Smrznuti magarac i drugi fenomeni — LINKS\nSaša Ilić: Naš večerašnji gost je Branislav Jakovljević, autor knjige Smrznuti magarac i drugi eseji, koji inače predaje na Katedri za pozorište i studije izvođenja na Univerzitetu Stanford u Kaliforniji. Ono što Jakovljevića posebno izdvaja je nerv za društveni angažman koji je atipičan za ljude iz akademske sfere. Obično se događa da, kad ljudi odu odavde i započnu karijere na svetskim univerzitetskim centrima, zaborave šta se događa ovde, više ih to ne interesuje, a jasno i zašto, jer je to vrlo teško pratiti. Posvetiti se novom poslu, a sve vreme pratiti šta se ovde dešava, čitati aktuelnu štampu, istraživati stare tekstove... to je teško i jasno je da ima vrlo malo takvih ljudi. Potrebno je da odvoje nešto od svog dragocenog vremena i pozabave se ovom našom stvarnošću.\nOva knjiga je proizvod jednog takvog „ekstra“ vremena koje je Branislav Jakovljević posvetio problimima politike i kulture naše sredine i te tekstove je objavljivao pre svega u Betonu i Peščaniku, Sarajevskim sveskama i diljem ex YU. To su tekstovi pisani od kraja devedesetih do skoro današnjih dana. I ova knjiga sada, sa ovim tekstovima, ima neki novi spektar značenja, osvetljava nam nešto što se ranije dogodilo, na potpuno nov način. Tokom razgovora dodirnućemo neke takve momente.\nNaš drugi sagovornik večeras je Damir Arsenijević, profesor na Univerzitetu u Tuzli. On je teoretičar književnosti i psihoanalize kao i psihoanalitičar u treningu. Predaje angloameričku književnost i kritičke teorije. Jedan je od suosnivača međunarodne platforme Studije Jugoslavije, koja je produkcioni prostor za interakciju umjetnosti, teorije, obrazovanja i politike.\nBranislave, kako se tebi čini danas kad si knjigu prvi put pogledao i suočio se ponovo sa svojim tekstovima?\nBranislav Jakovljević: Pre svega bih da se zahvalim tebi i Svetlani Gavrilović jer mnoge od ovih tekstova ne bih ni napisao da nije bilo vas, a o knjizi i da ne pomišljam. I ne samo vama već i mnogim drugim sagovornicima. Svi ovi tekstovi su delovi, fragmenti, krhotine mnogo dužih razgovora koji sežu unazad do početka 90/tih, sa Borkom Pavićević još mnogo dalje, sa Pericom Gunjićem do detinjstva, sa Svetlanom do 80/tih, tako da je vrlo teško reći da je ovo nastalo od 2000/te do 2017/te, pa je probrano. Sad kad vidim knjigu, vidim da je to deo jednog dužeg dijaloga sa velikim brojem ljudi. Naravno, kad se tekstovi pojave u ovoj formi, imaju neki vid završenosti i prošlosti, uskoro će početi da skuplja prašinu. U vremenu kad su objavljeni, bar su meni bili proizvod jednog mog emotivnog, vrlo često ljutitog odgovora na stvari koje su se dešavale. Da li si ti ovde kad ih pišeš ili negde drugde, mislim da nema veze. Pored onog što radis, svako jutro ili svake noći, gledaš vesti i gledaš ono što se dešava ovde. To je jedna neuroza koja traje od 90/tih i koja ne prolazi. To je toliko duboko utisnuto u naše živote, bar u moj, da ja ne vidim tome kraj.\nSaša Ilić : Ovo je atipično za ljude iz akademskog sveta, koji su otišli odavde, da se vraćaju na ove teme i da ulažu napor u pisanje tekstova i razumevanje ovdašnjih prilika\nBranislav Jakovljević: To sve zavisi. Postoje ljudi koji imaju potrebu da počnu iz početka i to je potpuno u redu. Jer to je menjanje, da tako kažem, čitavog jednog mentalnog sklopa i prilagodjavanje na drugu kulturu, druge reference, a opet postoje ljudi kao što je Damir Arsenijević, Pavle Levi koji su ili ovde ili na strani, na fakultetu a koji se i dalje bave time. Vidim to kao dve vrste pisanja, dva jezika kojima se služiš da bi, otprilike, govorio o istoj stvari. Ja ne vidim ogromnu razliku između onoga što pišem tamo na engleskom i ovog ovde. Čak kad retrospektivno pogledam, neke stvari kojima sam se bavio tamo a koje nemaju veze sa ovim ovde, izgledalo je da sam se njima bavio upravo u tom trenutku da se ne bih bavio etički vrlo komplikovanim stvarima koje su se dešavale ovde. A onda kad pogledam unazad, shvatim da je upravo sve vreme bila reč o tome.\nSaša Ilić: Damire, kako se tebi čini ovaj Branislavljev angažman? I ova knjiga koja se pojavljuje posle toliko vremena, a van je njegovog akademskog rada u ovom javnom prostoru?\nDamir Arsenijević: On govori o jednoj neurozi koja traje i to je jedna produktivna neuroza, ona sa kojom se ja mogu identifikovati. Ona svu tu libidinalnu energiju ulaže u detektovanje svih tih neuralgičnih tačaka. Pošto ja ne pripadam srbijanskom akademskom kulturnom prostoru, ali istovremeno i pripadam jer je to dijeljeni prostor rušene Jugoslavije, za mene ta produktivna neuroza je zapravo pitanje: kako gradimo javni prostor kroz intervencije ovog tipa? Kroz eseje i kako je zapravo ova knjiga, za mene je ona neka vrsta tvog povratka na drugačiji način, kako se ovi eseji vraćaju ovde u jednoj drugoj formi, u formi knjige. Istovremeno, zašto je za mene ova knjiga uspešna, pored pokretanja tema proizvodnje javnog prostora, proizvodnje javnog vremena, o čemu ćemo kasnije? Zapravo, kako je uspela da se dotakne svega onoga što je kolonizovano u zadnjih 30 godina, od prostora, vremena, političkog afekta, infrastrukture, tijela... Kako ovi eseji pokušavaju na određen način da okupe sve to. I to je veliki zadatak koji se gotovo čini kao beznadežan. Ali bez obzira na veličinu svega toga, mora se pokušati, mora se raditi. A kod mene su eseji uspeli da naprave taj transfer ljutnje. Koliko nam je ljutnja još uvijek bitna da se pokrenemo? Za mene je bitno to pitanje: šta još sve nismo predali neprijatelju? To je pitanje i našta se sve možemo pozvati? Šta nam je još ostalo od resursa ako želimo da se mobilišemo? Očigledno, ako ova knjiga daje sve one tačke i opisuje jedan sistem kako se iscrpljuje ovde i sada konstantno, daje nam takođe polazište sa kog možemo, ne samo da se odupremo iscrpljivanju, već da izgradimo nešto afirmativno. Zapravo, kako da se izmaknemo iz konstantno defanzivne pozicije u jednu novu vrstu ofanzive koja gradi? Za mene je to iznimno važno i mislim da je polazište za razmišljanje o tim temama, za mene, bila ova knjiga.\nB. J.: Da, radi se o jednom transferu ljutnje. Mislim da u ljutnji i tom produktivnom gnevu nema ničeg lošeg. Na neke stvari treba odgovoriti afektivno i emotivno, naročito kad one zaslužuju takav jedan odgovor. Zaboravlja se to da emocije nisu privatna stvar. One su jedna javna, socijalna, intersubjektivna zona koja je vrlo gusta, vrlo teška. Onog trenutka kad se povučemo iz nje ostavljamo jedan vrlo širok prostor za razne vrste intervencija i on se puni na razne načine. To je prostor koji ne podnosi vakuum. Kad govorimo o tim reakcijama, moja reakcija je bila takva na kasne radove Dobrice Ćosića. Imao sam utisak da taj čovek nastavlja svoj dug, subverzivni rad i da na to niko ne obraća pažnju. Da se nekom navikom samo ponavlja „da, da“, a da te stvari niko ne čita. I to je mazohostički poduhvat da kreneš da ga čitaš. I rekao sam, ako budem poslednji čovek koji će da čita to, biću. Ako treba da budem ja, u redu je, odvojiću vreme i pročitaću ga. I tu zaista ima svašta da se vidi. Ako se te knjige ne pročitaju na jedan suštinski način, one još uvek postoje na nivou jednog iskaza. I ako one ne izazovu jedan protiviskaz, znači, ta ćutnja je jedno duboko odobravanje. Nisam nameravao tom ljutnjom, tim afektivnim odgovorom da podrijem, da napravim neku subverziju prema Ćosiću, da dokažem koliko je on loš pisac ili čovek. Samo sam mislio da je jako bitno da svaki takav iskaz dobije odgovor. Tako se, kako ti kažeš, stvara neki društveni prostor i društveno vreme. Ako ne postoji taj jedan korak koji sledi iza svakog iskaza, onda se stvara jedno mrtvo vreme ponavljanja.\nS. I.: Ovo je važno pitanje, kako se iz defanzive prelazi u ofanzivu koja može da bude produktivna, delatna. Podsetio bih na jedan trenutak kad si ti u Narodnoj biblioteci Srbije 2004. godine, koja je tada imala program koncepta razvoja, održao predavanje Tekst i propast, o čemu sam pisao povodom desetogodišnjice objavljivanja Betona. Smatram da je taj tekst imao inicijalno vrlo važnu funkciju i dalekosežni uticaj na većinu ljudi koja se okupila oko ovog projekta. Govorio si šta pre svega znači pisati u blizini propasti, a na osnovu istraživanja sudbine i dela Danila Harmsa. To je za ljude iz Betona, za tu generaciju ljudi koja je htela da uđe i osvoji novi prostor delanja na ovoj sceni, bilo vrlo važno i Beton je nastao godinu dana nakon toga sa idejom da se pokuša. Krenuli smo upravo sa tvojim tekstom o Dobrici Ćosiću koji je izašao u drugom broju. Tvoj rad je bitan i do 2013. kada dolazi do kolapsa tog projekta o čemu ćemo kasnije govoriti. Hoću reći, taj intelektualni i idejni uticaj koji je to predavanje ostvarilo, retrospektivno posmatrano, govori o tome kako je došlo do otvaranja tih malih vrata i osvajanja tog malog prostora ovde, u ovoj kulturi.\nB. J.: Za mene je to vrlo važno pitanje. Kad sam otišao (1993) i počeo da radim posdiplomske na NYU (Njujorski univerzitet), mene je i dalje zanimalo da pišem (napominjem da je to pre internet ere), kad je bilo teško doći do informacija, ali kad god bih pokušao da pišem o onome što se dešavalo na prostorima bivše Jugoslavije to je bilo jako, jako teško pronaći pravi registar, ton u kome može o tome da se govori. Naročito kad nisi u tome, jer u toj situaciji kad si izmaknut, kad si u untrašnjem ili spoljašnjem egzilu, vrlo je lako usvojiti neki ton propovedništva. Onda sam odustao i rekao da ja o ovome ovde ne mogu da pišem. Rešio sam da o tome neću da pišem, pisaću o onome što mi je blisko, o onome što volim, sa čim se identifikujem, a to je bio Harms, koga smo voleli još kao vrlo mladi. Posvetio sam se tome, radio u bibliotekama Sankt Petesburga. I tu stekneš jedan vrlo materijalan osećaj jedne egzistencije koja je na rubu, koja samim svojim postojanjem svedoči o jednoj katastrofi. To je ono što je Blanšo govorio, to mesto katastrofe. Shvatio sam da radeći na Harmsu mogu da pronađem taj registar koji govori o tekstu, o jednoj diskurzivnoj proizvodnji koja se nalazi na samom rubu jedne etičke provalije. I da se pravo pisanje dešava upravo na tim rubnim zonama tih strašnih moralnih ponora. Što sam više na tome radio, sve mi je bilo jasnije da bez obzira koliko je Harms znao o Gulagu kasnih 30-tih, on je govorio o tome sve vreme, pošto je bio u njemu. Iako je sve to vreme bio u Lenjingradu. Isto se može govoriti o karijeri jednog Blanšoa koji je prešao sa desnice na levicu, upravo obraćajući pažnju na ponor holokausta. Postalo mi je potpuno jasno da ovde kod nas najvažnija reč, najvažniji pojam prema kome mi možemo da se odnosimo svakog dana, od jutra do večeri, je ta reč Srebrenica.\nS. I.: To je poslednja reč u eseju „Tekst i propast“.\nB. J.: Da, drago mi je što si ti i neki prepoznali taj impuls.\nD. A. : Slušajući tebe Saša, osetio sam da tvoj govor ima dozu poraza i gubitka. To je nešto sa čim se ja susrećem u Beogradu, to je nešto što je dominantno. Detektujem taj konstantni poraz, gubitak, koji nije još uvijek očaj. Ali ta ideja poraza, gubitka je jaka i bojim se u kojoj meri ona paralizuje. U kojoj meri ona prihvata ove parametre kao jedine moguće? Zapravo, šta znači napraviti jedan salto, izokrenuti se iz vlastite kože da bi se dobila neka nova pozicija. I to je nemoguće, ali je istovremeni imperativ da se zauzme jedna takva pozicija, upravo zbog takve nemogućnosti. Jer samo oni koji mogu zauzeti takvu poziciju mogu i da prave političko vrijeme, mogu da nose tu tenziju. Osjećaj poraza razara tijelo, razara um. Za mene je osvajanje javnog prostora iz perspektive BiH i progovaranja o Srebrenici, sa ove strane zločina, genocida, isto toliko bitno da se otvori i napravi jedna pluralizacija komemoracijskih diskursa, da se izađe iz tog konstantnog pravljenja žrtve poslednjih 25 godina. To me ljuti. To je ono što su ovi eseji uspeli da izazovu kod mene ponovo. Taj humanitarizam na koji smo navikli, u kome smo vrlo dobro istrenirani. On nas je istrenirao da budemo poslušna, docilna tijela, ovog neoliberalnog kapitalizma. Siromaštvo koje se konstantno proizvodi dobro nas trenira da budemo dobri. U Bosni je upravljanje traumom isto nešto što dominira. I treći dio trijade, uz upravljanje siromaštvom, upravljanje traumom, jeste upravljanje kroz konstantnu nesigurnost koja se proizvodi zadnjih dvadesetpet godina. Sad je pitanje šta ta trijada nama radi i šta znači pravljenje društvenog prostora? Za mene to znači bazično, koliko smo mi prenosnici privatizacijskog afekta u onome što mi radimo? Moj rad i iskustvo u BiH, moje iskustvo protesta 2014. godine su mi pokazali da je to pitanje koje mi moramo sebi da postavimo jer mi nismo imuni da budemo ti prenosnici privatizacijskog afekta, privatizacijske logike koja radi i kroz nas. Dakle, na koji način ćemo mi uspeti da dokinemo naše vlastito učešće u svemu? To je pitanje kako ćemo mi izgraditi jednu novu zajednicu u kojoj možemo pozvat ljude da se priključe. To je krucijalno. To znači da smo uspostavili neke drugačije društvene veze. Znam da je to strašno teško, ali te veze, ta jedna solidarnost i povjerenje koje se mora dokazivati svaki dan, je ključno. To je za mene polazište. Bez toga, bojim se da ćemo biti osuđeni na to da ćemo samo prihvatati poraz za porazom i da ćemo na kraju postati prazne ljušture koje su navikle da je vrhunac političke imaginacije, primanje udaraca. A to ne smije da se dogodi.\nB. J.: I to ono najgore primanje udarca: udarilo me je, ali je moglo i gore. Da se vratim registru o kome sam malopre govorio. Mislim da se to dosta vidi u tvom radu na vicevima o genocidu u Bosni. Postoji jedan način na koji može o tim stvarima da se priča, način koji je prećutno dozvoljen u svakoj sredini i vrlo je teško probiti granice tog registra. Upravo sam čuo da tebe tuže u Bosni kao nekoga ko poriče genocid. I ovde, u Srbiji, postoji jedan uvežbani način govora o tome: ubijeno je toliko i toliko muslimana, ali i nas su... i onda ide uobičajen tekst. Znači, taj mehanizam samoviktimizacije je vrlo precizno kalibriran, i on zapravo znači nemanje pravog govora o tome. I reći ću nešto što je svima vrlo poznato, ali moram da kažem da se radi o jednom temeljnom procesu revizije istorije. Jednostavno, postaje sve teže i teže da se vratimo 10 godina unazad, 15 godina, 20 godina i da vidimo šta je zapravo bilo. Ne postoji ta radoznalost da se pozabavimo time. Sve ređe i ređe čujem ime Milošević u javnom diskursu, to je kao postalo passé, svi znamo šta je on uradio, zašto bi se to uopšte više pominjalo. I onda postoji taj jedan nevidljivi neprijatelj. Srbiju su bombardovali zato što nas mrze, zbog geostrateškog položaja, vrlo retko se ikad pomene to ime, ime glavnog inspiratora svega toga. Da se vratim tvom pitanju od ranije, kako preći u ofanzivu. Da, ta temeljna revizija, svaki diskurs koji se odmiče od tog mehanizma samoviktimizacije čini se nerazumljivim. Ako pričaš o tome, kao da te niko ne razume. Ne postoji način da se taj govor prepozna i da se otvori jedan širi razgovor. Ja duboko verujem u nešto što zovem snaga iskaza. Možda to dolazi iz rada sa Harmsom. On je sve, sem prve dve pesme, napisao za sebe i svoja tri druga. To niko nije čitao, niti se on nadao da će to neko ikad čitati, pisao je gde je stigao, kad je mogao, ali je vrlo bitno da postoji iskaz. Nije bitno da li on cirkuliše u ovom trenutku, da li će nekada ili ikada da cirkuliše. Bitno je da postoji formulacija jedne ideje. Gde će ona stići, to nije do nas. Postoji jedna slika lažne demokratije koja sebe pretstavlja kao konkurs popularnosti. Što više ljudi ponavlja jednu te istu stvar, znači da je taj iskaz istinit. To ponavljanje potvrđuje istinitost. To je mašina za populizam koji vidimo kako funkcioniše i kod nas i izvan ove zemlje.\nS. I.: Damir je pomenuo ton u mom izlaganju, ton poraza. Rekao bih da postoje periodi akumulacije energije da bi moglo da se izađe iz defanzive i pređe u ofanzivu. Jedan takav period kada se osvajao taj mali javni prostor i prešlo u ofanzivu bio je taj period 2006. godine kada smo pokrenuli Beton i kada je Branislav počeo da saradjuje sa nama. Ali da podsetim da je do toga došlo nakon atentata na Đinđića i suspendovanje vrlo bitnih procesa modernizacije, izlaženja iz političkog koncepta devedesetih godina. Tada je nastupio period vrlo žestoke borbe, iako je možda ljudima sa strane to delovalo kao ponavljanje nečega što svi znamo, ali biti na toj sceni, učestvovati i svojim životom i radom stajati iza tih iskaza nosilo je veliki teret. I taj iskorak se završio snažnim udarom od strane politike. Samo bih da vas podsetim na slučaj Sretena Ugričića, čoveka koji je napisao pogovor za ovu knjigu. U njemu se radi o rekapitulaciji pisanja Branislava Jakovljevića. Drago mi je da se Sreten ovim pogovorom ponovo vratio u javni diskurs ovde i u regionu putem ove knjige. Dakle to što se dogodilo sa njim ima veze sa završetkom jednog perioda, ne samo u Srbiji. Znamo da se to dogodilo onog trenutka kada je tadašnji predesdnik, Boris Tadić, otišao u Banjaluku i primio orden Radovana Karadžića od Dodika. Mogu da lociram taj trenutak kao simbolički trenutak prekidanja i onog drugog talasa ofanzivnog delovanja alternativnih snaga u Srbiji. Čini mi se da se sada civilno društvo nalazi u nekoj fazi hibernacije, a nadam se da će do nekog pokretanja doći u nekom narednom periodu. Možda uspostavljanjem neke regionalne mreže koja bi delovala mnogo intenzivnije.\nDa se vratimo knizi. Ovde su skoro svi eseji koje je Branislav napisao proteklih godina u glasilima koje sam pomenuo, ali mi je danas jedan esej skrenuo pažnju „U senci Vajmarskog ustava“. Taj tekst je napisan nakog što je Tomislav Nikolić postao na dva dana predsedavajući parlamenta (juni 2007). Branislav je tada polemisao sa Radomanom Kordićem i njegovim tekstom. Ja bih sada pročitao fragment da vidimo kako je to izgledalo 2007. i gde se ovo društvo nalazi danas. To je primer kako ovi eseji deluju kao iskazi koji su tada artikulisani i kako oni danas mogu da deluju. To je fragment iz eseja „U senci Vajmarskog ustava“, fusnota 27 i član 48, o jednoj apologetici fašizma:\n„ Kroz svoju ontologizaciju političkog Kordić se pridružuje onom načinu mišljenja koje na Miloševića i njegovu pogibeljnu vlast gleda kao na elementarnu nepogodu. Ovakav stav ne može da promeni činjenicu da se protuve ne rađaju već proizvode, da se ratovi ne dešavaju već planiraju. Zastrašujuće je to što je ova vrsta proizvodnje postala deo ustaljene političke prakse u Srbiji. Imali smo prilike da se u to uverimo 9. maja kada je ponovo jedna protuva postavljena na mesto sa koga je mogla da zapreti vanrednim stanjem. Samo pominjanje raspuštanja Skupštine i uvođenje vanrednog stanja od strane Tomislava Nikolića kao predsednika skupštine Srbije bilo je jezivo. I previše stvarno. Podsećanje na član 48 Vajmarskog ustava. Ovaj član je omogućavao da se u slučaju vanrednog stanja raspusti parlament i da se za predsednika vlade postavi lice koje nema poverenje većine, postalo je istorija. Kao što Agamben ubedljivo pokazuje čitava Hitlerova vladavina zapravo je bila jedno produženo vanredno stanje ili rečeno jezikom suplementa, odlaganje i zaobilaženje samog zakona koji ga je doveo na vlast“.\nMožemo da vidimo kako je izgledala ta senka u tom trenutku u srbijanskom parlamentu kada je Tomislav Nikolić postao to što jeste. Danas kada živimo sa iskustvom da je on postao to što jeste i na vlast sa njim došla je čitava grupa ljudi koja nosi čitav bagaž te prošlosti koja nam je potpuno zatvorena danas. Konačno zatvorena, što se vidi po sudskim procesima i sudbinama ljudi koji su eventualno bili pred osudom ili osuđeni za ratne zločine. Sada i Tomislava Nikolića i grupu koja je došla sa njim vidimo kao aktere politike u Srbiji. Kako se tebi čini ovaj tekst koji si pisao tada?\nB. J.: Taj tekst nije ušao u knjigu. To je bila jedna usputna polemika i to je bio jedan napor koji je pravio Beton, vredan napor da se otvori javni prostor kod nas. Da se stvori jedna politička javnost u okviru kulture, u okviru književnosti, jedna demokratska javnost u srpskoj i literaturi regiona i koja bi otvorila neka vrlo bitna pitanja, koja je uloga književnosti u zločinu i u opravdavanju, inspiraciji i produžavanju zločina. Koja je uloga nekih mitologizacija za proizvodnju tog jednog vrlo materijalnog učinka. Ovo nije ni bila polemika, ja sam razumeo ono što je radio Beton kao niz pokušaja da se stvori otvaranje prostora za dijalog. To se naravno nije dešavalo, kao što znamo, Srbija ubija ćutanjem. Ovo je bio odgovor na tekst Kordića koji je bio jedan od prvih komentara u beogradskoj književnoj javnosti na Beton. Onda se on u jednom trenutku javio i diskvalifikovao moj tekst jednom tehnikalijom. To je kao onaj sudski proces gde te izbace iz sudnice zato jer nisi obrisao noge, slično tome. Ono što je mene u tom trenutku dodirnulo, ne zbog neke moje sujete, mogao je biti bilo čiji tekst u Betonu, ali zbog jedne male tehnikalije mogu se izbaciti svi jako teški, fundamentalni problemi sa kojim ovo društvo treba da se suoči, kad tad, i uporno se izbegava to sučeljavanje. I naravno, ono što je izgledalo 2007. kao neko ko se tu muva, postao je norma, neko ko može da razgovara na međunarodnoj pozornici sa drugima i da donosi odluke. To je jedna normalizacija nitkovstva koje dolazi i iz spolja i iznutra. Mehanizam te normalizacije je mehanizam jedne duboke ekonomije kompromitovanja. Što si manje etičan, to si više upotrebljiv. U tom trenutku kao da se otvorila neka grozna pukotina i malo pomalo je kroz nju ušao bljesak jednog katastrofalnog požara za koji se svi pretvaraju da je obična dnevna svetlost.\nS. I.: Hteo bih da otvorim temu za razgovor, razgovor o zločinima i traumatičnoj prošlosti. Mi smo tih dvehiljaditih stalno radili sa osećanjem da proces napreduje jako teško i stalno smo pisali o tome. Branislav ima čitav niz eseja koji se bave time, a danas smo u situaciji da ne samo da je tema zatvorena već i da je potpuno tabuisana. Pitanje je kako reaktivirati taj diskurs u ovakvim uslovima?\nD. A. : Razmišljam o članu 48 i ti si napravio referencu na legalizam Slobodana Miloševića koji zapravo još uvek traje. Ta čitava groteska Tadićevog dobijanja ordena „Radovan Karadžić“ od Dodika zapravo govori o kontinuitetu. I dok sam razmišljao o ovome, napravio sam lapsus u sebi od dr. Dabića u dr. Davić. Kako taj opsceni dio zločina još uvek davi ovde javni prostor. Ta slika davljenja je za mene vrlo jaka. Davljenje javnog prostora u svim zemljama bivše Jugoslavije. Koliko još uvek to davljenje traje, zločin koliko traje i koliko smo mi negde pozvani na jednoj velikoj skali da budemo učesnici, saučesnici, više ili manje tog zločina. U tome i leži razlika velikih suđenja nasuprot malim. Mala suđenja koja prolaze potpuno neopaženo, a pokazuju sav užas mučenja. Mučenje je jedna velika tema koja je metafora za ono kako dokinuti mučenje danas. Jer ako genocid traje još uvijek, a njegov zalog su skrivene masovne grobnice, ako smo mi svi svedoci kao što si ti bio svjedok ljudi iz Kozluka koji su pokušavali na razne načine da pobjegnu, da se spasu, pa su kasnije uspjeli progovorit. I tvoj iskaz je zapravo iskaz svjedoka. Za mene prvenstveno pitanje je svjedočenje ali na jedan način na koji mi možemo kroz svjedočenje, ne biti limitirani samo na to da svjedočimo i da je to to. Moj je problem, sad uvodim jednu novu dimenziju, svih ovih forenzičkih performansi koje negde, čini mi se, ispisuju svjedoka iz ovog svega. A zapravo ne okupljaju ono što bih nazvao skup traženja pravde. Poenta jeste, što bi Benjamin rekao, napraviti pravo vanredno stanje. Šta znači uvesti pravo vanredno stanje ovde u odnosu na ova mala suđenja, ali ne male zločine? O kojima se ne govori, a koja se svakodnevno odvijaju. Oni su kao brujanje motora u pozadini. Kada se pročitaju njihovi transkripti vidi se šta je u tim mučenjima ljudi bilo suštinski. To je ono čega se ja pribojavam u konačnici, možda ću pogrešiti što ću ovo reći, ali ću ipak reći. Moše Postoun je svojevremeno pisao o nacionalsocijalizmu, rekao je da su možda Nijemci izgubili rat, misleći na nacionalsocijalizam, ali je dobio revoluciju. Mi se nalazimo u situaciji gde su etnokapitalističke elite dobile rat, ali su negde dobile i revoluciju. Jer je figura jugoslovenskog Muslimana, baš kao i figura Jevreja u Holokaustu, morala biti negde prvo demonizovana i kroz mržnju halucinirana u islamistu da bi mogla biti ubijena u masovnim egzekucijama i zakopana u masovnu grobnicu. Jugoslovenski Musliman je bio personifikacija za Jugoslaviju i upravo zbog toga je i smetao hrvatskim i srpskim nacionalističkim projektima. Logori i mučenja su imali za cilj da dehumanizuju jugoslovenskog Muslimana, da ga svedu na neljudsko i da kroz masovne egzekucije upravo ubiju tu apstrakciju Jugoslavije. Zapravo, sa nestankom jugoslovenskog Muslimana kao tog političkog naroda kojemu je cela zemlja bila Jugoslavija i njihovo svođenje na Bošnjake što se kasnije retroaktivno radi kroz ove forenzičko/birokartske/vjerske procedure, znači revoluciju nacionalističkih projekata. Bojim se da je naše pitanje kako se nositi sa tim da su oni koji su vodili ratove ih i dobili, a istovremeno kako se nositi sa tim da su i revoluciju dobili. To je dupli udarac sa kojim se nosimo. Mislim da je put ka tome upravo preko ovih malih suđenja jer vidimo da je cijela infrastruktura koju je Jugoslavija imala u funkciji, od fabrike koja je postala konclogor, a mi, zapravo, danas imamo radne logore koji su zamenili koncentracione logore. Logika je ista. A preko ovih domova kulture koji su korišteni za mučenje u jednoj inscenaciji, mislimo da je potrebno videti i materijalnost toga, ali vidjeti i drugi dio koji se naslanja na to, a to je ta nemogućnost kako smjestiti inscenaciju svih tih mučenja u taj fizički prostor Jugoslavije\nB. J.: Svojim prijateljima uvek govorim da sam patološki optimista. Polako se to kruni, nestaje. Mislim da ono što se dešava kroz čitavu ovu reviziju jeste priprema za novo krvoproliće. Do zime 1991. nisam verovao da će to da se desi kao ni mnogi drugi. Ali kad vidiš šta se dešava sada, i deca koja su rodjena 95/te ne znaju šta se dešavalo u njihovom okruženju u trenutku njihovog odrastanja. Kako je temeljno, vrlo temeljno to sve izbrisano, kako je istorija ponovo reorganizovana, sve to ne vodi ka razumevanju, pomirenju već vodi ka jednom okretanju unutra, paranoičnom, krajnje netrpeljivom prema bilo čemu drugom i stranom. Sa druge strane, slažem se sa tvojom procenom o značaju svedočenja. Šta radi forenezika, čime se ona bavi, na velikim i malim suđenjima? Radi se o jednoj masovnoj tekstualizaciji onoga što nije tekstualno i onoga što ne može da bude tekstualno. Zakon je zasnovan na tekstu i on prepoznaje samo tekst. Svako ko je otišao na sudjenje u Hag videće da se svaka reč u trenutku izgovaranja pretače u tekst. Tek tada ona postaje pravni dokument. Ono o čemu smo svi svedočili, ona tvoja referenca o malim i velikim suđenjima, to je jedan tekst koji sam napisao a nije ušao u knjigu, radi se o suđenju ovde u Ustaničkoj ulici za stravične zločine koji su se desili u rano leto 1992. godine u Zvorniku i Čelopeku. To je jedna jedinica koju je regrutovala Srpska radikalna stranka, neki od njih su bili u obezbeđenju jednog mladog kadra te stranke koji se zvao Aleksandar Vučić, kao i u obezbeđenju samog vrha te stranke, Vojislava Šešelja, na njihovoj turneji po Crnoj Gori. Kad se to završilo, oni su otišli sa svojom četom u Zvornik i radili nezamislive stvari. Stvari koje ne mogu da se artikulišu, koje ostanu na nivou tela, na nivou van-diskurzivnog. I mi smo svi koji smo živeli ovde u to vreme, na bilo koji način, svedočili o tim stvarima. Postoji ogromna razlika izmedju neznanja i potiskivanja znanja koje ti imaš, hteo ili ne hteo. Znamo da se sa svakim osvajanjem gradova u Bosni bilo praćeno preplavljivanjem beogradskih ulica jeftinom robom. Pljačkano je po istočnoj Bosni. To je čitava jedna ekonomija u kojoj su građani Srbije učestvovali, hteli ili ne. Da li mi hoćemo da posvedočimo, da li hoćemo te netekstualne, nediskurzivne razmene da probamo da razumemo, da se njima okrenemo, to je prva stvar. Da, taj moj esej dolazi iz jednog takvog iskustva. Jedne noći sam bio u vozu sa čitavim jednim selom iz istočne Bosne. Trebalo je da prođe petnaest, dvadeset godina da bih ja saznao ko su ti ljudi, zašto su se oni našli u vozu, od beba do starica. Moja egzistencija je bila na poptuno drugačijem nivou od njihove. To je možda suština zločina: dok jedni ljudi stradaju na najstrašniji mogući način, oko njih se zadržava privid normalnosti.\nS. I.: Mislim da je dobar trenutak da se vratimo na druge aspekte tvoje knjige, a to je kultura, književnost. Kada o njima govoriš ti uvek imaš u vidu teret zločina, teret prošlosti i nemogućnost diskurzivnog predstavaljanja onoga što se dogodilo, a o čemu želimo da svedočimo. Želeo sam da taj esej bude na kraju knjige, ono što zatvara, a možda i otvara budućnost literature regiona, a to je bio tvoj odgovor na pitanje koje je postavila redakcija Sarajevskih sveski da li su nacionalne književnosti unutar Jugoslavije preživele i kako im pristupiti danas. Ti si dao vrlo radikalan odgovor, koji je za analizu i dalju elaboraciju, studije ponovnog promišljanja sudbine kulture u jednoj zajednici koja je razorena. Rekao si da ta književnost nije preživela jer je bila u sklopu sa društvenim formacijama koje su razarale tu zemlju. Hoćes li nam nešto reći o toj dijagnozi te kulture i knjževnosti koja je proizašla iz razorene Jugoslavije?\nB. J.: Mislim da je ta ideja o književnosti koja je samu sebe satrla vrlo bliska onome što Damir malopre govorio o tom uništenju i to fizičkom, materijalnom, uništenju koje prethodi jednom ideološkom brisanju jednog subjekta. On može biti jugoslovenski Musliman koji je posmrtno preobražen u Bošnjaka, može biti neki drugi subjekat, može biti subjekat jugoslovenske literature koji je učestvovao u toj operaciji. Taj esej je možda bila moja reakcija na ideju o zameni jugoslovenske književnosti zbirom nacionalnih književnosti koje će da nastave praveći se da ništa nije bilo, počinje se od početka, ponašaćemo se kao da su to španska ili francuska književnost i govorićemo kako imamo neke slične, a neke različite stvari. Zapravo, te književnosti ne postoje. Književnost ne čini zbir knjiga, kulturu ne čine zbir predstava, filmova, predavanja.. Književnost čini jedno poimanje književnosti, jedan diskurs o književnosti koji ide od recepcije do kritike, do čitalaštva i čitanja, pa do nagrada koje se daju za književnost, ko ih daje, zašto ih daje, kome ih daje. Postoji jedan institucionalni okvir jedne umetnosti koji je isto tako bitan, koji učestvuje u samoj književnoj proizvodnji. Mnogi se sećaju debate koja se pojavila 1987. godine o jugoslovenskom kulturnom prostoru. Ako sad pogledamo učesnike te debate to su bili grobari jugoslovenskog kulturnog prostora. Svaka njihova reč je rasturala i pokopavala taj prostor. Zaista ne znam na koji način mi možemo da se pretvaramo da se ništa nije desilo i imamo sad bosansku, srpsku, hrvatsku, slovenačku, makedonsku, kosovsku kniževnost i sada možemo na neki akademski način analiziramo, imamo komparativni pristup. Čemu?\nS. I.: Da li je bilo reakcije na tvoj tekst?\nB. J.: Sem što kad sam poslao tekst, neko je rekao da je radikalan i to je to.\nD. A.: Ono što mene jako nervira je taj imperativ ideologije pomirenja. Vendi Braun kaže da taj diskurs tolerancije nas tera da mi zapravo trpimo onog drugog i da u tom trpljenju drugog mi stvaramo multikulturalni aparthejd. Na primjeru Bosne to meni izgleda nadrealno. Živim u mestu gdje postoje dvije škole pod jednim krovom, gdje međunarodnoj zajednici ne bude mrsko, one ljude koji su vodili ratove i profitirali da instalira na vlasti. I sad kao da počnemo ispočetka, kao da je to neka tačka nulta od koje počinjemo. Taj aparthejd i ta segregacija koju samo mogu etnički da mislim i to je onaj ključni momenat jačanja desnice i kod nas. Pitanje je kako se produktivno oduprijeti ovoj ideologiji pomirenja uz taj stravični diskurs peglanja (uz priču o dva najveća zla, Jugoslavija kao totalitarna država, četnici i partizanu su jedno te isto). Sećam se kad sam bio tinejdžer, samo što se izašlo iz rata, onda sazovu nas na radionicu i dovedu ljude iz sadašnjeg entiteta Republika Srpska i Federacije, pa smo onda učili kako da govorimo skupa nenasilnim jezikom. Mislim da nam predstoji suočavanje sa svim tim mehanizmima koji su nas oblikovali tih 30 godina i u toj ideologiji pomirenja. Kako zapravo napraviti jedan rez i insistirati na drugačijoj društvenosti. Imao sam asocijaciju da je prije rata bosanskohercegovačka književnost bila tretirana kao i srpska i hrvatska i muslimanska, a ni srpska, ni hrvatska, ni muslimanska. Ako malo boje pogledamo koja je to formula, to je formula društvene svojine, ona je svačija i ničija istovremeno. Mislim da je to možda polazišna tačka u kojoj možemo naći dobar postulat kako graditi arhitektoniku ruševine Jugoslavije, kako graditi jednu novu književnost. Uvijek dokazati da je bila svačija i ničija.\nB. J.: Sad me vodiš na jednu drugu stranu, čitava ideja društvene svojine, samoupravljanja, samoupravnog subjekta. Kad sam govorio o najtemeljnijem uništavanju jednog subjekta, to je i taj subjekat koji je tek bio u povoju i kome nikada nije dozvoljeno da izadje iz njega.\nSlažem se sa tobom oko diktature tolerancije. U jednom intervjuu je Fuko, ranih sedamdesetih, rekao da tolerancija nije dovoljna. Ona nikada nije dovoljna. Listajuci knjigu, setio sam se jednog podnaslova, tolerancija je za luzere. Simptom tog poraza o kome pričaš je upravo poziv na toleranciju. Ako ona nije dovoljna, šta je to našta možemo da se pozovemo? Da li je to neki dublji afekat, emocija, ljutnja? Postoji još jedna mnogo jača, dublja emocija a to je ljubav. Neću da sentimentalizujem čitavu tu stvar, možemo o tome da govorimo kao o jednoj sigurnosti. Šta je ljubav? Ljubav je sigurnost. To je ono što ja vidim od fundamentalnih gubitaka ovde, to je taj gubitak sigurnosti. Sigurnost u drugog, sebe, sigurnost da govoriš zaista ono što misliš.\nS. I.: U ovih 27 eseja meni se posebno isticala dramaturgija ovih tekstova. „Tekst i propast“ je već pomenut kao paradigmatičan esej. Ta dramaturgija ima sledeću strukturu, počinje iz širokog luka, sledi uvođenje figura koje će postati dramske funkcije, dolazi onda do sukoba teza i antiteza, do kulminacije, i konačni udarac u pleksus. Odakle ovo dolazi, iz tvog bavljenja performansom ili iz proučavanja ruske avangarde?\nB. J.: To nije svesno. Počeli smo sa akademskim diskursom i možemo da se vratimo njemu. Jedna vrsta akademskog pisanja koja me naročito privlači, to je vrsta pisanja koja potiče iz antropologije i etnografije. Naprimer Alfonso Lingis, Mik Tausig (Michael T. Taussig), u poslednje vreme Alan Vajs (Allen Weiss), Barbara Brauning (Browning). Oni tu vrstu pisanja zovu fiktokritika koja se ne bavi samo akademskim prosedeom, konstrukcijom navođenja dokaza, razmere između dokaza i argumenata, već se deo argmenta sastoji i u načinu govora koji se odriče onog mita o objektivnosti. Zato se meni toliko dopada Damirov rad o poeziji u Bosni, vicevima u Bosni. To je taj diskurs koji rasteže, razgiba ono što je suvi akademski diskurs. 'Fikto' u fiktokritici nije patvorenje dokaza, nego je zapravo traženje jednog emotivnog, narativnog i ličnog uloga u onome o čemu pišeš.\nD. A. : Ono gde ja vidim da idu tvoje intervencije i vidim potencijal je u tom stanju pozorišta, prava i politike. U tom eseju o Miloševiću ti si rekao da kada se to troje spoji stanovništvo može biti primorano na nevinost. A iz te pozicije nevinosti se mogu i najteži zločini počiniti. Ne predavajući pozorište, pravo i politiku, šta bi značilo intervenisati u toj trijadi, u status quo? Ja to vidim kao poziv zajednici, nasuprot primoravanju, na jednu vrstu saučesništva. Saučesništva u smislu bivanja svedokom.\nB. J.: Vrlo je zanimljivo to što izdvajaš pozorište, pravo, politiku. U sva tri slučaja se radi o suspenziji institucije u kojoj učestvuješ. Jedan pravni proces, svaki sudski proces polazi od suspenzije zakona kao takvog. Znači, kad se okupimo u jednoj sudnici, ono što mi radimo kao zajednica, bilo kao porota, grupa ljudi koja odlučuje o zakonu, svaki put iznova. Pitanje je na koji način je zakon izazvan jednim zločinom, na koji način zločin dovodi u pitanje zakon i kako ćemo mi kao grupa ponovo da uspostavimo zakon? To se isto dešava i u pozorištu, kad se skupimo u pozorištu, ono se dovodi u pitanje. Iako mi mislimo da idemo u pozorište da se zabavljamo, ali ono što se dešava zapravo je svaki put dovođenje u pitanje same institucije pozorišta. Ono može da se slomi u tom trenutku kad postoji ta grupa ljudi. To se isto dešava sa politikom. Sam politički proces je uvek samopreispitivanje jedne zajednice, a ne igra prikrivanja. Ono što je meni bitno je taj trenutak suspenzije u sva tri ova slučaja i oni se zapravo presecaju na toj osovini komunalnosti koja dovodi do jedne aktivne suspenzije i preispitivanja. Ne samo institucija, već je to uvek preispitivanje i samog sebe, što je za mene ključno. Šta ja tražim tu, ko sam ja u odnosu na ove ljude i da li ja zaslužujem ili treba da budem tu?\nOct 19 Smrznuti magarac i drugi eseji


