Привет - A1.1: Учебник по руски език за 9. клас - 📙 - store.bg\nКниги Учебници и помагала 9. клас Руски език Привет - A1.1: Учебник по руски език за 9...\nУчебникът "Привет!" А1 се състои от две части: А1.1 (9. клас) и А1.2 (10. клас) и е предназначен е за ученици, които започват изучаването на втори чужд език в 9. клас.\nОсновните принципи, на които се основава концепцията на учебния комплект са:\nсъздаден е специално за българските ученици и отчита типичните за българите трудности при усвояване на руския език;\nизграден е на основата на съвременните методически принципи за комуникативно насочено езиковото обучение;\nотговаря на психологическите особености на учениците от тази възрастова група;\nизгражда положителна мотивация у учениците;\nразвива интерес към руската култура и формира толерантност и готовност за междукултурен контакт;\nизгражда чувство за национална идентичност.\n"Привет!" има комуникативна ориентация, развива уменията за използване на езика в ситуации, а езиковите знания (лексиката и граматиката) играят ролята на градивен материал за речта на учениците. Учебникът започва с общите за близкородствените славянски езици думи букви и явления: по този начин у учениците са създава увереност, че те макар и в ограничен обем, могат да използват езика. Това се прави с цел да бъде преодоляна психологическата бариера, която човек има в началото на изучаване на нов език. Учениците попълват речниковия си запас с множество близкородствени думи в руския език, като лексикалната работа върху тях е минимална, а се набляга върху усвояването на трудните за българите различаващи се по форма думи.\n"Привет!" има сюжетен характер. Основните герои, Калина и Игор, са на възрастта на учениците, които ще учат по него. Въвеждат се и се усвояват темите: семейство, училище, свободно време, приятели, моят дом, град и други. В учебника са включени интересни и разнообразни по жанр текстове за слушане и четене: диалози, научно-популярни, художествени текстове, обяви и други. Използвани са и много съвременни жанрове: инфографики, мемове (разпространявана в социалните мрежи или сайтове фраза или афоризъм, изписана върху снимка) и други познати на младите хора съвременни форми на поднасяне и възприемане на текстова информация.\nУчебникът съдържа граматичен справочник на български език. С помощта на кратки и ясни обяснения с примери и, ако се налага, превод на български език, са обяснени основните трудности, с които българите се сблъскват, когато изучават руски език. Включен е и руско-български поурочен речник.\nУчебната система по руски език за 9. клас се състои от:\nаудиодиск за 9. клас\nЗа да оцениш учебника "Привет - A1.1: Учебник по руски език за 9. клас", избери цифрата отговаряща на твоята оценка по десетобалната система:\nИзданието е съвместимо с настоящата учебна програма. ... Аудиодискът съдържа записи на всички диалози, текстове и упражнения, отбелязани със знак за слушане. Записите са направени от носители на езика и представят правилни образци на фонетични и интонационни модели. Учебната система по руски език за 2. клас се състои от: учебник работна тетрадка аудиодиск книга за учителя Изброените компоненти от учебната система се продават поотделно. За да закупите някой от тях, последвайте съответния линк. Настоящото издание е съвместимо с учебната програма за 2021/2022 г. Ако имате нужда от подвързия за ...\nИзданието е съвместимо с настоящата учебна програма. ... Учебникът "Матрёшка" за 7. клас е създаден специално за българските ученици и отчита типичните за българите трудности при усвояване на руския език. Надгражда и разширява знанията и уменията на учениците, придобити досега. Учебникът съдържа интересни и разнообразни по жанр текстове за слушане и четене: диалози, научно-популярни, художествени текстове, обяви и други. Използвани са и много съвременни жанрове: инфографики, анкети, диаграми. Задачите за развитие на устната реч отработват умения за общуване в обичайни ситуации, за кратък разказ или за несложно ...\nИзданието е съвместимо с настоящата учебна програма. ... Учебната система по английски език за 9. клас се състои от: учебник - част 1 учебна тетрадка - част 1 учебник - част 2 учебна тетрадка - част 2 Изброените компоненти от учебната система се продават поотделно. За да закупите някой от тях, последвайте съответния линк. Настоящото издание е одобрено от МОН и е съвместимо с учебната програма за 2021/2022 г. Ако имате нужда от подвързия за различни формати учебници, тетрадки и учебни помагала, посетете нашата специална секция "Подвързии". ...\nИзданието е съвместимо с настоящата учебна програма. ... Книгата за учителя към учебната система "Весëлые ребята" дава методически напътствия за работа и допълнителни съвети и идеи за провеждане на учебните часове. Ръководството съдържа и материали за принтиране. Към книгата за учителя е включен компактдиск с аудиозаписите към упражненията за слушане. Учебната система по руски език за 2. клас се състои от: учебник учебна тетрадка книга за учителя Изброените компоненти от учебната система се продават поотделно. За да закупите някой от тях, последвайте съответния линк. Настоящото издание ...\nСборникът "12 теста по руски език за нива А1 - А2" включва тренировъчни тестове, разработени в съответствие с учебните програми, утвърдени от Министерството на образованието на Република България за 8. клас, 9. клас, 10. клас, 11. клас и 12. клас, и с изпитния формат за придобиване на международен сертификат за владеене на руски език. Всеки от тестовете се състои от следните компоненти: четене с разбиране, писане, лексикално-граматичен тест и слушане с разбиране, с което се цели усъвършенстването на четирите най-важни езикови умения. Сборникът е подходящ както за работа с преподавател (в училище, в университета ...\nРуски език "Привет" за 9. клас - ниво A1.1\nУчебници по руски език за 9. клас на Просвета\nПривет - A1.1: Аудиодиск ...\nконсервиране на бакла\nчетене с разбиране 3 клас просвета\nЧовек и природа за 6. клас на Булвест 2000\nИзползваните в представянето на учебника "Привет - A1.1: Учебник по руски език за 9. клас - Антония Радкова, Анна Деянова-Атанасова" текстови, графични и други материали са собственост на носителите на авторските им права.


