THOREGON PŘÍZRAKY V TERRANII. Ernst Vlček. Přeložil Hugo Bokvas - PDF\nTHOREGON PŘÍZRAKY V TERRANII. Ernst Vlček. Přeložil Hugo Bokvas\nDownload "THOREGON PŘÍZRAKY V TERRANII. Ernst Vlček. Přeložil Hugo Bokvas"\n1 THOREGON Ernst Vlček PŘÍZRAKY V TERRANII Přeložil Hugo Bokvas V září 1289 nového galaktického letopočtu, což odpovídá roku 4876 našeho letopočtu, vládne v Mléčné dráze mír. Sice stejné jako předtím trvá napětí mezi kosmickými civilizacemi, především mezi Ligou svobodných Pozemšťanu, Křišťálovým impériem a Fórem Raglund, ale velké společné ohroženi již pominulo: Goedda shořela v gigantické černé díře v centru Galaxie a s sebou strhla i Tolkandy. Riskantní plán, kléry za pomoci Pozemšťanů a Herreachů uskutečnil nesmrtelný Arkonidan Allan, se podařil a v Mléčné dráze muže začít obnova. Allan a další vlastníci buněčných aktivátoru už naštěstí vědí, kde se Perry Rhodan a jeho dlouholetý druh Reginald Bull až donedávna zdržovali - přátelé pomáhali ukončit strašlivou válku ve vzdálené galaxii Plantagoo. Tím se také vysvětluje, proč není Perry Rhodan na Zemi, když Sluneční soustava dostane nečekanou návštěvu. Nonggové na příkaz koalice Thoregon přivezli Heliotskou tvrz. V tom, co je považováno za zázrak techniky, vidí mnozí Pozemšťané pouze nebezpečí. Potom se vsak Tvrz zblázní a nakonec\n2 zanikne v obrovské explozi. Na Zemi zbudou dva takzvané faktorové elementy. A potom se v hlavním městě světa začne dít něco podivného: zjevují se PŘÍZRAKY VTERRANfI... První útok Kosa, Dzerro, kosa!" pohaněl je velitel, i když mleli z posledního. Krok za krokem se provrtávali zemí cizí planety. Jejich těla dosáhla bezmála bojové teploty a krev jim skoro vřela. Už pronikli hluboko do neznámé země. Ale Fellokk je dal pobízel: Kosa, Dzerro, kosa!" To ještě nestačí? " zeptal se Konnak. Jasně, mohli hysme zas konečně jednou vylézt na průzkum," přidal se Sikor. V polovině cesty to už Jednou udělali. Vylezli vsak Jen v panenské přírodě, a tak se vrátili a Fellokk je hnal dál. O průzkumu rozhoduje!" zařval FeIlokk a praštil Konnaka a Šikora do zad. Oba tise zasténali a znovu se vrtáky opřeli do země. Fellokk a čtvrtý Dzerro Aktem pozorně sledovali údaje na lokátorech. Ale neukazovaly nic zajímavého. Vystřídali Konnaka a Šikora u vrtáků. Fellokk celý hořel. Akumuloval neuvěřitelné množství energie a odreagovával JÍ na vrtáku. Přímo jím měkkou zemí probíhal. Pomáhala mu i slabá gravitace. Zaměřil jsem energii!" oznámil náhle Šikor. Nad námi jsou slabá energetická pole," potvrdil hlášení Konnak. Fellokk a Aktim se zastavili. Aktime, jdi na průzkum!" přikázal Fellokk. Aktim přepnul vrták, a provrtal se jím vzhůru. Kolem je jenom džungle," hlásil. Náhle se ozval řev nějakého zvířete. Hluk zapasu. A potom Aktim zařval hrůzou. Dolů stříkala krev a padaly kusy masa. Fellokk dlouho neuvažoval a vystoupal za ním. Když pohlédl ven, viděl prchat jakousi červenočerně pruhovanou šelmu s deseti nohama. S rozsápaným Aktimem v předních tlapách. Fellokk po ní vypálil a ustřelil jí zadek. Zvířeti vyhřezly vnitřnosti, zaúpělo a snažilo se odplatit do bezpečí. Fellokk je dohnal a dorazil je. l Byte Velšák není jen tak něco. Je dlouhý deset metrů a váží dva a půl tuny, na pěti párech nohou se pohybuje skoro stejně rychle jako pozemský gepard. Když se na vás podívá tréma očima, hned si připadáte jako Králíček před hadem. Velšák je mlsoun, neboť nade vše miluje morek. Nikdy ho samozřejmě nemá tolik, aby se jím nasytil, a proto musí žrát i maso. Ale morek má stejně nejradši. U nás svou pochoutku stejně nedostane. Jenom morkovou náhražku. Jenže oni to neprokoukne, protože ho perfektně klameme. Na naše finty prostě nemá. Myslí si, že dostal živou oběť, ale honí jenom holografickou animaci. Šálíme mu totiž i čich. Mysli si, že žije v couravské divočině, a přitom je to jen dvousethektarový výběh. Ale i tato plocha je na něj málo. Někdy si říkám, jestli velšák ten trik neprokoukl. Svým způsobem je dost chytrý, ale nemá inteligenci. A zase když se potuluje ve výběhu a myslí si, že je v nekonečné couravské džungli, ale přitom běhá do kruhu a stále znovu naráží na své značky - není mu to přece jen divné?\n3 Myslím si, že ano. Podle našeho veterináře je silně neurotický. Ty neurózy vyvolává právě tahle iritace. Ale stejně mé velšák ze všech zvířat v terranijské zoo fascinuje nejvíc. Je zlý, záludný a nevypočitatelný, ale majestátní. Vážím si ho a obdivuji ho. Ale nepřibližuji se k němu. Střetli jsme se zatím Jen jednou.to bylo před deseti lety, zrovna když ho přivezli. Předtím jsem nikdy takové zvíře neviděl, pouze jsem o něm slyšel a četl. Stál jsem tenkrát u energetického plotu. Najednou to v roští zašelestilo a vzduchem proletělo desetimetrové tělo s ohnivě rudými a černými pruhy. Přímo na mě. I když jsem věděl, že se mi nemůže nic stát, tak jsem se polekal. Že jsem se nemohl ani hnout. Ty tři oči na čele mě přímo hypnotizovaly. Velšák narazil do plotu a s kňučením se vrátil do křoví. Potom se už nikdy plotu nedotkl. To přece jen svědčí o chytrosti, anebo aspoň o značné učenlivosti. Potom jsem ho už sledoval jen kamerou. A ještě něco: velšák je jediné zvíře v zoo, k němuž nemám pevný vztah a kterému jsem nedal jméno. Pro toho krále zvířat mě zatím žádné vhodné nenapadlo. Velšák má v naší zahradě dlouhou tradici. Mohli jste ho u nás obdivovat už v době, kdy Mléčnou drahou táhl Roj a ohlupoval Galaktiky- Nevím, jestli už tenkrát byl pruhovaný, popis se nezachoval. Jako řada jiných zvířat utekl ze zahrady a hnal se ulicemi Terranie. Nezachovala se vsak informace, kolik zpitomělých obyvatel mu padlo za oběť, než ho dostal imunní lovec. A protože velšák byl atrakcí zahrady, pořídili po obnovení pořádku nového. A to je právě tenhle. Přivezli ho z Couravenu a je to celkem šestapadesátý exemplář od založení zahrady. Někdy byste měli vidět, co se děje při krmení. Tribuna před energetickým plotem praská ve Švech. A diváci si přijdou na své, i když to trvá jen pár vteřin a vlastně toho moc vidět není - a všechno je to navíc podfuk. Na pasece se pase mladý dinosaurus, zhruba stejně těžký jako velšák. Opravdová pochoutka. To dinosauří mládě nic netuší a s chutí baští mladé kapradí. Pouze diváci vědí, že za ním číhá velšák. Někteří jsou měkkosrdcatí a snaží se dinosaure varovat křikem a dupáním. Energetický plot je však zvukově jednosměrný. A potom velšák vyrazí z úkrytu. V té chvíli se všem zastaví dech. Velšák si ztvaruje tlamu v dlouhý savý chobot a vrhne se na oběť. Zavalí ji, buší do ní několika prackami najednou, chobot noří do ran a vysává morek. Pak zmizí s obětí v křovinách. Má takovou sílu, že unese trojnásobek své váhy. Zbude jen pár roztříštěných kostí. Většina Pozemšťanů dobře ví, že ono dinosauří mládě je jenom projekce a velšákovi že se dává jen maso a morková náhražka- Ví se to od té doby, co protestovali ochránci zvířat a muselo se jim tajemství tohoto realistického krmení prozradit. A potom to vytroubila všechna média. Většina turistů Je však z venkova a pořád to na ně zabírá. i ^ A ^ Správně se jmenuju Bytus Bottoni, ale nikdo mi neřekne jinak než Byte. Jsem jedním z mála rodilých Pozemšťanů, jeden z těch, kdo se narodili za Monose a byl jsem napojen na simusense a žil ve fiktivním světě. Ostatní mě asi považují za sta-\n4 rého morouse a myslí si, že dál žiju ve fiktivním světě. Ale Tiffiorův rehabilitační tým mě propustil jako vyléčeného a plně jsem se integroval do reality. Byly horší případy než Já. Lékaři mé biologické stáří odhadují na 173 let. Přesněji to určit nedovedou, protože o mém narození se nezachovaly žádné dokumenty -jak je tomu u většiny Pozemšťanů, kteří byli nakloňováni za Monose. Ano, jsem klon, ale jinak naprosto normální. Leckdo mě považuje za cvoka, protože jsem až příliš normální. Možná jsem vykopávka, která se do dnešní doby nehodí. Lidi nechápou, že si povídám se zvířaty a dávám jim jména. Zašlo to tak daleko, že kolegové, co sedí v kancelářích u řídicích pultů a zvířata v zoo znají jen z holografií záběrů, se mě chtějí zbavit. K čemu je nám nějaký potrhlý ošetřovatel, když na to máme skvěle naprogramované roboty," argumentují. Ale mě nenaštvou. Co ti vědí! Já každopádně za těch sto třicet let, co tady dělám, konstatoval, že zvířata ke mně mají větší důvěru než k těm bezduchým robotům. Protože nějak vycítí, jestli někdo má srdce, anebo je to plechová bedna. A z toho se rodí