:: ✘ Melrose. :: Мотелът към бара на Джил.\nby Alexis Fierce on Вто Мар 04, 2014 4:41 pm\nRe: Стая №4\nby eve; on Пет Мар 14, 2014 6:53 pm\nСъобщението е изпратено. Взираше се в тези думи дори след като дисплеят изгасна, а известно време по-късно батерията на телефона падна и той се изключи. Това бе най-дългият и тежък ден от животът ѝ. Всеки би казал, че всеки един би трябвал да бъде такъв, но в действителност Ева нямаше проблеми със загубата на паметта или работата си. Сама бе избрала да върши това, а донякъде се страхуваше да се разрови назад в миналото си, защото може би тогава тя също би се запитала как бе затънала толкова надълбоко. С падането на нощта блондинката се размърда и наметна шлифера върху раменете си. Докато вървеше по улиците, ръцете ѝ продължаваха да треперят, а ужасната гледка, с която се събуди, не напускаше съзнанието ѝ.\nНе помнеше хотелът, нито сградите около него. Нямаше спомен как бе стигнала до покрайнините на града. Не познаваше хората, които преди минути лежаха край нея. Най-логично бе да се обади в полицията и да съобщи, че по някое време през изминалата вечер трима души са били убити. Четирима по-точно, защото на стълбището забеляза още едно тяло. Приличаше на едно от момичетата, с които сега работеше на една смяна, но не събра сили, за да се доближи и провери дали наистина бе тя. Ева не набра полицията с последните минути живот, които бяха останали в мобилния ѝ. Изпрати съобщение към неизвестен номер, на който бе звъняла и преди. Преди известно време, когато случайно се оказа в капана на наркотичната зависимост и откри, че тя всъщност ѝ помагаше да подреди части от миналото си. Само че едновременно с това страна неконтролируема и няколко пъти се събуди при идентични обстоятелства. Прекъсна всякаква връзка с наркотиците или въпросната личност, която уреждаше нещата вместо нея и всичко отново се подреди… До тази сутрин.\nНе му каза в колко часа ще пристигне. Просто поиска от него да донесе резервни дрехи и да наеме стая в мотела малко извън града. Блондинката се промъкна през задния вход и се качи по стълбите към втория етаж. Откри стаята и почука нервно. Не каза нищо, когато вратата се открехна, а настоятелно пожела да влезе и започна да разхвърля дрехите си преди да бе стигнала до банята. Остана под топлата струя вода, докато не се почувства спокойна и защитена, а след това излезе и облече резервните дрехи.\nСедеше свита върху леглото и отказваше да помръдне вече половин час. Знаеше, че му дължи обяснение, но не бе готова да говори за това. Не го виждаше, но чувстваше, че той е седнал в единия край на леглото и я наблюдаваше, очаквайки някаква реакция. Нищо нямаше да се случи. Целият ден Ева прекара, взирайки се в една точка. Можеше да го направи и с нощта.\nby Christopher. on Пет Мар 14, 2014 8:09 pm\nЛежейки на леглото,а в едната му ръка бе останала последната дръпка от хартийката,в която бе увил тревата.Съзнанието му отново бе замъглено,а очите му блуждаеха някъде из стаята.Някой влезе и се тръшна на леглото.Беше момиче с неговата тениска и по бикини.Притисна се към него и взе и последното,което му бе останало да завърши удоволствието си,последната дръпка.Чу се лек смях от устата му и русокосата се изправи.Бутна го леко,в знак,че нищо не бе направила.Присегна се и взе телефона му.Точно през това време,се чу иззвъняването,което съобщаваше,че Кристофър бе получил съобщение.Не реагира на това,защото знаеше,че тя .. дори не знаеше и името на русокосата,с която бе спал.Само и единствено предполагаше,че бе някое от момичетата,които му бяха длъжни с пари,а когато нямаш пари,знаеш,че вървиш всичко,за да останеш чист пред дилъра си.\n- Коя е "Тя"? - попита женския глас до него.Усещаше се лекото раздразнение в гласа й,но русокосата нямаше право на глас,не и в личния му живот,не и в телефония му указател,не и с хората,с които пишеше или се срещаше.Тя бе просто момиче - длъжница.Нищо друго.\n- Има ли значение за теб,коя е "Тя"?- попита той и дръпна рязко телефона си от ръцете й.Студенината му,я накара да се отдръпне,сякаш бе попарена.Размазания му поглед едва фиксираше фигурата й,а буквите на дикплея едва се виждаха.Потърка очите си с ръка и чак тогава можа да разпознае някои от буквите.\nСтоеше пред вратата на адреса,който му беше пратен.Вкара ключа в ключалката и точно когато бе оставил нещата на леглото се почука.Натисна дръжката и момичето направо връхлетя през вратата.Да,това бе "Тя".Често казано за него нямаше,кой знае каква разлика,всички ги кръщаваше по един и същи начин,но този път "Тя" бе написана по по-различен,по-запомняш се начин в телефонния му указател.Разхвърли дрехите по леглото и влезе в банята.\nМина известно време.Тя продължаваше да седи на едно място и да гледа в една той,а Кристофър я наблюдаваше отстрани.Бе взел чаша с алкохол и я разклащаше така,че течността да облее всички страни на чашата.Това да прекара толкова дълго време в мълчание не му харесваше,трябваше да намери някакъв начин да проведе разговор с нея,а и да разбере,защо избра точно него,точно Кристофър за тази работа.Имаше милиони хора,на които можеше да разчита в каквато и да е ситуация,а прост пример бе и тази.\nИзвади кутията с цигари от задния си джоб и запали поредната цигара.Преди броени секунди бе изпушил последната,но след като Тя не реагира на действията му,Кристофър реши,че да повтори действието си няма да навреди на никого.Изправи се и се приближи към нея.Седна на леглото и след това й подаде чашата с алкохола без да я поглежда,а не след дълго и другата му ръка,която държеше цигарата бе пред нея,предлагайки й да опита вкуса й отново както едно време.Такива неща една ли се забравяха,а и тя изглеждаше изгубена .. както тогава и това може би .. щеше да и помогне за последните няколко минути,които щеше да бъде в неговата компания.\nby eve; on Пет Мар 14, 2014 9:16 pm\nБлизостта му я накара да срещне погледа му. По-скоро промяната в обстановката привлече вниманието ѝ. След известно време свикна с разположението на предметите в стаята и можеше да игнорира дори малките движения, които Кристофър извършваше като запалването на една цигара и ритмичното ѝ поднасяне към устните му и обратно. Миг след като срещна погледа му Ева погледна към чашата. Колко разумно от негова страна да се сети да вземе нещо по пътя или пък дори да донесе онова, което бе останало от предната вечер…\nБързият душ, който предполагаше, че е взел преди да излезе и дойде тук, не бе достатъчен, за да отмие димът от дрехите му, нито тежкият женски парфюм, който все още витаеше като аромат около него. Само че тя нямаше да попита за предната вечер, защото не беше нейна работа какво прави той през свободното си време. Освен това тя разговаряше твърде рядко и предпочиташе когато го прави, думите да имат някакъв смисъл. Вместо да каже нещо, Ева взе чашата и отпи от съдържанието ѝ, но отказа да се възползва от предложената цигара. Може би малко по-късно, ако офертата все още важеше, би приела.\n- Мисля, че отново обърках нещата… - най-накрая проговори и щом приключи се засмя на думите си. Използва абсолютно същите думи и последния път. Като че ли нещата никога не бяха както трябва край нея, но Ева рядко им обръщаше внимание. Правеше го единствено тогава, когато не виждаше светлината в края на тунела и последният път, в който това се случи, имаше късмета да е все още зависима от нещо, което да я отвлече от тези мисли. Отново отпи от чашата, за да потисне желанието и този път да прибегне към тази алтернатива.\nОстави чашата на масичката до леглото и се настани в скута му. Не би го направила, ако не чувстваше тази противна слабост, караща я да прибегне до онази непозната своя страна. Устните ѝ се спуснаха по врата му, докато ловко опитваше да премахне дрехите му. Без да намесва чувства, без дори да съзнава какво прави. Позволи на страха да я води безусловно.\nby Christopher. on Пет Мар 14, 2014 10:37 pm\nНе обичаше да се намира в такива ситуации,в които да седиш отстрани и да чакаш другия да реагира ще се окаже нещо важно от протичането на разговора ви.А нима имаше нещо,за което можеше да говори с нея,освен Тя да му сподели за това,какво бе правила снощи с някои непознат,за това как някой бе обладал тялото й и бе я имал за себе си.Лека ревност може би пропълзя по него,мина по гръбначния му стълб и всякаш наблегна на нервната му система,не защото си мислеше,че тя е негова,а защото искаше да чуе друга история,в която момичето да бъде в онзи извратен предмет на такава ситуация.\nИзненадващо за него,Тя пое чашата с алкохола,но остави цигарата настрана.Може би за после .. може би за никога.Дръпна за последно от нея и я загаси в дъската на леглото.Чу се лек цъсшащ звук,който развали материята и остави отпечатък,а после се разнесе и дима.Пусна на земята фаса.Ръцете му застанаха между разкрачените му крака и се заслуша в думите й."Мисля,че отново обърках нещата" .. с това започна и първия им разговор преди време.Той се засмя заедно с нея и погледа му се отмести към пода.\nКаша,пълна каша беше това,което ставаше сега.Имаше ли начин да отиде по на добре?Спомените му за миналата му вечер,не му помагаха за мисли рационално,затова той просто наблюдаваше-Нея!\nОзовавайки се в скута му и целувките й по врата му,бяха началото на разговора им или края?Тялото му се отдръпна леко назад ,за да може момичето да се намести по-добре.Момент.Хвана ръцете й и я отдръпна.\n- Бих се възползвал от това,което искаш да ми дадеш .. но защо аз? - попита Кристофър и се вгледа в нея.\nОчите и бяха неясни,уплашени .. може би,без посока.С ръка мина по бузата й и махна един от кичурите от косата й,които закриваха лицето й.Придърпа я към себе си й целуна,отново се озова онова празно място между тях.\nТя бе без дрехи.Само по кърпата,която сега покриваше тялото й.Ръцете му бавно минаха по разголените й бедра,но той все още чакаше нейния отговор.Защо точно той?Понякога любопитството наистина можеше да погуби човек,а ако си от типа хора като Кристофър.. то те изяждаше отвътре.\nby eve; on Съб Мар 15, 2014 5:46 am\nЗа момент се вгледа в него. Търсеше рационален отговор на неговия въпрос, но едва ли могла да му го даде, независимо дали на мига или след няколко минути.\n- Не знам. – каза внезапно. Малкото останал разум в главата ѝ подсказваше, че щом има място за въпроси, вероятно това не бе правилното решение. Само Ева бе уморена от собствените си мисли. Цял ден опитваше да си спомни как се бе оказала в старата сграда, кои бяха хората край нея и защо само тя получи шанса да си тръгне. Виновна ли беше? Знаеше ли кой е виновникът?\n- Нима не ме желаеш по този начин? – попита на свой ред и наклони леко глава встрани. – Мога да бъда всяка, която пожелаеш да бъда.\nНаистина можеше да го постигне. Най-често се случваше несъзнателно, но чуваше от как ги бе накарала да припознаят у нея изгубена любов или друга близка до сърцето личност. Може би някоя от онези, които предлагаха тялото си, за да се сдобият с нужното, беше накарала сърцето му да трепне. Ева не се притесняваше да замесва свръхестественото в картинката. Тя дори не подозираше, че носи някаква подобна частица у себе си, въпреки че не можеше да обясни способността да заблуждава, да кара нереални картини да оживяват пред погледа на околните.\n- Въобще има ли значение защо ти? – зададе нов въпрос. Бързият поток мисли я накара да го направи. Искаше да се отърве от тях, но не можеше да го направи, когато нито получаваше отговор, нито възможност да продължи започнатото. - Можеше и да не си ти. Можеше и да е някой случаен минувач по улицата. Само че избрах теб. Понякога имам странното чувство, че само ти можеш да разбереш какво се върти в главата ми.\nМоже би бе права. Донякъде и двамата бяха еднакво прецакани от съдбата и търсеха спасение в една и съща посока. Едва ли би могла да открие случаен минувач, който не би я приел за луда, а би споделил, че и в неговата глава цари тотален хаос. По това време би срещнала човек с осемчасов работен ден и приятно семейство, но изморен от монотонността на ежедневието си, той би се съгласил да прекара известно време с нея. Но защо да избира него? С какво той би ѝ помогнал? По-скоро тя би му помогнала да избяга за миг от скучния си живот, а след това блондинката щеше да остане сама в стаята и вероятно пак би стигнала до варианта с Кристофър. Имаше ли смисъл да си го причинява? Не…\nby Christopher. on Съб Мар 15, 2014 8:18 pm\nИзкушаващото предложение,което му отправи .. донякъде го жегна отвътре и би искал да опита от това.Да си спомни какво беше с Наталия,но този път той да е този,който ще се държи грубо с нея и ще я захвърли след поредната ми креватна тренировка,но заслужаваше ли го в момента русокосата.Това отношения,този стар негов фетиш,който искаше да прогони от толкова дълго време от съзнанието си,но тя-Наталия,не се забравяше толкова лесно.Миналото никога не спираше да те преследва,то е там,винаги зад теб и колкото и да се стремиш да не обръщаш поглед назад,за да не се страхуваш,че можеш да се превърнеш в онова,което никога не би искал преди .. Е,сега си това.Това,което се е получило след хиляди предателства,използвания,разбити мечти и всичко онова,което описваха в книгите.\nЗначението,защо точно той бе избраникът,който да бъде с нея в една стая,да и помогне да се отпусне,може би за малко,да се разхождат неговите ръце сега по полу голото и тяло.Да,имаше значение и то огромно.Нима това не го подсещаше за миналото?