93 3 (3.2%) 57 2 460 133 (5.4%) 912 5 701 768 352 605 (6.2%) 2 445 562\nАвтор: Стойчо Генов 13:31 / 20.09.2019 Коментари (2) 1868\nРъководството на ПФК Локомотив Пловдив пусна в предварителна продажба билетите за регионалното дерби срещу Берое (Стара Загора). Двубоят от 10-ия кръг на Първа лига е в неделя (22 септември) от 17:45 часа на Лаута. Главен съдия ще бъде пловдивчанинът Георги Кабаков.\nБилетите за мача ще са на цени от 5, 8 и 12 лева. Касите на "Лаута" ще работят в събота от 10:00 до 19:00 часа, а в неделя отварят в 10:00 часа. Пропуски могат да бъдат закупени още днес в магазини Office1Superstore, бензиностанции OMV, книжарници Orange.\nНосете си личните карти за двубоя, те ще бъдат поискани от органите на реда, уточниха от клуба. Деца до 16 години влизат с придружител и попълнена декларация. За улеснение на привържениците, ще има такива декларации на всеки вход на стадиона.\nтва сига не е ли битката за Тракия ? или Бироито само с жълтити е битката за Тракия ?\nуф незнам с кои е битката ма нас как ни млатихъ вчера мани мани Ай чакъм та до казанити


Warhammer: Age Of Sigmar Book 60040299047 - GW80-02-60 - Warhammer Age of Sigmar\nНачало » Online Магазин » WARHAMMER » Warhammer Age of Sigmar » GW80-02-60 Моите данни | Количка за пазаруване | Поръчка\nWarhammer Age Of Sigmar Book (60040299047)\nКнига с твърди корици, пълноцветно издание, формат А4\nЗаглавие: Warhammer Age of Sigmar\nСъдържание: Проследете историята на ответния удар на Sigmar срещу Боговете на Хаоса. В книгата са включени: разнообразен подбор от бойни планове – нови начини за игра на Warhammer Age of Sigmar; сценарии, които допълват основните правила и Ви дават нови и уникални способности Вашите герои в играта; различни условия за победа, цели и задачи за Вашите армии при участие в битки; новости за организация на правилата на бойното поле, които са спецефични за историите, които пресъздавате. Тази книга разказва безкрайни и вълнуващи истории за зрелищните и опасни битки на Age of Sigmar като добавя дълбочина и детайлност в бойните действия, в които Sigmar и съюзниците са принудени да участват. Съдържат се warscrolls за следните сили - Stormcast Eternals, Khorne Bloodbound и Sylvaneth, както и Warscroll Battalions, които осигуряват специални способности и условия за различните групи от воини.\nЛуксозно пълноцветно издание, което се явява цяла съкровищница от истории, невероятни илюстрации и снимки на миниатюри, цветови схеми и хералдики – задължително четиво за тези, които искат да получат максимума от играта Warhammer Age of Sigmar! Силно препоръчваме!\nнеделя 16 декември, 2018 13029987 Разгледани страници от неделя 29 ноември, 2009


0 продукт(и) Начало › КОЗМЕТИЧНИ ПРОДУКТИ на Dr. Juchheim Cosmetics\nНЕМСКО КАЧЕСТВО НА ДОСТЪПНИ ЦЕНИ - УНИКАЛНИТЕ ПРОДУКТИ НА "Dr. Juchheim Cosmetics" Увеличeте гърдите си ! Премахнете бръчките! Направете устните си плътни и сочни ! Без необходимост от импланти ! Без риск и без болка ! Без странични ефекти ! Без операции и инжекции ! Всичко това с новоразработените уникални козметични продукти на д-р Juchheim : 1. - "4 MINUTES LIFT" - За броени минути еластична и гладка кожа Регенериращ крем, който само за 4 минути изглажда и стяга кожата ! Бръчките на лицето видимо намаляват, а кожата става кадифена. 2. - "FILLER 4 FACE" Без бръчки лицето е по-младо ! Запълва дори и най-дълбоките бръчки по лицето. В резултат на това кожата става по-пълна и изглежда по-гладка и по-млада. 3. - "VOLUME 4 LIPS". Обем за устни ! За целувка - сочни и красиви устни ! Подчертава устните и намалява дълбочината на бръчките около тях. Наличието на дълготраен ефект с незабавни резултати е новост на пазара. 4. - "4 WEEKS PROFESSIONAL FORMING" Професионално формиране на бюста за 4 седмици ! По - големи, и по-стегнати гърди без операция ! Гърдите се увеличават на един и повече размер, без хирургическа намеса и риск !\nНемско качество на достъпни цени (0)


Art Hotel Batignolles - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\n110 Rue Legendre, 17 Триомфална Арка - Дворец на конгресите в Париж, Париж, Франция, 75017 - Покажи на картата\nВ близост 17 Триомфална Арка - Дворец на конгресите в Париж 17 Триомфална Арка - Дворец на конгресите в Париж 11-ти Бастилия - Републик 11-ти Бастилия - Републик\nРазположен в чудесния район 17 Триомфална Арка - Дворец на конгресите в Париж, Art Hotel Batignolles заема удобно място в разглеждане на забележителности, ресторанти, пазаруване център на Париж. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. Рай за почивка и релаксация - хотелът предлага пълна отмора само на няколко крачки от многобройните забележителности на града като например 17th Arrondissement, Les Epiciers Modernes, Cite des Fleurs.\nПрави се всичко възможно гостите да се почувстват удобно. Затова хотелът предоставя най-добрите услуги и удобства. Хотелът е оборудван със съоръжения като 24-часов рум-сервиз, билетни услуги, ежедневно почистване, 24-часова рецепция, съхраняване на багаж.\nНасладете се на висококачествените удобства по време на престоя си тук. В някои стаи са на разположение телевизор с плосък екран, достъп до интернет (безжичен), стаи за непушачи, климатик, бюро, които ще помогнат на гостите да релаксират след дългия ден. Освен това в хотела можете да се възползвате от множество предложения за приятно прекарване на свободното време. Каквато и да е причината за Вашето посещение в Париж, Art Hotel Batignolles е идеалното място за една вълнуваща почивка далеч от всичко.\nВсички типове туристи (17) Пътуващ по бизнес (3) Двойка (8) Самостоятелно пътуващ (3) Семейство с малки деца (1) Семейство с големи деца (1) Група (1)\nВсички типове туристи (420) Двойка (188) Самостоятелно пътуващ (182) Семейство с малки деца (15) Семейство с големи деца (6) Група (29)


Име Курсова работа по римска литература: Осцилацията между власт, смърт и афект\nCoфийски университет “Св. Климент Охридски” Факултет: Класичeски и нови филологии\nКурсова работа по римска литература:\nОсцилацията между власт, смърт и афект\n(митът за Едип и прочитът му в трагедията “Едип цар” на Сенека)\nИрина Симова, IIІ курс\nОпит за разчитане на митическия код 4\nОптиката на афекта у Сенека 7\nЗаключителни думи 11\nВсяко сюжетиране на мита е партикуларно. То откъсва монолитната семантична цялост на словото от нейното непосредствено ритуално случване. Сенека като че ли съполага именно представата за вирулентното сакрално в мита (деперсонифицираната, демонична и неумолима съдба) и трагедийния модел на жертвоприношението. Истинският трагизъм е отместен “в безвремието след изпълнението на Съдбата, той е свързан с безвремието, в което вече нищо не се случва”1. Това е моментът на себеразпознаването, на автоидентификацията, която разкрива аз-а като друг, като чужд и другостта като “себе си”. Основният проблем в мита за Едип е именно артикулацията-осцилация между личност, интегритет и власт. Със самото си атопично и ненормирано съществуване той радикално проблематизира основополагащи светогледни опозиции като свое – чуждо, вътре – вън. В някакъв смисъл припознаването на идентичността му означава отпадане от идентичност.\nВ рамките на трагедийното протичане (препращащо към идеята за литературата като приемник на сакралното) според Нортръп Фрай може да се проследи такъв процес на разпадане на компактната представа за аз-а към роене на идентичности. Така и Едип е друг, чужд на своята идентичност, удвоен в оптиката на сакралния ексцес на властта и aitia-та.\nЕдип е парадигма за трансгресията – властова, династична, сексуална. Статутът му на суверен регламентира двойствената му природа на сакрален субект и личност, лишена от идентификация. В рамките на суверенната си анонимност и автономност той е субект на ексцеса, той, така да се каже, е негов автор. Самолишаването от погледа е акт на разрив, деструкция на монолитния аз, който не съвпада със “себе си”, репликиращ нормативната обреченост на съдбата. Застиването, фиксацията на погледа, рефлексията като повърхност, а не дълбина е финалното оттласкване от съзнателност след постигането и разпознаването на съдбовното2.