vzájemná náklonnost. Hodné zvířat mi žere z ruky, pouze velšák má chuť na můj morek. Už jsem dokonce uvažoval o tom, jestli by to nebyl důstojný odchod ze života - nabídnout se mu jako předkrm. Ale to já jen tak žertu- Ju- Co se děje mimo zahradu, je mi srdečně fuk. Sice vím, že se v naší soustavě ukázala ta Heliotská plástev a přesunovala kusy Země do jiných galaxií. Ale co je mi po tom? No, tak úplně volný mi to není. Protože jeden z těch faktorových elementů, jak těm prohozeným kusům země říkají, se nevrátil, protože ta pitomá Plástev vybuchla. Místo ní je v Terranii-Jih prohozený kus a nikdo neví, co se v něm skrývá. Všichni si myslí, že to má něco společného s Nonggy, protože to sem přitáhli Nonggové. Já ale nevím... Odtud ze zahrady vidím slabě svítící mlžnou bariéru. Zvlášť v noci. Mně to vadí, protože zvířata jsou z toho vyplašený. A jsou stále vyplašenější. Mají neklamný instinkt a určitě cítí, že je tam něco cizího, a není jim to zrovna příjemný. A to zas dělá starosti mně. Jinak by mi byl nejakej faktorový element ukradenej. Snad si to Nonggové brzo vezmou nazpátek. Přece tu zničenou Tvrz něco nahradí. Přece není možný, že by se Pozemšťané, co je to odneslo kamsi i s Alašanem a věží SPL, už nevrátili. Ne, ne, o ně si starosti vlastně nedělám. Vláda situaci určitě kontroluje. To mě spis trápí chování těch mých zvířátek. ^ A ^ To byla zase noc! Koyjongský jelen tam stál a chvěly se mu slabiny a hlava s parohy se mu však ani nehnula. Pouze jeho oči neklidně těkaly sem a tam. Neviděl mě, Í když jsem stál v jeho zorném úhlu. Zavolal jsem na něj: Mongo!" a chlácholil ho. Ale Mongovu pozornost poutalo cosi jiného. Naslouchal jsem do noci,, neslyšel jsem však nic než důvěrně zná^ mé zvířecí zvuky. Byly ale neklidnější než jindy. Všech jako by se zmocnil nějaký nepochopitelný neklid a nervozita. Cizí zvuky jsem neslyšel. Vtom Mongo vyrazil a hnal se výběhem jako šílený. Snažil jsem se ho uklidnit, ale k ničemu to nevedlo.. '. s,-,!,'"'*^^--^-\n5 Zavolal jsem veterináři doktoru Florianu Gargerovi a upozornil ho na Mongovo podivné chování. Myslíš si snad, že se tady vrtám v nose, Byte?" osopil se na mě. Nemám nic jinýho na práci než se starat o všechny možný exotický bestie, co blbnou. Ten tvůj koyjonga mi ještě tak scházel!" Pokračoval jsem v obchůzce a všude jsem viděl zmatená zvířata, která se buď choulila ve svých úkrytech a bázlivě hleděla do noci, anebo zmateně pobíhala. Co větří, co já nevidím? Pouze pavouka aporise jakoby se všeobecný neklid netýkal. Obrovská pavučina se tiše a nehybně pnula mezi dvěma mamutími stromy. Musel jsem si vzít dalekohled pro noční vidění, teprve pak jsem ve větvích našel to černé chlupaté a velké tělo. Možná snil o tom, že mu všeobecná hysterie napomůže k tučné kořisti. Kdo zná pavouci sny? Ani nevím, jestli se jim nějaké zdají. Přiblížil jsem se k velšákovu výběhu a míjel jsem Ringův výběh. Tak říkám affranskému medvědu, který se svými čtyřmi metry a zlatou srstí patří k nejkrásnějším a nejvzácnějším exemplářům naší zahrady. Patří do čeledi janusovitých, protože se mu pod srstí na zátylku skrývá druhý obličej. Ten ukáže, když přechází do útoku. Je to jediný exemplář v celé Mléčné dráze. Hanza ho přivezla z planety Affran, která je deset milionů světelných let někde směrem na souhvězdí panny- Když mě Ringo viděl přicházet, vyběhl mi naproti a něžně se o mé třel. Srst měl trochu zježenou, třásl se a kňučel. Hodnej Ringo, hodnej. Byte dá zase všecko do pořádku. Byte nedovolí, aby se Ringoví něco stalo." Takhle nějak jsem na něj mluvil, ale tu jsem si všiml, jak se mu najednou posta vily chlupy na šíji, otočil hlavu a ukázal tu svou bojovou tvář. Čumáček se ztratil pod srstí a na mě se otvírala tlama jako vrata. Utíkal jsem, co mi nohy stačily. Stihl jsem to na poslední chvíli. Pak mohutné zlaté tělo narazilo do energetické stěny. Co to do Ringa vjelo, že na mě zaútočil? Přátelíme se už pětadvacet let, znám ho odmalička. Když jsem se pak otočil, choval se zase normálně. Přivolával mě prackami, jako vždycky, když se loučíme. Lituju, Ringo, ale pro dnešek máš utrum. To jsi přepísk." Žalostně za mnou kňučel. Nocí se ozval děsivý řev, až pri něm tuhla krev. Sel od velšáka a zněl bolestí a vzteky. Cosi se tam zablesklo. Řev slábl a nakonec utichl. Když jsem došel k výběhu, viděl jsem ho ležet na mýtině. Půlku těla měl upálenou. V předních tlapách držel cosi beztvarého. Byl jsem v šoku. Velšák je mrtvý, Nevěřil jsem svým očím. Jak se to mohlo stát? Kdo mu to udělal? Jako v transu jsem otevřel výběh. Obešel jsem tělo a prohlédl si je ze všech stran. Kopl jsem do něj a narazil na odpor. Takže Jsem si nic nenamlouval. Velšák byl skutečně a opravdicky mrtvěj. Přistoupil jsem k hlavě, abych se koukl, co to drží v tlapách. Zřejmě zemřel, když svou kořist roztrhl a chtěl ji vysát. Ale jakou kořist, krucinál? Podíval jsem se na ten beztvarý kus masa, který byl kdysi živou bytostí. Byl. k nepoznání zohavenej a čněl z něj roh dlouhej asi jako předloktí. Z ran vytékala zelenkavá tekutina. Zrovna jsem se shýbal, že se na to pořádně mrknu a zkusím to identifikovat, vtom jsem za sebou zaslechl jakýsi zvuk. Otočil jsem se a v tu chvíli mě zasáhl\n6 10 paralyzační záblesk. Jen rozmazaně jsem vnímal jakýsi rozšklebený obličej s rohem na čele, pak se ke mně přiblížilo kapradí. Pád na zem jsem už necítil. Tělo jsem měl naprosto bez citu, ale smysly mě úplně neopustily. Hlava mi ležela v kapradí. Za kapradím se pohybovaly jakési stíny. Slyšel jsem hrdelní hlasy mluvit neznámou řečí. Někdo mě táhl za nohy. Poznal jsem to podle toho, že kapradí pode mnou klouzalo. Necítil jsem nic. A pak mě hodili do černé díry. Krátce nato se kolem mě roztančila světýlka a rozezněly se hlasy. Ležel jsem na zádech, nade mnou hliněný strop jako v nějaké podzemní chodbě. Připadalo mi, jako by se ten strop dal do pohybu a rozběhl se nade mnou šílenou rychlostí. Pak mi došlo, že to se pohybuju já. Kam mě ty přízraky vlečou? Druhy útok Stanice metra Garnaru- Střea V poledních hodinách 5. října tam byl poradny naval. Pestrá směsice zástupců četných národu Mléčné dráhy, z nich vsak většina lidského původu. Tisíce Galaktiků se cpaly na několika podlažích. Proudili z vlaků, přestupovali, vyjížděli po eskalátorech anebo je vynášely antigravilacní šachty. Vezmeme-li v potaz, že čmáraní odeznělo teprve před několika týdny, mohl by nás ten čily ruch udivit. Ale informovaní občané věděli, že miliardy Pozemšťanů a mimozemšťanu jsou v pořádku jenom díky enormnímu úsilí psychologů. Miliony inteligentních bytosti ze Sluneční soustavy byly ještě na klinikách, v sanatoriích a na rekreačních planetách. Blue saň jako Toczor Grysc tu nebyl nijak nápadný, a kdyby přece jen, pak jen tím, že nespěchal. 'Zdánlivě lelkoval po sta nici. Ale lhostejnost pouze předstíral. Ve skutečnosti pečlivě sledoval proudící davy. Číhal na turisty a mohl Jim ledacos nabídnout - vlastně všechno, co bylo exotické a zakázané - od alien sexu až po simusensový trip. Když v davu spatřil policistu nebo bezpečnostního robota, obloukem se jim vyhnul. Byl tady známy jako falešný galax. I když mu nemohli nic dokázat, radši se klidil z cesty. Občas někoho oslovil, především ty, kdo se chovali přitrouble jako turisti z venkova. Jenže dneska nebyl dobrý den, nikdo neměl o Gryscovy nabídky zájem. Bluesan se pokoušel uniknout jednomu bezpečnostnímu robotu, který si ho všiml a začal ho sledovat. Všude se rozsvěcovaly hologramy a nějaká Pozemšťanka hlásila, že provoz na směru Garnaru-Jih je dočasně zastaven. Ze prý došlo k technické závadě, není vsak žádný důvod ke znepokojení, provoz bude brzy obnoven. Toczor Grysc dosel na konec nástupiště a zamyšleně se zahleděl do tunelu. Byl to ten, který vedl do Garnaru-Jih. Zrovna uvazoval o tom, jestli by se v něm neměl robotovi ztratit. Stejně teď nic nejezdí. A tu se mu zdálo, jako by z tunelu slyšel kovové zvuky. Hned nato do něj něco prudce strčilo, ale nic neviděl. Svalil se na zem. Robot spustil sirénu. Ta však hned ztichla. Když se Toczor Grysc s rozbolavělým hrudníkem zase postavila viděl, jak se robot točí dokola jako Máca a světla mu zoufale blikají. Všichni vzrušeně hovořili o tom, že se mezi nimi prohnalo něco neviditelného. Někteří měli na obličeji krev. Jeden Pozemšťan kulil oči na zlomené zápěstí. Najednou zhasla světla. Křik, dusot, zmatek. Toczora Grysce něco zvedlo a