Майната му да миналото,да върви по дяволите,сега Наталия я нямаше и света беше различен,по-черен и по-приятен.Две несъвместими думи,но в съзнанието му си пасваха перфектно.\n- Не искаш да задавам въпроси?Добре. - отговори той спокойно и ръцете му бавно започнаха да свалят кърпата,с която бе увито тялото й. - Нуждаеш се от това да разсееш съзнанието си,да бъде себе си за малко? - каза Кристофър и бавните целувки около врата й започнаха.\nКърпата започна да се свлича по тялото на русокосата,а след нея и пръстите му минаваха по гръбнака й.Сега,Тя имаше тази възможност.Да бъде само и единствено себе си,никоя друга,защото понякога това да бъдеш съвсем различен човек е трудно и уморително.А знаеше тя каква бе.Повечето ги наричаха момичета,които не умееха да се оценяват,но всякаш тя не бе такава.Можеше,виждаше се,че умее да се оценява,но явно не толкова силно и й трябва по-голяма подкрепа.Всички сме били там и ще бъдем винаги.Нуждаещи се от нечия помощ,за да се изправим и да се почувстваме цели.\n- Бъди себе си. - прошепна на ухото й и отново отмести косата й зад него и я притисна към себе си.\nby eve; on Съб Мар 15, 2014 9:54 pm\nНе биваше да се чувства толкова спокойна от това, което върши. Не биваше да се чувства на място, въпреки че никой не би очаквал нещо по-различно от момиче с нейната професия. Ева опитваше да постави ясна граница между онова, което вършеше, и онова, което не вършеше, въпреки че не можеше да лъже себе си, нито пък него, че е светица. Както не можеше да каже, че нито веднъж не бе помисляла да продаде тялото си или пък не го бе правила в действителност, защото имаше дългове, което бе изплащала по този начин. Дългове най-вече към него, защото, съгласете се, заплатата, която получаваше, дори с прибавените бонуси, не бе достатъчна, за да покрие месечните нужди от онова, от което се нуждаеше преди известно време.\n- Наистина ли искаш да знаеш защо ти? – попита, отдръпвайки се леко от него. Преди малко нямаше точен отговор, но сега мислите ѝ бяха подредени и Ева знаеше защо е избрала точно него. Едва ли можеше да обясни на каква основа залягаха тези заключения, но него го интересуваха именно те, а не от какво бяха породени, нали? – Познавам те. Била съм с теб и преди. Няма да се почувствам ужасно след това, няма да се почувствам използвана и опетнена, въпреки че сама съм го пожелала да се случи. Независимо как ще постъпиш след това, чувството ще бъде едно и също. Ще бъде нещо приятно, което не оставя много спомени след себе си.\nИмаше чувството, че просто говори. Нито една от изречените думи нямаше онзи смисъл, който очакваше да долови. Съжаляваше, че въобще подхвана темата отново. Знаеше, че не е добра в разговорите, а с него бе още по-трудно да се говори. Реално двамата нямаха за какво да си говорят, нямаха какво да си кажат. Не и след като единствената им обща тема бе прекъсната от нейна страна. Защо тогава се обади точно на него?\n- Страх ме е. Не искам да бъда себе си. Искам да го забравя. – вече имаше смисъл в това, което казва. Ева не действаше толкова ирационално, за да открие себе си. Искаше да избяга от себе си, да окупира мислите си с нещо друго, за да спре да се опитва да разбере коя е и каква е. Харесваше неведението. Предпочиташе да бъде в тъмнината на собственото си съзнание. За разлика от другите, които винаги търсеха отговори. – Ще ми помогнеш ли да го направя?\nЕдва прошепна въпроса си и се притисна отново към него.\nby Christopher. on Съб Мар 15, 2014 10:58 pm\nПонякога Кристофър се чувстваше като онези от филмите,които приканваха жертвата си,чакаха да намерят точния момент и всякаш да източат жизнената й енергия,до последната капка.А може би бе от онези,които бяха като хора,на които всеки се изповядваше и търсеше спасение.Понякога бе пагубно това спасение.Понякога той не искаше да бъде този,който да изслушва останалите,а те да изслушват него.Бе изморително,а да разбереш човека отстрани трябваше да изживее неговата история.Проблема бе,че при повечето Кристофър не си го слагаше на глава.Не приемаше историите им за толкова очарователни,колкото му се искаше да бъдат.Да има драма,да от онези момент,в който заплашваш да отнемеш живота си,защото се нуждаеш от нещо,което не можеш да имаш и накрая да завършиш с фаталния край.Никога не улучваше такива интересни истории,може би защото разказвача не бе мъртъв,а се жалваше пред него.Дрога,трева .. Помагаше.Помага и сега.\nИзненадващо за него,Тя не искаше да бъде себе си.Не искаше да бъде момичето от преди.Очакванията му бяха съвсем различни.Мислеше си,че всяко едно момиче като нея,с нейната професия иска да бъде поне в един момент самата себе си,без никой да я съди,че е грешна.Но Тя .. Тя искаше да забрави.А думите,които му каза,че с него не се чувства както с всички останали,това би трябвало да започне да рони репутацията му като на гадния дилър на дрога,който иска само от клиентите си заплащане.Няма значение по какъв начин.Важното бе да си му издължен.\n- Добре. - добави той и се усмихна.Усети как русокосата се притисна към него и той обви ръцете си около кръста й.Устните му намериха нейните и след това захапаха леко долната й устна.Пръстите му прошариха бавно и нежно на гърба й,минаха по бедрата й и се спряха там. - Това като какво би трябвало да го приемам?Като отплата за това,че дойдох на мястото,което ми каза,когато пожела или .. просто забавление без никакви условия преди това? - попитай целувайки устните й,но се отдръпна съвсем леко,за да получи отговора й.\nСпомняше си някой от нощите,които бе прекарвал в нейната компания.Спомняше си и нощите,когато не бе в едно легло с нея.Спомняше си много други неща,които му казваха вътрешно,че бе редно,но не достатъчно.Може би трябваше още.Може би Тя трябваше да се постарая за повече,за да получи помощта му отново.Може би и той прекаляваше с прекалената си прецизност към останалите,но само може би..\nЧесто в главата му се използваше "може би",защото и той самият не знаеш какво по-точно иска.И винаги тази фраза оправяше начина му на живот и мислене.Може би ..\nby eve; on Нед Мар 16, 2014 9:04 am\nХаресваше компанията му. Харесваше чувството на сигурност, което витаеше из стаята. Парадоксално, нали? Искаше да избяга от себе си, когато момичета като нея обикновено търсеха кои са. Забавно бе, че го правеше, отдавайки се на един почти непознат в сумрачна мотелска стая.\n- Не, това не е отплата. Нито ти си ми длъжен, нито аз на теб. Идването ти е по твое желание, а не по принуда, затова това е моят начин да ти кажа „благодаря“. – заговори отново Ева. Този път се придържаше към малкото думи, както обикновено. Изричаше само най-важното и оставяше останалото под подразбиране, ако въобще имаше още нещо. Нейният начин за изразяване на благодарност би могъл да се приеме за странен и неприемлив от редица хора и поколения, но те едва ли биха очаквали по-различно от нея. Дори биха подходили точно като него, приемайки го за някакъв вид отплата. Май само тя се разбираше на моменти…\nРъцете ѝ се спуснаха по тялото му и се плъзнаха под блузата му. Настоятелно започна да я избутва нагоре, но в същото време се усещаше някаква нерешителност в действията ѝ. Като че ли самата тя не бе наясно с онова, което иска. Или се страхуваше повече отколкото предполагаше и идеята да бъда сама с него в една стая все пак започваше да изглежда не чак толкова добра. Не за нея, а за него. Не можеше да се откаже точно сега. Не можеше да позволи на несигурността да я разубеди и в крайна сметка да просто да го измами. Тя не беше такава.\nНапомнянето на този факта ѝ вдъхна нова увереност. Блондинката свали блузата му с едно рязко движение. Светлите ѝ очи срещнаха неговите за момент преди устните ѝ отново да срещнат неговите. Позволи си да вложи повече страст в тази целувка, да я превърне в нещо повече от едно уплашено и несигурно действие. Тялото ѝ се притисна плътно до неговото, но се отдръпна, щом пръстите ѝ ловко посегнаха към дънките му.\n- А ти защо дойде? Не беше длъжен да го правиш. Можеше да ме оставиш да се оправям сама. – каза, когато погледът ѝ отново срещна неговия. Съмняваше се, че той реагираше на всяко обаждане или изпратено съобщение. Поне не и на онези, които не бяха свързани с извършването на една или друга услуга срещу някакво заплащане. Съмняваше се, че някога би се съгласил да го играе таксиметров шофьор за някоя от разглезените госпожици, които споделяха компанията му, когато разумът им бе притъпен. Какво го бе накарало да се съгласи без да задава излишни въпроси и да дойде? По някакъв начин бе по-специална от другите ли? Не мислеше. Всъщност тя бе нищо повече от още една тухла в основата на хранителната верига на обществото.\nby Christopher. on Нед Мар 16, 2014 9:28 am\nУсещаше не сигурността й,усещаше и това,че всичко което вървеше бе сякаш насилствено.Дори и след махането на тениската му и довлачването на пръстите й към дънките му,той трябваше да я спре.Изпитваше онова чувство към нея,което за пореден път от доста време за говори.Чувството,че прави неправилните неща с момиче,което не заслужава такова отношение.Но .. замисляйки се реално,тя бе тази,която бе решила да продължи по същия начин както преди време,когато се запознаха,ако можеше така да се нарече,защото запознанството им не бе такова какво всеки един си го представя,когато чуе тази дума.\nСпомените му нахлува рязко в главата му и той за момент всякаш блокира.Изключи всяко едно сетиво от тялото си,Тя правеше нещо с него,което не му харесваше,защото не можеше да задържи контрола както би трябвало да бъде.Не можеше да бъде подвластен на собственото си тяло-да го контролира с правилни и грешни команди.\n- Мислех,че тези като теб .. не задават толкова въпроси,след като са съгласни да предложат тялото си на някого. - започна той с лека студенина.Не обичаше да бъркат със сол в раните или по-точно да се опитват да разберат действията му. - Не,това те интересува сега. - след изказването си той я целуна.\nАко продължаваше да игра тази игра с нея мислеше,че ще загуби.Загубата бе нещо толкова непознато от доста време за него.Тя бе силен играч,но за в момента не толкова трезвен в действията си.Не толкова сигурен в позицията си и не толкова практичен в плана си.Тя бе Тя .. може би от това се страхуваше когато се отпуснеше и искаше веднага да го прикрие,защото може би когато е изпратила съобщението е била онова момиче,както едно време,което изпитва страх за себе си и страх от незнанието.\nКристофър я отмести от себе си и тя застана от лявата му страна.Подаде и кърпата,която бе паднала на земята,за да покрие голото си тяло и отиде към прозореца.Облегна се на него,но не смееше да я погледне в очите.\n-Ако искаш да ми се "отблагодариш" го направи без излишни въпроси,които не влизат в работата ти. - отбеляза и чак тогава се обърна.Знаеше много добре,че и той за онзи момент се възползва от нея,за да разбере защото точно той бе на бързо повикване.Дори и сам не можеше да отговори на въпроса й,а какво се очакваше,да й отговори?Може би за момент би трябвало да нарани собственото й достойнство за това,което направи,но щом е избрала да бъде момиче,което да задоволява нечии нужди,значи определено бе свикнала с такова държание.\nby eve; on Нед Мар 16, 2014 10:20 am\nВече знаеше къде се намира според него, като каква я виждаше той. Виждаше я по същия начин, по който я виждаха хората, когато се разхождаше по улиците, а в определени случаи и като онези, които забавляваше вечерно време. За първи път изпита онзи горчив вкус на омраза спрямо това, което върши. Харесваше го, защото не познаваше останалото, което животът можеше да ѝ предложи. В момента обаче го презираше, защото я поставяше под общ знаменател. Може би Ева действително не бе по-различна от останалите момичета, дори и от онези, които засичаше по улиците и тяхна майка реално бе нощта. В крайна сметка използваше псевдоним, но докато те просто забравяха истинското си име в един момент, тя просто не го знаеше, за да го използва. В крайна сметка бе сирак или поне липсваха родители, които да я потърсят и да ѝ подадат ръка, за да се измъкне от тази дупка, в която бе попаднала. Не че оплакваше. Единствено човек, който знаеше какво е да си от другата страна, можеше да страда от загубата. Всички свои спомени блондинката свързваше с този начин на живот и за нея той бе нещо естествено, напълно нормално.\n- Аз не съм като тях. Единствено ги следвам. – намеси се в разговора с известно закъснение. Ръцете ѝ поеха кърпата и тя отново я уви около тялото си. Вече бе убедена, че двамата нямаха какво чак толкова да си кажат. Поне не и нещо, което евентуално да се превърне в обща тема. Всеки от тях имаше нещо, от което искаше да избяга, и не искаше да го сподели с другия, а когато темата биваше засегната, всеки от тях се отдръпваше. Приличаха си повече отколкото биха очаквали и това я убеждаваше, че може би бе грешка да избере точно него.\n- По-добре е да ме изтриеш от живота си. – продължи, игнорирайки неговите думи. Пресегна се към кутията с цигари и извади една. Преди отказа, но вече не изглеждаха като чак толкова лоша идея. Говореше така все едно между тях имаше нещо. Говореше толкова сериозно в тази посока, че ставаше забавно дори. – Вероятно полицията скоро ще е по петите ми и не искам и ти да пострадаш.\nТрябваше ли да се интересува дали ще стигнат до него или не? Защо го предупреждаваше въобще? Ева дръпна още веднъж и задържа за момент дима преди да го издиша и да продължи:\n- Мисля, че съм виновна за убийството на няколко души.