\nОпит за разчитане на митическия код\nРадикалната тематизация на легитимирането на властта и разчитането на кода на континюитета на суверенната власт е смисловото ядро на мита за Едип. Като обект-субект на властта Едип е вътрешно разколебан и раздвоен (удвоен), изправен пред онтологически разрив. Попада в хетерогенен режим на съществуване – в модуса на суверена той влиза в кадъра на сакралното. Той е партикуларното сакрално, рефериращо към наднормативната универсалност.\nМитът за Едип е проекция и рефлексия на проблема за унаследяването в божеския пантеон, където фигурата на майката е решаваща за овластяването на сина. Гея спомага Кронос да заеме мястото на Уран. От своя страна Рея подсигурява прехвърлянето на властта от Кронос към Зевс. Зевс, обаче, поглъща Метида, която би родила син, способен да го детронира. Той подсигурява властовия режим и интериоризира способа на съхранението му – разума и предвидливостта (metis). Легитимирането на властта в човешки план (винаги в референция с божествения) проектира тази схема върху Лай като своеобразен хипостас на Зевс. Така Едип влиза отново в дубъл на идентичността като хипостас на неродения син на Зевс.\nХтоничният рефлекс за инцеста-табу като трансмисия на властта също е активен в божеския свят. Той е вписан и в генеалогичната линия на Кадмеидите. Зевс и Хера, Зевс и Семела, всъщност дори Лай и Йокаста са двойки, подчинени на този регистър (вж. Приложението). Сакралното табуиране на властта намира своя дублетен референт в санкцията на пророчествата, които са конститутивни за суверена. Неговата легитимност бива постоянно препотвърждавана в способността му за адекватен прочит на волята на трансценденталното.\nТакива сакрални ядра се оформят в рамките на цикъла от основаването на Тива от Кадъм до смъртта на Едип, фундираща властовия интегритет на Атина. Прорчеството винаги е кодифицирано, доколкото е табу. В кадъра на езика то се реализира като фетиш. Фетишът е фасциниращ. Той не бива да бъде гледан, защото ослепява: той е фасцинация (от латинската дума fascinus3 – именно безформена, хтонична форма). Образ, който се осъществява на границата на безобразното, хипертрофиран, обсесивен, невъобразим.4\nДосегът до този сакрално контаминиран предмет, провеждащ напрежението-фиксация във връзката обект-флуантност-нефигурируемо, внася демоническа и хтоническа образност в конституирането на властта. Тя става значеща като разрив, като пробив на външната събитийност, на сакралното, регламентиращо отблъскващо – фасиниращата й природа. Суверенът е архифигурата на това случване, положен между архетипния ужас на епифаниращото се отвъдно и императива на собствения си статус – telos: смъртта. В този смисъл той е винаги hubristes, доколкото принадлежи на два битийни режима.\nДемоническият и човешкият свят са споени, съположени от някакъв вид молекулярно напрежение между отделните аз-ове. Владетелят носи колективната идентификация на своите поданици. На другия полюс на сакралния пробив в човешкия свят стои фармакосът, отгласа от жертвоприношението, стремежът към непрекъснатост на битието – смъртта, даваща живот на обществото5. „Всъщност литературата идва след религиите, чийто наследник е. Жертвоприношението е един роман, кръвожадно илюстрирана приказка. Или по-скоро театрално представление в зачатъчно състояние, драма, сведена до финалния си епизод, когато жертвата (животно или човек) играе сама, но играе до смърт.”6 В най-сгъстената форма на трагическа идентификация аз-ът и фармакосът преливат в едно.\nВ Тиванската династическа традиция словото-фетиш се фигурира в рамките на поредица от отражения. Във версията на мита, предадена от Павзаний, Сфинксът се интерпретира като дъщеря на Лай, който й разкрива тайната-фетиш на делфийското пророчество на Кадъм, достояние дотогава единствено на фигурата на царя. По този начин той й делегира сакрално санкционираната власт на владетеля над живота и смъртта на поданниците си. Трансформацията на модуса на властта проиграва опозициите на живот-смърт (Лай губи полудемоничната си сингуларна власт, която трябва да премине през сгъстения образ на хтоничното – Сфинкса). Снема се религиозното в партикуларността на рационалността – в категориалния преход на реда от уранично (универсален) през хтонично (демоничен) до рационално (човешки) – енигмата, разгадана от Едип. Това снизнождане на нормата е отваряне към отвъдност, прорез на сакрално. То е гранично събитие, защото реферира към ужасяващото, нефигуративното и непоносимото. Явява се като събитието на смъртта, в която архетипните идентичности на Лай – Зевс и Сфинкса съполагат ексцеса (Сенека ще промисли този мотив за афекта през неумолимата и безбрежна стихия на деперсонифицираната съдба) и властта.\nЕдип е нейният легитимен приемник, но е неразпознат като такъв. Неговата идентичност е апоретична. Императивът на разпознаването затваря тази спирала на ужасяващото, която препраща към затворения кръг на Съдбата, на уробороса, змията, захапала опашката си. „Прозрелият Едип си избожда очите. Това е нахлулото вероятно, причинило колапс на възможното. Избождайки очите си, Едип превръща лицето си в Икона. В сакрално тяло.”7\nОптиката на афекта у Сенека\nСенека резюмира интерпретативния кадър на мита за Едип в трагичен фатализъм. Той заимства от Еврипид стихийната представа за tyche, прочетена през fatum-а на стоата. Образът на съдбата е сгъстяване на сакралното, неговото анонимно и латентно присъствие, чийто разрив тук е винаги ексцесивен и не-ордин-ерен.\nОпозицията власт-афект е лесно разчитаема както в стоико-философски, така и в културно-исторически контекст. Доколкото напрежението се интензифицира не по хоризонтала (като сблъсък на фигури на властта), а по вертикала (динамично протичане между йерархично разслоени субекти: съдба – смъртни, император - поданици), тази неартикулирана и неартикулируема, безобразна и безобразна стихийност бива хипостазирана. Реципрочността между идентичност и другост бива снета.\nТази съвършена и завършена в себе си монада е трагедийно идентифицирана с чудовищното в драмите на Сенека. Нефигурируемият ужас на случайната и атопична събитийност е визуализиран чрез колосален ансамбъл от зверове или митически фигури, често препращащи към тератоморфизъм. Хорът в края на трето действие на „Едип цар” ритуално възсъздава историята на Тива, поантирана от анималистичните и ексцесивните моменти в нея:\nОттогаз чудовища само ражда\nтази наша твърд: или змей в дълбоки\nмрачни долове съска над вековни\nстволища, вирнал свойта тъмносиня\nстрашна глава над извишени бори\nи над хаонийски дъбове,\nпроснал върху твърдта\nили земята, плодна с плод нечист,\nАми внукът на Кадма, чието чело\nсе покрило с клонести гъсти рога\nна елен бързоног? Подгонен бил той,\nАктеон, от своите псета, и тъй\nсе понесъл стремглав по гори, планини,\nи с още по-бързи нозе полетял\nпрез пасища, долове и канари.\nИ трепери: зефирите носят стрели!8\nНефигурируемото сакрално тук е представено от властта на съдбата над афекта. Текстът се подчинява на двойна оптика. От една страна се разгръща като драматургична репрезентация на фатализма: космологичният поглед над проклятието, нечистото, контаминираното, цялостната визия на отпадане от смисъл, ред, образ, форма, прозирно в историята на Кадмеидите, в иновативното промисляне на мита чрез слизането на Креон в подземното царство и в обсесивния образ на чумната епидемия и смъртта. Като паралелен прочит се налага плътността и телесността, разкъсването като свеждане до плътта. И така възвишеното е чудовищното и съдбовното – това, което трансгресира нормата. Низхождането на формата е де-формацията, жертвоприношението, смъртта.\nВ това се състои иновацията на Сенека. Тази изначалност, пред-началност на плътта като сводимост до образа на вирулентното сакрално се случва в топоса, въведен от Сенека – в extispicium-а9.\nТирезий постановява извършването на гадаенето по вътрешности на жертвено животно, доколкото се оказва неспособен сам да достигне до причината за чумната епидемия. Тук Сенека налага в пълно разгръщане естетиката на афекта. Сакралният ужас-табу на прорицаването протича в дименсията на въ-плътеното в слово жертвоприношение, което разкъсва плътта. Това е радикалната фасцинация на логоса. Слепотата на Тирезий е оптиката на репрезентацията. Манто предава на лишения от взор прорицател в детайлизиран разказ ексцеса на смъртта и мантичните практики. Чрез него (въ-плътеното слово) ритуалното убийство влиза в режима на иконичността:\nКъм изток вирнал бе\nглава телецът, трепетен пред слънцето,\nвъртеше взор и бягаше от зрака му.