unášelo pryč. Když se rozsvítilo nouzové osvět\n7 il lení, byl hluboko v tunelu a ležel na Širokých plecích jakési svalnaté bytosti. Křičel a mlátil kolem sebe. Přitom na čele oné bytosti nahmatal roh. Něco ho praštilo přes prsty a zlomilo mu je. Zavyl bolestí. A jakýsi hrdelní hlas se pokusil o vítězoslavný smích. Pak se únosce konečně zastavil a cosi vykřikl. Odpověděly mu podobné hlasy. Podle Grysce se jednalo o hlasy tří osob. Co jsou ti cizinci zač? Hovořili napros", to neznámou řečí. Toczor Grysc znal hodně jazyků a tenhle určité nepatřil mezi jazyky Mléčné dráhy. Kdo jsou tedy jeho únosci? A jak se dostali do Terranie? Pak si vzpomněl na faktorový element, který vystřídal satelitní město AlaŠan. Začal se třást a křičel. Něco ho ochromilo a už nebyl schopen pohybu. Myslet však mohl dál. A nemyslel na nic jiného než na to, že ti neznámí jsou určitě z faktorového elementu a že ha chtějí do něj odvléct Amy Za každým silným mužem stojí slabá žena. Tenhle cynický výrok se na Či a mne tak docela nevztahuje. Je sice neskutečně silný, ale já se nepovažuji zrovna za slabou. Navíc se náš vztah zakládá na přátelství. Jsme dobří přátelé, nic víc. Či přicestoval na palubu PAPERMOO-NU transmiterem z Terranie, kde na Štábu Hanzy jednal s První Pozemšťankou. Předtím mu kapitán Prett Boemer hlásil. Že brzy budou první výsledky z průzkumu té bedýnky, co Nonggové zanechali ve vesmíru jako suvenýr. V něm by se měl podle Galtarrada a Zygonod nacházet nositel hříchu a viník mrzutosti s Heliotskou tvrzí". Byla jsem při tom, když Či vešel na můs- tek. Mračil se a zdálo se, že je ve spatné náladě. Když jsem se ho zeptala, co mu je, odpověděl mi: Co ti na to říct.amy. Dašmagánová mě zase vytočila." Co se stalo. Či?" vyptávala jsem se, protože mě překvapilo, že s Paolou DaŠmaganovou najednou nevychází. Či, takhle komisaři Ligy říkám jenom já - a to většinou, jenom když jsme sami. První Pozemšťanka ti přece jindy zobe z ruky. Bylo to něco s faktorovými elementy a Tvrzí?" Jasně." Cistolo Khan vyprávěl a přitom jsme sledovali průzkumný tým v SERUNECH Jak se ve volném prostoru něco Činí s předmětem, který zde zanechali Nonggové krátce před odletem. Či po První Pozemšťance požadoval, aby faktorový element v Terranii-Jih a Kalkatě- Sever, které se prohodily krátce před výbuchem Tvrze, dala vojensky prozkoumat. Už dal elementy obklíčit, aby do nich nevnikli dobrodružně založení Pozemšťané nebo aby je někdo neraboval. Jenže První Pozemšťanka něco takového kategoricky odmítla. Argumentovala tím, že v elementech jsou části z nonžské soustavy Teuller. A vzhledem k tomu, že se Nonggové při kontaktech chovali vždy mírumilovně a vstřícně, nepřicházela vojenská operace v úvahu. Je-li bezpodmínečně nutné do faktorových elementů vstoupit, pak je to prý záležitost diplomatů. Paola Dašmagánová pak souhlasila pouze s tím, že Cistolo smí dva ze svých asistentů určit jako vedoucí delegace. Osobní účast mu však zakázala. Ale to zní docela rozumně," řekla jsem. Na tohle se musí velice decentně." Když odhlédnu od toho, že moji Čtyři zástupci jsou prakticky k ničemu, stejně\n8 12 by měla mít přednost opatrnost před ohleduplností." Ještě dobře jsem si pamatovala jeho asistenta Bruna Drenderbauma a vím, že to byl kongeniální partner. Jeho smrt se Cistola těžce dotkla. Potom jsme se sblížili my dva, když mě navštívil jako lékařku. Ne, že by měl tenkrát nějaké potíže, prostě potřeboval nějakou vrbu. Proč si vybral zrovna mě, vysvětloval tím, že se spis dokáže svěřit palubní lékařce z jiné části GILGAMESE, Amalii Zondersonové, kterou zná jen zběžně, než někomu ze svých nejbližších spolupracovníků. Mně bylo tak jako tak jasné, že se nezahleděl do mých křivých úst a rozcuchaných vlasu. A rovněž si nemyslím, že by zde nějakou roli sehrálo těch mých sto osmdesát dva centimetrů, i když pro Či bylo určitě příjemné, že ze svých dvou metrů nemusel příliš shlížet. Nepřeháníš to s tou bezpečností, Či?" Tak proč se Nonggové neukážou?" opáčil agresivně, jako bych za to mohla já. Měli dost času, aby někoho vyslali. Zatím uplynulo víc než čtyřiadvacet hodin, ale u bariéry se nic ani nepohnulo. Povídám ti, tady něco nehraje. A zatraceně to nehraje. Cítím to." A co by nehrálo?" zeptala jsem se. - Prohození faktorových elementů proběhlo naprosto v pořádku a ještě před výbuchem Tvrze." Právě že ne. Byly tu jisté podivné události, které jsme veřejnosti zamlčeli. A výbuch Tvrze ostatně taky není v pořádku, ne?" Než jsem se stačila zeptat, co se veřejnosti utajilo, ohlásila se druhá pilotka Serah Jenninová, že průzkumné družstvo chce podat hlášení o té věci od Nonggů. Hned nato se ozval Thooker. Hlavni vědec PAPERMOONU prostě nedal jinak, než Že tu věc prozkoumá sám. Jedná se o slitinu barvy bronzu, odolností se dá srovnávat s terkonitem. Schránka je tři metry vysoká, metr padesát široká a pouze metr hluboká. Zřejmě jde o kabinu, která by se dala použít v případě havárie. Je ovšem bez pohonu. Zjistili jsme v ní jen slabý energetický zdroj. Plášť je silný pouze tři centimetry. Podlaha dva-. čet. Zbytek Je dutý..." Prázdný?" přerušil ho Cistolo netrpělivě. Ne," odpověděl trochu dotčeně Thooker a vyčítavě pokračoval; Než jsi mě přerušil, chtěl jsem o tom mluvit. V té kabině je uzavřena nějaká bytost. Podle prosvícení by to mohl být Nonggo." Nonggo?" vyhrkla jsem. Že by Nonggové vysadili jednoho svýho kámoše a potom jednoduše vypadli?" Na tom není nic divného," řekl Cisto" lo. Galtarrad a Zygonod naznačovali, že v kabině je pachatel havárie." Musela jsem s ním souhlasit. Koho jiného tím mohli myslet než nějakého Nongga? Může ta kabina představovat nějaké nebezpečí?" zeptal se. Ne," odvětil Thooker; Pořádně jsme ji přesvítili a nepřišli jsme na nic neobvyklého. Nejsou tam výbušniny, nic, z čeho by se mohla stát energetická bomba. Jedině že by tam byla zamořená atmosféra. Ale to je nepravděpodobné, když je tam zavřený ten Nong- go-" Cistolo se zatvářil skepticky. Ani tuto možnost nevylučoval. Ten je ale podezíravý a opatrný! Tím spíš nechápu, že se mezi námi / vytvořil takový vztah. Tak vtáhněte tu kabinu na palubu a dejte ji do karantény," nařídil. Obrátil se ke mně. A ty se postarej o toho Nongga, Amy." Velice ráda," odpověděla jsem. Ale za-\n9 13 tím je ještě čas. Zajímalo by mě, co to bylo za podivné události kolem Tvrze." Trochu váhal, ale pak se rozhodl, že se mi přece jen svěří. Našli tam mrtvou Kalili Nedrunovou." O tom jsem už něco slyšela, povídalo se všelicos a média to už Částečně vyslepičila." Bohužel, je to tak. My ty pověsti zatím nepotvrdili, protože se nám ještě nepodařilo objasnit některé detaily. Ale brzy to oficiálně oznámíme." Čistoto Khan se ušklíbl a pokrčil rameny. Je pravda, že si Kalila Nedrunová vynutila přístup na Tvrz a na ní pak zmizela. Je desítky let v komatu a probere se zrovna, když se ukáže ta Tvrz a vyžaduje, aby ji na ní vzali! To přece není náhoda! A pak Se najde její mrtvola. Byla napuchlá a porézní, jako by jí zduřely buňky. Ale to ještě není všecko! Pěny Rhodan v té galornské galaxii našel taky zduřelé mrtvoly. A to vždy po sabotáži." A co z toho vyvozuješ?" Nonggové a Galornané jsou členy koalice Thoregon. Napuchlé mrtvoly mají úzkou souvislost s oběma národy. Takže bychom si měli dávat pozor na všechno, co s nimi nějak souvisí. A proto se mi ty dva faktorové elementy dvakrát nelíbí." Došli jsme do karantény. ^ A ^ Když robotí kabinu vsunuli dovnitř, vzala jsem si pro jistotu skafandr. Nařídila jsem robotům, aby ji postavili silnější částí dolů. Se mnou tam byl už jen Thooker. Thooker byl na PAPERMOONU něco jako vědecký guru, jehož odbornou autoritu nikdo ani v nejmenším nezpochybňoval. Měřil jenom metr pětašedesát a měl tonzuru obehnanou krátkými černými vla- sy. Pocházel z koloniálního světa Streppu a sám o sobě říkal, zeje mnichem tamního náboženství. Nikomu však zatím neprozradil jakého. Byl ročník 1188 a stovku oslavil teprve nedávno. Oslavil ji po svém. Toho dne nebyl prostě k nalezení- Podíval se na riiě a řekl: Našel jsem na kabině otvírací mechanismus. Takže nebude problém ji otevřít. Jde jen o to, abys byla okamžitě po ruce s lékařským nádobíčkem. To kdyby náhodou potřeboval první pomoc." To není problém, poslední dobou jsem nedělala nic jiného, než že Jsem ošetřovala Nonggy." Jestli tady někdo bude žertovat, pak jedině já," vyjel na mě. A do žertů mi vůbec není. Jestliže se cítíš