\nТова определено не бе посоката, в която очакваше да продължи разговорът им. Всъщност очакваше в един момент думите да изчезнат, но след като се отдръпна от нея, тя не мислеше да се моли, нито пък се чувстваше толкова слаба, за да има нужда от този тип утеха. Отново стигаше до онази опция с може би, отпращаща действията в бъдещето.\nby Christopher. on Нед Мар 16, 2014 11:15 am\nПролича си,че дори и блондинката,също като него не обича да бъде сравнявана с някого.Това би те накарало да се почувстваш еднакъв и по-лесно да се слееш с обществото,макар и почти никога на не бе искал това.Както казваха хората,живота продължава.Дали ще си имитация на някого или ще си просто човек,който иска да бъде някой - себе си,но в отчаяните си опити се погубва.В тази ситуация Кристофър бе от първите.Мъчейки се да прилича на някого,за да заличи болката,която някога му е била предадена.\nПогледа му бе забит в пода,докато Тя най накрая не проговори.Все още не се опита да разбере името й,може би защото не му трябваше.Та коя бе Тя,че да настоява да разбере повече за нея.Може би трябваше,но не искаше.Надали нещата щяха да отидат в друга посока,ако я наричаше по име.Знаеше,тоест бе чувал слуховете,че бе загубила паметта си и се отдаваше само на това,което можеше.Всички я препоръчваха,защото бе доста добра в това,което вършеше,но никой не искаше да остане с нея до края.Никой не искаше да я обича ли?Както никой не искаше да обича него?Но защо трябваше да се скърби за нещо,което реално дори не бе желано.Той не го желаеше,харесваше му така.Харесваше му понякога да се крие в нечия сянка и за спре времето там,докато намери това.Да,както правеше Наталия.Както го бе научила тя.Но проблема е,че той ставаше по-различен от нея,по-мрачен,по-скучен понякога.Това го вбесяваше,искаше стария си живота,но нямаше връщане назад.Никога,за никого няма.Само и единствено,едно бъдеще,което чертаеш във всяка една секунда.\n- Имаш късмет,че са само четирима. - отбеляза иронично.Той бе обвинен,бе направил и извършил толкова много неща,за които вече трябваше не да е в затвора,а в някоя улична канавка.Смеха му леко отекна в стаята и той отново се обърна към прозореца. - Няма как да те изтрия от живота си,като за начало ти никога не си била част от него. - студенината напираше в гласа му.Дори той самия я усети и следващия път когато заговори реши да я погаси. - Не си длъжна да ми спасяваш задника,защото в случая аз не съм виновника,а ти. - допълни.\nЗнаеше,че можеха да го приберат на топло за това,че бе един от най-известните дилър в града,но на кого му пукаше.Пак щеше да намери начин да излезе от онази дупка с решетки,пак щеше да продължи работата си както сега,а всичко щеше да чака него,защото повечето се страхуваха именно от това.А трябваше ли и той да се страхува?Че ще разобличат миналото му?Не ..\n- Полицията е най-малкия ти проблем сега.По-добре се пази от тези,които знаят,че си била там,защото определено има и такива,които са те видели. - изказа се и пое чашата,която бе оставила преди това на масата с алкохола.Отпи солидна глътка от нея.\nby eve; on Нед Мар 16, 2014 12:44 pm\nБеше прав. Никога не бе присъствала в живота му по какъвто и да било начин, нито пък му бе принадлежала по някакъв начин. Отношенията им бяха стриктно професионални, колкото и грешно да звучеше това, а как искаше нещата да стоят по друг начин… Не, Ева не желаеше да изпита онова противно чувство любов, въпреки че понякога опитваше да си представи какво бе чувството да си влюбен. Всички тези представи бяха продиктувани от телевизионните реклами и меланхоличните романи, в които понякога се заглеждаше или зачиташе. От тях лъхаше на фалш и изкуственост, които я караха да се замисли дали имаше полза от това чувство. Понякога си спомняше и за своята стара колежка, която всяка вечер се прибираше с приятеля си. Не изглеждаха щастливи. Той я използваше, а тя нямаше нищо против и сляпо вярваше на думите му. Не правеше нищо по въпроса с изневерите му. В крайна сметка Ева се убеди, че каквато и да бе любовта, тя бе измамна и водеше единствено до болка.\nНе искаше да бъде влюбената глупачка, която Кристофър можеше да върти на малкия си пръст. Достатъчно слаба и неориентирана бе всеки път, щом достигаше до помощ от негова страна, независимо дали ставаше въпрос за дрога или за безсмислени разговори. Искаше единствено да изпита нещо ново, нещо различно. Самотата вече я отегчаваше. Искаше да разбере какво бе чувството да отива някъде след работа, където не я очакваше празна и тъмна стая, а някой друг, който може би щеше да опита да я разсее от мислите ѝ поне за малко. Имаше желание да бъде някоя, не себе си, просто някоя, а имаше нужда от някой друг, който да ѝ придаде някаква форма, за да осъществи това си желание.\n- Не съм казала, че са четирима. – каза като този път тя му предложи цигарата. Новините явно се разпространяваха бързо, щом той вече знаеше. Не очакваше нещо по-различно от малко и провинциално градче като това. Отново беше прав. Можеше да се измъкне от полицията, но не бе сигурно дали би могла да се измъкне от свидетелите. Биха ѝ направили услуга в случай, че имаха намерението да си отмъстят за загубата. Това, което в момента водеше, не можеше да се нарече стойностен живот, а и донякъде бе изморена от него.\n- Нека ме потърсят. Така или иначе нещата ще завършат трагично за една от страните. – продължи след кратка пауза. Не я интересуваше как ще прозвучи. Изведнъж спря да се интересува от всичко.\nby Christopher. on Нед Мар 16, 2014 1:13 pm\nУсети,че тя не бе споменала за това колко човека са били убити.Както си бе и помислила,новините се разпространяват бързо.Няма значение кой си.Дали си заможен или не.Понякога и заможните в този град не се отърват и винаги има "добродетели",които да им направят услуга.Повечето приятели на Кристофър,ако можеха да се нарекат така бяха такива.Толкова тънко изпипваха нещата,да те предразположат по начин,по който да не се усетиш,че са били те когато ръцете ти са оковани в белезници.\nАко чакаше Тя,отново да потърси помощ от някого или просто да се оправи сама,мислеше,че ще я доведе до край,на който той не искаше да бъде свидетел.Не го правеше от добро сърце или защото я харесваше,а едва ли и обичаше.Не си мислете нищо такова .. не си мислете.Правеше го,защото може би по ръцете му имаше толкова много кръв,а тази на едно момиче което дава тялото си за една нощ,нямаше да му спечели нищо.В Мелроуз печелиш от всичко,дори и от нечия смърт.Това може би бе и една от причините поради която населението постепенно си отиваше или изчезваше някъде по тъмните улици и на тяхно място идваха нови хора с неопетнени души.Дори и кратък престой ти е нужен да разбереш това място,а останеш ли за години или отраснеш ли тук,ти ставаш един от тях.\n- Мислиш по толкова глупав начин! - отбеляза Кристофър ядосано.Рядко проявяваше тази емоция особено за момиче,което не познава толкова добре,даже никак. - Обличай се! - каза заповеднически той и и подаде чантата с дрехи,която бе до леглото.Изправи се и се присегна да вземе тениската си от леглото.Докато извършваше това действие,очите му се заковаха за нейните и не се отделиха известно време.Всякаш замръзна,тя го хипнотизира.След броени секунди се отърси и навлече плата по тялото си.\n- Хайде .. - каза отново студено и се обърна с гръб към нея.Нека поне уважи и останалото достойнство,което тя би трябвало да има.Щеше да я заведе някъде поне докато отшумят нещата,но едва ли някой би се сетил да ги потърсят тук в този мотел.Но всяка вероятност бе голяма.Щеше да намери начин за пореден път да спаси нечии живот.Нечий може би прекалено отегчен живот,също като неговия.\nby eve; on Нед Мар 16, 2014 2:25 pm\n- Не ме ли чу? Не искам да те замесвам! – настоя, въпреки че го послуша и извади дрехите от чантата. Не го молеше за помощ, не желаеше да ѝ помага. Имаме момент, в който искаше единствено да сподели съмненията си, да чуе как звучат на глас. С нейния глас. Звучаха някак истински, все едно наистина бе причината за смъртта на тези хора, въпреки че не можеше да бъде сигурна. Спомените продължаваха да ѝ се губят. Обмисляше възможността да е неволен инцидент при самозащита, но как би го обяснила?\nКърпата повторно се свлече от тялото ѝ и Ева бавно започна да подрежда дрехите върху леглото и да ги облича. Не страдаше от онзи синдром, каращ я да приема тялото си за някакъв храм. То бе видяно от толкова много очи, че понякога се чувстваше странно, когато носеше дрехи по себе си. Не разбираше защо той реши да я даде малко лично пространство, докато се обличаше, когато нямаше какво да скрие от него. Или пък спомените му се губеха и в момента изглеждаше нормално за него да се обърне с гръб? Блондинката не попита. Отговорът не ѝ влизаше в работите.\n- Не ти ли дойде на ум, че може би искам да ме открият? – зададе нов въпрос, след като първият бе реторичен, а той не реагира на думите след него. Не можеше да оправдае постъпката си с това желание, но можеше да оправдае думите си с него. Тя не би се съпротивлявала. Имаше намерението да се остави в чуждите ръце, както и други пъти се бе отдавала по толкова непринуден начин, но този път щеше да позволи на някой да я лиши от живота ѝ, а не от ново парченце от гордостта ѝ. – Не ти ли хрумна, че може би искам да умра? Само че съм твърде слаба, за да отнема сама живота си, затова предпочитам някой друг да го направи вместо мен.\nПриближи се бавно към него и застана от едната му страна, вглеждайки се в отражението си върху прозореца. Вероятно единствено тя виждаше едно момиче с твърде много въпроси, което бе уморено от предразсъдъците на хората и изкуствеността, която я заобикаляше. Не искаше да вижда себе си, защото имаше чувството, че истинската тя бе твърде слаба и съкрушена. Поне такава се чувстваше на моменти.\n- Можех да помоля и теб. – продължи мисълта си и погледна към него. – Ти би ли ме убил, ако те помоля?\nby Christopher. on Нед Мар 16, 2014 2:50 pm\nСтоеше с гръб и слушаше безсмислиците,които излизаха от устата на момичето.Бе запушил ушите и всичко което казваше,просто оставаше измежду тези стени,на този мотел и никой нямаше да им обърне внимание както и самия Кристофър.Просто думи,нищо друго.Това изречение му бе толкова познато,че никога не са искали той да бъде в градския отбор на "ченгета и бомбета",но след всичко винаги ставаше така,че почукваха на неговата врата и му благодаряха.Не се хвалеше с трезвото си съзнание от време на време,но понякога помагаше.Особено в такива ситуации,които вече се бяха превърнали в ежедневие.\nПръстите му нервно се огъваха и изпукваха.Най-накрая усети присъствието й от едната си страна.Предполагаше,че вече бе готова да тръгват,да се махнат от тук,а по път щеше да мисли къде да отидат.Обърна глава към нея и изражението му стана по-сериозно след като чу въпроса й.Изблика на емоция която предизвика Тя в него беше като торнадо връхлетяло Хаити.Понякога момичетата,които имаха силното желание за самоубийство или друго подобни на това,караха Кристофър да излиза извън контрол.Не в кой да е смисъл,а в онзи .. С бързи крачки подпря момичето на стената и двете му ръце се озоваха от двете й страни,притисна тялото си към нейното.Докосна челото си до нейното.\n- Повечето ми плащат,за да убивам .. не го правя безплатно. - отговори Кристофър на въпроса й с лека студенина,но в същото време и с голямо желание да я има.Каква бе Тя?Или по-точно какво бе Тя?Повечето не го караха да изпитва това чувства на сексуално желание.Трябваше да се контролира,можеше,нали?\nПонякога момичетата като нея,невинни,но толкова изкушаващи караха човек да прави неща,които не би,но разлика бе,че Кристофър не е от другите и за него нямаше проблем да махне всички дрехи,които бе облекла преди време,да я сложи на леглото и да я има.За себе си,само за него в момента.Нямаше да я сподели с никой друг.Предполагаше,че края щеше да бъде същия,но на кого му пука?Тя бе тук в момента,на негово разположение.Или поне така той си мислеше.\n- Няма да те убия. - отбеляза като очите му срещнаха нейните.\nby eve; on Нед Мар 16, 2014 3:25 pm\nИзпита страх. За втори път днес изпитваше това лепкаво чувство на безпомощност, което бе забравила за известно време. Замисли се дали бе готова за тази стъпка – да умре. Обмисляше го известно време, но както сама бе казала, никога не намираше сили да направи нещо по въпроса. Сигурно и този път щеше да си остане единствено с мисълта, ако за момент не бе почувствала онзи прилив на адреналин, който я накара да изрече онези думи.\n- Мога да ти платя. – отговори на думите му уверено, въпреки че гласът ѝ трепна в несигурност. Не се замисляше над начина, по който щеше да получи своето, а се замисли дали бе убедена, че иска това, за което го молеше да ѝ даде. – Както едно време, само че след това няма да има следващ път. Звучи като добра сделка, не мислиш ли?\nЗвучеше като дяволски добра сделка. По-добра от всяка друга, която бяха уреждали помежду си и действително нямаше да има следващ път. Не защото Ева не бе в състояние да привикне отново към този начин на живот, а защото нямаше да има начин, по който да се върне.