BEZ DOMA NIKO - Benefit svirka za "Novi Sad ZA Krov nad glavom" - Liman Crew\nby Liman Crew · 04.11.2019\nZdružena akcija Krov nad glavom Novi Sad vas poziva na benefit svirku “Novi Sad ZA Krov nad glavom“, u petak 8. novembra u Crnoj kući.\nSolidarno uz nas su stali i drugovi iz AFA Novi Sad, na čijem ćemo festivalu Ulice protiv fašizma #19, već sutradan 9. novembra, u 18h biti gosti sa filmom “Siromašni napolje“. Dođite na projekciju i diskusiju, a nakon toga i na još jednu svirku na kojoj ćete čuti: LAZY CLASS iz Varšave, BAMWISE iz Zagreba, beogradski bend Bronze i Pestarzt iz Sombora, i nakon četiri godine pauze novosadski bend The Bayonets.\nZdružena akcija “Krov nad glavom” je samorganizovani kolektiv koji ujedinjuje ljude u borbi za pravo na stanovanje, nastao 2017. godine. U Novom Sadu ogranak postoji od prošle jeseni, tako da je ova svirka i prilika da proslavimo prvu godinu lokalne borbe. Pored novosadskog i beogradskog, ove godine je pokrenut i subotički kolektiv. Aktivno se zalažemo za zakonsko rešenje kojim jedina nekretnina koja je u funkciji doma ne može biti predmet prinudnog izvršenja. U toj borbi nastojimo da vršimo pritisak na sve one institucije i pojedince koji učestvuju u prinudnim iseljenjima. U dosadašnjoj praksi, Združena akcija sprečila je više od dvestotine iseljena. Zalažemo se za hitnu promenu Zakona o izvršenju i obezbešenju, ukidanje izvršitelja, zakonsku zaštitu jedinog doma, ali i veća ulaganja države u stambenu politiku. Svaki čovek ima pravo na dostojanstven život, a to znači da niko ne sme biti gladan i bez doma, nikome ne sme biti uskraćen pristup obrazovanju i zdravstvenim uslugama!\nTags: Benefit svirkaBez doma nikocrna kucaDistorzija Motorne Testere - DMTNovi Sad ZA Krov nad glavomStill Bleedingthe bomber\nNext story Art & Jam: Fashion Edition vol.2. – Galerija\nPrevious story Mortal Kombat, Hadži Prodane Duše i PMS – HALA 6 – NS Sajam – Galerija