přetížená, dám tě vystřídat. Jdeme na to, Amalíe?" Diagnostický přístroj jsem měla připravený, medirobot byl nastavený na xenomodus. Pouze jsem přikývla, i když jsem měla sto chutí tomu trpaslovi říct, co si myslím. Thooker byl ale asi jen vynervovaný a nemyslel to zle. Thooker se pustil do kabiny. Musel se vznést půl metru, aby se dostal k otvíracímu mechanismu. Opatrně s ním manipuloval, ustavičně pokukoval po displeji lokátoru, aby se ujistil, že neuvedl do chodu něco, co by nás mohlo ohrozit. Pak se ozval zvuk, jako když někdo pohne rezatým pantem, a kabina se pootevřela. Krátce zasyčel vzduch - známka toho, že v kabině byl lehký přetlak. Zatajila jsem dech. Robot nabíral vzorky vzduchu a vyhodnocoval je. Žádné neznámé plyny ani nebezpečné viry," konstatoval za minutu..vnímala jsem to jen okrajově, protože jsem se soustředila na Thookera, který konečně otevřel kabinu dokořán. I když Jsem ze záznamů věděla, jak Nonggové vypadají, přesto jsem byla napjatá. S l\n10 14 Co když Nonggové vyhoštěnce nějak cejchují. Spatřila jsem obyčejnského Nongga.Ale něco na něm mi přece jen bylo zvláštní, i když jsem v první chvíli nedokázala říct co. Stál v kabině naprosto nehybně. Měl jen něco přes dva metry a na sobě skvostný fialový háv z jakési tuhé látky, něco jako brokát. Široký oválný výstřih odhaloval Část útlých ramen. Když se poprvé nadechl, trochu jsem sebou trhla. Ale to bylo naprosto normální. Nonggové podle informací dýchají jen třikrát za minutu, přičemž hlasitě natahují vzduch a stejně tak hlasitě a krátce jej vydechují. Pokoušela jsem se mu zahledět do očí, hnědých a hlubokých, ty však hleděly do prázdna. A pak mi došlo, čím se odlišuje od všech Nonggů, které jsem znala ze záznamů. Nonggové mají úzké a vysoké obličeje, jež se vyznačují zvláštní výrazovostí. Jejich mimika sestává z ustavičně se proměňující mimiky s nekonečným počtem odstínů. Tenhle obličej byl vsak bez jakéhokoli výrazu- Jako neživý Jako by... jako by mu sebrali intelekt, inteligenci nebo vůli k životu- Bylo nad slunce jasnější, že mám před sebou naprosto zlomeného Nongga. Co mu to udělali, co mu vzali, že už nedokázal vyjadřovat city? Když jsem mu zaváděla sondu diagnostického přístroje, oslovila jsem ho interkosmem: Vycházím z toho, že rozumíš naší řeči. Je to tak?" Neodpověděl, vůbec nereagoval. Ve tváři se mu nehnul ani sval, i oči zůstaly skelné. Když se mnou nechceš mluvit, nemusíš," pokračovala jsem tiše. Obávala jsem se, že by se po hlasitém slově roztříštil jako tenké sklo- Chci říct jen to, že se nemáš čeho bát. Pouze tě chceme vyšetřit. Je to nutné, abychom tě správně léčili. Bylo by nám sice milejší, kdybys nám o sobě něco prozradil, ale jestliže radši mlčíš, nevadí." Připadala jsem si dost hloupě, že takhle blábolím. Ale myslela jsem si, že na něj musím mluvit chlácholivě. A něco rozumného jsem v této situaci nedokázala dát dohromady. Bylo mu všechno jedno. Změřila jsem mu tlak, mozkové proudy, odebrala vzorky tkáně a slin. Neměla jsem k dispozici nic na srovnání, abych mohla s konečnou platností prohlásit, jak na tom tenhle Nonggo je. Získané hodnoty mí však nepřipadaly znepokojující. Až na to, Že na toho Nongga byl strašný pohled. Thooker karanténu opustil hned po otevření kabiny. Tím jeho práce skončila. Byl v tomto směru diskrétnost sama a zřejmě mi nechtěl překážet. Medirobot položil Nongga na antigravitační lehátko. Vzduch v kabině byl naprosto bez vírů, a tak jsem další pobyt na karanténě nepovažovala za nutný. Dala jsem ho přenést na další pozorování do nemocniční částí. Robot posunoval lůžko, já jsem šla vedle něj a mluvila. Jak se jmenuješ? Vždycky ráda poznávám své pacienty, usnadňuje mi to k mm přístup. Nechceš mi prozradit své Jméno?" Náhle zvedl hlavu a potom ji naklonil. Chvíli setrval v této pozici, potom mu opět klesla na lůžko. Tohle gesto se na Nonzích pozorovalo často a nikdo nevěděl, co znamená. Po této stránce tedy vyhoštěný Nonggo reagoval naprosto normálně.. Co znamená to sklánění hlavy na stranu?" zeptala jsem se. Přezkušuje se tím určitý duševní stav? Anebo nasloucháš vnitřnímu hlasu? Řekni, ať vím, jak s tebou zacházet." Nonggo se nehýbal. Jako by mě vůbec\n11 15 nebral na vědomí. Vzdala jsem to a svlékla si skafandr. Před karanténou na mě čekal Cistolo Khan. Netváříš se zrovna optimisticky," poznamenal. Diagnóza negativní," odpověděla jsem věcně. Abych si udělala přesnější úsudek, musím ho sledovat. Ale nezdá se mi, že by mu fyzicky něco scházelo.ale psychický stav je poněkud labilnější. Je naprosto apatický. Jako by nemel vůli žít." A co s tím chceš dělat?" Vzdychla Jsem si a pokrčila rameny. Obávám se, že prostředky PAPERMO- ONU na to nestačí. Nejradši bych s ním odletěla na Mimas a vzala si k tomu nějakého specialistu, aby mu vyšetřil psýchu. Myslím si totiž, že jeho stav je podmíněn psychicky." Udělej, to," souhlasil Cistolo. Mám pro tebe toho pravého spolupracovníka. Je to rovněž žena a svým způsobem stejně vynikající jako ty ve svém oboru." Třetí útok Panorama Terranie, známé po celé Galaxii, vypadalo proti faktorovému elementu. který byl vysoký přes sedm kilometrů, skoro uboze. Od pozorovatelny Ezecha Dorrella na kosmodromu flotily bylo k němu jen sedm kilometrů. Mel odtud výhled na třicetikilometrovou západní stěnu. Sahala od Thora Road na jihu až k zoologické zahradě na severu a bránila mu ve výhledu na park Gobi, čtvrtě Monggon, Sirius River City a Allan Village a Terranijskou univerzitu. Mezi Ezechem Dorrellem a faktorovým elementem byl jen nevysoký Saturn Hill s vyhlídkovou kavárnou. Faktorový element byl ustavičné pod dohledem; navíc neprodyšně obklíčen. S nějakým ohrožením se nepočítalo, všichni si byli jisti, že uvnitř jsou nanejvýš Nonggové. Přesto byly na element zaměřeny všechny lokátory a detektory kosmodromu. Ale v elementu se nic ani nehnulo. Od té doby, co se před třiceti hodinami ukázal a vystřídal oblast se satelitním městem Aiasanem a vězí SPL, nevylezl z něj jediný Nonggo. Vtom Ezech Dorrell něco zaměřil. Byl to jen mlhavý obrys postavy a zdálo se, že letí od elementu přímo na něj. Zapnul odchyt, který měl objekt zafixovat v lokaci, a vyvolal poplach. Ale tu objekt zase zmizel. A Ezech Dorrell se ho.marně snažil znovu zachytit. Jako by se vypařil - anebo ta věc nikdy neexistovala. Připadal si pak přeď velitelem jako naprostý blbec, když musel vysvětlovat,proč vyvolal poplach. Případ nahlásili nahoru, ale potom se usoudilo, že Šlo o klamný poplach. ^ A ^ Worchan řídil chres opatrně nad zemi. Zapnul deflektorovou ochranu, aby ho nikdo prostým okem nespatřil. První hloubkový průzkum ukázal, že v tomto směru není žádná obývaná oblast. Pouze jakýsi kopec, zřejmě umělý, s velkým plochým komplexem budov. A tam Worchan chtěl.' Prorazil miznou barieru. Před ním se 'rozkládal opuštěný park s ostrůvky stromu. Zvýšil rychlost a vystoupal tak vysoko, aby viděl přes onen umělý kopec. Zatajil dech, když za ním spatřil obrovský okrouhlý areál s mnoha kulovými objekty různé velikosti. Kosmické lodě, napadlo ho. Ještě nikdy neviděl kulovité lodě. Ale ty objekty nemohly být ničím jiným než loděmi. Tu zjistil, že ho od kosmodromu zaměři-\n12 16 li. Okamžitě s chresem přistál a vypnul ho. Čekal pod stromy, jestli ho někdo nezačne hledat. Když si byl jistý, že tomu tak není, odletěl těsně nad zemí hledal štoly, které tu prorazili kamarádi. Zakrátko získal pozitivní echo. Provrtal se zemí do podzemní chodby a jí letěl nazpátek k hradu. Taká Poulones bude koukat, až mu řekne o těch kulovitých lodích' 1 3. Alex V Kalkatě se vyznám docela slušně a druhou starostku Lauru Gaikunthovou, která zmizela s Kalkatou-Sever a 1,3 milionu lidí, počítám do kruhu svých osobních známých. Možná právě proto mě Cistolo Khan pověřil touhle diplomatickou misí. Anebo proto, že mu nejsem zrovna, sympatický, třebaže si mě sám vybral za asistenta. Kvůli tomuhle úkolu jsem ho posílal ke všem čertům. Měl jsem proniknout do faktorového elementu, který vystřídal Kalkatu-Sever, a navázat kontakt s Nonggy. K výměně došlo už před dvaceti čtyřmi hodinami, skoro současně s výbuchem Heliotské tvrze, ale z elementu stále ještě nikdo nevyšel. Element bohužel nešlo přesvítit a bez, rizika prozkoumat vnitřek. Bránila tomu mlžná bariéra, která kvádr zahalovala. Laserové paprsky sice propustila, ale takzvaný stírací efekt všechny výsledky smíchal dohromady, takže byly k ničemu. Stejně