\nЮницата сама подложи своята\nглава под ножа и се просна. Бикът пък\nслед двоен удар се залюшка, падайки,\nи дъх изпусна подир страшни гърчове.\nШурти поток от раната й, зинала\nв гърдите. А на него из дълбокото\nкръвта едвам роси. Ала извий ли се,\nтя руква от устата и очите му.\nКакво е туй, о татко? Не с познатия\nлек тласък трепкат органите: целите\nръце разтърсват те и бликва нова кръв.\nСърцето, излиняло, болно, крие се,\nсивеят вени, липсва част от жилките,\nа в тъмна злъч, сразен, се пени черен дроб,\nи – кобно за един монарх знамение, -\nвиж, две глави над него са се вдигнали,\nи двете ги прикрива тънка кожица:\nРедът е друг и всичко е разбъркано,\nне знае нищо мястото си. Дробът е\nне вдясно, пълен с кръв, не с въздух; вдясно е\nсърцето; не обгръщат леки извиви\nсъс мазен слой нагънатата вътрешност.\nКръв сивосиня багри черни съдове.\nЗа бяг се готвят грозните им трупове,\nрога в свещените жреци са вперили,\nи те изпущат хванатите органи.10\nСловото е ритуализирано в детайла на де-формирането, раз-членяването на плътта в зрителен кадър. Тази aut-opsia на телесността, вкарването й в режима на образа, въ-образ-яването й е случването на афекта в предел. Това е telos-ът, в който безредието и непредставимостта на стихийната природа на съдбата се преформулират и (ре)формират в сингуларността на смъртта. Сцената на некромантиката е издържана и визуализирана отново като слово, представено от Креон. Нефигурируемото отвъдно също носи макабрични конотации.\nДраматургичният ефект цели да погълне Едип в пластичността на хаотичното съдбовно случване, където да се усети като пулсиращ негов елемент, провидян чрез генетично заложения му образ на хтоничното-чудовищното (дракона, сфинкса, вакхическото неистовство на Ино и Агава). Финалният ексцес на fatum-а е отнемането на властта, което в смисловия код на суверенността на фигурата на владетеля в крайна сметка се изравнява с тленността, с отказа от взор, със смъртта.\nМитът за Едип и прочитът на Сенека съвпадат в чистия интензитет на сакралното присъствие. В рамките на религиозното гръцко светоусещане Едип е pharmacos-ът, конституентът на преход и транс-формация на властта през ураничното, демоничното и хтоничното. Жертвеното съвпадане на слепота, смърт и власт е провидяно в модуса на легитимирането, на излизането от себе си, от идентификация, за да се постигне архи-фигурирането на субекта на властта, който съ-съществува едновременно в два битийни режима. Той е вписването, из-образяването, дори въ-образяването на властта в оптиката и кадъра на човешкото11.\nСенека скъсва с традицията на властта като енигматичен прорез на сакралното в партикуларното „тук” и „сега” и пренася проблематиката в рамките на нефигурираната и неизказуемата стихийност на fatum-а. Визията на ексцесивната телесност, на разкъсаната и подложена на аутопсия плът се подчинява не на миметичен, а на иконичен принцип – афектът, съзерцаван фронтално.\nТази образност придобива своето основание и финален референт в хаотичността на непредвидимото, но предзададено и неумолимо съдбовно, в чийто режим се вписва чумата, лишеността от взор, смъртта. Така, в модуса на трагедийната рамка властта-ексцес на fatum-а и смъртта-телесност са рефлексивната схема на прочита.\nБатай, Ж. Еротизмът. София, 1998\nВернан, Ж.-П. Индивидът, смъртта, любовта. София, 2004\nДрагоев, И. Мит и идентичност или защо Едип няма комплекс. София, 2002\nКиняр, П. Фасцинусът. В: Секс и ужас. София, 2000\nМанчев, Б. Невъобразимото. София, 2003\nТодоров, В. Мимезис: фигури на дейното. В: Общуване с текста. Сборник с теоретически статии и есета. София, 1992\nФрай, Н. Анатомия на критиката. София, 1987\nGiancotti, F. Rez. zu Ch. Smitz, Die kosmische Dimension in den Tragoedien Senecas. – Gnomon, 69, Muenchen, 1997\nHeldman, K. Untersuchungen zu den Tragoedien Senecas. – Hermes, Wiesbaden, 1974\nPoetsher, W. Beobachtungen zu Sofokles und Seneca. – In: Symmicta Philologica Salisburgensia, Roma, 1980\nRosenmeyer, Th. G. Senecan drama and stoic cosmology. London-Berkley-Los Angeles, 1989\n1 Манчев, Б. Невъобразимото. София, 2003, стр. 74.\n2 Пак там, стр. 73.\n3 Срв. Киняр, П. Фасцинусът. В: Секс и ужас. София, 2000.\n4 Манчев, Б., “Невъобразимото”, София, 2003, стр. 133\n5 Батай, Ж., „Еротезмът”, София, 1998, стр. 28\n6 Батай, Ж., „Еротезмът”, София, 1998, стр. 88\n7 Тодоров, В. Мимезис: фигури на дейното. В: Общуване с текста. Сборник с теоретически статии и есета. София, 1992, стр. 175.\n8 „Едип цар” в „Антични трагедии”, София, 1977, стр. 402 - 403\n9 Rosenmeyer, Th. G., “Senecan drama and stoic cosmology”, London-Berkley-Los Angeles, 1989, p. 97-98\n10 „Едип цар”, прев. А. Ничев. В: Антични трагедии. София, 1977, стр. 391 – 392.\n11 Манчев, Б., цит. съч., стр. 133.\nПрограма: Съвременна балканска история курсова работа\nБратската обич между славянските народи след Втората световна война


София домакин на срещата на върха "Три морета" - Политика - Стандарт Нюз\nСофия домакин на срещата на върха "Три морета"\nРумен Радев и посланик Херо Мустафа обсъдиха българското домакинство\nБългария ще бъде домакин на Шестата среща на върха на регионалната инициатива „Три морета“, която обединява 12 държави от Европейския съюз, разположени между Адриатическо, Балтийско и Черно море, и подкрепяна активно от Съединените американски щати. Предложението е на президента Румен Радев.\nБългарският държавен глава отправи покана за участие във форума към президента на САЩ Доналд Тръмп по време на срещата на върха на НАТО в Лондон. Българското домакинство беше обсъдено днес на среща на Румен Радев с посланик Херо Мустафа и с американска делегация, която е на посещение у нас, водена от Матю Бойс – заместник-помощник държавния секретар на САЩ. На срещата присъства и вицепрезидентът Илияна Йотова.\nТагове: Румен Радев Херо Мустафа България Домакин Среща На Върха Три Морета


Уникално издание представя Цариците на Казанлък / Новини от Казанлък\n15 май 2018, 16:33 коментара\t20584\nПървата казанлъшка Мис Роза – Стефка Таралежкова, определена на абитуриентския си бал през 1960-а година, води царствения наниз от имена в новата, първа по рода си книга, подготвена за издаване от Музея на фотографията и съвременните визуални изкуства в Казанлък. Екипът, начело с директора инж.Стефан Папукчиев, работи по проекта близо година. През това време е събрана огромно количество информация за цариците-Рози и техните подгласнички, за провеждането на конкурса, за организацията по избора и други факти, намерили място в изданието. Набрани, архивирани и обработени са стотици снимки, част от личните архиви на повече от 150 казанлъчани. Установени са контакти със 142 от избраничките в тройката на конкурса в годините назад. „50 години Царица Роза Казанлък“ публикува 212 снимки – чернобели и пълноцветни, много от тях – непоказвани до момента.\nПринос за сдобиването с толкова богат документален материал, има цялата казанлъшка общност, особено, момичетата – основни герои в празничните събития, както и техните семейства. Стотици фотоси са предоставени от други участници в Празника на розата от 60-те години на 20-и век, до момента. Сред тях – на първо място, шестимата местни актьори, били в ролята на тракийския цар „Севт Трети“ в продължение на близо 40 години. „Цялото изследване на екипа, бе съпътствано от изключителната любов към Празника на розата и родния Казанлък, която пазят огромното количество дами, носителки на титлата Царица Роза“, споделят участниците в подготовката на изданието.\n1. 1972 - Царица Мария Раевска, подгласнички - Надя Карагитлиева и Зоя Божикова\n2. 1972 - трите момичета с цар Севт Трети - Никола Георгиев\n3. 1994 - Надежда Цветкова\n4. 1996 - Царица Десислава Донева\n5. 2017 - Цветелина Илиева\n6. 1975 - Царица роза Елка Мишонова с цар Севт Трети Никола Георгиев - Кольо Царя.\n7. 1975 - Царица Роза Елка Мишонова с цар Севт Трети и подгласнички от ляво на дясно: Христина Пирьова и Нели Динева.