Amfilohije o protestima: Narodu treba dati slobodu | N1 Srbija\nAmfilohije o protestima: Narodu treba dati slobodu\n27.03.2019. |10.22 |\nMitropolit crnogorsko primorski SPC Amfilohije kazao je, komentarišući građanske proteste u Podgorici, da narod traži slobodu i da mu je treba dati, kao i da se bivši predsednik Srbije i Crne Gore Svetozar Marović nikada kod njega nije ispovedao pa mu zato nije ni mogao savetovati da dođe u Crnu Goru i da odsluži zatvorsku kaznu.\n"Čovek je stvoren za slobodu i rođen za slobodu. Pre svega za slobodu od svakoga greha, onoga što pomračuje ljudski um, srce i dušu, a onda i za slobodu od mržnje. Sloboda od samoljublja, to je ono što je osnovna nevolja svih ljudi, a naročito onih koji bivaju na vlasti, a i onih koji hoće da ih zamene. I oni su samoljubivi, pa treba jedni i drugi da se lečimo od samoljublja, da bi onda mogli na pravi način da živimo kao ljudi", kazao je Amfilohije "Vijestima".\nNa pitanje da li je u Beogradu ispovedao nekadašnjeg potpredsednika Demokratske partije socijalista (DPS) Svetozara Marovića i da li mu je savetovao da dođe u Crnu Goru i odsluži zatvorsku kaznu, Amfilohije je kazao da se Marović kod njega nikada nije ispovedao, "niti se sada ispoveda".\n"Ja samo one koji se ispovedaju kod mene mogu da savetujem. One koji se ne ispovedaju, nema šta da savetujem. Oni znaju, trezveni su ljudi, imaju razuma. Svetozar Marović ima hrišćanskog duha, pa bi trebalo da taj hrišćanski duh, koji je nasledio od svoje majke od detinjstva, da obnovi u sebi. Ne samo on, nego svi mi koliko nas ima", kazao je Amfilohije.\nPodsetivši ga da je upravo on na poziv Marovića obišao bivšeg funkcionera DPS-a u zatvorskoj ćeliji u Spužu, Amfilohije je kazao da ga je video tada u zatvoru.\n"Iako je on mene ranije, kao i mnogi drugi, neprekidno grdio. Kada je otišao u zatvor, onaj koga je najviše grdio, jedini je došao da ga poseti. Što se mene tiče, ja kao mitropolit treba da imam ljubavi prema svakom ljudskom biću. Pogotovo ovde u našoj Crnoj Gori, pa prema tome i prema Svetozaru Maroviću", zaključio je Amfilohije.\nNakon što je priznao krivicu da je bio vođa kriminalne organizacije, koja je brojnim malverzacijama oštetila budžet Budve za više destina milona evra, Marović je pravosnažno osuđen na tri godine i devet meseci zatvora. Međutim, umesto na odsluženje preostale kazne, Svetozar Marović polovinom 2016. godine odlazi u srpsku prestonicu, zbog navodnog bolničkog tretmana i od tada se nije vraćao u Crnu Goru.\nprotesti podgorica Amfilohije Svetozar Marović\nVanredno stanje u Čileu nakon nereda zbog poskupljenja karte za metro 19.10.2019.\nNovi protesti u Hongkongu, bačene zapaljive bombe 12.10.2019.\nZa mene, posle govora na sahrani Zorana Đinđića, sve što kaže ovaj čovek ne predstavlja ništa.\nКо да Ти узме оно што немаш ?\nZnaci uredu su protesti u Podgorici ali nisu pozeljni protesti sirom Srbije.