tak to dopadlo s pokusem o hyperzaměření. Výsledkem byla naprosto nesmyslná změť dat. Rádiový kontakt rovněž možný nebyl, ledaže by se natáhl kabel. Zvuk také podléhal onomu stíracímu.efektu stejně jako všechny druhy záření. A opticky se samozřejmě nedalo taky nic zjistit. Taková situace vyžadovala osobní nasazení. A protože Nonggové zatím sami od sebe nic nepodnikli, musíme za nimi my. Čistoto Khan na příkaz Paoly Dašmaganové pověřil Coera Pinguarda a mě, abychom vedli diplomatické delegace. Coer dostal Terranii- Jih a já musím do Kalkaty-Sever. Se mnou šlo Šest parlamentářů a čtyři vědci. Samí dobrovolníci, ale těšili se na prémie. Mysleli si, že jsou to rychlý prachy, ale já si tím nebyl tak jistý. Navíc jsem minimálně jednoho parlamentáře a jednoho vědce podezříval, že jsou ve skutečnosti agenti Služby Pozemské ligy. Služba je podezřívavá, ostatně jako vždycky. Bylo by mi milejší, kdyby mí přidělili skupinu těch, kteří už měli přímý kontakt s Kenteullenem. Jenže nikdo to zřejmě nepovažoval za nutné. Měl jsem takový divný pocit. To ticho se mi nelíbilo. Dobrovolně bych do toho nikdy nešel. Navíc jsme dostali čtyřicet gardových robotů v lidské podobě a tělem nastříkaným modrou metalízou. Vyrobili je pro slavnostní diplomatická přijetí a Jako čestnou rotu. Samozřejmě nebyli ozbrojeni, aby nepoděsili mírumilovné Nonggy. Na tom První Pozemšťanka trvala. Když už nic, tak aspoň dokázali vytvořit ochranná pole. Jako dopravní prostředek jsme měli otevřenou antigravitační plošinu s vlajkou LSP. Plošina byla připravena, už když jsme transmiterem dorazili do Kalkaty. Kalkaťané jsou sice naprosto pohostinní a vstřícní lidé, ale já jejich město nemám rád. Kalkata byla za Monose kompletně zničena. V letech 1152 až 1155 ji postavili\n13 17 znovu, a to v moderním terranijském slohu a s indickými prvky, anebo s tím, co za ně architekti považovali. Takže po celé Kalkatě najdete kýčovité napodobeniny hinduistického kulturního dědictví vedle věžáků a sídlišť, jaká jsou vidět i v Terranii. Podle mě dost mizerná směs. Navíc všude narážíte na jistý druh klonovaného domácího zvířete, které by mohlo být reliktem z Monosových dob, ale není. Jedná se o indického slona, který je vysoký jenom půl metru. Každý pořádný Kalkaťan jednoho takového má. V terranijské zoo byste však zástupce této nakloňované rasy hledali mamě. Na prostranství před transmiterovou halou jsme si nastoupili na plošinu a deset místních kluzáků nás doprovodilo až k bariéře. Ze svých jedenácti společníků jsem znal jenom dva. Jedním byl dr. Mauriz Sediger, který si říkal vynálezce a vystupoval především jako expert přes patentové právo. Dříve, to jsem byl ještě u soudu, jsem s ním měl často co do Činění. Je to ješitný stoletý chlap s odbarvenými vlasy, bledou pletí a dětsky hladkým obličejem, na němž jsou patrné známky plastické chirurgie. Ten druhý se jmenoval Sardi Munush, narodil se v Kalkatě a patřil k Širšímu štábu První Pozemšťanky. Nosil turban jako sikhové, ale pochyboval jsem, že k nim patří. Ale to Je jeho věc. Setkal jsem se s ním už před lety, když jsem pracoval na podání návrhu Jeho strany, opoziční Liberální jednoty, kdy požadovala zákaz zřizování kanceláří Camelotu na uzemí Ligy svobodných Pozemšťanů. Jak všichni dobře víme, kanceláře Camelotu v Terranii a všech dalších větších městech Ligy existují dodnes. Jsem hrdý na to, že jsem Členem této delegace," řekl Mauriz Sediger, když jsme nad Kalkatou letěli k mohutnému faktorovému elementu. Bariéra se tyčila do výšky sedmi a půl kilometru a byla mnohokrát vyšší než ta nejvyšší místní budova. Ovládala vzhled města jako obrovské geometrické pohoří. Je to povznášející chvíte," souhlasil Sardi Munush. Máme ostatně poprvé co do činění s mimozemskými emigranty na indickém sub kontinentu. Ale vážně; ne+ mám představu, jak má vypadat jejich budoucnost, když faktorové elementy nejde zase prohodit. Co s Nonggy v Kalkatě? V kanceláři První Pozemšťanky si s tím nevědí rady. A jak to vypadá v okolí komisaře Ligy?" Uvidíme, jak se věc vyvine," vyhnul jsem se odpovědi. Bariéra nám už zaplňovala celý výhled. Najednou jsem měl takový divný pocit. Vzpomněl jsem si na bratra Normana, který se před lety obrátil k Zemi a lidstvu zády a od té doby se toulá vesmírem. Nechtě jsem své myšlenky vyslovil nahlas: Teď bych si to docela rád prohodil s bráchou." Jak to myslíš, Alexandře Erengaste?" zeptal se Mauriz Sediger. To není důležité," řekl jsem a na chvíli zavřel oči, protože se mi z mlžení bariéry točila hlava. Za ten záchvat slabosti však mohla vzpomínka na bratra. Vždycky když na něj myslím, dostávám zlé sny. A to i když jsem vzhůru. A myslím na něj často, při nemožných příležitostech. Jako teď. Je to částečně tím, že jsem byl tak dlouho pod vlivem Goeddina filozofa Dreura. Ale to není jen tím. Z toho jsem se vzpamatoval rychle jako většina ostatních Pozemšťanů, stačilo jen pár sezení u psychologa. Noční můrou se pro mě ta věc stala teprve tehdy, když jsem slyšel Atlanovu vizi\n14 18 budoucnosti, již se dozvěděl od Filozofa ze Země. V ní Arkonidanovi realisticky vylíčil, jak všichni obyvatelé Země a Sluneční soustavy a sektoru Galaxie o světelných letech při šestém záblesku zemřou. Hlavní roli v této vizi hrál můj bratr Norman Erengast, který se vrátil z cest a nalezl vylidněnou Zemi. I to bych ještě unesl - už se to nemůže stát, protože Goedda byla zničena. Ale náhodou se mi dostal do rukou Allanův paměťový protokol o Goeddině životě, z něhož jsme se nakonec dozvěděli, jak Goeddu porazit. V něm byla scéna, v níž se Allan stal svědkem mé sebevraždy před kamerami, pod vlivem záblesku. A to bylo víc, než jsem snesl. Za normálních okolností by se to ode mě odrazilo. Jenže já žil ve světě Filozofa Dreura a prošel jsem jeho školou umírání. Tím se pro mě z této vize stalo trauma. S nikým jsem o tom nemluvil. Ale jestli se s tím brzy nevypořádám, budu muset na pořádnou terapii. Oči jsem otevřel ve chvíli, když jsme proletěli bariérou. ^ A ^ Sotva jsme pronikli, začal jsem vysílat pozdrav Nonggům, který připravila Paoia Dasmaganová- Byl v interkosmu, protože to Nonggové ovládají. Je tu jen jedna budova," slyšel jsem Maurize Sedigera, ale pořádná!" Komplex byl od nás asi tři kilometry.' Jednalo se nepravidelný mnohoúhelník o délce zhruba dvou a půl kilometru. Výška sto padesáti metrů byla ve srovnání s délkou relativně malá. Komplex se nahoru zužoval v sedmi stupních. Zdi měly barvu terakoty a vypadaly jako odlité z jednoho kusu. Otvory dveře nebo okna jsem neviděl. ; Krátce jsem se ohlédl a viděl jsem, že bariéra je ve slunci nažloutlá a že se to světíc Šíří po celém areálu. Letěli jsme příliš nízko nad zemí, než abychom rozeznali, jak daleko komplex sahá. Půda kolem byla naprosto bez vegetace a v myší šedi. Jakoby potažena vrstvou umělé hmoty. Matně se leskla. Neviděli jsme jediného Nongga. A na naše automatické vysílání rovněž nepřicházela odpověď. Je to tady jako po vymření," řekl někdo. Co to má znamenat? Proč se neukazují?" Kdoví, jestli je to vůbec Nonggů," řekl někdo jiný. Přeprogramoval jsem vysílač, aby vysílal i na jiných frekvencích. Ale přijímač byl i nadále němý. Pak jsem se rozhodl, že nejdříve budovu přeletíme a prozkoumáme druhou stranu. Teprve pak přistaneme. Neměli bychom se vrátit a nahlásit, co jsme viděli, a teprve pak pokračovat?" navrhoval Sardi Munush. Zatím jsme ještě nic nezjistili," namítl jsem. Ani nevíme, jestli je element skutečně opuštěný, nebo se Nonggové jenom skrývají." Ale proč by to dělali?" To prohození bylo pro ně možná stejně nečekané jako pro nás," vysvětloval jsem. A kdovíjak je to poděsilo..." Letěli jsme sto metrů nad budovou. Nyní jsme viděli, že je užší než delší. Délka od jihozápadu na severovýchod byla 2,4 km, šířka jen 1,7 km. Nepravidelný mnohoúhelník měl celkem 194 rohy. Přistaneme a zkusíme se dostat do budovy," oznámil jsem a vydal jsem řídicímu syntronu příslušné pokyny. Není to příliš nebezpečné?" nadhodil\n15 19 jeden z politiků a k němu se přidalo několik dalších. Kdyby tu hrozilo nějaké nebezpečí, už dávno bychom si ho všimli," odpověděl jsem sebevědomě. Ve skutečnosti jsem i já silně pochyboval, ale nechtěl jsem se k Cistolu Khanovi vrátit s prázdnýma rukama. Od svých asistentů požadoval plné nasazení, a proto jsem potlačil tajné obavy a dal jsem ostatním příklad nezlomné odvahy. Plošina přistála mezi dvěma hvězdicovitě