravda. Kdy naposledy jste se dotkli hlíny? Kdy naposledy jste chodili bosi v trávě, plavali v řece nebo měli třísku z neopracovaného dřeva? Ve velkých městech prý máme všechno, na co si vzpomeneme, co potřebujeme. Úplně všechno ale ne.\nA tak jsme vyrazili ještě o kus dál za plot zahrady. Zaplnit plíce čerstvým lesním vzduchem, protáhnout svaly šplháním do kopce, potěšit oči zelení. Vylezli jsme i na skálu, která pod dotekem chladila. V žaludku se mi usadil respekt z výšky a otevřeného prostoru. Ne, v Praze nemáme všechno.\nZtracena v Praze 29/4/19\nHele zrovna zeleně máme v Praze snad nejvíc ze všech jiných velkých evropských měst. Třeba taková Šárka, Prokopák, Cibulky, Modřany, Letná a jiné. Já se jako menší se sestřenkou Kunratických a Modřanským lesem potulovala třeba 6 hodin:D.\nTakže já s tvrzením, že tady nemáme zeleň moc nesouhlasím. Je tady toho fakt habaděj, mnohem více než v jiných velkých městech. A že jsou ty lesy v Praze naprosto nádherný💖.\nAle přírodu miluju. Žiju v Motole, takže jsem přírodou obklopená celý život a z okna koukám na obrovský pás lesů🌼.\nVerčo, díky za komentář. Já s tebou souhlasím, že v Praze je parků a lesů docela hodně. Bydlím blízko Kunraťáku a také jsem tam strávila spoustu dní, když jsem byla malá. :) Možná to tak z článku vyznělo, ale nemyslela jsem to tak, že v Praze nemáme zeleň, spíš že nám "měšťákům" chybí některé zážitky a věmy, které zažiješ v přírodě nebo třeba na vesnici. Jako sekání dříví, ležení v trávě, sbírání hub, rozdělávání ohně a podobné věci, ke kterým se v Praze moc nedostaneš. Nebo alespoň já ne.\nZtracena v Praze 30/4/19\nHele zase hrozně záleží. Spousta lidí si v Praze seká svoje dříví, když mají kamna. Jenže to musíš mít rodinnej domek😁.\nAsi hodně záleží jestli jsi z paneláku nebo baráku. Protože jsem z baráku, tak všechny tyhle věci zažívat můžu a mám je blízko. Když jsi v paneláku, tak je pravda, že máš hrozně zúžený výběr. Proto doufám, že do paneláku nepůjdu, protože mi mnohem víc vyhovuje barák.\nAle já chápu, jak jsi to myslela a vlastně souhlasím☺.\nLIFE BY PAVLINA 3/5/19\nTo musel být úžasný relax, přesně takové dny taky miluju! Nádherné fotky :))\nDěkuji! Ano, bylo to super, a už se těším na další dny na chatě :D\nMoc krásné fotky, úplně se nad nimi tají dech. Nádhera :) A hlavně to muel být parádní relax a odpočinek v přírodě :)\nMoc děkuju za chválu, jsem ráda že se fotky líbí. :) Máš pravdu, byl to skvělý odpočinek a také nabrání sil na pracovno-školní povinnosti. :)\nLucka Stefani 10/5/19\nMáš moc povedené fotky! Určitě to byl super den :)\nMoc děkuju Luci :)\nOhlédnutí za říjnem 2018