Da li je moguće ostati u drugom stanju pored IUD kontracepcije? | LifePress magazin\nTue, 18 Jan 2022 04:22:14 +0000\nIUD kontracepcija se smatra jednom od najefikasnijih sa najmanje nuspojava, ali važno je napomenuti da jedna od 100 žena ostane u drugom stanju u prvoj godini nakon stavljanja ove kontracepcije. Što znači da ni jedan oblik kontracepcije nije 100 odsto siguran i da se izuzeci uvek mogu desiti.\nOno što je veoma čest slučaj kad se ovako nešto desi jeste da žene izostanak menstruacije retko kad pripišu trudnoći, već stresu ili nekom drugom poremećaju jer slepo veruju svojoj kontracepciji.\nKod ovakvih trudnoća postoji sasvim opravdani strah da se beba neće smestiti na pravo mesto u matericu zbog kontracepcije, da se plod neće razvijati kako treba, a povećan je i rizik od spontanog pobačaja. Upravo iz tih razloga veoma je važno da čim vam izostane menstruacija, odmah posetite vašeg ginekologa bez obzira na IUD.\nAko želite saznati nešto više o ovakvoj vrsti kontracepcije pročitajte naš tekst u kome smo pisali na tu temu “Novi način kontracepcije – IUD uređaji”.


Pronađeno 27 stranica pisama kralja Milana Obrenovića koja menjaju istoriju\nPronađeno je nepoznatih 27 stranica pisama kralja Milana Obrenovića Aleksandru Obrenoviću, koja će promeniti pogled na srpsku istoriju. Pisma se nalaze u Kutku porodice Obrenović koji je napravljen u Udruženju za kulturu, umetnost i međunarodnu saradnju „Adligat“. Viktor Lazić, predsednik Udruženja Adligat, kaže: „Otac sina, bivši kralj sadašnjeg kralja podučava kako da vlada, daje mu informacije kako da tajno nabavlja naoružanje, a to je oružje koje će kasnije proslaviti srpsku vojsku u Balkanskim i u Prvom svetskom ratu. Kralj Milan piše iz Beča 1897. godine, na izvanrednom francuskom jeziku. Zanimljivo je da na jednom mestu bivši kralj predviđa skoru propast Srbije, a povremeno i oštro kritikuje ponašanje kraljice Natalije i Nikole Pašića“.\nZamenik upravnika Univerzitetske biblioteke „Svetozar Marković“ i jedan od najboljih srpskih eksperata za digitalizaciju, Adam Sofronijević, bio je koordinator nabavke pisama i zadužen je za njihovu digitalizaciju: „Pisma su nabavljena van zemlje, usred pandemije virusa kovid, pa je bio pravi podvig sprovesti ovakvu akciju. Zahvaljujemo se Milošu Jankoviću i Stevanki Češljarov koji su pravovremeno, u doba najveće krize, pružili neophodnu podršku da ova pisma stignu u zemlju. Sada je na redu njihova digitalizacija, a planiramo i da uradimo digitalni model i prepoznavanje rukopisa kralja Milana na osnovu teksta ovih pisama. To znači da će svaki sledeći kraljev rukopis računari moći automatski da prepoznaju među stotinama hiljada različitih stranica, čak iako ne postoji drugi dokaz da se zaista radi o kraljevom rukopisu. Sa naučne tačke gledišta, već samo to ovim pismima daje ogroman značaj.“\nZa verifikaciju autentičnosti i značaja pisama novinari su se obratili Suzani Rajić, šefu katedre za Istoriju srpskog naroda u novom veku Filozofskog fakulteta u Beogradu: „Pisma su od prvorazrednog značaja i svakako će uticati na poimanje srpske istorije krajem XIX veka i na to kako doživljavamo kralja Milana. Pisma su nepoznata i autentična. Velika je stvar što su sada dostupna javnosti. U njima kralj Milan izlaže čitav državno-politički program svom sinu, podučava ga kako bi trebalo da postupa u vladanju, otkriva mu tajne koje je saznao u vladarskim i diplomatskim krugovima Beča i savetuje ga kako da naoruža Srbiju pred velike promene koje dolaze u Evropi“.\nUdruženje Adligat planira da se obrati najstručnijim naučnim institucijama u zemlji kako bi pisma dobila naučnu obradu i ušla u korpus znanja našeg naroda o sopstvenoj prošlosti. Planirano je njihovo objavljivanje u formi monografije. U Kutku porodice Obrenović u Udruženju Adligat mogu se videti gardarober i toaletni sto sa stolicama kraljice Natalije Obrenović, prvi poznati rukopis petogodišnjeg kneza Mihaila Obrenovića i knjige iz kneževe lične biblioteke, štap kralja Milana i mnogi drugi predmeti. U okviru ovog Udruženja otvoreni su Muzej knjige i putovanja i Muzej srpske književnosti. —\nIzložba “Stari Novi Sad” u novootvorenom Digitalnom omladinskom centru u Novom Sadu\nPrestižan Institut Kesenian u Džakarti najvažniji je umetnički univerzitet u Indoneziji, koji je odškolovao modernu generaciju indonežanskih dizajnera, slikara, režisera, fotografa, glumaca, crtača, vajara, muzičara i muzikologa, televizijskih zvezda, čak i pesnika. Institut se strateški nalazi uz ku\nPovodom dvesta godina od dolaska porodice Leko u Beograd, naslednica ove stare i slavne beogradske porodice cincarskog porekla, Danica Leko, poklonila je nameštaj kraljice Natalije Obrenović Udruženju za kulturu, umetnost i međunarodnu saradnju „Adligat“ za Legat porodice Leko koji se nalazi u ovoj ins