vybíhajícími cípy o straně 70 metrů. Gardoví roboti stáli podél bočních stěn. A protože přehlídka vzhledem k absenci Nonggů byla nesmysl, dal Jsem je palub" ním syntronem přeprogramovat, aby v případě, že najdeme nějaký vchod, provedli průzkum vnitřku budovy. Ostatní váhali, a tak jsem vystoupil Jako první. Šedý povrch byl měkký a poddajný. Kráčet po něm byl celkem příjemný pocit. Ostatní mé následovali. Mauňz Sediger vytáhl z kapsy jakýsi přístroj a prozkoumával Jím stenu. Roboti se na antigravitačních polích rozletěli do všech stran. Část jich vzlétla na průzkum horních teras. Delegáti diskutovali mezi sebou o situaci a chtěli do diskuze zatáhnout i mě. Ale já na nějaké povídání neměl náladu a odrazil jsem je. Kde je Mauriz Sediger?" zeptal se mě Munush. Před chvílí tu ještě byl. Vůbec jsem si nevšiml, že by zašel za roh." Nevím," řekl jsem já a otočil jsem se k místu, kde jsem ho viděl naposled. A tu jsem ho spatřil, jak vychází ze zdánlivě neprostupné zdi. Našel jsem vstup!" volal na nás vítězoslavně. Na tomto místě energetická clona jenom předstírá pevnou zeď. Nevím, k čemu je to maskování dobré, protože se tím dá pohodlně projít." V té chvíli roboti hlásili, že našli další podobné vchody. Všechny se nacházely při zemi. Proto jsem roboty, kteří se vynesli nahoru, svolal nazpátek a poslal je do budovy. Sardi Munush a já jsme vstoupili za Maurizem. : Moc toho nečekejte," řekl. Na první pohled nic moc, ale něco zajímavého se tady určitě najde." Musel jsem mu dát za pravdu- Když jsem prošel energetickou clonou, octl jsem se v dlouhé chodbě rovné jako pravítko, která se zdánlivě táhla až na druhý konec' budovy. Byla široká takových dvacet metrů a přes deset vysoká - naprosto prázdná. Každých dvacet metrů křižovatka. Zamířil jsem k té první a našel jsem boční chodbu o stejné šířce a výšce. Nemusel Jsem obcházet všechny křižovatky, abych si ověřil, že celá budova je protkaná sítí stejných chodeb, které se kříží v pravidelných dvacetimetrových intervalech. A všechny prázdné. To hlásili ostatně i roboti, kteří prolétávali chodby křížem krážem - a to i v horních patrech, která byla spojena spirálovitě uspořádanými rampami. To přece nemůže být všecko," byl jsem zklamaný. Musí tady být něco, co zdůvodňuje existenci této budovy. Nikdo nepostaví takový monument, aby ho nechal prázdný." Ale co když to Nonggové postavili pro nás, abychom to zaplnili životem a technikou?" hádal Sardi Munush. To by byl ale blbej vtip," zabručel jsem. Tak architektonicky mistrovský kousek zas tahle budova není, abychom si ji nedokázali postavit sami. Ne, ne, ne, v tom musí být něco zvláštního. Ale na to my nepřijdeme. Vrátíme se, než si o nás začnou dělat zbytečné starosti."\n16 20 Svolal jsem roboty, pak jsme si všichni nastoupili na plošinu a vrátili se do Kal-katy. Cestou jsem si dal syntronem předložit výsledky průzkumu robotů. A ty nebyly zas tak k ničemu, jak se na první pohled zdálo. Nyní jsem si uvědomil, že mezi chodbami jsou dutiny o rozmerech dvacet krát dvacet metrů. Rovněž mezi podlažími jsou mezipodlaží vysoká osm metrů. V těchto nepřístupných místnostech roboti zaměřili množství neznámých technických přístrojů. A silný zdroj energie v subplanetární oblasti, která zřejmě zásobuje celý komplex. Měl jsem sto chutí se otočit a dát se do důkladnějšího průzkumu, ale nakonec jsem to pustil z hlavy. Cistolo Khan by mě pěkně sprdnul, kdybych neodborným zacházením natropil nějakou škodu. To jsem radši neriskoval. Každopádně jsem se nevracel s prázdnýma rukama. Delegace v Terranii-Jih třeba našla podobné zařízení, které je obsazeno Nong-gy, a tím i informaci, k čemu vlastně slouží. Čtvrtý útok Abraham Hesper miloval malé Muzeum intergalaktických jazyků mezi Hvězdným bulvárem a Gomorským náměstím - na vychoď od Dolanova památníku. Kdykoli tam odpoledne přišel, byl většinou sám se se-.. bou a s exponáty. Návštěvníci sem zabloudili jen velice zřídka. Přitom mělo muzeum tu největší sbírku translátoru z 2500 let. Navíc tu nabízeli i speciální službu, kvůli které sem Ahraham vlastně chodil. Za mírný poplatek jste se mohli hypnoučitelem naučit jazyky všech národů, s nimiž se lidstvo kdy setkalo, a potom si udělat test na translátoru. To bylo něco. Jen škoda, že tahle služba nejde dálkově, třeba z domova. Ale Abrahamovi to stalo za to, aby sem chodil pravidelně. Bydlel sice u Malého Gošunského jezera, skoro 80 km od Garnaru, ale měl přímý spoj metrem. Když sem toho odpoledne přišel, zažil nepříjemně překvapení. Muzeum okupovala výprava Topsiderů. Se Štěbetáním pobíhali po chodbách, na ocích měli laserově brýle a na břichách jim viseli syntroničtí průvodci. I když si Abraham už zaplatil, měl sto chutí obrátit se na podpatku a vypadnout. Ale pak si všiml, ze Topsideři už odcházejí. Počkal, až zmizel i poslední a znovu zavládl klid, potom šel ke svému hypnoučiteli", vsunul do něj čipovou kartu a z bohaté nabídky si vybral požadovaný jazyk. Nyní se zabýval řečí, jíž hovořili Theanové a jejich pomocné národy ve Velké prázdnotě. Dneska bral druhou lekci. Čtvrt hodiny do sebe sál vědomosti, pak přesel k translátoru a začal cvičit. Abraham tento jazyk ještě bezpečně neovládal a musel se translátorem ustavičně zdokonalovat. Mel zkrátka mizernou výslovnost, Í když v podvědomí ten přízvuk už chytil. Z nějakého důvodu mu to dneska moc nešlo, soustředil se jen s obtížemi. Měl neodbytný pocit, že je někdo u něj a sleduje ho. Ale bylo to určitě jen těmi Topsidery, kteří do muzea vnesli neklid. Kradmo se rozhlédl. Skutečně tam.nikdo nebyl. Byl sám. A protože ještě nevyčerpal čas, věnoval se znovu translátoru a pokračoval s testem. Chtěl to mít za sebou a zítra, až bude v lepším rozpoložení, si to zopakuje. Najednou na tváři zcela jasné pocítil závan. Otočil se. Odkudsi vyjel hadovitě se svíjející energetický paprsek a prorazil do něj. Tělem mu proběhla vlna bolesti, ochromila ho a zbavila citu. Rozmazaně viděl,\n17 21 jak se translátor vytrhl z ukotvení a už ho to s ním zvedlo do výše a ulétal pryč. Abraham si myslel, že se mu to zdá. Antigravitacním výtahem je to vyneslo do strojovny k průrvě ve zdi a jí do chodby připomínající jeskyň i. Měl strach, že se pomátl.ale nemohl ani vykřiknout. Pouze doufal, že se z té noční můry brzy probudí. : Ve zprávách později hlásili, že do Muzea intergalaktických jazyků vnikli neznámí vetřelci a ukradli jednoho hypnoucitele a jeden translátor. A to nové a funkční přístroje. Hlasatel se podivil nad tím, ze lupiči si nepovšimli tolika cenných a nenahraditelných starých kousků a místo toho ukradli běžně dostupné zařízení. Svět se zbláznil," komentoval to. 4. Bré Po likvidaci Goeddy mi nastaly těžké časy. Pozemšťané mě zneužívali pro svou politiku, udělali ze mě hrdinku Mléčné dráhy, která Goeddu zlikvidovala prakticky sama. Náhle jsem byla v centru pozornosti a nedokázala jsem se s tím vyrovnat. Média ze mě dělala superženu. To vše bylo pro mě najednou příliš. Musela jsem se rozhodnout. Buď se stáhnout a opět upadnout do bezvýznamnosti. Anebo výt s vlky, využít přízně okamžiku a své schopnosti prodat co nejdráž. Šlo i o to, zda navěky budu sloužit na FAR-GU, anebo se chci dále vzdělávat. A tu se ve Sluneční soustavě ukázali Nonggové s Heliotskou tvrzí. Paola Dašmaganová chtěla dostat lidi na stranu vlády a za pomoci Cistola Khana na to nasadila mne, Brzy jsem si uvědomila, že si mě vybrali především kvůli publicitě a teprve potom pro mé kosmopsychologické schopnosti. Khan a Dašmaganová mě svým způsobem používali jako svůj štít, aby nemuseli v této situaci rozhodovat sami. Přesto jsem se však rozhodla, že tu hru budu hrát. Nonggové byli příležitost s velkým P, abych mohla prokázat své schopnosti. Chtěla jsem poznat i své meze a zjistit, co skutečně dokážu. Ukázalo se, že analyzovat Nonggy není nic snadného. Neměla Jsem nic, od čeho bych se odrazila. Šlo totiž o existenční otázku, zda jsou Nonggové skutečně tak mírumilovní, jak tvrdí, anebo jestli to jen předstírají, aby nám později uškodili. Je Heliotská tvrz skutečně myšlena jako prospěch a požehnání? Anebo se jedná o trojského koně? Technickou stránku problému jsem musela přenechat povolanějším Jako například Mylesi Kantorovi. Nezajímalo mě, co Tvrz skutečně dokáže a co představuje. Soustředila jsem se na Nonggy, především na Galtarrada a Zygonod. Z drobné práce nakonec vykrystalizoval psychogram těch dvou a Nonggů