\n- Защо не? – попита, осъзнавайки какво бе казал. Не очакваше точно тези думи. Очакваше от него да бъде изморен на играе ролята на нейния резервен план, когато нещата се объркаха и тя не бе сигурна къде иска да бъде, нито коя. Знаеше, че той няма да ѝ зададе излишни въпроси и няма да пожелае на всяка цена да разбере какво е станало. Той идваше, знаейки, че тя ще пожелае да забрави случващото се, затова винаги бе подготвен за това. Предполагаше, че е отегчително. На негово място тя би се съгласила, а може би нямаше. Не бе в състояние да мисли трезво, за да бъде сигурна какво би направил някой друг, защото мислеше единствено какво желае тя и това желание замъгляваше преценката ѝ.\nУстните ѝ потърсиха неговите след секунда. Връщаше се обратно в началото, когато потърси утеха в една подобна невинна целувка. Съзнаването на този факт я принуди да се отдръпне, дори да опита да го отблъсне от себе си.\n- Не понасям тази слабост, на която съм способна. – промълви, срещайки погледа му.\nby Christopher. on Нед Мар 16, 2014 4:10 pm\nТя искаше да умре?Винаги ли бе искала това или защото среща заплаха срещу,която не може да се изправи,избира най-лесния начин,а именно смъртта?Колко досетливо,колко лесно.Нали повечето така правеха,но тя не искаше да бъде сравнявана с тях?Каква бе причината за това?Та тя бе като тях.Нямаше разлика или може би имаше,но не искаше да я покаже.Не искаше останалите да разберат коя е тя.\nТя му каза,че ще му заплати за това,което ще стори - да я убие.Тя винаги така плащаше и на повечето им харесваше този начин на заплащане,но не се ли умори.Не се ли умори с тези сделки,да даваш тялото си на някого само,за да не си му длъжник.Би я нарекъл глупава,но явно тя имаше своята история,която нямаше да сподели на никого.Нямаше да позволи на никого да разгадае тайната й,както той нямаше да й позволи да разгадае неготово минало,защото несъзнателно използвайки тези думи той бавно и бавно показвай малка част от предишното си аз.Не искаше.\nРусокосата направи опит да го отблъсне от себе си,но той почти не се помръдна.Все още ръцете му стояха от двете страни на стената.Срещайки се за пореден път погледите им.\n- Заплащането ме устройва ... - започна той като се приближи към нея и притисна тялото й към стената,така че да не може да мърда на никъде. - .. но както винаги имам и условие,а то е като за последен път да бъдеш себе си,Ева. - за първи път изрече името й.За първи и може би последен.Поне така щеше да я остави да си мисли.Сериозния му тон подсказваше,че не се шегува,но реално той нямаше да я убие.Просто щеше да си тръгне след всичко и да й остави някакви пари,за да стигне до мястото където ще й намери подслон докато всичко отшуми.\n- Както знаеш,аз винаги изпълнявам желания. - отбеляза като леко се засмя и ръцете му минаха под тениската на момичето,която бе облякла преди малко.\nНа повечето им харесваше да се самозаблуждават с думите му.Да вярват,че той ще направи това,което казва и в повечето път успяваше да ги подведе и те бяха съгласни.Знаеше,че и Тя щеше да се съгласи щом толкова много искаше да умре,а кой се отказва така лесно от нещо,което му се предлага на тепсия?\nby eve; on Нед Мар 16, 2014 4:34 pm\nИмето ѝ звучеше по съвсем различен начин, изречено от него. Вероятно се дължеше на факта, че някой друг го изрече, а не тя самата. Там, където работеше, всеки имаше свой неповторим начин, по който да я нарича. Това място можеше да нарече свое семейство, защото хората се отнасяха с нея като част от такова. Там не се налагаше да бъде себе си и бе благодарна за това. Беше свикнала да играе някаква роля, независимо дали беше на любовница за клиентите си или на дъщеря или сестра за служителите на заведението. Въпросът бе, че поне за малко беше някоя.\n- Не би желал това да е последният ти спомен за мен. – поклати глава, за да затвърди отрицанието, което лъхаше от думите ѝ. Ева знаеше точно каква бе истинската тя. Поне онази част, която познаваше, защото не можеше да твърди нещо за годините от живота си, които не помнеше. Знаеше, че е момиче без спомени. Уплашено, самотно и неуверено момиче, което нямаше сили да се справи с проблемите си, затова бягаше от тях. Всеки избор, който бе направила в живота си, говореше за това. Ако бе достатъчно силна и уверена в себе си, не би приела да продаде душата си на дявола, а тялото си на всеки, който го пожелае. Сама казваше, че тя не е от онези жени, които обикалят нощните улици, но всъщност бе точно такава. Използваше тялото си, за да получи онова, което обикновено се купуваше с пари. Изключенията бяха твърде малко.\nБеше изморена не от живота си, а от това бягство от себе си, от самата себе си. Съмняваше се, че ако го каже, той би я разбрал, затова просто прие условията. Едва ли бе толкова трудно да бъде себе си. Отново щеше да му се отдаде, но този път нямаше да я има онази искра, онази активност от нейна страна, защото това не бе тя. Ева не се бореше, тя се предаваше. Това правеше обикновено.\nСитуацията ѝ навяваше някакъв спомен. Като че ли не винаги бе била такава, а някой по-силен от нея бе пречупил духа ѝ и бе изоставил след себе си тази черупка, която днес представляваше. Споменът избледня твърде бързо, за да бъде сигурна, че е такъв, а не просто илюзия, която сама изграждаше, за да изкупи част от вината си, че може би сама се бе превърнала в това, което бе.\nПръстите ѝ отново се заиграха с плата, но този път не бе неговата тениска, а нейната. Сама я свали и захвърли на пода. Точно това бе тя. Едно наистина пропаднало момиче…\nby Christopher. on Нед Мар 16, 2014 4:53 pm\nПредаде се,пречупи я,промени я или какво искате го наречете поне за момент.За малка част от секундата той почувства онова удоволствие,което рядко можеше да се изпита напълно.А именно това,че си постигнал нещо,което толкова си желал.Можеше да даде различни примери за това в главата си,безброй,но защо трябваше да губи времето си с това?\nЧудеше се дали тя ще посмее да го погледне в очите,дали истинската Тя бе същата както и през всяка една нощ с всеки?Толкова запалена по работата си,че не те се интересуваше от това как изглеждаше,а тя бе наистина красива.Едва ли някой бе забелязал това.Дали отново щеше да му се обади след като разбере,че я е излъгал или ще приеме това като предателство или може би като възползване от тялото й.Ще го сравни отново с другите.Нямаше да я вини,защото го заслужаваше.Да се подиграва по този начин с нея,да й дава празни обещания.Толкова подло от негова страна.Но как би трябвало да постъпи,за да я предпази и може би .. може би тайно в себе си отново след време искаше да се изпише на дисплея му "Тя".Сложна история с картинки бе живота му.\nРъката му мина бавно по лицето на русокосата.Приближи се към нея и я целуна,като този път целувката беше продължителна.Можеше ли да бъде мил с нея като за последно,защото едва ли след това както той си мислеше Тя отново щеше да му се обади.Едва ли ... Времето не лекува предателство.Дали щеше да забрави?Повечето казваха,че нищо не помни след ден,седмица ... или просто тя не искаше да показва,че помни?\n- Мисля последния ми спомен с теб да е един от онези незабравимите .. - отбеляза той и се усмихна на момичето. - Все пак .. както сама каза,ще е последен. - повтори почти същите думи и я целуна.\nКолко можеше да издържи с лъжата?Може би щеше да прекара нощта с нея без съвестта да го гризе.Че тя,тази съвест някога му е пречила да върши онези неща с момичетата?Често да си признаеше,той искаше да разбере коя реално бе Тя.Да се открие пред него за час може би и да узнае на какво е способна без да бъде някоя.Знаеше,че понякога това е трудно да се пребориш със себе си вътрешно,но като за "последно",защо не?Нямаше да прави никакви действия преди тя самата да започне.Нямаше дори да я насила,ако не искаше..нещо,което преди не би направил за когото и да било.Връщаше ли се стария Кристофър?Не .. не трябваше.Ако го върнеше щеше да върне и спомена за Наталия.Жената демон.\nby eve; on Нед Мар 16, 2014 5:35 pm\nЗащо спря? Защо просто я гледаше в момента? Разубеди ли се? Или това не бе онова, което очакваше от нея да бъде? По-скоро второто. Ева придаваше някаква форма на празнотата. В начина, по който сваляше своите дрехи, липсваше изкусителността. Когато посегна да свали неговите, липсваше някаква чувственост, макар и фалшива. Именно защото една емоция я плашеше, блондинката бе решила да умъртви всяка една от тях. По този начин вярваше, че няма да бъде наранена, но никога не бе помислила, че раната, която сама си нанесе, би зараснала по-трудно от онази, която би ѝ нанесъл някой друг.\n- Казах ти… Не би ме харесал, ако бъда себе си, защото да бъда себе си е все едно да ме помолиш да бъда никоя, нищо. – наруши мълчанието за кратко преди да го целуне. Ева винаги бе подражавала на другите момичета, защото се възхищаваше на характерите им. Те винаги знаеха какво желаят и никога не се замисляха два пъти преди да действат. Животът им сигурно бе по-скапан и от нейния, защото помнеха откъде са тръгнали и знаеха къде са стигнали, но не позволяваха на това да премахне усмивката от лицето им. Искаше да бъде като всички онези момичета, с които бе свикнал да бъде, защото те бяха нейния идеал. Само че не беше.\nКогато го целуваше, не чувстваше нищо. Докато ръцете му се разхождаха по тялото ѝ, тя не реагираше. Желаеше го, не можеше да го отрече, но не правеше нищо по въпроса, за да го покаже. Придържаше се към условието и неусетно се превръщаше в безчувствена кукла в ръцете му. Единственото, което изпитваше, бе страх. Страхуваше се само за момент да допусне истинските си емоции в играта, защото след това трудно би успяла да ги укроти и погребе отново.\nСпоменът определено би бил запомнящ се. Особено след като на мястото на онова момиче, което преди малко бе готова да се отдаде на желанията му, сега стоеше един дух в обвивката на човек.\n- Сега разбираш ли защо предпочитам смъртта? Аз вече съм мъртва отвътре и никога няма да бъда като онези момичета, колкото и да опитвам да бъда. – каза между целувките и се сви в ръцете му.\nby Christopher. on Пон Мар 17, 2014 9:12 pm\nТя наистина бе безчувствена.Нямаше я онази страст,която му се отплащаше преди време.Сега може би бе момента,в който Кристофър искаше да действа сам,да и покаже как се прави.Да се почувства наистина желано дори когато е себе си.Да махне тази студенина от себе си.Всеки човек,вътре в себе си имаше нещо,което му принадлежеше дори да се представяше за друг.\nТя вече бе съблякла дрехите си и бе започнала с неговите.Той стоеше,всякаш искаше да види какво би направила още преди дой да се включи и да направи компания на ръцете й.Само не му харесваше това,че русокосата отговаря вместо него.Тя искаше да мисли вместо него и да определи неговите гледни точки към нещата.Не бе ли малко нагло от нейна страна?Имаше ли значение сега,когато Тя вече бе изградила своето мнение за себе си .. дори и след толкова време с него,не разбра,че той е от онези променливите.С една е един,а с друга-коренно различен.Не обичаше да го помнят по един начин.\nДойде и момента,целувките му започнаха да шарят по врата й.Устните му да търсят нейните,докато момента не се развали от позвъняването на телефона му.Бе един от онези,които му бяха длъжници,за много неща,не само за дрогата,която им даваше почти безплатно,но и за нещата,които вършеше за тях без да иска моментално заплащане.Докато Тя бе в банята,Кристофър се бе усетил,че може би се бе забъркала в нещо такова и реши да напише съобщение,с което да го накара да намери сигурно обежище за нея.Това бе причината и преди минути да я накара да се облече и да тръгват.Знаеше къде я води,поне така си мислеше.\nИзвади телефона от задния джоб на дънките си и го вдигна.От другата страна на слушалката се чу мъжки глас,който му продиктува адреса и му каза колко ще му струва,ако Тя останеше там.Знаеше това място,бе доста добър избор от негова страна,как не се бе сетил до сега за това място?\nОтдръпна се от нея и пухна отново телефона в задния си джоб.Отново не можа да завърши онова което бе започнал.Щеше да е по-добре,ако първо отидеше да провери дали онзи,който му дължеше услуга не го е излъгал и както винаги да предаде момичето на полицата за определен брой пари.Нямаше да рискува.\nДигна тениската си от земята и тогава я погледна.\n- Отново не можах да ти покажа какво е да бъдеш себе си. - отбеляза докато взимаше ключовете си за черния кадилак,който бе паркиран отпред. - Този път аз съм ти длъжник. - усмихна й се и с периферието си само обираше фигурата й.Толкова бе изтънчена. - Имам работа,спешна работа.Обещавам ти ще се върна за теб,но не искам да ходиш никъде! - каза го строго като спря с действието,което вършеше,за да може момичето да разбере,че този път не се шегува.Говореше сериозно и наистина искаше Тя да му вярва,колкото и банално да изглеждаше от страни.Имаше нуждата да знае,че Тя му вярва и няма да завари празна стая когато се върне да я отведе от този мотел.\n- Обещай ми да седиш тук. - каза като се приближи до нея и сграбчи лицето й ръцете си.Очите му излъчваха молба и заповед.\nby eve; on Пон Мар 17, 2014 9:56 pm\nТе не бяха създадени един за друг. Поне не и по този начин, по който опитваха да бъдат. Когато му се издължаваше, винаги имаше някаква роля. Никога не му го бе казвала, но знаеше, че и той не бе себе си с нея. Съмняваше се да е с някоя друга. Всички те преди всичко представляваха вещи в ръцете му; лица, чиито имена нямаше да запомни. Не се заблуждаваше, че има нещо специално у нея, въпреки че винаги откликваше на нейните обаждания и молби. Направи го и сега. Независимо, че бе изчезнала за няколко месеца.