INVESTICIJE Projekt vrijedan 2 miliona i 157 hiljada eura\nU potpunosti usklađen sa zahtjevima Evropske unije kada je u pitanju smještaj, boravak i aktivnosti osuđenika\nD. Pa. 05.07.2019\nINVESTICIJE Kapacitet 236 osuđenika: Počinje izgradnja Paviljona IX u KPZ-u Zenica\nProjekt finansira Delegacija EU\nU Kaznenopopravnom zavodu (KPZ) Zenica ovog mjeseca bi trebala početi izgradnja Paviljona IX, kapaciteta 236 osuđenika, koji će u potpunosti biti usklađen sa zahtjevima Evropske unije kada su u pitanju smještaj, boravak i aktivnosti osuđenih osoba.\nProjekt vrijedan 2 miliona i 157.000 hiljada eura finansirat će Delegacija EU iz sredstava IPA 2015, namijenjenih razvoju sektora pravosuđa u BiH.\nIzgradnja objekta površine 2.686 m2, koji bi trebao biti u funkciji za godinu, a planovi i dinamika izgradnje objekta predstavljeni su na prezentaciji u upravi KPZ-a, uz prisustvo premijera ZDK Mirze Ganića i ministra pravosuđa i uprave Nebojše Nikolića.\nPrema riječima premijera Ganića, razvoj sektora pravosuđa je među prioritetima Vlade.\n- Ovom prilikom zahvaljujem institucijama EU koje su osigurale sredstva za ovaj kapitalni projekt. Investicije imaju punu podršku Vlade jer pokreću domaći sektor građevinarstva i ekonomiju Zeničko-dobojskog kantona, a paralelno se proširuju zatvorski kapaciteti sukladno propisima EU - kazao je Ganić.\nZa naslov najboljeg će se boriti 16 ekipa\n05.07.2019 u 11:18\nNa inicijativu SBB-ovog vijećnika: Jednokratna novčana naknada za svako novorođeno dijete\n04.07.2019 u 18:22\nZenica KPZ Paviljon


Rama-Prozor.Info • Tko može tražiti da ne vraća kredit?\n03.04.2020 12:38 Objavio:F.I. Komentari:0\nbanke krediti radnici vraćanje\n0.9980 | 3.39MB


Senzorna analiza - Puratos\nIako potrošači uvek rado žele da probaju dobro pecivo ili kolače, možda ne znaju uvek kako da opišu i procene svoje reakcije na te proizvode. Štaviše, kada biraju, koliko na njihovu odluku utiču faktori kao što su mesto kupovine ili informacije o proizvodu kao što su etikete, pakovanje, brendiranje ili predhodno iskustvo?\nRazumevanje načina na koji potrošači razmišljaju je veoma težak zadatak, ali znanje o tome šta potrošač želi je od vitalnog značaja za naš rad. Zato smo razvili sveobuhvatni program za senzornu analizu putem koga vršimo detaljna testiranja potrošača kako bi ocenili naše nove proizvode i njihovu primenu.\nRezultati ovih testova se analiziraju i dele sa našim kupcima kako bi im pomogli da odluče da li predloženi gotovi proizvodi zadovoljavaju zahteve i očekivanja potrošača.\nUkoliko želite da saznate više o tome kako senzorna analiza može da vam pomogne da unapredite vaše proizvode, kontaktirajte nas.


Muk: Predsjednik i potpredsjednik Vlade da budu političari, a ministri eksperti\n"TO BI BILA MJERA KOMPROMISA"\n"U idealnim okolnostima bih rekao da ljudi koji su dobili na izborima moraju da preuzmu političku odgovornost, da rade u vladi i da pokažu da su spremni da ispune obaćanja koja su dali u toku kampanje i nakon izbora"\n54754 pregleda\t88 reakcija\t73 komentar(a)\nPredsjednik Upravnog odbora Instituta alternativa (IA) Stevo Muk rekao je da je da je koalicija koja je pobijedila na izborima u Crnoj Gori 30. avgusta, još u izbornoj noći jasno saopštila da upućuje poziv strankama manjinskih naroda za učešće u novoj vladi.\n"Čini mi se da je to cjelokupna javnost pozdravila. Čini mi se da su manjinski narodi preko svojih stranaka bili zastupljeni u ranijoj vladi. Dobro je što je i buduća otvorena za njih. U tom smislu je i jučerašnji sastanak Bošnjačke stranjke i Demokratske Crne Gore dokaz da između ovih stranaka može da se vodi dijalog o budućnosti Crne Gore i da postoje šansa da Bošnjačka stranka kao i neke stranke Albanaca budu zastupljene u novoj vlasti. Da li će se to desti brzo, jednostavno i šta je mjera tog kompromisa između ove dvije stranke i ukupne kolaicije ostaje da se vidi", rekao je Muk u emisiji "Novi dan" na Televizij N1.\nNa pitanje koliko je realno da Bošnjačka stranka prihvati saradnju sa "prosrpskim dijelom bloka", Muk je kazao da nema sumnje da je najveća razlika između manjinskih stranaka i dijela pobjedničke koalicije koja je oličena u Demokratskom frontu, odnosno dijelu koalicije "Za budućnost Crne Gore", a da je s druge strane mnogo veća bliskost manjinskih partija, naročito sa Građanskim pokretom URA ali i Demokratskom Crnom Gorom.\n"Zbog toga ne treba da čudi da je između te tri stranke mnogo više komunikacije nego sa ovim drugim. Nova politička realnost će uticati i na to da se među strankama kreiraju različite vrste kompromisa. To nikako ne može i ne smije da bude na štetu zaštite ljudskih i manjinskih prava. Vjerujem da je to ono što je jasno saopšteno iz pobjedničke koalicije. Evropski put, ljudska prava, zaštita manjinskih naroda je nešto što je integralni dio neke buduće platforme ove vlade", kazao je Muk.\nNa pitanje kako je on doživio sve ono što se događalo nakon izbora i u nedjelju na ulicama Podgorice i nekih drugih mjesta, kao i da li smatra da je vrijeme izlaska na ulice prošlo, Muk je kazao da misli da je vrijeme masovnih protesta prošlo.\n"Želim da vjerujem da nijedna politička ili društvena snaga neće organizovati masovne proteste, ako ni zbog čega drugog onda zbog kritične situacije u vezi s koronavirusom i epidemijom u Crnoj Gori gdje ovih dana imamo nažalost najveće brojke zaraženih, ali i zbog toga što je čini mi se u ovih sedam dana splasnula politička energija. Ljudi koji su bili zadovoljni izbornim rezultatom su to proslavili uz sve incidente i stvari koje smo mi u nevladinim organizacijama i jedinstveno Crna Gora osudili. S druge strane ljudi koji imaju bojazan od onog što nosi politička budućnost su svoje brige i strahove izrazile na mitingu u nedjelju i mislim da je to sloboda izražavanja. Pokazali smo da te dvije vrste stavova mogu da budu izražene u demokratskom društvu i mislim da je vrijeme da se sad okrenemo onom što je ozbiljan sistemski i politički proces u smislu razvoja dijaloga u najširem krug političkih partija i što bržeg konstituisanja skupštine i vlade koje će ispunjavati četiri principa - poštovanje međunarodnih obaveza, Evropska unija kao prioritet...", rekao je Muk za Televiziju N1.\nNa pitanje koliko je uvjeren da će široka koalicija funkcionisati, te na konstataciju novinarke da neki misle da Demokrstaka partija socijalista (DPS) neće prepustiti ono što je imala 30 godina, tj. da predsjednik Crne Gore i DPS Milo Đukanović ima "keca u rukavu", Muk je rekao da ako je suditi po Đukanovićevim izjavama medijima, oni prihvataju izborni rezultat i prihvataju da pomognu mirnu političku tranziciju.\n"Odnosno da ničim neće uslovljavati, opstruirati formiranje nove vlade. Iskustvo nam govori da do samog kraja tog procesa ne možemo tek tako lako odagnati bojazan da se možda u pozadini igra dvostruka igra i da Đukanović i DPS ili neki drugi djelovi te strukture imaju druge načine i planove na koje bi opstruirali. Čini mi se da ovaj jedan stravični pritisak kojim je izložen Dritan Abazović (lider Građanskog pokreta URA i nosilac liste koalicije "Crno na bijelo" koja je na izborima osvojila četiri mandata) i URA u namjeri da se URA ne prikloni drugim koalicijama koje su pobijedile. Jedan dio pritisaka ostaje, da se vidi do koje mjere ti pritisci mogu da idu i da li je zaista njihov krajnji cilj da se opstruira formiranje nove vlade. Moram da naglasim, osim što smo nenaviknuti na ovu političku situaciju i mogućnost da neki drugi, za razliku od ovih koji su 30 godina formirali vlast, sada tu vlast formiraju i vode s obzirom da je javnost bila nenaviknuta i na fer odnos međunarodne zajednice koja nije podržala Đukanovića da opstruira mirnu tranziciju već je priznala rezultate i pozdravila principe za novu vladu. Ona pozitivno doprinosi mirnoj tranziciji, i vjerovatno planove Đukanovića i DPS ako ih je bilo, marginalzuje", kazao je on.\nNa pitanje da li vjeruje u ekspertsku vladu, Muk je rekao da je taj koncept izazovan.\n"Mi nismo, kao što nisu ni političke stranke koje su se zalagale za taj koncept do kraja definisale šta to znači, ko su stvarno ekpserti i kakva je njihova uloga i odnos prema ljudima koji nose politički autoritet. U idealnim okolnostima bih rekao da ljudi koji su dobili na izborima moraju da preuzmu političku odgovornost, da rade u vladi i da pokažu da su spremni da ispune obaćanja koja su dali u toku kampanje i nakon izbora.Čini mi se da bi ekspertsku vladu lakše progutao i dio međunarodne javnosti. Čini mi se da bi kombinacija u kojoj bi nosioci izbornih lista prihvatili da politički autoritet smjeste u sam vrh vlade kroz obavljanje funkcija predsjednika i potpredsjednika, a da ministri budu eksperti, bila neka mjera kompromisa između obaveza da se ipak politički nosi i odgovara za ono što je politika vlade, ali i potrebe da možda naročito u ovom finansijsko-ekonomskom i budžetskom dijelu u susret posjedicama ekonomske krize trebaju nam najbolji eksperti koji će omogućiti da budžet i finansije i ekonomija budu stabilni i da ostvarujemo makar minimum za funkcionisanje države", rekao je Muk.\nNa pitanje, u kom slučaju dolazi do toga da se moraju raspisati novi izbori, Muk je rekao da se njemu čini da je jedina moguća situacija da Đukanović opstruira proces konstituisanja nove vlade na način što bi mandat dao DPS i pokušavao da ucjenjuje sve druge da uz DPS formiraju vladu.\n"Mislim da za to postoji brz i jednostavan lijek a to je da opozicione grupacije koje će da sarađuju sa manjinskim strankama podnesu Đukanoviću 41 potpis za novog mandatara. Mislim da bi onda on pod pritiskom domaće i međunarodne javnosti taj mandat morao da da toj ličnosti", kazao je Muk.\nStevo MukInstitut alternativaizbori 2020.Bošnjačka strankaDemokratska Crna Goraekspertska vladaDritan AbazovićGrađanski pokret URADemokratski frontKoalicija Za budućnost Crne Gorekoronavirus\n22:19 h\t43\t4\n21:26 h\t201\n10.04. 14:59 h\t143\t75436\n10.04. 10:59 h\t1459\t71916\n10.04. 08:11 h\t1497\t56738\n10.04. 11:50 h\t2654\t52173\n10.04. 15:20 h\t298\t50507\n10.04. 08:11 h\t292\t1497\n10.04. 12:53 h\t273\t1843\t3\n10.04. 11:50 h\t233\t2654\n10.04. 10:59 h\t214\t1459


Premijera filma o Domu boraca narodnooslobodilačkog rata i omladine Jugoslavije / Zagorje.com\nPremijera filma o Domu boraca narodnooslobodilačkog rata i omladine Jugoslavije\n24 svibnja, 2018. 18:59\nRedatelj filma je Ivan Ramljak\nOvu subotu 26. svibnja 2018. godine s početkom u 14 sati u Dvorani znanstveno-studijskog centra Kumrovec (Lijepe naše 1, Kumrovec) odnosno u nekadašnjem Domu boraca narodnooslobodilačkog rata i omladine Jugoslavije, biti održana hrvatska premijera dokumentarnog filma "DOM BORACA" redatelja Ivana Ramljaka, snimanog u samom Domu boraca.\nKomunističke vlasti sagradile su, naime, 1974. godine „Dom boraca narodnooslobodilačkog rata i omladine Jugoslavije“ u Kumrovcu. Početkom devedesetih, 11 godina nakon Titove smrti, Dom je zatvoren i do danas mu nije pronađena nova svrha. Ipak, neki su borci još prisutni.\nFilm je svjetsku premijeru imao na najvećem francuskom festivalu dokumentarnog filma Cinema du Réel u Parizu početkom travnja ove godine, gdje je prikazan u konkurenciji debitantskih filmova.\n"Dom boraca" je nastao u koprodukciji Akademije dramske umjetnosti Sveučilišta u Zagrebu i produkcijske kuće Restart, uz podršku Ministarstva znanosti i obrazovanja.\nU Zagorju postavljeno nekoliko kamera za mjerenje brzine prije: 6 sati 39 minuta\n[TURNIR LIMAČA I ZAGIĆA VELIKO TRGOVIŠĆE] Veliko slavlje limača Toplica prije: 8 sati 34 minuta