Луксът е предимство – 6 причини да инвестирате в качествени мебели - Технологии - Новини Бг\nОсвен имотa, мебелите и интериорния дизайн са не по-малко значителни инвестиции за дома.\nКогато избираме ново обзавеждане, често се оказва изкушаващо да избегнем артикулите с висока цена в полза на по-бюджетни и не толкова издръжливи във времето алтернативи. Сякаш в наша втора природа е да търсим максимално изгодното, пренебрегвайки фактора „качество“. Въпреки това, мебелите са дългосрочна инвестиция и причините, поради които избираме ново обзавеждане за нашето жилищно пространство, трябва да са съсредоточени в издръжливостта на мебелите, продължителността на живота им и, разбира се, техния дизайн.\nИма много фактори, които подкрепят твърдението, че мебелите от висок клас са по-добри от нискобюджетните. В тази статия ще споделим пет предимства на премиум мебелите и защо те заслужават специално внимание и място в дома.\nПремиум мебелите са създадени, за да издържат\nАко дадена мебел идва с етикет „премиум“, обикновено има добра причина за това. Когато става въпрос за обзавеждане, по-високата цена често означава, че производителят е инвестирал в по-качествени материали и е изградил дизайна на базата на по-високи стандарти. А това води до качество, което издържа с години във времето. Дори при по-продължителна употреба, луксозните мебели могат да издържат на износване. В същото време животът на мебелите, изработени от по-нискокачествени материали, е със значително по-малка продължителност. Въпреки че може да изглежда, че спестявате чрез закупуването им, почти сигурно ще заплатите повече в дългосрочен план поради чести ремонти или подмяна.\nКачеството на материалите е от значение\nОбикновено се разбира от само себе си, но по-бюджетните мебели обикновено са изработени от среден клас материали. Това не винаги е минус, тъй като те отново издържат във времето и изпълняват задачите си добре. Но луксозните мебели са известни с издръжливост, тъй като са изработени от висококачествени материали, като масивно дърво, кожа, стъкло, кадифе и много други. По-качествените материали не само допринасят за по-дълготрайния живот и по-добрия комфорт на мебелите, но също така осигуряват красива естетика и магнетичен на жилищното пространство.\nРазнообразие в стиловете\nКогато сте готови да платите малко повече за вашето обзавеждане, обикновено ви остават по-добри възможности относно тяхното качество и дизайн. Така не само ще разполагате с устойчиви мебели, но и ще имате предимство да заложите на елементи с по-модерен, стилен и изискан облик, които не само пасват на вашия стил, но и отговарят на времето, в което живеем. Разбира се, и сред нискобюджетните мебели има уникални попадения. Те обаче често се произвеждат в ограничени краски и моделът им е базов. Поради това разнообразието им не е толкова богато, а дизайнът им – не толкова впечатляващ.\nПремиум мебелите отразяват вашата личност\nБили ли сте някога в дома на друг човек, искайки ви се това да е вашият? Истината е, че се възхищавахте на този дом не само защото е уютен, но и защото има уникален дух. Тази уникалност е продукт на избора на мебели и аксесоари, които отговарят на личността на техния собственик.\nИскате ли да направите изявление в интериора и на вашия дом? Мебелите са добра възможност да развихрите въображението си. А качествените такива могат да са онзи детайл, който да ви помогне да издигне дизайна на следващо ниво. Например, закупуването на мебели от кадифе, като красив диван, например, издава, че сте хора, обичащи комфорта, но и държите на качеството. Големият, богато украсен комплект мебели за трапезария пък може да подскаже, че обичате да прекарвате време в компанията на приятни хора, забавлявайки се, докато хапвате вкусни ястия и пиете любими напитки.\n… и пасват на нуждите ви\nЩо се отнася до по-бюджетните мебели, често се оказва трудно да се намерят елементи, които отговарят на спецификациите на дома ви и на нуждите ви. Това е така, защото те обикновено се произвеждат с универсален подход.\nОт друга страна, премиум мебелите, предлагат разнообразие от възможности за избор, в зависимост от вашите изисквания, пространството, което искате да запълните, и броя на хората, живеещи във дома.\nНапример, можете да изберете диван, който се съчетава идеално с формата на вашата по-нестандартна по размери всекидневна. Ако имате деца или домашни любимци пък, ще можете да изберете мебели от по-качествени материали, които да осигурят повече издръжливост на надраскване, рисуване и др.\nИнвестиция за 10 милиона лева прави фирма за специална оптика в Пловдив\n05 февруари 202216:22\nПревозвачи: Ако отпадне биодобавката, цените на горивата ще падне с 10-11 стотинки


Кабинетът продава две тв програми\nДо края на годината частен собственик може да притежава т. нар. руски канал или Ефир 2, каза вчера премиерът Иван Костов. Една от честотите сигурно ще бъде отдадена на концесия до 7 месеца. Според Костов купувачът няма да бъде изцяло чужда фирма, а вероятно смесено дружество. Вчера той подписа проектозаконите за радиото и телевизията и за далекосъобщенията.\nСпоред проектите за частен ефир ще трябват концесия от МС и лицензия от новосъздадената Комисия по далекосъобщенията. За да правят програма, частниците трябва да получат и одобрение от НСРТ.\nНационалното радио ще остане държавно, предвижда проектозаконът. Журналистите от електронните медии вече могат да откажат заповед на началника, ако тя противоречи на морала им, съобщи пък БНТ.\nПроектозаконът ще гарантира равнопоставеност на всички електронни медии, независимо дали са държавни или частни, каза още Костов. Гаранция за това било намерението на кабинета да приватизира националните мрежи.