vůbec. Skutečně mají mírumilovnou povahu, nechtějí lidstvu nijak škodit, ze všech sil se snaží působit blahodárně. Ale zjistila jsem i to, že jsou to jen tupí vykonavači příkazů. Někdo jim nařídil, aby převezli Heliotskou tvrz do Sluneční soustavy, a.oni prostě poslechli. Neptali se proč, neuvažovali, jaké to bude mít důsledky pro naši budoucnost. O sociální struktuře Nonggů jsem však nezjistila nic. A to jsem patřila mezi ty vyvolené, kteří transferovali ve faktorovém elementu do Kenteullenu a poznali Nonggy v jejich vlasti. Bylo mi pouze jasné, že Nonggové jsou\n18 22 silně ovlivněni nějakým, mně neznámým, sociálním faktorem. Projevilo se to tím, jak se po explozi Tvrze zhroutilo jejich sebejisté vystupováni. Ale i to, Že krátce před odletem zanechali kabinu, v níž se měl nacházet viník všeho, nositel hříchu, souviselo se sociálními tlaky. To bylo pro mě naprosto jednoznačné. Nepřekvapilo mě, že v kabině našli Nongga. Když mě Cistolo Khan vyzval, abych se dostavila do lékařského střediska na Mi-mas, velice ráda jsem jeho požadavku vyhověla. Pochybovala jsem však, že budu moci Khanův požadavek tak snadno splnit. Chtěl, abych z Nongga vytáhla důležité informace. Zjistila jsem si, že nereaguje a že se jeho fyzické funkce omezují jen na ty nejnutnější. Mám před sebou pěkný kus práce. ^ A ^ Transmiterová hala na Mimasu měla průhlednou kupoli, takže jsem mohla obdivovat Saturn vzdálený pouhých kilometrů a jeho prstenec. Vidět bylo jen část oranžového oválu planety a výřez jeho prstence, který napříč předěloval oblohu. Teprve když jsem slyšela, jak mě volá nějaký ženský hlas, odpoutala jsem se od toho úžasného pohledu. Přicházela ke mně Štíhlá a vysoká Zená s rozcuchanými vlasy, které se načervenale leskly. S úšklebkem mě pozdravila, byl tak trošku ironický, a představila se: Jsem Amalie Zondersonová, jsem lékařka na PAPERMOONU. Možná si na mě ještě pamatuješ. Ale když jsi byla na palubě, držela jsem se vždycky v pozadí. Či, tedy Khan, mě bere svým způsobem jako nouzovku. Jsem ráda, že teď vedení převezme slavná Bré Tsinga." Myslela to vážně, nebo ironicky? Mož ná obojí. Každopádně se mi její slova nelíbila a řekla jsem: Jedno bych chtěla říct, doktorko Zondersonová..." Amy, prosím." Ujasněme si tedy, Amy, že se nepovažuji v žádném případě za slavnou nebo proslulou. Nějaká publicita nemá s mou kvalifikací nic společného. Spolupracuji pouze se sobě rovnými partnery." Zašklebila se ještě víc, ale snad o něco upřímněji. Fajn, Bré. Já si už po tom všem myslela, teda po tom, co o tobě říkal... Khan, Že z toho rozruchu nejsi zrovna nadšená. Partnery však nebudeme. Jakmile ti to předám, jdu od toho." To není nutné," řekla jsem a věcně jsem pokračovala: Jak se vede pacientovi?" Stále stejně špatně. Je úplně apatický. Nereaguje. Nehne svalem. Pro někoho, kdo poznal Nonggy jako ty, působí jako živá mrtvola. - Promiň, nechtěla jsem tě ovlivňovat." Vím, jak to myslíš. To zatím vůbec nijak nereagoval,amy? Nic neřekl?ani své jméno?" Ani hlásek, když nepočítám dýchání," odpověděla. Jedinou občasnou reakcí je naklonění hlavy." Přikývla jsem. Tohle gesto jsme pozorovali u všech Nonggů. Je to zřejmě nějaký důležitý příznak chování. Ale zatím nikdo nepřišel na to, co znamená. A jestliže se náš nalezenec chová takhle, svědčí to o tom, že je aspoň v tomto směru normální." To mě nenapadlo," přiznala Amy. Ale taky nejsem psycholog. Nalezenec, to je dobrý, zatím mě nenapadlo, jak mu říkat. Říkala jsem mu prostě Nonggo." Jak je na tom fyzicky?" zajímala jsem.se. Řekla bych, že normálně. Když jsme si zjistili, jaké látky a vitaminy jeho tělo\n19 23 potřebuje, začali jsme mu dávat umělou výživu. To mu udržuje metabolismus v rovnováze- Takže v tomto směru Žádné nebezpečí nehrozí. Starosti mi však dělá jeho psýcha. Do ní se ještě žádný specialista nedostal. Doufám, že ty to dokážeš*, Bré, jinak o něj přijdeme. Ono se totiž zdá, že mu bude úplně jedno, když zemře. Možná po tom dokonce touží." Došli jsme na stanici intenzivní péče pro mimozemský život. Pohled, který se mi naskytl, mě zděsil. Nonggo se doslova ztrácel mezi lékařskými přístroji. Nazdar, nalezenče," pozdravila ho Amy. Vedu ti milou návštěvu. Tohle je doktorka Bré Tsinga a chtěla by se s tebou spřátelit." Co je to za specialisty, že ho pohřbili pod těmihle mučidly!" neudržela jsem se. V takových podmínkách bych si přála umřít i já." Obrátila jsem se k robotovi a přikázala mu: Všechny ty přístroje pryč. Nonggo je nepotřebuje." Robot se pokoušel namítnout, že je to v rozporu s příkazem nějakého profesora. Ale já poukázala na své kompetence od Cistola Khana a tím jsem profesorovo rozhodnutí vetovala. Zabralo to a onen profesor nikdy neprotestoval. Odpovědnost jsem ostatně převzala já. Být proslulá má někdy výhody," ušklíbla jsem se na Amy. Pousmála se a bylo vidět, že mi nezávidí. - Přisedla jsem si na jeho postel. Obličej měl skutečně mrtvý, když si člověk uvědomil, jaké mimiky jsou Nonggové schopní ni. Měli bychom se spřátelit, protože se teď budeme hodně stýkat," řekla jsem mu přátelským konverzačním tónem, jako bych si byla jista, že mi rozumí. Sice o (obé ještě nic nevím, ale to přijde. Jak se jme- nuju, to už víš. Jsem Bré Tsinga, ale říkej mi prostě Bré. Narodila jsem se na planetě Sabinn..." Chvíli jsem mu vyprávěla o sobě, jak jsem vyrostla ve volné přírodě na Sabin-nu mezi všemožnými tamními zvířaty, která všechna byla mými přátelí a já rozuměla jejich řeči, a že mi říkali Ta, která mluví se zvířaty. To byl velice důležitý začátek. Protože jestli Nonggo přijme má slova do svého vědomí a porozumí mi, chtěla jsem v něm vzbudit asociaci, že k němu mluvím jako k nějakému svému zvířecímu příteli a že mu také budu rozumět, když se bude vyjadřovat slovy. Ale nevzbudilo to v něm žádnou reakci. Nevydal ze sebe kromě dýchání jediný zvuk. Ve tváři se mu nepohnul ani sval-oči měl otevřené, ale jako by nevnímaly. Hleděly do prázdna. Vzdychla jsem si. Pak jsem mu dál vyprávěla o svém životě. Jak jsem prišla do civilizace a zpočátku se v ní nevyznala a necítila dobře. I to jsem myslela jako paralelu k jeho osudu druzi ho zanechali v cizím, zdánlivě nepřátelském světě. A vyprávěla jsem mu o Jafkovi, svém věrném hussiarovi, kterého jsem vzala s sebou do civilizace a nakonec jsem ho musela s těžkým srdcem odvézt nazpátek na Sabinn, protože dospěl a převládly v něm instinkty dravé Šelmy. Už tě dál nebudu nudit informacemi o sobě," řekla jsem nakonec. Příště ti budu vyprávět něco o tvém národě." Nonggo se bezděky posadil. Hnědé oči se na mě na okamžik zahleděly, jako by si mě poprvé uvědomil. Myslela jsem si, že tu pozitivní asociaci vyvolala zmínka o jeho národu. Jenže pak jen naklonil hlavu na stranu a hleděl do prázdna. Ve tváři se mu pohnulo pár svalů, ale neutvořily výraz. Potom mu trup opět padl na postel.\n20 24 Odešly jsme s Amy z pokoje. Proč jsi nepřitlačila, Bré?" zeptala se. Měla jsem takový pocit, že nalezenec touží po informacích o svých, i když to nedal tělem nijak najevo. Byl to prostě jen takový pocit." I já ten pocit měla," souhlasila jsem. A právě proto jsem sezení tak náhle přerušila. Chci, aby na něj má poslední slova působila. A teď mám hlad." Zašly jsme do restaurace. Při jídle mi vyprávěla o svých přátelských stycích s Cistolem Khanem, jako jediná ho oslovovala Či. Potom se hovor nějak stočil na Allana, a než jsem se nadálá, vyprávěla jsem o naší spolupráci. Ty ho máš ráda, co?" usoudila. A jaký ty máš vztah k Cistolovi?" Tázavě jsme se na sebe zahleděly a potom jsme se rozesmály. Je čas na další sezení," řekla jsem a zvedla se. Nalezenec měl dost času na přemýšlení." Smím být u toho?" požádala. Nebyla jsem proti. Nonggo tam ležel, jak jsme ho opustily. Oči upíral do stropu Slíbila jsem ti, že ti budu vyprávět něco o tvém národu, nalezenče," začala jsem. Moc toho o něm nevím, ale dospěla jsem k přesvědčení, že je to mírumilovný národ s vysokou morálkou a etikou. Ale v mnohém vaše chování nechápu." Mohla jsem to říct jasněji. Mohla jsem se zeptat, proč nalezenec navzdory vysoké morálce byl vysazen jako nositel hříchu". Ale to by bylo příliš přímé a tvrdé. Ať k tomu dospěje sám. Měl bys vědět," pokračovala jsem, že došlo k výměně mezi tvým a naším národem. Pokud jsi to z nějakého důvodu zapomněl, chci ti to připomenout. Byla jsem při transferu ze Země do Kenteullenu..." 