“Otvori oči” - strariji su žrtve nasilja! - Društvo - Dnevni list Danas\nPočetna » Društvo » “Otvori oči” – strariji su žrtve nasilja!\nDanas Online14.06.2021. 20:23\n“Zlostavljanje starijih je jedan od poslednjih društvenih tabua, nije dovoljno prepoznat i o ovom fenomenu postoji izrazito malo podataka i istraživanja“, saopšteno je iz Crvenog krsta Srbije.\nOvaj datum se obeležava od 2006. godine, a u Srbiji na inicijativu i u organizaciji Crvenog krsta Srbije od 2007. godine, navodi se u sopštenju.\nUjedinjene nacije su na zasedanju Generalne Skupštine 19. decembra 2011. u Njujorku rezolucijom 66/127 zvanično prepoznale zlostavljanje starijih kao javno-zdravstveni i socijalni problem koji ugrožava zdravlje starijih i krši njihova ljudska prava.\n“To je problem koji zahteva reagovanje međunarodne zajednice pa je 15. juni kao Dan borbe protiv nasilja nad starijima uvršten u kalendar Ujedinjenih nacija”, naglašava se u saopštenju.\nIzložba “Otvoti oči” otvara se u u Кnez Mihailovoj ulici ispred Srpske akademije nauka i umetnosti u 11 časova otvoriti izložbu, a cilj je podizanje svesti javnosti o ovom velikom problemu.\nIzložba ima poseban naglasak na prevenciju nasilja nad starijim ženama jer je nastala u okviru projekta „Osnaživanje starijih žena: prevencija zlostavljanja kroz promenu socijalnih normi u Srbiji i Austriji (EmPreV)“ koji Crveni krst Srbije sprovodi od 2019. godine u partnerstvu sa Austrijskim Crvenim krstom, a koji je finansiran od strane Evropske unije i Austrijske agencije za razvoj.\nDogađaj podržavaju i Australijska ambasada u Beogradu, Populacioni fond Ujedinjenih nacija (UNFPA) i Poverenica za zaštitu ravnopravnosti. Ova izložba je deo kampanje koja će trajati nekoliko meseci i obuhvatiće kampanju u autobusima i Poštama Srbije.\nUčesnici će biti generalni sekretar CKS Ljubomir Miladinović, poverenica za zaštitu ravnopravnosti Brankica Janković, Borka Jeremić iz UNFPA, kao i predstvanici EU, Austrijske i Australijske ambasade u Beogradu.\nIstog dana u 15 časova biće održan globalni Webinar “Pristup pravdi“, kom je Crveni krst Srbije suorganizator, zajedno sa Međunarodnom mrežom za prevenciju nasilja nad starijima (INPEA), različitim agencijama Ujedinjenih nacija, uključujući Svetsku zdravstvenu organizaciju.\nNa skupu će se razgovarati o globalnom pitanju pristupa pravdi za starije osobe i potrebu za Novom konvencijom Ujedinjenih nacija o pravima starijih osoba.\nWebinar se može pratiti uživo na Facebook stranici Crvenog krsta Srbije: https://www.facebook.com/redcrossofserbia/\ncrveni krst srbijeIzložbaNasilje nad starijimaBeograd\nJedno reagovanje na ““Otvori oči” – strariji su žrtve nasilja!”\nS D kaže:\n15. juna 2021. u 17.23\nPrepoznala sam I ja koja se krse nad mojom majki zrtvom nasilja i konvencije i ljudska prava.Te sto pozivate da otvore oci drze ih zatvorene.prijavis svi se prave da niti vide niti cuju problem.


I takmičari, ali i žiri pokazali da imaju talenta! – Tračara\nI takmičari, ali i žiri pokazali da imaju talenta!\nKako koja epizoda serijala “Ja imam talenat” prolazi, tako je sve jasnije da u Srbiji stvarno ima dosta talentovanih i nadarenih ljudi za najrazličitije stvari.\nPošto smo prošli put otkrili srpsku Suzan Bojl, u ovoj epizodi meni su za oko zapala dva takmičara- Andrea Raičević i Oliver Katić.\nOboje pevača pokazali su da fenomenalno pevaju. Sedamnaestogodišnja Andrea otpevala je pesmu makedonske pevačice Kaliopi “Bato” i apsolutno oduševila žiri, ali i publiku. Član žirija, glumica Danica Maksimović je rekla- “Imaš sve- i glas i ponašanje i stas”. Potpuno se slažem, devojka je odlična! Poslušajte je (i pogledajte) u video klipu ispod:\nNa veliko oduševljenje i odobravanje naišao je i Oliver, koga su već u medijima prozvali srpskim Frenk Sinatrom ili ako vam je draže Frenk Sinatrom iz Niša. Wow, ostala sam bez reči! Bravo Olivere! Obavezno ga poslušajte, jer je on za sada moj favorit! :)\nInače, ako niste znali Oliver je iz Niša i svoj život je već posvetio muzici i evo šta za sebe kaže za današnji Blic:\n“Ja sam muzičar, pevač, gitarista i kantautor. Sviram širom Srbije i Crne Gore, što sam što u pratnji benda i uglavnom se bavim stranom muzikom. Trenutno studiram na Kraljevskom konzervatorijumu u Briselu i solo pevanje na Fakultetu umetnosti u Nišu.”\nPored ova dva ogromna talenta, videli smo i neobične srednjovekovne borce koji u okviru grupe Svibor, koji su nam dočarali kako su se u prošlosti borili srpski vitezovi. Takođe, mogli smo da vidimo mnogo igračkih grupa među kojima su Fortuna, Aleksandar Alijević, Andrijana Ilić…\nJako zanimljiv je bio i niški trio ekstremnih spotrista USB, koji su se odlično pokazali u izvođenju raznih vratolomija.\nI na kraju, čak je i glumica Danica Maksimović pokazala da i ona štošta zna, pa se tako na bini u jednom trenutku pridružila jednoj takmičarki i sa njom bez po muke uradila špagu…\nSve u svemu, mnogo talenata i odlična zabava!\nAco najboljis si!!!!\nOvakve šou programe u potpunosti podržavam. Publika ima priliku da se zabavi gledajući ove talentovane ljude a sa druge strane oni imaju priliku da svoj talenat komercijalizuju. Bravo za Andreu, momka iz Niša kao i srednjovekovne ratnike.\n06/10/2009 at 5:50 pm\nOlivere CARE svaka ti cast!!!!! Najbolji si tu…Neverovatan glas…Samo tako nastavi.\n06/10/2009 at 6:37 pm\nOliver je ekstra.Navijam za njega.\n06/10/2009 at 6:55 pm\noliver super peva maj vej i djevojka\n06/10/2009 at 7:13 pm\nandrea raicewic je iz jakowa i ona je jedna on mojih drugarica izato nawijam za nju ali i owako EXTRAAAAA pewa….pozzz….\nE sad…Oliver je stvarno extra, ali Andrea, po meni, bas i ne zna da peva…kad je pevala refren najezila sam se, ali ne zato sto ga je lepo otpevala…\n06/10/2009 at 8:24 pm\nona dva lika sto se tuku u fazonu srednji vek su objasnili neke stvari nadam se da ce oni da pobede nista slicno do sad nisam video…likovi su ORIGINALNI i jedinstveni\n06/10/2009 at 8:44 pm\nAplaudiram svima koji su pokazali pevacko, glumacko, recitatorsko, akrobatsko, madjionicarsko, plesno…umece! Zaboravlja se na cinjenicu da za sve to treba i hrabrost. Stati ispod “lupe” i u vrglo kritika.\nOlivere, neosporan talenat, ali i savrsena interakcija sa publikom, a da pritom nista golim okom vidno nisi uradio!\nOvo te samo cupa iz anonimnosti – nadziveces “ja imam talenat”!\n06/10/2009 at 9:29 pm\nsvaka cast, danas sam preslusao i tvoju pesmu “Istina” … savrseno, prosto klizi u uho, mio zvuk, prijatan glas… svaka cast\nsvaka cast Olivere, danas sam preslusao i tvoju pesmu “Istina” … savrseno, prosto klizi u uho, mio zvuk, prijatan glas… svaka cast\n07/10/2009 at 12:09 am\nwow…svi su super-stvarno!pogotovu me je odusevio Oliver i Andrea-kao sto rece voditeljka-BEOGRADJANKA JE TO!!!hehehehe…:D:D:D\n07/10/2009 at 5:53 am\nAndrea prelepo peava ! Svaka cast !\n07/10/2009 at 9:22 am\nbrate andrea ne da ima glas nego glascinu…riba je rasturila kako peva…vrh…\n07/10/2009 at 12:54 pm\nodlicno oboje pevaju prekrasno:))))))))))))))))))))))))\n11/10/2009 at 1:15 pm\njel zna neko kako se zove pesma uz koju igra grupa fortuna??\nNova kolekcija Stele Makartni: lepršavo i razigrano!\nDžastin Timberlejk: već nova cica???


NATO reformiše odbranu Srbije - ebart\nItalijanski brigadni general Lučo Bata, novi šef NATO vojne kancelarije za vezu u Beogradu, ocenio je da se sa Srbijom "partnerstvo poslednjih godina produbljuje i jača sa sve više aktivnosti i programa saradnje", kao i da je realno očekivati unapređenje saradnje kada je reč o zajedničkim vojnim vežbama.\nGeneral Bata je za novosadski "Dnevnik" naglasio da je u toku provođenje više od 40 zvanično dogovorenih partnerskih ciljeva u reformi sektora odbrane. Izdvojio je otvaranje Centra za usavršavanje kadrova ABHO u Kruševcu, kao i osnivanje poverilačkog fonda koji predvodi Velika Britanija za uništavanje oko 2.000 tona viškova municije u zavodu u Kragujevcu.\nSagovornici "Vesti" smatraju da bi Srbija morala da insistira na vojnoj neutralnosti, posebno zbog aktuelnih događaja u Ukrajini.\n- Saradnja sa NATO-om se odvija u okviru Partnerstva za mir i programa koje smo izabrali. Međutim, ukoliko je trajna orijentacija Srbije vojna neutralnost, onda bi i u budućnosti trebalo balansirati između odnosa s NATO-om i Rusijom. Verujem da naš državni i vojni vrh to uspešno radi, a da li je nekada "gram" prevagnu na ovu ili onu stranu tog "tasa" neutralnosti jako je teško proceniti - kaže nekadašnji načelnik Generalštaba, general Branko Krga.\nOn smatra da je osnivanje regionalnog školskog centra za obuku ABHO dobra vest koja će pomoći i Srbiji, ali i Vojsci.\n- Uništavanju viška municije je skup posao jer je reč o municiji kojoj je istekao rok ili se više ne koristi u našim oružanim snagama, a nemoguće je da se proda. Njeno čuvanje je veoma skupo i dobro je znati da će neko sa strane to finansirati - zaključuje Krga.\nNekadašnji profesor u Školi nacionalne odbrane, general Radovan Radinović ocenjuje da Srbija mora istrajati na vojnoj neutralnosti.\n- Međutim, jedno je sarađivati sa NATO-om u okviru Partnerstva za mir zato što to morate, a sasvim drugo je da je ta saradnja iz ljubavi. Otuda je jako važno da na svaki način pokažemo da smo vojno neutralni - zaključuje Radinović