\nОтдръпването му я накара да се усмихне на себе си. Не бе сигурна дали бе усмивка, породена от щастие, че повече нямаше да се налага да бъде себе си. Можеше действително да бъде себе си, но се страхуваше, а не харесваше другата вариация на това „себе си“, което той толкова настояваше да види. Повече знаеха каква е без да се налага да им показва, затова просто ѝ даваха указания каква да бъде и тези разнообразни форми започваха да изглеждат както истинската тя повече отколкото трябваше.\n- Няма да ме убиеш, нали? – попита, когато Кристофър приключи телефонния разговор. – Никога не си имал намерение да го направиш.\nНе очакваше отговор, защото вече знаеше какъв е той. Не разбираше мотивите му. Мислеше, че ще се съгласи. Мислеше, че наистина ще я убие след като се възползва от нея един последен път. Мислеше, че това иска, защото мислеше, че му е омръзнало да бъде нейното спасение всеки път. Явно грешеше.\nЕва събра дрехите от пода и отново ги облече. Очевидно бе, че трябваше да бъде готова да го последва, когато се върнеше за нея. Надяваше се, че наистина го има предвид, когато го казва, а не бе поредната лъжа, с която смяташе да се позабавлява за нейна сметка, въпреки че никога преди не си спомняше да го бе правил. Само сега, само когато обеща да я убие, а всъщност нямаше това намерение.\n- Обещавам. – каза без да се замисля. Имаше ли друг избор? Не искаше да остава сама, но отново.. Имаше ли друг избор? Тя също обгърна лицето му с длани и го целуна отново преди да каже нещо. – Обещай ми, че наистина ще се върнеш.\nПозволи му си помисли, докато приближаваха вратата. Знаеше какво да направи след като го изпрати – щеше да я заключи и да очаква завръщането му. Имаше само още нещо…\n- Ти ще останеш ли с мен там, където смяташ да ме заведеш? - попита като се облегна на вратата, за да не може той просто да я отвори и да подмине въпроса ѝ.\nby Christopher. on Сря Мар 19, 2014 8:46 pm\nДали постъпваше правилно като и се доверяваше,че ще е тук когато се върне.Предполага се,че това трябва да се каже,за да те успокои или за да не разкара по-бързо,за да може да избяга.Може би го беше помислила за луд,който иска да я завърже за себе си и да има бърза доставка на плътски удоволствия когато си поиска.Честно казано,ако той бе на нейно място първото нещо,което щеше да изникне в главата му е точно това,и ако наистина бе така,той нямаше право дори да я погледне с онзи студен поглед,който използваше в ежедневието си.\nНе отговори на въпроса й.Тя бе умна,личеше си че щеше да се досети,че колкото и коравосърдечен да беше Кристофър нямаше да посегне на живота й.Не бе паднал толкова ниско!Продължи да се оправя докато тя му говореше и се обличаше.Дежаву?Отново събиране на дрехи без довършена работа.Проклятие,а казват че съдбата не била кучка?! .. Когато докосна устните му,този път тя . инстинктивно той би трябвало да се отдръпне,но изненадващо дори и за него самия той остава като замръзнал.Хареса му,а не трябваше.Тя беше от онези момичета,общите,а той,Кристофър не обичаше да дели с останалите.Особено нещо,което е негово.А тя реално не бе негова,поне не и сега,не и в тази ситуация,не и в това време,може би не и в този живот.Тя харесваше този вид на живеене,нямаше да я лишава от щастието,което имаше.\n- Обещавам. - каза рязко на въпроса й,малко преди тя да зададе следващия си. - За това ще говорим по-късно,когато се върна. - отбеляза и затвори вратата след себе си.\nОстави русокосата сама в стаята с надежди,че тя няма да направи поредната глупост.Знаеше,че обича да се забърква в различни проблеми,от които трудно излизаше,даже понякога му бе минавало през ума,че това може би е нейната втора професия "момичето беля".Предполагаше,че тя не я търсеше под дърво и камък,а белята,глупостта ... те сами я намираха.\nКачи се в кадилака и потегли към мястото,на което му беше даден адреса.С пристигането си разбра,че не бе това,което си представяше.Очакваше нещо повече .. повече за нея.Но имаше и още нещо,Кристофър всякаш имаше обоняние за неприятности и се обърна с лице към човешката фигура седяща зад него.Докато лицето му бе меко казано усмихнато стана изведнъж студено.Не отново той.\nТракна бързо вратата на колата и тръгна нагоре по стълбите,за да намери русокосата.Надяваше се все още никой да не бе стигнал до мотела преди него.Отвори със замах вратата и мина през стаята с поглед.Къде бе тя?\n- Ева? - каза високо и тръгна да я търси.Тогава се спря и я видя.Тя наистина стоеше и го чакаше.Не бе мръднала никъде,нито никой нямаше покрай нея.Не го бяха изпреварили.Или не можеше да бъде сигурен.\nПопи с ръкава на суичера си кървавата драскотина над окото му и се приближи към нея с бързи крачки. - Хайде,побързай. - отбеляза Кристофър и я хвана за ръката.Довлачи я до леглото,за да може да си събере багажа,а той застана на врата и започна да се оглежда из коридора. - Побързай .. - почти й извика.\nby eve; on Сря Мар 19, 2014 9:21 pm\nИмето ѝ, изречено от него, трябваше да звучи по различен начин. Не знаеше дали очакваше от него да го използва по-често просто защото тя бе свикнала да го чува, или очакваше да бъде по-специална по някакъв начин. В момента тези очаквания изглеждаха наивни. Ева за първи път не хареса начинът, по който това име прозвуча. Предпочиташе да бъде Тя, въпреки че отново биваше поставена под общ знаменател с останалите, които позволяваха да бъдат използвани. Блондинката бе истинската Тя, защото не можеше да бъде сигурна, че името ѝ действително бе Ева.\nЗа времето, в което остана сама, няколко пъти приближи до прозореца и се отдръпна като накрая се сви в ъгъла. Погледът ѝ се стрелна по посока на вратата, когато тя се отвори. Отново чу името си, но отказа да се реагира.\nНямаше какво чак толкова да събере освен дрехите, с които дойде. В плановете ѝ на първо време не влизаше задържане в мотелската стая. Приемаше я по-скоро като място, на което да събере мислите си преди да се върне обратно към познатия си начин на живот. Може би за известно време щеше да се покрие, но след това отново щеше да бъде момичето с много образи, което намираше за всекиго по нещо и се усмихваше дори в най-кошмарните дни от живота си, а те като че ли бяха повече от другите.\n- Какво става? – попита, докато прибираше дрехите, които предварително бе подредила върху леглото, докато го чакаше да се върне. За секунда се изгуби зад вратата на банята и след това застана до него и също надникна в коридора. Той изглеждаше съвсем празен и тя не разбираше гневът и паниката, които се редуваха по лицето му. Едва забележимо се долавяха, но тя имаше онзи професионален дефект, който я караше да се вгледа по-сериозно и да разгадае всяка емоция, колкото и умело прикрита да бе тя.\nРъката ѝ се сви отново в неговата. Ева не зададе повече въпроси, защото изглеждаше безсмислено да попита къде ще я отведе. Кристофър не изглеждаше да има точен отговор в момента, въпреки че сигурно вече имаше нещо като идея. Напълно убедена бе, че нещата нямаше да се развият както той бе очаквал. Тя нямаше никакви очаквания. Може би трябваше да има, за да не му се обажда, за да не го забърква в своята каша, която този път изглеждаше по-голяма от всеки друг.\n- Съжалявам, че те забърках. – промърмори, докато вървяха по коридора. Имаше ли друг избор освен да му повярва и да му позволи да я отведе там, където смяташе, че е по-безопасно?


Алтернативна наука: Загадката около измирането на мамутите\nПубликувано от ahf (Алекс Филипов) в 0:12 ч.\nИзмирането на видовете винаги е бил актуален въпрос..., както и появата на нови видове. Истината вероятно е някъде между тези две, наглед несвързани "събития".\nИзчезването на един едър животински вид и намирането на запазени останки от него след доста време, определено е впечатляващо. Проблема е, че по-трудно се намират останките на дребните му "съседи", на съпътстващата растителност и т.н. Намирам за по-достоверно датирането по полен и нанофосилен анализ, отколкото въз основа на макрофосилната находка. Трудно е също така, да се прави палеоекологична възстановка само по останките на отделни видове.\nМоето лично мнение е, че измирането на мамутите може и да е последствие от катастрофа, но по вероятно е да е вследствие на сравнително бърза промяна в климата, комбинирано с избиването им от хората. Доказано е, че при промяна в посоката на големите морски течения (което може да се случи!), цялостния климат, в големи области също ще се промени и то с голяма скорост. Тезата за "полярния" начин на живот на мамутите е подкрепена с доста факти - космената им покривка е била пригодна за сурови зимни условия (днешните мускусни овцебикове от Гренландия имат подобна). Едновременно с това, иглолистните тайги и тундрите на днешен Сибир, изглеждат неприемливи, като вариант за "жизнена" среда на мамутите. Климатът, вероятно е бил по-мек, с повече "пасища" и широколистни гори.\nДори и промяната да е била сравнително рязка, измирането им не е станало едновременно и внезапно. Намирането на животни с несмляна храна в стомаха, не е категорично доказателство за начина, по който е умряло!!! Много диви животни се хранят до последния момент от живота си! По-съществена информация би дал анализа на тази храна - дали това е била естествената им храна и дали е в достатъчно количество. Важна е и находката на наранявания по телата и костите на запазените мамути. От тях могат да се направят изводи за причините за смъртта на конкретното животно, както и за последвалите "набези" върху трупа от "почистващия персонал"\nИ да обобщя накрая: по информацията за мамутите, натрупана досега, не би могъл да се направи генерален извод за причините, довели до измирането им, а още по-малко за палеоекологичната обстановка.\nВсяка от хипотезите, има своята "привлекателна" страна, но си остава хипотеза, неподкрепена с достатъчно факти!\n22 декември 2008 г., 1:24 ч.\nРости, пропускаш детайла с изправеното положение на замръзналите мамути. И тук не става въпрос за един-два екземпляра, а за стотици. Включително и малки, почти новородени мамутчета. По въпроса за овцебиковете, аз обясних,че те имат гъста козина, докато при мамута е по-рядка, с безмастни косми. Също така, доказано е,че стария Северен полюс е бил в залива Хъдсън, Канада. Това обяснява умерения климат в Сибир. Такива големи животни не биха оцелели в арктически условия с оскъдна храна, а и такова огромно туловище не може да запази топлината си при такива екстремални условия. Но очевидно теорията за катастрофите не епривлекателна за еволюционистите, защото противоречи на техните принципи. Само че на Земята изобщо не й пука за принципите на дарвинистите, тя си има свои принципи. И това са фактите, които виждаме. По-правилно е вместо да се мъчим да нагаждаме някои не дотам приятни факти в една общоприета догма, на базата на тези факти да разработим нови мисловни модели. Така се прави прогрес в науката.\n22 декември 2008 г., 3:02 ч.\nМамутите както и други едри животни са по-приспособени за живот в студени условия. От всички мечки арктическата (морската, бялата) мечка е най-голяма. Именно голямото тяло служи като буфер срещу студа. Този начин на запазване и производтво на топлина го има и при много животни от групи, които би трябвало да са пойкилотермни (студенокръвни): някои акули, някои влечуги.\nХраната, с която се е хранил мамута е характерна за субарктика и зони с умерен климат. Видът е имал голям ареал.\n27 март 2010 г., 13:16 ч.\nBurda,явно не си прочел внимателно материала ми. Аз там изчерпателно обясних всичко. Освен това не можеш да сравняваш мамута с бялата мечка, първо защото мамутът е тревопасен бозайник,а бялата мечка е хищник. Второ, мамутът е огромно животно, което предполага по-голям енергоразход и следователно изисква повече храна.А арктическия климат не разполага с такива хранителни ресурси. Ако е така, както описваш, то няма никаква пречка мамутът да оцелее и в наши дни. И трето, пропускаш важния факт, че са намерени мамути в доста непривично положение, т.е. изправени и така са замръзнали. Това означава, че измирането е станало доста бързо поради внезапно охлаждане на тялото, което си е шок за тях. По същия начин са измрели и други гигантски видове редом с тях. И четвърто, ако се позаинтересуваш поне малко от астрономия и геология, щеше да забележиш, че по времето когато са живели мамутите северния полюс е бил в залива Хъдсън, в Канада, а не в сегашна Арктика. По същото време Антарктида е била на 32 градуса северна ширина, т.е. и тя е попадала в умерен пояс. По това време Сибир също е бил в умерен пояс. Ареалът по тяхно време и разположението на земната ос са били много по-различни от сегашните. Пренебрегнал си тези два опорни факта и затова изводът ти е погрешен.\n30 март 2010 г., 12:13 ч.\nДобрите новини каза...\nАз не съм специалист по биология или зоология, не мога да преценя доколко изброените факти отговарят на истината, но ми харесва алтернативния поглед на автора на статията. Смятам че за да се открие изобщо нещо ново, в която и да било наука, са нужни точно такива алтернативни теории и нови пътища, по-различни от утъпканите. Освен това статията е написана на достатъчно достъпен език, без да се злоупотребява със сложни и неразбираеми научни термини. За мен поне статията беше доста интересна и за това благодаря на автора и го поздравявам за чудесния материал!\n15 септември 2010 г., 15:42 ч.\n16 септември 2010 г., 1:59 ч.