\nПравителството няма да се меси в дейността на медиите. Изпълнителната власт държала само да остане правото на премиера, президента и шефа на парламента да се обръщат към нацията. Запазва се и НСРТ. Орган към МС пък ще определя политиката в далекосъобщенията. Нарочна комисия заедно с НСРТ ще издава лицензиите, предвижда още проектозаконът.\nСвалиха водеща от "Хоризонт до обед"\nВаня Манолова няма да води предаването "Хоризонт до обед" по БНР, но остава парламентарен репортер, обяви вчера директорът на програма "Хоризонт" Димитър Димитров. Според него тя е показала непрофесионално поведение пред микрофона и липса на предварителна подготовка, освен това неясно формулирала въпросите си към събеседниците. Повод ми даде поредица от неубедителни изяви на Манолова, а не само последното й предаване, каза още Димитров, визирайки телефонното интервю на журналистката с председателката на ПГ на СДС Екатерина Михайлова.\n"Хъшове" - отново спряно\nОт вчера е спряна продажбата на билети за скандалното шоу на Слави Трифонов и компания - "Хъшове", което се излъчваше от театър "Сълза и смях". Като претекст за изгонването на предаването, новият директор на театъра Бойко Богданов използва проблемите около собствеността и споровете с читалище "Славянска беседа".\nВсички към които се обърнахме за помощ, казаха, че ни харесват, но не искат да се забъркват в проблеми, сподели един от сценаристите на "Хъшове" Росен Петров. Предишният път шоумените бяха изгонени от клуб "Империал".\nТелевизия "Седем дни" приютява изгонени от "Сан Стефано"\nДиректорът на частната тв Петко Тодоров заяви, че не може журналистка от ранга на Диляна Грозданова да бъде непрекъснато подлагана на натиск да променя концепцията на предаването си и я покани да води сваления от Канал 1 "Отзвук" по "7 дни". В началото на юни пак по частния канал ще върви предаването "Наблюдател" на Димитри Иванов и Тома Томов. Ще стартира и ново спортно предаване, водено от националния вратар Боби Михайлов. Обществен съвет от интелектуалци ще следи за качествата на предаванията, като в него ще влизат Хачо Бояджиев, Недялко Йорданов, Вежди Рашидов, проф. Андрей Пантев.\nЛипсват репортажи за неправителствени организации\nДо такъв извод стигнали от НСРТ, гледайки внимателно емисиите на Канала и Ефира от 13 април до 10 май. Гражданското общество също оставало извън полезрението на БНТ.\nБСП кани "Хъшове"\nПресцентърът на Първанов съобщи, че предаването "Хъшове", изгонено от всички зали и театри, било поканено в залата на "Позитано" 20. Шоуто обаче не искало да се възползва от поканата. Междувременно след срещата между Сашо Дончев, шеф на "Овергаз", и премиера Костов газовата фирма изтегли рекламите си от предаването. Слави Трифонов съобщи за в. "24 часа", че където и да почукал, никъде не искали да го пуснат. Сега предаването се излъчва от мазе в София, което се пази в тайна, за да не бъдат "Хъшове" спрени отново.\nВаня Манолова напуска БНР, други се канят\nЖурналистката Ваня Манолова бе отстранена преди време като водеща на програма "Хоризонт до обяд" от новия шеф на програмата Димитър Димитров. Напускам не защото съм отстранена, а защото новото ръководство няма никакъв критерии, хора без нито един репортаж се назначават за водещи, липсва острота в предаванията, заяви Ваня Манолова. Според нея шефовете са толкова притеснени за постовете си, че се застраховат и не пускат материали, които биха засегнали някого.\nв-к "Континент" бр. 108/14.05.1998 г. рег 14.05.1998 г.\nВойната Татарчев-Бонев взима "жертви" в медиите\nКриминалният репортер на националното радио Ангел Шойлев/52г./ бил приет по спешност в "Пирогов" с диагноза инсулт, след изявление на вътрешния министър Бонев в Бургас, в което се коментира разпространена в ефира информация на Шойлев за покушението над журналистката Анна Заркова. Позовавайки се на анонимен източник, Шойлев съобщил, че Заркова е работила върху материал, който правел паралел между убийството на полицая Васил Цонев и случая в "Белите брези", насочен срещу ведомството на Бонев. Според запознати изложената версия е вярна и може да обърне търсенето на престъпника в нова и съвсем неочаквана посока. В отговор министър Бонев заяви по БНР, че изнесеното не е вярно, че било недостойна инсинуация и след нея кръгът на заподозрените се стеснявал. Материалът на Шойлев бил инспириран от заинтересовани кръгове и отвличал вниманието на обществеността от истинските извършители на престъплението, уточни министърът. След изявлението на Бонев шефът на радиото Александър Велев поискал от Шойлев да уточни източника си, но репортерът отказал.\nМеждувременно други две радиожурналистки Анелия Димитрова и Ваня Манолова поискаха да напуснат националното радио, протестирайки с това срещу управлението на медиата. Те заявиха, че новоназначеният шеф на програма "Хоризонт" Димитър Димитров не си разбирал от работата.\nАнна Заркова от болничната стая:"Да отнемем думата на Бонев, Рашков и Татарчев!"\n"Нека ние журналистите, да създадем информационно затъмнение на крамолите между правозащитниците. Нека отнемем думата на шефовете на прокуратурата, следствието и МВР, когато се ругаят помежду си. Аз вярвам в професионализма на всеки честен следовател, полицай и прокурор. Вярвам в професионализма на Бонев, Рашков и Татарчев. Но предлагам да не им даваме думата, докато не седнат на една маса и не се разберат. Ние, цялото общество, жертвите на престъпността, каквато вече съм и аз, имаме нужда от тяхното помирение. Когато се разберат, нека повикат журналистите. Това е моят изстрадан призив",каза по телефон от болничната си стая журналистката.