Kosnet za RTK: Duboko smo posvećeni pružanju podrške Kosovu • RTK\nKosnet za RTK: Duboko smo posvećeni pružanju podrške Kosovu\nAmbasador Sjedinjenih Američkih Država Filip Kosnet u intervjuu za RTK govorio je o Bezbednosnim snagana Kosova, granicama, srpskoj zajednici, ekonomskoj klimi…\nRTK: Ambasadore Kosnet, dobrodošli.\nKosnet: Hvala vam, velika je čast i privilegija vratiti se na Kosovo kao ambasador Sjedinjenih Američkih Država.\nRTK: Pre svega, primite naše saučešće povodom smrti predsednika Džorđa Buša starijeg.\nKosnet: Hvala vam na tome Dževdete. Imao sam privilegiju da se sretnem sa predsednikom Bušom samo jednom pre mnogo godina i mislim isto ono što misli svako drugi u mojoj zemlji.On je bio veliki lider, častan čovek, koji je zaslužio svoje mesto u istoriji i znam da je, takođe, bio veliki prijatelj Kosova.\nRTK: Veliki pristalica Kosova takođe. Hvala vam ambasadore, Kosovo se promenilo otkad ste radili ovde 2003. U ovom trenutku, kako Kosovo stoji, imalo je ogromnu podršku Sjedinjenih Američkih Država. Da li smatrate da bi Kosovo i dalje moglo da računa na praktičnu politiku Sjedinjenih Američkih Država?\nKosnet: Apsolutno. Sjedinjene Američke Države smatraju Kosovo veoma uspešnom pričom. Rekli smo da je ono uspešna priča za Sjedinjene Američke Države, ali najvažnije, ono je uspešna priča za narod Kosova. Mogu vam reći da sam se u mesecima koje sam proveo u Vašingtonu pripremavši se za ovo postavljenje susreo sa mnogim ljudima u Vladi, u Kongresu, ali i izvan Vlade i smatram da je posvećenost Amerike budućnostiKosova neosporna. U stvari, rekao bih da je to oblast u kojoj postoji potpuni konsenzus između republikanaca i demokrata - između Vlade, administracije i Kongresa. Svi smatraju da je Kosovo veoma blizak prijatelj Sjedinjenih Američkih Država i duboko smo posvećeni pružanju podrške Kosovu.\nRTK: Ambasadore, koje su to oblasti gde će Vaša posvećenost biti usmerena u okviru Vašeg mandata na Kosovu ?\nKosnet: Mnogo je pitanja gde će Ambasada nastaviti da tesno sarađuje sa našim kosovskim prijateljima.Ekonomska sigurnost je od suštinske važnosti za strana ulaganja i otvaranje novih radnih mesta. Takođe smo usmereni na vladavinu prava i borbu protiv korupcije, što je i dalje za nas visok prioritet. Zatim, tu je i pitanje bezbednosti. Bezbednost ima mnoštvo značenja i mnoštvo aspekata. Svakako, na vrhu liste prioriteta je podrška naporima lidera na Kosovu i u Srbiji da pronađu način da nastave sa dijalogom i postignu uzajamno korisno rešenje koje će pomoći budućem prosperitetu i sigurnosti obe vlade. Takođe u pogledu bezbednosti nastavljamo blisku saradnju sa Kosovom u borbi protiv terorizma, borbi protiv nasilnog ekstremizma - nizu pitanja vezanih za bezbednost.\nRTK: Ambasadore, koliko visoko je Kosovo danas rangirano u inostranim poslovima SAD-a?\nKosnet: Predstavlja visoki prioritet. U stvari, rekao bih da je sadašnja administracija u Vašingtonu zainteresovanija u pružanju podrške, i to ne samo Kosovu, već takođe i napretku u regionu Balkana, od onoga što sam video u mnogim prethodnim godinama. Ovo je administracija koja sagledavala dugoročne probleme i kaže: moramo da promenimo stvari - moramo da pronađemo put napred.\nRTK: Ambasadore, Kosovo se sada suočava sa novim izazovima, kao što smo rekli, uglavnom sa odnosima sa Srbijom. Odvijali su se razgovori između dve zemlje u Briselu. Ne baš sa puno uspeha, a ponekad i sa tenzijama, i sada dokupravo razgovaramo o tome.Ovih dana verovatno se susrećemo sa najgorim periodom unjihovim odnosima od početka dijaloga.Vlada Kosova je odlučila da usvoji odluku da za sto odsto poveća takse na uvoz srpske robe na Kosovo. Koje je Vaše mišljenje u pogledu ove odluke?\nKosnet: Ovo bi bio dobar trenutak za mene, da podsetim vaše gledaoce da sam se vratio na Kosovo pre manje od jedne nedelje, tako da u ovom trenutku želim da saslušam puno ljudi i da čujem njihove stavove pre nego što počnem da dajem velike izjave. Kad smo već kod toga, verujem, a imoja vlada veruje da je ovo kritičan trenutak u procesu dijaloga. Da je važno da Kosovo i Srbija pristupe ovom procesu u duhu saradnje. Razumem izazove u pogledu toga - znam istoriju zemlje, ali u duhu saradnje i kreativnosti, da se pronađe put napred. Kada govorimo o dijalogu u Vašingtonu, govorimo o sveobuhvatnoj debati o svim pitanjima koja su godinama razdvajala dve zemlje. Ono što treba da vidimo je proces koji se završava sporazumom koji koristi obema zemljama.\nMi svi pregovaramo u našim svakodnevnim životima. Pregovaramo sa svojim porodicama, sa našim komšijama, poslovni ljudi pregovaraju, ne pregovaraju samo vlade i diplomate. Međutim, ono što smatram da je od ključne važnosti za uspešne pregovore je to što mora biti korisno za obe strane, kako bi obe strane imale podsticaj da ispune svoje obaveze, da održe sporazum, da krenu napred. Svaki sporazum između Kosova i Srbije mora da bude trajan, mora da bude održivi mora, napominjem ponovo, da bude od koristi obema zemljama. Mislim da ponekad ljudi ulaze u pregovore u duhu toga da će dobiti ove pregovore - da će poraziti drugu stranu. Kada to činite, stvarno je veoma teško imati takvu vrstu poverenja koje je neophodno da bi se pregovor uspešno realizovao. I na kraju, u vezi toga, kada govorimo o primeni sporazuma, Sjedinjene Američke Države su veoma usredsređene na budućnost Kosova, ali i na stabilnost u čitavom regionu Balkana. Imamo sve razloge da želimo da ostanemo uz vas kako bi bili sigurni da će vlade, ukoliko preuzmu obaveze, da ih i ispoštuju. Nećemo samo da aplaudiramo dok se potpisuje parče papira, a onda krenemo dalje na sledeću krizu.\nRTK: Vlada Kosova preduzela je ovu meru g. Ambasadore, kao što sam rekao, nakon neuspeha Kosova u Interpoul, ali takođe, kažu da je to odraz trenutnih opstrukcija Srbije prema Prištini i zbog toga što Beograd ne poštuje ranije potpisane sporazume.\nKosnet: Mislim da su obe vlade preduzele korake da pokažu da imaju mehanizme reakcije - da imaju alate koje mogu da iskoriste protiv druge strane. Obe vlade su pokazale da mogu da budu čvrste u svojim stavovima – da mogu da se zauzmu za sebe same. Iskreno, ono što bih radije voleo da vidim nije nadmetanjeu kojem vidimo ko može biti najžilaviji, nego nadmetanje da se vidi ko može biti najkreativniji i najnapredniji u pokušaju da se pronađe put napred. Mislim da je veoma uobičajeno u pregovorima da se dođe do prepreka, da se stigne do teške faze, a onda se dve strane povlače na svoje strane i razmišljaju o tome šta valja dalje činiti. Znam da su neki ljudi zabrinuti da je proces dijaloga u teškoj fazi - ovo je prilično normalno u pregovorima. Napravite jedan korak napred, korak nazad, pa opet krenete napred. Mislim da je važno da pregovaračka strategija i pregovaračka pozicija Kosova odražava širok spektar političkih mišljenja i širok spektar glasa naroda. S tim u vezi siguran sam da ćemo se vratiti na ovo, Sjedinjene Američke Države smatraju da je važno da se na Kosovu čuje svačiji glas, da pripadnici svih zajednica, sve političke partije, žene, kao i muškarci, imaju ulogu u budućnosti zemlje i da osećaju da se njihov glas čuje i poštuje.\nRTK: U poslednje vreme na Kosovu možemo da čujemo o mogućem konačnom sporazumu između Prištine i Beograda. S jedne strane imamo posvećenost predsednika da dođe do konačnog sporazumom sa Srbijom sa mogućom, kako kaže, korekcijom granice. S druge strane, tu je politička opozicija koja se snažno protivi svemu što se tiče granice. Izgleda da je dijalog sa Srbijom trenutno zaustavljen, kao što smo rekli, ili postoje tenzije. Šta mislite, kako mogu da pronađu političku volju za nastavak razgovora? Da li mislite da bi budući sporazum između ove dve zemlje mogao da se dotakne i pitanja granice?\nKosnet: Mislim da su neki ljudi pogrešno shvatili da Sjedinjene Američke Države traže da se fokus prebaci na granicu ili razmenu teritorije. Kao što su moji pretpostavljeni u Vašingtonu pokušali da razjasne, ono što nas zanima je sporazum koji su obe strane postigle sa dobrom namerom. Sjedinjene Američke Države nemaju unapred oformljeno mišljenje o tome do čega bi mogao dovesti sveobuhvatni sporazum iz dijaloga. Moguće je da dve strane odluče , iskreno i u najboljoj nameri, da izvrše prilagođavanje granice. One isto tako mogu da odluče da to ne urade i verujte mi, razumem obim zabrinutosti i istorijske razloge zašto je prilagođavanje granice veoma komplikovano pitanje. I opet, želim da naglasim da moja vlada to ne traži. Ne vidimo to nužno kao opciju za dijalog. Mislim da se dobar deo diskusije o dijalogu fokusirao na to. Smatram da je diskusija o granici samo jedan aspekt širokog spektra razgovora koji treba da se vodi između dve zemlje. Takođe mora da uključi pitanje ekonomske saradnje, bezbednosti, kulture, obrazovanja, pravde, u velikoj meri pravde, širok spektar pitanja o kojima dve vlade treba da razgovaraju i važno je da se ne fokusira samo na jedan aspekt problema.\nRTK: Samo da pojasnimo ovo ambasadore. Kao što smo rekli, mogli smo da čujemo i o teritorijalnoj razmeni između dve strane. Da li će to biti prihvatljivo za Sjedinjene Američke Države, ako dve zemlje odluče da to učine?\nKosnet: Dakle, pokušali smo da pojasnimo da nemamo nikakve unapred zacrtane stavove. Mi ne kažemo da ne treba diskutovati o određenim pitanjima i ne kažemo da su potrebni određeni ishodi. Srbija i Kosovo su partneri u pregovorima. To su dve suverene, nezavisne zemlje. Uvek ćemo podržavati Kosovo. Podržavajući Kosovo, tu ne mislim da ćemo se slepo složiti sa bilo kojom idejom koja dođe od Vlade u Prištini, ali mi ćemo podržati Kosovo u nastojanju da uspostavi mir, prosperitet i pravdu u zemlji i regionu. Ne vidimo te ciljeve kao kontradiktorne širem cilju - želimo iste stvari za druge zemlje u regionu. Mislim da je važno naglasiti da smo spremni da podržimo strane da dođu do održivog, obostrano korisnog dogovora, ali mi ne pišemo scenario.\nRTK: U redu. ambasadore, ljudima je dosadila ova situacija. Dugim razgovorima izgleda da nema kraja. Šta mislite, koliko dugo bi ovakva situacija trebalo da traje?\nKosnet: Ne bih želeo da predlažem bilo kakav vremenski rok ili rok za razgovor, ali smatram da je vreme od suštinskog značaja, da je važno napredovati što je brže moguće, i iskreno, to je zato što je, kao što sam ranije rekao, moja vlada stvarno fokusirana na ostvarivanje napretka u regionu. Imate našu punu pažnju, našu punu podršku. To je sjajna prilika i smatram da niko, da nijedna strana ili da građani nijedne zemlje ne mogu da dobiju nešto odlaganjem procesa pregovara. Smatram da je vreme da se nešto uradi, i obično je trenutak za to upravo sada.\nRTK: Izgleda da su kosovska vlada i stanovništvo frustrirani stavom Evropske unije prema Prištini. Obećana im je vizna liberalizacija, a sada odjednom, Evropska unija, kao što smo videli, nije spremna za takvu odluku. Da li mislite da je ovo uvećalo tenzije na Kosovu? Mlado stanovništvo koje ne može slobodno da se kreće kao ostali u Evropi.\nKosnet: Mislim da je frustracija u vezi sa trenutnim statusom vizne liberalizacije pokazatelj da ljudi na Kosovu žele da ojačaju svoje veze sa Zapadom. U tome oni vide svoju budućnost. Sigurno to podržavamo, slažemo se s tim. Smatramo da su tešnje veze između Kosova i Evropske unije nešto što je u velikoj meri u interesu Sjedinjenih Američkih Država, kao i naroda Kosova. Stvarno sam impresioniran, za ovako kratko vreme, neverovatnim mladim ljudima sa kojima se susrećem. Ljudi sa obrazovanjem, veštinama, sa veoma širokom evropskom i globalnom perspektivom koji mogu da pruže ogroman doprinos, kako svojoj zemlji, tako i svetu. Oni žele da to mogu da učine ovde, ali i u drugim zemljama. Pretpostavljam da će to, što više mladih ljudi sa Kosova bude moglo da putuje, da uči, da radi u drugim zemljama, a zatim u većini slučajevima da se vrati na Kosovo da doprinesu ovde - biti divno za zemlju. Ne želim da ulazim u to šta je pravi trenutak za viznu liberalizaciju i tako dalje, ali sam ohrabren time da ljudi u ovoj zemlji gledaju ka Zapadu i gledaju ka Evropskoj uniji.\nRTK: Koje je Vaše mišljenje o kosovskim Srbima? Hajde da malo pričamo o njima, jer smo pričali o odnosima između Kosova i Srbije. Na Kosovu, takođe, imamo i srpsko stanovništvo. Izgleda da su u svakom trenutku deo kosovske vlade, ali da na njih uvek utiče Beograd. Da li mislite da to pomaže kosovskim Srbima da grade svoju budućnost ovde na Kosovu?\nKosnet: Mislim da je važno za sve u zemlji - svaku zajednicu u zemlji da oseća da je to njihova zemlja i da imaju budućnost ovde i da se njihovi glasovi čuju i da se njihova uloga poštuje. Znate, Sjedinjene Američke Države su, kao i Kosovo, veoma raznolika zemlja. Imamo ljude iz svih religija, različitih etničkih grupa, različitih rasa i vrlo kompleksne istorije kao što mnogi znaju. Mi nemamo sve odgovore na to kako bi ljudi trebalo da žive u multietničkom društvu. Mislim da smo postali bolji u postavljanju pitanja - iskreno govoreći o našoj istoriji i razumevajući nužnost da ispitamo istoriju zemlje, kako bismo krenuli napred ka budućnosti. I u tom smislu, želeo bih da kažem da mislim da je važno da svi pripadnici svih manjinskih grupa osećaju da imaju pravo glasa i da su ravnopravni učesnici u zemlji. To je oblast gde se radujem sticanju prijateljstava i čujem kako zajednice vide stvari.\nRTK: Da li smatrate da bi trebalo više da gledaju prema Prištini, a ne prema Beogradu, kako bi mogli da osete da je ovo njihova zemlja?\nKosnet: Mislim da je to neka vrsta pretpostavke. Što se ljudi osećaju opuštenije, što više osećaju da je njihov glas važan i da je ovo zaista njihova zemlja, manje mogu da slede pozive spolja.\nRTK: Kosovske institucije se spremaju da Kosovskim snagama bezbednosti- veoma vruća tema ovih dana - daju funkcionalni mandat vojske. Da li Vašington podržava ovaj korak?\nKosnet: Vašington je dosledno podržavao razvoj KSB-a i razvoj KSB-a u oružane snage. Sjedinjene Američke Države su uložile puno novca; utrošili vreme na obuku; uradili smo razmene između KSB-a i Vojske SAD-a. Smatramo da je evolucija KSB-a u oružane snage Kosova pozitivan korak i da je prirodno za Kosovo kao suverenu i nezavisnu zemlju da ima sposobnost samoodbrane. Takođe, kosovski lideri su razgovarali o tome kako bi oružane snage na Kosovu mogle da učestvuju u mirovnim operacijama u inostranstvu. Da je Kosovo dostiglo tačku kada umesto da samo bude korisnik međunarodne sigurnosti, može i da doprinese tome. Sve je to dobrodošlo, međutim, to je dug proces. Znam da su ljudi - neki u susednim zemljama fiksirali određeni datum koji brzo dolazi i da su izrazili zabrinutost da bi evolucija KSB-a u oružane snage mogla imati negativne implikacije po bezbednost. Ono što ću reći u vezi toga je: ovo je proces koji će trajati mnogo godina. Da Kosovo ima svaki razlog, svako pravo da ima sposobnost samoodbrane. Najvažnija stvar koju želim da prenesem je da ukoliko postoje ljudi koji istinski veruju da kosovska policija, bezbednosne snage, oružane snage, sa bilo kojom oznakom, predstavljaju pretnju regionalnoj bezbednosti, mislim da je to još jedan pokazatelj koliko je dijalog važan. Mislim da je važno da narod u obe zemlje razume perspektivu druge strane.\nJer, kada ne komunicirate, onda će na površinu isplivati svi mogući strahovi, a ljudi se uvek plaše onoga što ne razumeju.\nRTK: Da li se slažete da Vlada Kosova može doneti zakon 14. - recimo da su pomenuli datum u decembru - o transformaciji KSB-a u vojsku? Potrebno je vreme, kako kažu, da će biti potrebno deset godina da se formira propisna vojska.\nKosnet: To je upravo to, Dževdete. Bez obzira na to da li oni usvoje zakon ili promene obeležja i oznake na ramenima osoblja određenog datuma, to nije najvažnija stvar. Ono što je važno je da će to biti dug, održiv proces i naravno, kada budu uspostavljene oružane snage, što je opet dugotrajan proces, da budu multietničke. Važno je da pripadnici srpske zajednice i drugih zajednica u velikoj meri učestvuju u oružanim snagama, kao što su u KSB -u i policiji. Jer, ovo je iskustvo koje smo imali u mojoj zemlji, da je za ljude u zajednici važno da vide da ih ljudi u uniformi predstavljaju, a ne samo neki van tih organizacija.\nRTK: Kako mogu da se unaprede ekonomski odnosi između Kosova i Sjedinjenih Američkih Država? Da li smatrate da Kosovo može da bude pogodno mesto za američke investicije, da kompanije investiraju na Kosovu? Da li ste ikada pomislili da možete da doprinesete na tom polju?\nKosnet: Mislim da je podsticanje američkih investicija veoma visok prioritet za Ambasadu SAD -a i Vladu SAD -a. Već smo videli neke investicije manjeg obima, to je veoma važno. Sada vidite ove američke franšize za hranu širom zemlje i kažete: u redu, to je sjajno, ljudi u tome uživaju, ja uživam u tome. Prilično je malog obima, ali američka preduzeća gledaju kako franšize za hranu posluju, jer su franšize za hranu poznate po veoma pažljivom istraživanju zemlje pre nego što uđu na tržište. Kada kompanije vide da su - Domino, poznati Famiglia, Kentaki na Kosovu, to Kosovo pomera u sam vrh njihovog planiranja, to je važno. Mi podržavamo predlog kompanije „Kontur global“ za novu termo-elektranu, za koju mislimo da će biti od ogromne koristi, ne samo za životnu sredinu, već i za ekonomsku stabilnost i razvoj.\nDa vam to ovako predstavim, kada govorimo o različitim oblastima gde naše zemlje sarađuju; kada govorimo o regionalnoj stabilnosti; kada govorimo o vladavini prava i borbi protiv korupcije; kada govorimo o ekonomskom razvoju, ove različite oblasti su blisko isprepletene. Američke kompanije žele da vide pravni sistem u kome se prema svima postupa jednako. Američke kompanije žele da znaju da, ako se nađu u sporu sa lokalnim partnerom, na primer, da će se prema njima postupati pravično. Američke kompanije obraćaju veliku pažnju na ono što nazivamo analizom rizika. Gledaju na regionalnu stabilnost i ponekad nerado ulažu u zemlju u kojoj vide etničke tenzije ili tenzije između zemlje i njenih suseda. Potpuno sam uveren da kako Kosovo i Srbija unapređuju odnose, kreću se ka normalizaciji, priznavanju, susedskim odnosima punim poštovanja; kako Kosovo nastavlja da ne donosi samo zakone o borbi protiv korupcije, što je važno i što poštujem, već da je u stanju da ih pravično i dosledno primenjuje ,da će američke k i druge kompanije videti Kosovo kako postaje sve privlačnije mesto za investicije.\nRTK: Ambasadore Kosnet, puno Vam hvala što ste bili sa nama.\nKosnet: Bilo mi je zadovoljstvo, lepo je vratiti se.\nNa Kosovu hospitalizovano 270 pacijenata\nNa UKCK 107 Kovid-19 pacijenata, 55 na terapiji kiseonikom\nDetalji Makronovog sastanka sa Avdulahom Hotijem