'Vyprávěla jsem mu, jak to na mě zapůsobilo, když jsme vyšli z faktorového elementu. Líčila jsem mu setkání s nonžskou delegací a vychvalovala pohostinnost a srdečné přijetí. Nechala jsem to líčení doznít s nadějí, že přátelské styky budou pokračovat navzdory zničení Tvrze. Po krátké pauze jsem řekla: Ráda bych věděla, jaký máš ty význam a proč tě u nás vysadili, nalezenče." Hned jsem věděla, že jsem vystihla ten správný okamžik. Obličej mu náhle ožil. Bylo vidět, jak mu ve tváři přímo explodovala životní energie. Hlavně kolem úst to byl přímo ohňostroj mimiky. A pak se ta ústa otevřela a slabým, chvějícím se hlasem řekl: ' Nejsem;.. nalezenec... Genhered ZenŠ Meved... nositel hříchu..." A pak se mu obličej opět změnil v ochablou masku. Ale to už bylo něco. Dosáhla jsem prvního úspěchu, přinutila jsem ho promluvit. To nebylo na začátek Špatné. Znali jsme aspoň jeho jméno - Genhered ZenŠ Meved. Aspoň jméno Meved jsem už několikrát slyšela, je u Nonggů zřejmě dost rozšířené. Možná je to příjmení. A taky mi dal najevo. Že mi rozumí každé slovo. Už na tom se dalo stavět. Paty útok Waškon použil jednu ze štol, kterou prorazil předvoj. Vedla na východ z faktorového elementu - ten název znali z výslechu rukojmí - končila poblíž stanice metra pod jednou hustě obydlenou Čtvrtí. Čtvrty se jmenovala Monggon-Zdpad, to se Waškon dozvěděl od jednoho rukojmí, kterého ostatní Džerrové odtamtud unesli do hradu. Vzhledem k tomu, ze neměl za úkol získat další zajatce, klidil se lidem z cesty


Brožíkův portrét Husa obdivovaly výpravy ze všech zemí Koruny české - iDNES.cz\nBrožíkův portrét Husa obdivovaly výpravy ze všech zemí Koruny české\n4. března 2016 19:01, aktualizováno 19:01\nPřed 165 lety se narodil Václav Brožík, autor výzdoby Národního divadla i obrazu mistra Jana Husa. Monstrózní plátno vystavené na Staroměstském náměstí jezdily obdivovat výpravy ze všech zemí Koruny české.\nJedno z Brožíkových historických děl, Polyxena z Lobkovic ochraňuje ve svém paláci královské místodržící Slavatu a Martinice, defenestrované z oken Pražského hradu v roce 1618. | foto: archiv iDNES.cz\nTrocha jídla a pár drobných, tohle byl první honorář, který si patnáctiletý Václav Brožík vydělal. Psal se rok 1866 a talentovaný mládenec v Praze tehdy maloval portréty vojáků poznaňského regimentu, jednoho z pluků pruského kontingentu, který okupoval Prahu. Máloco v tom okamžiku svědčilo pro to, že Brožík jednou vstoupí mezi nesmrtelné.\nKresby se však líbily i Brožíkovu kamarádovi, s nímž zpíval v chrámovém sboru. Pro nadaného mladíka to bylo setkání vpravdě osudové. Šlo totiž o syna Pavla Vnoučka. Sladovníka a pivovarníka, majitele košířské usedlosti Mlynářka. Ten v obci za hranicemi Prahy platil za zámožného pána, vlastence a podporovatele věd a umění. Stal se mecenášem, který Brožíkovi umožnil splnit si velký sen – studovat na Akademii výtvarných umění v Praze.\nMladíkovi nechyběl talent ani vůle. Na svět však přišel v rodině notně nemajetné. Jeho dětství vypadalo jako ze sociálního románu – otec dřel za nevalný plat ve fabrice u Ringhofera na Smíchově. Matka si doma přivydělávala vyšíváním. Až do setkání s Vnoučkem nemohl Brožík, nejmladší ze šestice sourozenců, na studia ani pomýšlet.\n„Vnouček vzal Brožíka k Josefu Trenkwaldovi, řediteli akademie. Napoprvé však Brožík nebyl přijat. Ne však pro nedostatek talentu, musel si nejprve doplnit školní vzdělání,“ uvádí historik Josef Hrubeš. Na chlapcova studia a malířské náčiní Vnouček také uspořádal veřejnou sbírku v Malostranské besedě.\n„Musel bych mít tiskárnu“\nPo třech letech na pražské akademii odjel student do saské královské metropole Drážďan. Z Prahy zmizel tak dokonale, že o jeho odchodu městem kolovaly fámy. Podle jedné z nich propadl karbanu a zhýralému životu a skončil ve vězení. Podle jiné zemřel.\nBrožík však v nebývale skromných podmínkách pracoval na díle, které ho katapultovalo mezi známé a žádané tvůrce. Až dvanáct hodin denně trávil před plátnem, které představil pod názvem Svatební průvod Záviše z Falkenštejna s královnou Kunhutou.\n„Ani byste nevěřili, jak zblázněno je zdejší obecenstvo do mého obrazu na výstavě. Objednání rozmanitá jen se sypou, takže bych musel mít zrovna tiskárnu, abych všem vyhověl,“ psal nadšeně svým rodičům. Dílo mu kromě uznání vyneslo i štědrý honorář 550 tolarů.\nVáclav Brožík a jeho dílo\n1865 – Narodil se 5. března v chudé rodině.\n1872 – Namaloval obraz Svatební průvod Záviše z Falkenštejna s královnou Kunhutou, kterým se mladý malíř proslavil.\n1878 – Triumfálně uspěl na Salonu v Paříži Svatebním poselstvem krále Ladislava na francouzském dvoře Karla VII. 70. léta – Pro Národní divadlo vyzdobil královskou lóži historickou symbolikou, zobrazením dynastií Přemyslovců, Lucemburků a Habsburků.\n1883 – Vytvořil dílo Mistr Jan Hus na koncilu kostnickém.\n1897– Vytvořil obraz korunovace krále Jiřího z Poděbrad.\n1897 – Františkem Josefem I. ve Vídni povýšen do šlechtického stavu jako Václav Brožík z Valrose.\nAkademický malíř Václav Brožík (1851 - 1901)\nBrožík studoval také v Mnichově, na poznávací cestu vyrazil i do Holandska. Neodolatelně jej však lákala Mekka kumštýřů Paříž. Ač neuměl ani slovo francouzsky, vyrazil v 70. letech na cestu, vybaven dvěma doporučujícími dopisy a nezlomnou vůlí prosadit se.\nTo se mu povedlo dokonale. „Jde o nejlepší zde vystavené dílo,“ shodovali se kritici v pařížském Salonu nad Brožíkovým Svatebním poselstvem krále Ladislava na francouzském dvoře Karla VII. Výstava, kde Brožíkův obraz takto uspěl, měla milionovou návštěvnost.\nBrožík si ze Salonu odnesl zlatou medaili i přízeň zámožného obchodníka s obrazy Charlese Sedelmeyera. Ten získal předkupní právo na jeho díla. A Brožík dostal ruku jedné z jeho dcer, řečené Mína. S ní i věno vpravdě královské, takřka půl milionu zlatých. Sedelmeyer rozhodně nebyl altruista, leč za všech okolností zůstával tvrdým byznysmenem. „Chlapče, v tobě se skrývá velký kapitál,“ říkal Brožíkovi.\nVeleúspěšný a finančně zajištěný autor si mohl volit náměty i klienty. Jedno téma ho obzvláště přitahovalo. Nešlo o nic menšího než ztvárnit Jana Husa. „Publikum ztichlo, ohromeno velkolepostí díla,“ líčila Národní politika úžas, který obraz Mistr Jan Hus na koncilu kostnickém vyvolal.\nMonstrózní plátno o rozměrech pět krát tři metry, vystavené na Staroměstské radnici, jezdily obdivovat výpravy ze všech zemí Koruny české. Na vykoupení práv k obrazu, vlastněných Sedelmeyerem, vznikla sbírka. V ní se sešlo úctyhodných 40 tisíc zlatek. Do husitské éry se vrátilo i další epochální plátno – Volba Jiřího z Poděbrad za českého krále.\nNejen husitskou tematikou Brožík obohatil umělecké sbírky. Císaře Františka Josefa I. potěšilo dílo na oblíbené habsburské téma Tu felix Austria nube neboli Ty šťastné Rakousko se zasnubuj. Autora mocnář ocenil povýšením do šlechtického stavu. Vybral mu predikát „z Valrose“.\nA to podle města nedaleko Paříže, kde Brožík přebýval u svého tchána. K povýšení náležel i erb. Brožík dostal do znaku hvězdu jako symbol slávy a trojici štítků, které byly po staletí symbolem cechu malířů. Vládnoucí rod jistě potěšil i další Brožíkův obraz Císař Ferdinand I. na Pražském hradě mezi svými umělci.\nBrožík se zařadil i mezi umělce pracující na výzdobě Národního divadla. Jeho zásluhou vznikla výzdoba královské lóže. Ta se nesla ve znamení pocty třem vládnoucím dynastiím – Přemyslovcům, Lucemburkům a Habsburkům.\nNa Akademii výtvarných umění v Praze, kam byl coby student přijímán nadvakrát, se umělec vrátil jako profesor. Ještě vyšší poctu mu udělil Institut de France – vrcholná instituce pro vědu a umění ve Francii. Brožíka zvolila mezi čtyřicet nesmrtelných v jeho oboru. Téhle pocty se mu dostalo jako jedinému českému malíři.\nV Paříži Brožík nalezl také místo posledního odpočinku. Pochován byl v roce 1901 na hřbitově Montmartre.\nTémata: Francie, Poděbrady, Pražský hrad, Rakousko, Václav Brožík, Drážďany, hřbitov, Jan Hus, Malostranská (Praha), Mekka, Mnichov, Národní divadlo, Paříž, Smíchov, Staroměstská (Praha), Staroměstská radnice, Staroměstské náměstí, Umělec, Vídeň\nMuž chtěl upálit exmanželku a jejího přítele v chatce, dostal deset let\nZdeněk Chadima si za pokus o dvojnásobnou vraždu odpyká deset let a musí zaplatit tři sta tisíc odškodného. Rozhodl o...\nRodinný dům ve Všetatech na Mělnicku, kde vyrůstal Jan Palach, by měl letos v srpnu mít podobu památníku, zatím ale...