Как да растем Роузум\nИма няколко вида снежна топка, с видове Viburnum и Hydrangea, които претендират за това провокативно общо име. Научете всичко за един сорт на бившия: какво изглежда, къде да го отглеждате и как да се грижите за него.\nКакво е снежна топка Буш?\nВажно е да се има предвид ботаническото име на растението, което се обсъжда в тази статия, защото няколко различни храсталаци споделят общоприетото име "снежна топка". Тук говорим специално за Viburnum opulus Roseum.\nИмето на сорта Roseum произлиза от факта, че цветята, които започват ябълково-зелено и се превръщат в бяло в началото, по-късно избледняват на розов цвят (както и някои хортендинови храсти ). Алтернативно наименование на сорта е стерилно, което отразява факта, че това е стерилен сорт: той не произвежда плодове. Друго общо име е "снежна топка".\nБотаниците класифицират храсталака като широколистна храст.\nТова е сравнително голям храст, който достига до 12 фута височина с подобно разпространение. Листата са три лоба и малко приличат на листата от кленови дървета . Подобно на последното, те ще ви осигурят цвят на падане, който обикновено е червеникаво-оранжев.\nСнежният хълм е наречен така, защото носи снежна топка като клъстери от цветя (бял цвят, закръглена форма и около 3 инча в диаметър). Цъфтящото време в пейзаж на зона 5 е май, така че може да бъде допълнително класифицирано като един от храстите, които цъфтят в края на пролетта .\nТака той предлага визуален интерес към ландшафта през два сезона: пролет (с цветя) и есен (с листа на падането). Друг вибриум, който има закръглени цветни клъстери, е високо ароматизираният корейски подправки ( Viburnum carlesii ). Но цветните клъстери на корейски тип подправки са по-малки.\nКъде се разраства този храст?\nГрадинари в засаждане зони от 3 до 8 могат да растат снежна топка храст. Най-доброто място за храст ще бъде едно в пълно слънце (на север) и с добре изцедена, глинеста почва (местоположението в частична сянка може да е препоръчително за южните градинари).\nВидовият завод, Viburnum opulus (европейски червенокръбски вибринум ) е роден на трите континента от Стария свят. Тя носи привлекателни плодове, както и Viburnum trilobum (американски cranberrybush viburnum), който е коренно в Северна Америка.\nКак да се грижи за храстите снежна топка\nВодна снежна топка достатъчно, за да запази почвата си равномерно влажна, тъй като не харесва сухата земя. Съхранявайте почвената влага (и потискайте плевелите, за да заредите), като нанесете 3-инчов слой от мулч върху вашия храст. Ако е необходимо, ако е необходимо, подрязвайте леко (например, ако го отглеждате на стек) непосредствено след края на периода на цъфтеж.\nОплодете растението през пролетта с бавно освобождаващ се тор или компост за работа в земята около растението по всяко време. Ако смятате, че е твърде скъпо да купувате компост в градинските центрове, е достатъчно лесно да направите свой собствен компост .\nПодобно на повечето растения, от време на време може да се наложи да третирате този храст за болестни проблеми или заразяване с бъгове. Понякога можете да улесните живота си, като предприемете превантивни мерки.\nНапример, добра идея е да оставим пространството между вашето снежно топче и други растения, за да намалите шансовете за атака от бактериално място на листа или брашнеста мана. Ако забележите листчета на листата, ги напръскайте с масло Neem, органичен инсектицид .\nКакви други храсти споделят това общо име?\nХората очевидно намират името "снежна топка", привлекателна, защото няколко други растения я нареждат като свое собствено общо име, включително:\nHydrangea arborescens Annabelle: класическа хортензия, имитираща от по-новия сорт Incrediball хортензия .\nViburnum macrocephalum: много голям храст (може да достигне 20 фута висок и широк) с най-големите цветни глави (до 8 инча в диаметър) сред различните храсти със снежна топка.\nViburnum x burkwoodii : по-малък вид вибринум (висок от 8 до 10 фута), който наследи част от прекрасната миризма на родителите си, корейския подправка на вибрина.\nViburnum x carlcephalum е хибрид, чиито родители са V. macrocephalum и V. carlesii . Общото му име е "ароматна снежна топка", отразяваща ароматното качество на нейните цветове. Тя достига височина от 8 до 10 фута и има ваза.\nОзеленяване Използва за храсти снежна топка\nНякои използвания за снежни топки в двора са следните:\nПробите за пролетта и / или падането\nДруги храсти Viburnum:\nMapleleaf vigurnum ( V. acerifolium ): рядко се използва в озеленяването, този североамерикански роден трябва да бъде оценен заради толерантността си към студените температури (до зона 3) и за необичайния цвят на листата на падането, която е тъмно розова. Общото му име се отнася до формата на листа. Размерът му е 4 до 6 фута висок и 3 до 4 фута широк. Жълто-белите цветя (появяващи се през май) са последвани от плодове, които първоначално са червени, а след това лилаво-черни.\nArrowwood viburnum ( V. dentatum ) е друг ценен за своя падащ цвят, който е червеникав.\nЦъфтящият дисплей на двойния вилмон ( V. plicatum var. Tomentosum Mariesii) предлага много различен вид от този на снежна топка Bush viburnum. Бившият спортен плосък цветен клъстер, за разлика от глухите глави на цветя.\nКак да живеем в апартамент с площ 140 кв. Фута\nГолеми идеи за Hardscape\nРазбирането на най-добрия начин за растителна домати за силен растеж\n7-те най-добри пейки за съхранение през 2018 година


Архивите проговарят! Вижте как проф. Вучков размаза Сашо Диков за защитата му към Прокопиев и Костов, зачекна темата за банковите сметки на боса на „Капитал“! (ВИДЕО) | Vchas.net- Информационен портал\nАрхивите проговарят! Вижте как проф. Вучков размаза Сашо Диков за защитата му към Прокопиев и Костов, зачекна темата за банковите сметки на боса на „Капитал“! (ВИДЕО)\nПрофесор Юлиян Вучков е един от първите общественици, които разобличиха публично Сашо Диков за пристрастията му към Иво Прокопиев и Иван Костов. По това време двамата често гостуваха в предаванията на хлевоустия водещ, който им спестяваше неудобните въпроси. По време на интервюто на 12 април 2014 г., обаче Вучков прави за смях Диков.\nПредлагаме ви и прелюбопитния диалог между двамата, който започва на 7-мата минута и 16-тата секунда от видеото:\n12 април 2014 година\nПроф. Юлиян Вучков: Пълен провал ти беше разговорът с Иво Прокопиев! Ти не знаеш ли кой е Иво Прокопиев? Той се възвеличаваше, той се изкарваше някакъв икономически фактор, като че ли има някакъв голям принос за икономиката на България, която е срината отвсякъде! Сашо Диков: Какво му е лошото на Иво Прокопиев?Проф. Вучков: Иво Прокопиев ли какъв е? Ще ти кажа! Не знаете ли, че има тежки обвинения срещу него?Сашо Диков: Какви?Проф. Вучков: Ти се занимаваш с разследваща журналистика, имаш екип! Защо не се поровиш в банковите му сметки?Сашо Диков: Осъди в. „Уикенд“ и „Всеки ден“…Проф. Вучков: Аз не казвам, че той краде! Защо не го попиташ откъде са му парите?Сашо Диков видимо се ядосва: Кажи ми какви престъпления е извършил Иво Прокопиев!Проф. Вучков: Защо не го попиташ как е натрупал тези пари? Той натрупа пари още на млади години, когато направи „Капитал“! Аз съм професионалист и мога да ти кажа, че „Капитал“ е ужасен вестник! Разцентрован!\nТук вече не можеш да не кажеш и за другия ти гост Иван Костов! Той ругае всички политици и се изкарва велик! Абе, как не се сещате да го прекъснете и да му кажете: Г-н Костов, към вас има тежки обвинения?Сашо Диков внезапно прекъсва темата и пита събеседника защо е отишъл да работи в друга телевизия и разговорът тръгва в съвсем друга посока, както може да се убедите от видеото:


28 дни по късно | брадва бг новини\n28 дни по късно\nТе са били заснети, но никога не са показвани в кината!\n28 дни по-късно (2002) – трейлър . 21 Ноември 2012 1440 180 8. Резюме към филма: 28 дни по-късно (2002) – 28 Days Later. Активисти, борещи се за правата на животните, пускат на свобода шимпанзе, заразено с генетично.\n3/17/2020 · Активисти, борещи се за правата на животните, пускат на свобода шимпанзе, заразено с генетично създадена чума. 28 дни по-късно Джим се пробужда от кома в лондонска болница и открива, че градът е изост\n28 дни по-късно – актуална дневна и седмична програма на излъчванията по всички телевизии. Кога дават 28 дни по-късно по HBO и други телевизии. . 28 dni po kasno\n28 дни по-късно: Куриерът Джим идва в съзнание след 28 дни в кома, в която е изпаднал след като го блъска кола. Около него цари пълна разруха и няма никакви хора. Градът е пуст и страшен.\nНовини Новини 28 дни по-късно, Novini 28 dni po-kasno\n28 Дни по късно (4част Бг субтитри) Яко е! 29. Сподели 2. 1 387 16.02.2010 Инфо.\nРецензия 28 Дни по-късно – 28 Days Later 2002. Активисти, борещи се за правата на животните, пускат на свобода шимпанзе, заразено с генетично създадена чума. 28 дни по-късно Джим се пробужда от кома в лондонска болница и открива.\n28 дни по-късно 2002 целия филм бг аудио перевод Tratamiento 28 дни по-късно Либердор 14-11-2002 Жанр Ужас, Трилър, Научна-фантастика Дауър.\n"28 седмици по-късно”, втората част на много успешния “28 дни по-късно”, разказва за това, което се случва шест месеца след като непознат вирус връхлита Англия. – potv.bg


Особен прочит на пространствата показва в изложба Николай Петров | Силистренски бряг - Областен вестник\nСамостоятелна изложба „Изоставени полета пространства“ откри в Художествената галерия в Силистра живописецът Николай Петров. Експозицията включва 20 композиции, пана, инсталации, които предизвикват особен прочит за пространствата, носят интересни заглавия и обобщават мирогледа на твореца за изкуството.\nСамият автор подчерта, че понякога по-малкото е повече, което води зрителя към абстрактно мислене. Събитието бе уважено от зам.-кмета Мария Недялкова и Цветана Игнатова, директор "Хуманитарни дейности".\nНиколай Петров е завършил СУ „Св. Климент Охридски” в София със специалност „Семиотика на изобразителното изкуство”. Има много изяви в наши и международни изложби. Преподавател е по изобразително изкуство в ОУ „Отец Паисий” в Силистра. Член е на СБХ.\n"Николай е своеобразен художник със своеобразна живопис. Работи в системата на колажите и маслената живопис. Но е модерен живописец, не търси реалистичната натура“, сподели директорът на галерията Йордан Колев.