Poslovni kompleks će se graditi u dve faze, a trenutno je urađen urbanistički projekat za prvu fazu koji obuhvata dva objekta ukupne površine 30.881 kvadrata, navodi se na sajtu opštine.\nDve poslovne zgrade biće izgrađene u formi slobodnostojećih objekata sa posebnom organizacionom strukturom prostora po sistemu "shell and core", koji ostavlja mogućnost da se jedan poslovni prostor prostire na čitavoj etaži ili da se podeli na manje celine u zavisnosti od želja budućih korisnika.\nSTEVA JE U "ZMAJU" RADIO 32 GODINE Uspon i pad giganta: Nekad fabrika za primer, danas mesto za novi poslovni prostor\nKRUŠEVAC DOBIJA NOVI INDUSTRIJSKO-TEHNOLOŠKI PARK Na 10.000 kvadrata investicija vredna 6 miliona evra


Step In Tennis Kids, dečija igraonica, Zvezdara, Beograd - ioi.\nStep In Tennis Kids igraonica\nLjubice Luković 7c\n063 7775 005\nU prostoru od 170 m2 deca imaju priliku i da se pre ili posle treninga zabave u "sobi za igru" uz stručan nadzor profesionalnog vaspitača. U okviru kluba je moguća i organizacija dečijih rođendana skrojenih po individualnim željama uz animaciju, igre na terenu, zabavu, posluženje i naravno kutak za roditelje.\nŽelite da preporučite igraonicu Step In Tennis Kids i prikažete fotografije, lokaciju, navigaciju, vesti, dešavanja?\nPreporuke za igraonicu Step In Tennis Kids\nTrenutno nema preporuka za Step In Tennis Kids igraonicu. Ako ste, ili ste bili, klijent, i zadovoljni ste, molimo Vas, preporučite ih drugima.\nPreporučite Step In Tennis Kids igraonicu


WER-ED6090 UV ravnog štampača - WER\nInovativni WER-ED6090UV flatbed štampač dolazi sa visokim protokom, standardnim dual-UV LED lampama, 1 litarskom rasutom bojom, četiri CMYK boje i opcionom lak i bijelom bojom koji nude izvanredan kvalitet štampe za kratke radove i štampanje na zahtjev. Sa primjenjivim na najviše 30 cm visokog objekta i podržavajući prolaznost kroz mogućnost štampe, GCC JF-240UV flatbed štampač eliminiše ograničenje štampanja.\n1. Ugrađena ADA funkcija štampanja\nSa specijalno razvijenom tehnologijom ADA štampanja, JF-240UV može proizvesti znakove ADA jednim jednostavnim postupkom štampe. WER-ED6090UV pruža najbolje rešenje za ADA-kompatibilno štampanje znakova u širokom spektru aplikacija.\n2. Efekat štampanja teksture\nWER-ED6090UV štampa podignute obrasce na bilo kom materijalu koji se koristi za stvaranje virtuelnih taktilnih senzacija kako bi vaša poruka bila istinita u gomili. Štaviše, sposobnost štampe visokog rezolucije pruža prefinjeni izlaz - čak 2pt mala slova može se odštampati sa visokom oštrinošću i definicijom u sophiscated detalima kako bi služili različitim aplikacijama.\n3. Neprekidna produktivnost\nSpecijalno dizajnirane za UV štampanje, namenske glave štampača pružaju izuzetnu propusnost i garantuju kvalitet štampe. WER-ED6090UV postiže brzinu od 5,78m² / h - najbolje performanse u istoj kategoriji možete pronaći na tržištu.\n4. Automatska cirkulacija bijelih mastila\nZnajući da se belo mastilo lako olakšava, GCC specijalno razvijana automatizovana cirkulacija belog mastila redovno izvodi od bočice mastila do glava za štampanje kako bi se sprečilo poravnanje pigmenta u bijelom mastilu. Automatska cirkulacija belog mastila u velikoj mjeri smanjuje gubitak belog mastila i stvara izvanredan kvalitet štampe.\n5. Superiorno radno područje\nSa maksimalnom dozvolom od 609.6x508mm (24 "x20") i 300mm (11.8 ") omjerom debljine materijala, JF-240UV može zadovoljiti različite potrebe za štampom i nadmašiti opoziciju na tržištu.\n6. Standardne Dual UV LED svjetiljke\nWER-ED6090 UV flatbed štampač je opremljen dvostrukim UV LED lampama kako bi se postigao visoki protok, ušteda energije i ciljevi zaštite životne sredine. Korisnici mogu štampati na materijalima osjetljivim na toplotu, kao što su BOPP i PET filmovi.\n7. SmartMESH ™ slobodna funkcija\nPosebno dizajnirana SmartMESH ™ funkcija primjenjuje složeni algoritam za kontrolu uzoraka u mlakama za mastilo kako bi se stvorili neuporedivi grafički dizajn. Napredna SmartMESH ™ tehnologija efikasno rešava probleme vezivanja i značajno poboljšava kvalitet slike.\n8. Optimizovana tehnologija pozicioniranja štampača\nAutomatska kalibracija medija (AMC ™) mjeri rastojanje između glava za štampanje, tako da se opterećeni medij može automatski detektovati i prilagoditi optimiziranom položaju na osnovu debljine ubačenog medija.\n9. Automatsko podešavanje rastojanja štampača\nAutomatsko prilagođavanje Printhead Gap-a automatski smanjuje platformu prilikom otkrivanja prepreka koje blokiraju kretanje glave štampača pre štampanja kako bi izbegle oštećenja štampanja.\n10. Tehnologija štampe za lakiranje (opcionalno)\nLak je providno rasprostranjen na površinama odštampanih materijala (slika) koji formiraju tanak i čak transparentan sjajni sloj nakon niveliranja i UV sušenja za proces sušenja. Lak ne samo da štiti štampani sadržaj, već i povećava izdržljivost. Dostupni su različiti načini lakiranja koji nude prednosti aplikacije visoke dodate vrijednosti i uštede troškova na radnoj i laminatorskoj opremi, kao i kreiraju taktilni atribut grafike, koji podiže dodatnu vrijednost proizvoda i predstavlja očaravajući efekat štampanja.\nKarakteristike modova laka su:\n* Četiri efekta sjaja:\nSjaj: Grafikon je napravljen da bude sjajan Semi sjaj: Grafika je napravljena kao polu-sjajna Mat: Grafika je napravljena da ima mat površinu Oznaka vode: Grafikon je napravljen da bude sjajan vodenim žigovima\n* Patentirani Lak za boje:\nPrilagođavajući kontrolu štampe za boje boje i mastila za boje, boje lak mogu se primeniti na štampane materijale kako bi zadovoljili širok spektar primjena. Ova napredna tehnologija je odličan alat za prilagođavanje boja koja u potpunosti pokazuje istaknute efekte i praktičnu vrijednost kombinacije laka i šara na štampanim stvarima.\nNa raspolaganju su 32 spremanja za korištenje ili možete kreirati svoj prilagođeni obrazac da vaše štampane stvari budu privlačne i jedinstvene.\nNamensko belo rešenje (opcionalno)\nWER-ED6090UV nudi četiri glavne primene bijelih mastila kao osnove, plafona, boje spotova i boja u bijeloj boji za troslojno štampanje u isto vrijeme. Sa bijelim rastvorom, lako se može iskoristiti za proizvodnju briljantne i bogate boje na bilo kojem providnom i tamnom mediju, pružajući odlične slike kako bi ispunili sve potrebe za industriju znakova, etiketiranja i pakovanja.\nUpotreba: Štampač za štampače, štampač tkanina, štampač etiketa, papirni štampač, vinil, karton, akril i materijali osetljivi na toplotu\nBoja i strana: C / M / Y / K + W / V (opciono)\nNapon: 115 do 220 VAC 50 / 60HZ\nDimenzije (L * W * H): 69,3 x 46,7 x 44,9 inča\nObezbeđena servisna usluga: dostupna podrška stranih proizvođača\nTip mastila: UV mastilo\nlakiranje WER-ED6090 UV ravnog štampača za keramičke pločice / telefon slučaj 6 boja\nRicoh Gen5 glava uv lampe za rolni printera za uvlačenje UV štampača WER-G-3200UV\noriginalni WER-EW160 sublimacijski ink jet štampač sa nožem za prodaju\nJednostavno rešenje za mermerno štampanje