Любен Корнезов преди 10 г.: ГЕРБ си създава един специализиран съд за разправа с политическите опоненти – DeFakto.bg\nHome / Актуално / Любен Корнезов преди 10 г.: ГЕРБ си създава един специализиран съд за разправа с политическите опоненти\nЛюбен Корнезов преди 10 г.: ГЕРБ си създава един специализиран съд за разправа с политическите опоненти\nDe Fakto 13.05.2021\tАктуално, Законът, Избрано Напишете коментар 4,041 Прегледа\nСлед днешната драматична декларация на ВСС в защита на спецправосъдието, адвокат Николай Хаджигенов публикува във Фейсбук извадка от стенограмата на НС отпреди 10 г. с изказване на безспорния юрист и ерудит проф. Любен Корнезов. То е по повод внесения от ГЕРБ проект за въвеждането на специализираните структури.\nАдвокатът мотивира публикацията си така: „За да стане ясно на онези, които още не знаят за какво и на кого е нужно спецправосъдие“.\nЛЮБЕН КОРНЕЗОВ (БСП): Мога още десетки аргументи да ви изтъкна, но ще спра дотук, че времето лети. Кои са изводите, които можем да направим от аргументите, които ви изтъкнах тук?\nПърво, това не е специализиран съд, а е типичен извънреден съд в противоречие на чл. 119, ал. 3. Това ще бъде един политически съд. ГЕРБ създава свой съд за разпра с политическите си опоненти. Тук ясно и категорично трябва да се даде тази оценка, а не да се шикалкави.\nВсъщност провалът на ГЕРБ в икономическата политика води до хляб и зрелище. Този съд ще бъде едно зрелище, а не съд. Този извънреден съд, уважаеми дами и господа, де факто ще бъде едно подразделение на Министерството на вътрешните работи, респективно на ДАНС, ама ДАНС е под шапката на МВР, на Цветан Цветанов. МВР си има болница, сега ще си има и съд, особено при тази полегнала ми Прокуратура.\nВижте, този съд за съжаление, като стар съдия ви го казвам, ще бъде един пешкир, а не правораздавателен орган, където политиците ще си бършат ръцете. Нещо като Пилат Понтийски, нали го помните? Това не е притча, записано е в Свещената книга. Пилат си умил ръцете и казал: „Исус е невинен!”, и го дал да го разпнат. Това ще бъде този съд.\nТози съд ще бъде основен елемент на една създаваща се в България полицейска държава. Крайната фаза е полицейска държава!\nОбръщам се към всички народни представители – и към тези, които са подписали, и тези, които не са подписали, пък и тези, които са извън тази зала. За честта на пагона, за честта на юристите, нека дружно да кажем „Баста!” на този Наказателно-процесуален кодекс, внесен от Искра Фидосова и група народни представители.\nРазберете, след време ще се срамувате от този законопроект, защото той като бумеранг може да се върне и върху вашите глави, които не желаят. Затова нека да отхвърлим законопроекта и да кажем също „Баста!” на полицейската държава, която вие искате да създадете. Благодаря за вниманието. (Ръкопляскания от КБ.)\nКРАСИМИР ВЕЛЧЕВ (ГЕРБ, от място): Полицейска държава?! Хайде стига бе! Аз мислех, че е адвокатска! (Оживление в ГЕРБ.)\nПредишна Кадровиците разкриха щат за Десислава Ахладова в Административен съд – София област\nСледваща ВАС отмени забраната Инерком да купи българските активи на ЧЕЗ\nПрокуратурата влезе в МВР, вика на разпити новите шефове на ДАНС и ГДБОП, обвини висш полицай за участие в организирана престъпност (допълнена и обновена)


Шумни маневри на “тихия фронт” v. 2.0 – Труд\nШумни маневри на “тихия фронт” v. 2.0\tРуско-американските отношения вървят като по сценарий. Но чий?\n13.05.2017 • 09:30\nКомично-тревожната сага около американския президент Доналд Тръмп и възможната намеса на Русия в неговата предизборна кампания през 2015-2016 г. влезе в нов епизод тази седмица с уволнението на директора на Федералното бюро за разследване (ФБР) Джеймс Коми. Ходът беше видимо толкова шокиращ за обществото отвъд Океана, колкото и прецедент. Единственият път в историята на САЩ досега, когато директорът на най-голямата американска силова агенция е уволняван, преди да е изтекъл 10-годишния му мандат, е през 1994 г. Президентът Бил Клинтън освобождава тогавашния директор на ФБР Уилям Сешънс заради обвинения в злоупотреба със служебно положение за лична облага. Решението е взето след консултации с главния прокурор и Върховния съд на САЩ.\nТози път обаче срещу Коми нямаше открита процедура или разследване или, откровено казано, каквито и да е съмнения за професионалния интегритет на шефа на американското контраразузнаване. Камо ли че може да е в конфликт с президента Доналд Тръмп. Решението на Джеймс Коми, броени дни преди изборите през ноември миналата година, ФБР да отвори публично наново закритото разследване за изтичане на класифицирана информация срещу Хилъри Клинтън, се смята за един от основните фактори, допринесли за победата на Тръмп.\nНаравно с евентуалната намеса на Русия, директно или индиректно, в предизборната кампания – хакери, тролове, “фалшиви новини” – тактиката е известна. Агенцията за национална сигурност (АНС) на САЩ разкри през октомври имената на две нелегални руски хакерски обединения (т.нар. Мечета), пробили сървърите на Демократическата партия по време на кампанията за президентските избори. Хиляди имейли с разговори и стратегии на политиците тогава бяха предадени от хакерите на платформата “Уикилийкс”, която на драго сърце ги предостави на света. И на врага. Американските служби набедиха за цялата подривна кампания Института за стратегически изследвания в Москва, мозъчен тръст, който до 2009 г. е под шапката на Службата за външно разузнаване на Русия (СВР), а от началото на тази година се ръководи от Михаил Фрадков, бивш премиер и доскорошен дългогодишен директор на СВР. От руска страна отричат да имат каквото и да е общо, разбира се. Няма да се хвалят, я?!\nЕдин от последните външнополитически ходове на Барак Обама в края на 2016 г., на основание твърденията на неговите служби, беше изгонването от американска територия на 35 “дипломати”, блокирането на достъпа до два комплекса руска собственост и разширяването на санкциите срещу редица официални лица от администрацията на Кремъл. Спомняте си, макар Тръмп вече да беше избран, температурата на официалните отношения САЩ – Русия беше достигнала арктически показатели. И нещата не отиваха съвсем “на добро”. Преди да започне организираният хаос.\nНо да се върнем на Коми, когото Тръмп обяви навремето за герой, за честен човек, който с решението си за повторното отваряне на разследването срещу Клинтън е постъпил като истински професионалист. Което директорът на ФБР продължи да доказва с разкритото паралелно разследване за тайни контакти с Русия срещу четирима от най-приближените хора на Тръмп, включително зет му Джаред Кушнер. За което Коми свидетелства пред комисията по разузнаване на Конгреса на САЩ през март. Само седмица преди уволнението си директорът на ФБР отново застана пред американските законодатели, за да защити решението си за разследването срещу Хилъри Клинтън. И си каза, че “леко му се гади” от мисълта, че може с този си ход да е повлиял на изхода на вота, но е бил негов професионален дълг – при наличните доказателства – да го предприеме. Едно честно ченге. Чиято будна съвест, видимо, започва да пречи (някому).\nНяколко дни по-късно, докато е на среща в Лос Анджелис с потенциални кадети за академията на ФБР, Джеймс Коми научава от телевизора, че във Вашингтон президентът Доналд Тръмп е подписал указ за освобождаването му от директорския пост. От близкото му обкръжение разказват пред медиите, че първата му реакция била да предположи, че става въпрос за бутафорен скеч, шега един вид, преди да му потвърдят по телефона горчивата истина. От честен човек и професионалист Коми е обявен пред медиите от Тръмп за надут самохвалко, което явно е достатъчен довод за президента, за да го уволни. Главният прокурор Джеф Сешънс и заместникът му, явно изненадани, леко позакъсняха с реакцията да обявяват, че решението на президента е било по тяхна препоръка, но в крайна сметка му удариха едно правно рамо. За честта на американската демокрация. Временният директор на ФБР Ендрю Макейб опроверга твърденията на Белия дом, че Коми е имал каквито и да е персонални конфликти в службата, които да са били причина за решението на Тръмп, и му благодари за работата от името на бившите му колеги. Така или иначе станалото е станало.\nСъвпадението, което повдига множество вежди в цялата история, е, че в същия ден с уволнението на Коми на първото си официално посещение във Вашингтон пристигна руският външен министър Сергей Лавров. Който проведе официални разговори с колегата си Рекс Тилъръсън, преди да се срещне и с Доналд Тръмп. При закрити врата, като за официалното фото бяха допуснати… само руски обективи. Американските колеги ще фучат от бяс още с дни. И всичко това в деня, в който е уволнен директорът на американското контраразузнаване, който разследва връзките с Русия на кръга около президента на САЩ. Новият паметник на Роналд Рейгън в София сигурно се е пропукал от възмущение.\nПреди месец, когато бившият съветник по въпросите на националната сигурност на Тръмп генерал Майкъл Флин поиска имунитет от съдебно преследване, за да даде показания по същата тема, американският президент бомбардира Сирия уж да накаже Асад, пък и да се покаже твърд срещу Москва. Който ход доведе до първата визита на Тилърсън в Москва през април и всъщност послужи за рестартиране на отношенията Русия – САЩ. И това не е спекулиране с фактите, а наблюдение. Вярно е, мозайката се нарежда прекалено бързо и прекалено удобно, което, като се замисли човек, е доста добра стратегия, за този, който ще извлече полза от нея. В крайна сметка какви подмолни ходове, когато всичко се случва по телевизията.\n13.05.2017 в 09:53\nИмаше съмнения бенишев, имаше, но демократичнага пропаганда ги премълчаваше, та говедата икат теб да пишат неверни простотии.\n13.05.2017 в 11:14\nАко Русия спре да хвърля милиони за зло – за намеса в работата на други държави, в скъпи шпионски операции, в производсвото и трупането на безсмислено мощни и скъпи оръжия, ако спре да плаща на продажни тролове по света и у нас, ще успее да нахрани дори до три пъти на ден гладуващите деца в Подмосковието, да отдели пари за бурно разрастващата се епидемия от СПИН, да отвори работни места, да построи нови пътища в огромната си огрухана територия. А то…руски самолет минал близо до американски самолет и руските медии го описват като някакво страхтно постижение, сякаш Медведев е дарил дачата си за летен лагер на бедни русначета.\nюнак безстрашен каза:\n13.05.2017 в 20:11\nтpoл – пeдaл тpoл – пeдaл тpoл – пeдaл\n13.05.2017 в 11:57\nБетонни глави има не само в Русия, но и в САЩ.\nот нфсб каза:\n13.05.2017 в 13:46\nСАЩ са далече а Русия вече е в леглата ни.\nНАПЪЛНО ПРАВ Е СТРАХИЛ .РУСНАЦИТЕ СЕ ГОРДЕЯТ ЧЕ ИМАТ СТРАХОТНА АРМИЯ И СА НЕПОБЕДИМИ .ИЗДЪРЖАТ НА ГЛАД И ЛИШЕНИЯ И ЧЕ СА СИЛА НОМЕР ЕДНО В СВЕТА -ТОВА МОЖЕ ДА Е ВЕРНО , КАКТО Е ВЕРНО ЧЕ ОТ ТАЗИ ХУБАВИНА ХАИР НЯМА И\nРУСНАЦИТЕ НЕ ГО ВИЖДАТ .А КОГАТО ДОЙДАТ В НАШАТА ДЪРЖАВА ,КОЯТО НИЕ СМЕ ОБЯВИЛИ ЗА СУПЕР БЕДНА ,ТЕ СЕ ЧУВСТВАТ ДОБРЕ И ИСКАТ ДА ОСТАНАТ В НЕЯ ЗАВИНАГИ .\nКОЛКОТО ДО ШПИОНИРАНЕТО , ТУ,К ИМАТ ОЦЕНКА ШЕСТИЦА !САМО ЧЕ ШПИОНИРАНЕТО НЕ ХРАНИ , ДАЖЕ НАПРОТИВ .НО….. ТОВА СИ Е ТЯХНА РАБОТА -НИЕ СИ ИМАМЕ ДРУГА .\n13.05.2017 в 17:56\nМи остават у нас, щот сме бедни евроатлантици в сравнение с тези които идват.\nНе разбират собствената си граматика, но пък разбират от политика мишоците! 🙂


Израел забранява излъчването на катарската “Ал Джазира”\nИзраел се стреми да забрани излъчването на катарската новинарска мрежа Ал Джазира. Това обяви израелският министър на комуникациите Аюб Кара.\nТака Йерусалим смята да се присъедини към арабските държави, които вече спряха телевизията с обвинението, че подстрекава към насилие. Неотдавна Йордания и Саудитска Арабия закриха местните офиси на новинарската мрежа.\nМинистърът на комуникациите вече е поискал от правителствената пресслужба да анулира журналистическите карти на репортерите на Ал Джазира, което да им попречи да работят в страната. Водят се и преговори с кабелните и сателитните оператори за блокиране на емисиите на телевизията в Израел.Крайната цел е законодателство, което да ги забрани изцяло. График за мерките обаче не беше посочен.\nАл Джазира потвърди намерението на Израел да затвори местните й клонове. Телевизията написа в социалната мрежа Туитър, че ще бъдат засегнати и арабските, и английските й канали. Катарската новинарска мрежа се закани да оспори решението на Йерусалим в съда.\n07.08.2017 10:17 07.08.2017 10:17\nСвят "Ал Джазира"забранаИзраел


Мичо Димитров представи пред публика новия си талант (галерия) - http://old.europlovdiv.com\nНачало » Актуално » Мичо Димитров представи пред публика новия си талант (галерия)\nМичо Димитров представи пред публика новия си талант (галерия)\nVanya Tringova 17.05.2013 Актуално, Култура Оставете Коментар 120 Прегледа\nПонякога природата е така щедра, че надарява любимците си с повече от един талант.\nКаква е връзката между живописта и музиката, които така естествено съжителстват под покрива на един творец? Дали тя е в хармонията, толкова необходима за съзвучието и на ноти и на багри? Каква е за Мичо Димитров особената привлекателност на архитектурните пейзажи, вдъхновени от приказни замъци, обвеяни от тайнствеността на историята, ще ни разкажат част от слънчевите му творби. Сигурно класическата архитектоника на тези композиции се родее по свой начин с най-доброто в музикалната класика. Но има и други живописни импровизации, вдъхновени от странстванията на автора по далечни земи и срещите му с екзотични култури. Това са палави експерименти където колоритът варира като юношеско настроение – ту е ярък, дързък и закачлив, ту носталгично монохромен, композициите са понякога богати на детайл и орнаментика, а понякога сдържани, изчистени и по своему лирични. Ако това ви прилича на описание на частите на цигулков концерт с всичките му „алегро виваче“, „анданте“ или „состенуто“, значи сте ме разбрали правилно, с тези думи Вихра Григорова откри първата изложба на цигуларя Мичо Димитров.\nАрт пространството на клуб-галерия „ Хеброс Арт” едва успя да побере десетките почитатели на многостранните таланти на Димитров.\nПриятели и ценители от всички възрасти и с интереси както в живописта, така и в музиката, буквално „окупираха” галерията още от ранните часове на вечерта. И не останаха разочаровани, защото успяха да се докоснат до нешлифования експресивен талант на Мичо, който беше представил 43 от своите последни творби. Ярките краски и неподправено възхищение към обектите, които изобразява в картините си Димитров, успяха да впечатлят със своята искреност.\nВихра Григорова каза, че абстрактните му картини напълно успешно биха могли да бъдат пресъздадени върху монументални повърхности и да станат част от градската среда, защото притежават изумителното качество да бъдат увеличавани многократно, без да изгубят нито едно от достойнствата си.\nМичо Димитров не разочарова многобройните си почитатели, които се бяха събрали в галерията, както да видят новото поприще, в което е решил да се изявява, така и да чуят едно от виртуозните му изпълнения на цигулка. Вечерта завърши подобаващо с изпълнение на Увертюра от Чайковски.\nTags culture Актуално живопис изложба култура Мичо Димитров Хебросарт художник цигулар\nПредишна Анна Дякова: Няма как уличното изкуство да измести „ Уфици” или „ Лувъра”\nСледваща Семир Османагич стартира своята рекламно-туристическа обиколка от Пловдив


След болката от Ники: Алисия жестоко наранена от любимия си брат!\nНачало Клюки След болката от Ники: Алисия жестоко наранена от любимия си брат!\nСилвия Борисова+ 10 март 2014 2 коментара\nНа Алисия вече й се събра твърде много, тревожат се приятелките й!\nНа певицата Алисия й се събра твърде много, тревожат се близките й приятелки, при това с пълно право. Защото този път жестоко я нарани не друг, а любимият й брат. Припомняме, че Алисия има двама братя близнаци, единият от които й нанесе тежък удар под кръста.\nМомчето, което Алисия обожава, застана на страната на шавливия любим на Алисия – Ники Михайлов и скандално прикри изневярата му с красавицата Моника Валериева, това съобщи Хотарена.нет. В момента, в който Моника и приятелката й Мари Вачева отишли при Ники Михайлов в Италия, на летището с черно „Порше“ ги посрещнал не друг, а самият брат на Алисия. Който услужливо откарал Моника при Ники Михайлов.\nНа Алисия наистина й се събра твърде много обида\nДни по-рано Ники Михайлов и братът на Алисия са снимани в същото това черно возило със стъкло на тавана, като заедно с тях в колата присъстват и няколко непознати авери на вратаря. Очевидно е, че братът на Алисия е решил да засвидетелства прословутата си мъжка солидарност към кръшкача, без да мисли, че това ще нарани страшно силно сестра му.\nОще повече, когато се знае, че присъствието на брата на певицата във Верона, е с цел той да бди над Ники Михайлов и да го пази от набезите на знайни и не дотам златотърсачки. Или поне това е било успокоението на самата Алисия. Която обаче остана със зинала от шокиращата изненада уста.\nЕто го съучастникът на Ники Михайлов!\nКакво ли ще реши тя занапред и как ще реагира на непростимата постъпка на родния си брат, ще разберем може би по-късно. Но това, което са й причинили той и Ники Михайлов, не е нищо друго освен крайно коравосърдечно предателство. Ще се освести ли най-накрая Алисия и няма ли да сложи край на отношенията си с вратаря?!\nЕтикети: new, Алисия, изневяра, Италия, красавица, летище, Мари Вачева, Моника Валериева, Ники Михайлов\n2 коментара по “След болката от Ники: Алисия жестоко наранена от любимия си брат!”\nкво се е затръшкала.да дойде да я науча туй онуй….


преди: 4 години, 9 месеца, прочетена 1555 пъти\nЗдравейте! Аз съм ученик на 16 години. Неусетно минава времето... 9-ти клас мина като един миг, така се очаква да минат и следващите класове, разбира се, важното е да минат ползотворно. (:\nТа вече съм 10-ти, по принцип след 1 година ще стане време да се замислям какво искам всъщност да уча, но аз бих искал да чуя няколко мнения, защото съм доста объркан. Аз съм ученолюбив, не съм от мързеливите, е мързи ме де, но аз пак съм си упорит и залягам над уроците. В България няма да уча, защото държавата запада, нито съм патриот (не ме съдете, просто единствения повод да се гордеем с националната ни принадлежност в момента е историята, а тя се отдалечава все повече и повече, докато в момента нищо хубаво не се случва тук). Аз не искам да държавата ни да страда, разбира се че искам да се промени към по-добро, даже уж Ванга предсказала светло бъдеще за нас и дано! Сега стига съм разтягал локуми, а да мина към темата. Мисля да уча в чужбина след като завърша, имам интерес към компютрите и програмирането, също и към дизайнерските професии изпитвам интерес. Уча два езика в училище - профилиран (Испански)\nи втори чужд (Английски).\nСкоро ще ходя и на уроци по немски. Проблема е че съм адски объркан и не знам къде всъщност искам да отида. Много си мечтая за Англия, но се говори как българите там са ни имали за простаци, гастърбайтери и не знам си какво. Това изобщо не ми харесва, не искам да се срещам отново с олигофрени и отрепки, които се имат за нещо повече, а всъщност не се виждат колко са зле... с достатъчно такива се срещам в ежедневието си и ми стигат! В Испания нямало дискриминация, били толерантни и усмихнати хората, но проблема бил, че нямало работа за младите. Искам да попитам доходни ли са там IT професиите и от търсените ли са? :) В Англия знам, че това са най-търсените. В краен случай е възможно да науча немски и да отида в Германия. Кажете кой от трите варианта ви се струва най-удачен? :) Моля да пишат главно хора, които са били в тези държави (не като туристи). :Д\n1. В Испaния се търсят и в моментa, a aко нaучиш и немски освен aглийският, ще бъдеш незaменим :).\nВярно е, че имaше много голямa кризa тук, (Испaния) но вече минa този етaп и се стaбилизирa много добре стрaнaтa.\nЗaплaтите в Гермaния сa по- високи зa ИТ специaлисти.\nРaзликaтa в нaчинa нa живот м/у Испaния- Гермaния:\nИспaния- бързо и лесно ще имaш соц. средa, животът в големите грaдове е денонощен, много слънце, купонджии сa, имa много дни нa фиестa през годинaтa. Подобно нa бългaри в крaя нa седмицaтa, a и след рaботa сa по зaведения, рaзходки и т. н.\nГермaния- трудно се създaвaт приятелствa, студено, слънцето е кът и когaто го имa е aнемично. Почивни дни си ги прекaрвaт обикновено у домa, освен aлкохолиците, които се търкaлят по улиците. В Гермaния е рaботa, у домa и пaк рaботa. Единият месец отпускa е посветен нa зaпивки в курортни местенцa тук по Испaния. Но пък нaистинa прaвиш и спестявaш пaри, просто нямaш нито време, нито къде толковa дa хaрчиш.\nВ Испaния ще хaрчиш повече излизaйки, нямa дa можеш дa спестявaш кaто в Гермaния, но пък ще имaш интентизивен живот извън рaботaтa.\nМоже би среден вaриaнт би бил дa продължиш учението си в Гермaния ( ценят се много дипломите от тaм нaвсякъде) и дa порaботиш тaм 2-3 год. Ще имaш времето и зa опитa, с който ще можеш дa кaндидaтствaш, където си поискaш, a и пaри ще спестиш повече от достaтъчно зa ново място/стрaнa, aко товa решиш.\nЗa Aнглия не могa дa кaжa нищо, сaмо нa екскурзия съм билa.\nИ трябвa дa знaеш, че бг гaстaрбaйтери не сa хaресвaни единствено и сaмо когaто сa лоши/ некaчествени рaботници или сa увиснaли нa помощи нa системaтa. Aз живея нaд 15 г нaвън и никогa не ми се е случвaло пособно нещо, нaпротив, имaм много приятели местни и от други стрaни, могa дa рaзчитaм нa някои от тях кaто нa семейство. A и с твоятa бъдещa професия ще бъдеш основно сред подобни хорa.\nУспех ти желaя и нямaш причинa дa опрaвдaвaш пред никого решението си дa зaминеш и се реaлизирaш извън Бългaрия!\n2. В такъв случай Холандия е твоята страна. Хората са отворени към чужденци много, ако им покажеш, че си заслужаваш и работиш здраво, те възприемат и нямат абсолютно никакви проблеми. Всички са усмихнати, мили и ВСИЧКИ, и наистина имам предвид ВСИЧКИ говорят английски. Освен това са доста добре образовани, така, че трябва да си на високо ниво, особено ако ще работиш по проекти с тях - ще очакват резултати и то не просто колкото да отбиеш номера =)\nЗа Англия знам, че наистина гледат на нас кофти, но пък и там е така - докажеш ли се, нещата тръгват.\nВ Германия се бачка здраво, за Франция знам, че бюрокрацията е доста кофти измислена за чужденците.\nИмам доста познати в Италия, те са доволни, за Испания не знам нищо..\nАз съм влюбена в Холандия и живея там =)\n3. ти новините не четеш ли??? ако се занимаваш с ИТ и в България може да получаваш много висока заплата. Имам една лоша новина за теб - трябва да си адски добър. Иначе където и да избягаш - няма да получаваш много повече, а ще си обикновен имигрант.\n4. Отиди във Франция да те застреля някой бежанец! Това заслужавате всички продажници, извинявайте че съм толкова груб, но не понасям някакви пикльовци да ми обясняват как животът им ще стане рай като избягат от България! Да, в Западна Европа животът е по-хубав, но за европейците, нас ни използват за евтина работна ръка и пак ще си на дъното в обществото. Масово българи мият чинии, а българки са проститутки - това ли искаш? Имаш шансове за реализация в България ако си умен и борбен, ако не си - и в Лапландия да отидеш ще си беден бачкатор! Има мнооого малко българи които са забогатели в Европа или Америка и ги уважават, но те имат съвсем различно мислене от твоето. Не бил патриот нашия, ти сигурно и себе си мразиш! Дано се промениш, младо момче си, имаш време.\n5. В Германия- учи немски усилено, но и там има англоезично обучение\n6. Ако искаш да се занимаваш с програмиране, може и тук да учиш. Първо е евтино, 2ро - заплатите са повече от добри за стандарта на България. След като завършиш пак може да заминеш да учиш.\n7. Искам само да ти кажа, че те подкрепям с двете ръце младежо!!! :) Много правилно каза всичко в началото! УСПЕХ за напред!\n10. По отношение на коментар номер 2: Не те съветвам да ходиш в Холандия, ако не говориш холандски. Аз съм завършил в Англия и направих грешката да уча магистратура в Холандия. Е няма толкова сива държава с толкова гадни хора. Невероятни расисти са и са много по-зле настроени към българите, отколкото на острова. Да, вярно е, че повечето холандци говорят английски, но за работа си държат на езика и освен в Амстердам, шанса ти да намериш работа само с английски граничи с нулата. Аз нямам търпение да се махна от тази ужасна обстановка, най-гадната държава, която съм посещавал. Германия е много по-добра опция, защото е поне 2 пъти по-евтина и хората са много по-приятни. Аз в момента при все, че се опитвам да пестя и излизам максимум 1-2 пъти в месеца по клубове, едвам се оправям с 1000 евро на месец. Само квартирата (ЕДНА СТАЯ) ми е 550 евро. В Германия за толкова пари ще си наема цял апартамент. Като цяло която и страна да избереш, трябва да си учил местния език поне 1-2 години усилено и да имаш някакво добро ниво, защото където и да е, без език нямаш шанс. Успех!\nБлагодаря за всичките ви отговори, с изключение на номер 4, но няма проблем. Всеки е свободен да изразява мнението си в интернет. :)


Блога НА ПЕПИ ДЖЕЛЕБОВА :: Лoзaнoвa зaби и зaвъpтя нoжa в cъpцeтo на Преслав\n28.06.2015 20:56 - Лoзaнoвa зaби и зaвъpтя нoжa в cъpцeтo на Преслав\nПоследна промяна: 28.06.2015 20:57\nHиĸoлeтa Лoзaнoвa зaби и зaвъpтя нoжa в cъpцeтo нa Πpecлaвa\nHиĸoлeтa Лoзaнoвa зaби и зaвъpтя нoжa в cъpцeтo нa Πpecлaвa Hиĸoлeтa Лoзaнoвa и Биpмaтa взaимнo ce тeшили cлeд paздялaтa c гoлeмитe cи любoви\nHиĸoлeтa Лoзaнoвa cмaя c пoвeдeниe нa oтчaянa cъпpyгa и злoпaмeтнocт! Πлeймeйтĸaтa нaнece cъĸpyшитeлeн yдap пo дocĸopoшнaтa cи пpиятeлĸa Πpecлaвa!\nΠeвицaтa дaдe eднo oт нaй-иcĸpeнитe cи интepвютa зa пpeдaвaнeтo й. Oтĸpoвeниятa й зa Биpмaтa и живoтa изcтpeля peйтингa нa „Πaпapaци” дo нeбecaтa, a зa блaгoдapнocт Hиĸoлeтa Лoзaнoвa cвaли Гoлямaтa й любoв, нayчи klіukі.bg.\nЗa плeймeйтĸaтa изглeждa пpoшĸa нямa! Baлepи Бoжинoв пoĸaни Πpecлaвa и тexeн oбщ пpиятeл нa вeчepя. Toвa пpeдизвиĸa изглeждa нe пpocтo peвнocттa нa бъдeщaтa мy бившa cъпpyгa, aми и cĸopocтpeлнaтa й peaĸция.\nHиĸoлeтa Лoзaнoвa тpъгнa дa ce гyшĸa c eдин oт нaй-близĸитe мy пpиятeли y нac. Флиpтyвa ĸaтo зaмaянa c ĸoгoтo cвapи. Зa дa дoвъpши измeнниĸa и Πpecлaвa, нaĸpaя ce cвaли c Биpмaтa!\nГeopги Cтaнoeв e нaй-изпeпeлявaщaтa любoв в живoтa нa пeвицaтa. Bъпpeĸи cĸaндaлитe, peвнocттa, пyбличнитe шaмapи и ĸaĸвo ли oщe нe, пaйнepĸaтa пpизнa, чe зa нeгo e билa гoтoвa дa yбиe.\nБиpмaтa ниĸoгa нe e пpaвил пoдoбнo пpизнaниe, нo влeзe в cвeтcĸитe xpoниĸи c гpoзeн cĸaндaл нa aфтъpпapтитo нa „Πлaнeтa”, ĸъдeтo пoгнa Фиĸи Cтopapo c xopaтa cи.\nΠpecлaвa и любимият й дaдoxa oщe eдин шaнc нa любoвтa cи, нo тoвa caмo дoвeдe дo пopeднa paздялa. Cлeд нeя Биpмaтa пpoбвa дa ce yтeши c Aлиcия, нo в ĸpaйнa cмeтĸa aĸocтиpaл в лeглoтo нa Hиĸoлeтa Лoзaнoвa, твъpдят oт „Уиĸeнд”.Poмaнcът пo мeждy им зaпoчнaл дoлy-гope ĸaтo тoзи мeждy бившaтa cъпpyгa нa Бoйĸo Бopиcoв и бившия cъпpyг нa Цвeтeлинa Бopиcлaвoвa – cpeщaли ce дa ce yтeшaт зapaди пpeдaтeлитe.\nΠлeймeйтĸaтa ce жaлвaлa зapaди poгaтa cи нa блaгopoдeн eлeн, c ĸoитo я oĸичил Baлepи, Биpмaтa – зaщoтo „Πpecлaвa билa тoлĸoвa изпaднaлa, чe дa ce цeлyвa c „мaнгaлa“ Фиĸи”.\nOт дyмa нa дyмa, ĸaĸтo ce ĸaзвa, cтигнaли дo eжeднeвни paзгoвopи, пocлaния cъc cъpчицa и т.н. B ĸpaйнa cмeтĸa двaмaтa ce paзбpaли дa oтдъxнaт нa poднoтo Чepнoмopиe. B eдин и cъщи ĸypopт cъc cдoбpeнитe Aлиcия и Hиĸи Mиxaйлoв, нoвaтa cвeтcĸa двoйĸa пpeĸapвaлa днитe cи в любoв и зaбaвлeния.\nДaли Hиĸoлeтa Лoзaнoвa щe ocтaнe c Биpмaтa – щялo дa ce paзбepe в пpocтopнo интepвю зa cвeтcĸo cпиcaниe.\nТагове: hи312oлeтa лoзaнoвa зaби и зaвъpтя нoжa в cъpцeтo нa 928pecлaвa,\nCaгaтa мeждy Ивaн Xpиcтoв, Bиxpa Πeтpoвa и Иpинa Teнчeвa бe пoвoд зa пиcaния\nМария в шокиращо разкритие .


Националната Конференция по Обща медицина в Пловдив, България :: Инбиотех\nИНБИОТЕХ представи продуктите си пред участниците в Националната Конференция по Обща медицина в Пловдив, България. Конгресът е организиран от Националното сдружение на общопрактикуващите лекари в България, член на Асоциацията на лекарите по обща/фамилна медицина от Югоизточна Европа.\nБихме искали да благодарим на всички общопрактикуващи лекари, които посетиха щанда ни по време на Конференцията. Благодарим ви за проявения интерес към нашите лекарствени продукти по лекарско предписание, към нашите лекарствени продукти без лекарско предписание, както и към нашите традиционни и иновативни хранителни добавки. Когато имате някакви въпроси, свързани с някой от нашите продукти, молим свържете се с нас. Ще се радваме да отговорим на Вашето запитване.\nДопълнително, бихме искали да изкажем признателност и към Националното сдружение на общопрактикуващите лекари в България за тяхната подкрепа през всички тези години. Ние ще продължим да си сътрудничим заедно със Сдружението, за да постигнем общата ни цел за подобряване живота на пациентите в България. ИНБИОТЕХ се стреми да участва на колкото се може повече събития, организирани от НСОЛБ, за да достигнем до възможно най-много общопрактикуващи лекари от различните населени места в България.


Коментари - Видовете насилие в училище и как да ги разпознаваме? | Днес.dir.bg\nВсяка агресия оставя своите белези върху детето - вреди на физическото и психичното му здраве и развитие\n13:39 | 29.01.22\nИма ли значение какво е насилието нали е насилие няма значение името Трябва отще от малки да се учат на дисциплина да уважават по големите.\nНяма как да бъде спряно такова насилие сред децата докато родителите не проумеят ,че насилието е лошо нещо и трябва да демонстрират личен пример на непримиримост към проявите на насилие пред собствените си деца. Проблемът е ,че огромна част от родителите дори несъзнателно с думи или действия, поддържат у децата си усещането ,че насилието е нормално нещо.\nВижте сега, дума не обелвате за агресивните кресливи и прости келемета, които не знаят защо са в училище и се стремят по всякакъв начин да провалят часовете с шум, обиди и прочее. За такива ла-на все учителите с виновни!\nми те са ти го написали - "...от дете към възрастен" само дето не са обяснили в тази ситуация какво се прави? или както във вица, дето манго казва" и айше, не бъркай ситуацията с боя!"\n"За насилието в училище няма междучасие! Всяка година стотици ученици..." Тогава защо не предприемете сериозни мерки за решаването на тези проблеми?А не просто да привикате насилника на по един приятелски разговор след което да го пуснете по живо и здраво(не зависимо дали е имало побой,гавра или тормоз) докато не окаже насилие към друг или същият индивид и пак не го привикате за същото!? А за проблема свързан със саморазправата породена от родители живеещи в измислен свят в който детето им е перфектното ангелче,за това няма ли да се спомене нещо?!\nА бе друго си е да си спукваш от бой и децата и жената, в училище да ги налагат с пръчка и да ги наказват в ъгъла на колене, по-силните и повтарячите (упс, такива май вече няма) да тероризират по-малките, да им взимат парите за закуска и т.н. И после ще се чудим защо сме нация от комплексари и решаваме всичките си проблеми с бой и понякога с убийства.\nчуто вчера по западно радио (нерегистриран)\nДа, според западните ,,научни,, изследвания насилието щяло да се определя от погледа на детето, как говори- артикулацията и други подобни щуротии. Много семейства ще изгорят с такива ,,научни,, методи на оценка. Лелките от детските градини ще дават сигнали за наблюденията си- ето така ще вземат децата на хората, докато настъпи пълен разрив в съществуването на семейства- успяха да накарат хората да живеят на ,,семейни начела,, сега ще успеят и в тази мръсотия.\nЗа жалост натам отиват нещата. Това беше и целта на ИК, както и на новият Закон за семейството и детето, който се готви.


Защо да изберете окачен таван? | Окачени тавани\nЛамелни тавани тип “Хънтър Дъглас”\nТавани от гипскартон – Цени\nРастерни тавани в баня – цени\nHomeЗащо окачен таван? Защо да изберете окачен таван?\nЗащо да изберете окачен таван?\n15.11.2015 By admin No comments yet usg, армстронг, гипскартон, дъглас, окачен, растер, таван, хънтър\nЕдна все по-бързо утвърждаваща се тенденция при окачените тавани от гипсокартон е усъвършенстване на тяхната функционалност. В интегрираните системи за окачени тавани вече са реализирани високотехнологични решения, които позволяват вграждане на приемно-предавателни устройства, осветителни тела, озвучаващи системи, системи за отопление и охлаждане, датчици от охранителна, пожароизвестителна и други сградни инсталации.\nОкачените тавани могат да се използват за изравняване на тавани вместо мокра мазилка.\nРастерните окачени тавани са широко използвани при изграждането на нови офис помещения,административни сгради,магазини,хотели,болници и др.\nОкачените тавани скриват и предоставят лесен достъп до вентилацията,електрическата инсталация,отопление и пожароизвестяването.\nОкачените тавани покриват пукнатини,неравности и повреди в по-старите тавани. Те са по-бързия,по-лесния и по-евтиния начин за инсталиране,преместване и почистване. Освен това,окачените тавани предлагат по-добри възможности за осветление. Те играят основна роля за оптимизиране на отразяването на светлината и пестенето на електроенергия. Освен това те абсорбират и редуцират шума. Разнообразието от възможности и много функционалността които предоставят окачените тавани ги правят все по-търсени и използвани.\nЕдни от основните качества на окачените тавани са тяхната акустичност,хигиеничност,пожароустйчивост,влагоистоичивост и не на последно място топлоизолация. Окачените растерни тавани са приложими в обекти, подложени на екстремални условия- повишена влажност, шум и замърсяемост.\nЗащо окачен таван? (1)\nРастерни тавани (1)