Светослав Славчев — Бягството на Чарлз Финей — Моята библиотека\nВисокият, леко прегърбен мъж вървеше по покритата с плочи пътека между зданията. Вървеше, без да бърза, замислен за нещо свое, толкова погълнат в разсъжденията си, че дори неволно движеше устни, сякаш разговаряше с някого. Той приближи до портала все така леко унесен, мина покрай стоманените перила и застана пред широкото остъклено гише на портиера. Бръкна в джоба на сакото си, извади перфорирана по ръбовете карта-пропуск и я пъхна в отвора под стъклото. Портиерът се извъртя на своето столче и плъзна очи по стенда вляво. Между дългите редици сигнални бутончета намери едно и го натисна. До бутончето светна за миг синьозелено число и угасна — часът и минутата бяха маркирани.\nПортиерът върна картата на мъжа и се усмихна:\n— Е, приятна вечер, господин докторе!\nМъжът бутна здравата никелирана кръстачка, която му препречваше пътя, и излезе навън. Отправи се мудно към паркинга вдясно от изхода. Колата му — малък син „Нисан“ — беше паркирана наблизо. Отключи, хвърли чантата си на съседната седалка и се настани зад волана.\nВ този миг откъм изхода се чу вой на сирена. Почти едновременно от двете страни на портала тръгнаха една срещу друга гъсти стоманени решетки.\nМъжът погледна към портала, после с едно движение хлопна вратата и включи стартера. Двигателят изръмжа.\nОт будката на вратата изскочи портиерът. Колата тръгна, започна стремително да се отдалечава. Портиерът се поколеба, сякаш не вярваше на очите си, после извика:\n— Доктор Джилбърт! Спрете! Спре-те!\nМъжът не го чуваше, нисанът набираше скорост.\nПортиерът бръкна с дясната ръка под сакото, но все пак не извади пистолета. После изтича обратно и посегна към телефона. Металните решетки пред портала се бяха сключили с пронизващо скриптене, колата на доктор Джилбърт се виждаше далеч като малко синьо петно.\nДокторът натискаше педала на газта. Беше се преобразил — от занесения вид не бе останала и следа. Стиснал волана, той хвърляше бързи коси погледи в двете странични огледала.\nНе, още не го преследваха и навярно имаше десет минути на разположение — докато се окопитят и съобщят на полицията по радиотелефоните, докато тръгнат колите от охраната.\nНа автомагистралата за Лондон той вече не можеше да излезе, тя щеше да се превърне в еднопосочна клопка за него. При първия разклон на шосето трябваше да избере. Вляво — към Чичестър и Мидхърст, или вдясно — към Истбърн. Важно беше да вземе преднина, но не можеше и да остане много в колата — нейните отличителни белези, както и неговите, вече сигурно се предаваха по десетки радиотелефони. Морскосин нисан с Брайтънска регистрация. Висок, тридесет и шест годишен мъж, с издължено лице, кафяви очи, тъмнокестенява коса. Име— Никълъс Джилбърт, с новозеландски паспорт. Откраднал още непатентован щам за генноинженерни изследвания от Брайтънския технологичен институт.\nПроклета алармена инсталация. Тя значи все пак беше включила! Достатъчно късно, за да може да отвори секретната ключалка на бронирания хладилник, да извади ампулата с лиофилизирани бактерии, да затвори, да излезе и да мине през изхода. Но прекалено рано, за да може да се качи в колата, да вземе деветдесетте километра до Лондон и да изчезне в милионния град.\nТой беше обмислял подробно всичко, стъпка по стъпка. От обезвредяването на алармената инсталация и повреждането на контролната до момента, в който компютърът, следящ за сигурността, щеше да открие повредата и да даде тревога. Разчиташе на петнадесет до двадесет минути. Щяха да стигнат да излезе и да тръгне с колата и докато охраната проверяваше кои служители са минали последни — да спечели още време.\nВсе още беше близо до Брайтън, в това беше бедата. И прекалено рано го бяха открили!\nЕстествено Джилбърт беше фалшива фамилия и родословието му, тръгващо от Уелингтън — също. Но останалото беше вярно. Беше завършил с отличие колежа „Сейнт Винсент“ в Уелингтън, имаше две специализации — една по микробиология и имунология в Сидней и една — със стипендия — в Йокохама, по генетика.\nПътните знаци известяваха, че следва разклонът. Сто метра, петдесет метра… ето! Не можеше да каже защо зави вляво, подсъзнанието само избра пътя. Вляво му се стори по-оживено, а това беше важно. Колата трябваше да бъде една между многото.\nЗавербуваха го в Йокохама. И начинът, по който стана, не приличаше на описанията в криминалните романи. Нямаше тайни срещи, подкупи, шантажи с жени, чекове. Нищо такова.\nПросто го поканиха на един коктейл в затвореното общество на висшите научни кръгове. И му показаха докъде е стигнал и как живее един бивш промишлен и научен агент. Това беше високоуважаван професор, изключителен специалист в своята област — имунологията, президент на асоциация. Пътуваше колкото и където желаеше. Днес беше на важна консултация в Сан Франциско, утре — симпозиум в Мадрид, другата седмица — световен конгрес в Рио де Жанейро. Ръководеше огромна, практически напълно самостоятелна група лаборатории с подбран от самия него персонал. Беше весел, стегнат, младееше за своите шестдесет години. Двамата му сина бяха на високи постове в биотехнологичната промишленост, единият — в Щатите, другият — в Канада. Професорът разказа някаква любопитна история, случила се в бунгалото му на един атол в Каролинските острови („Девствени места, колега, далеч от пушеците на нашата цивилизация!“), попита разсеяно за научната работа на младия колега и се извини, за да отиде в друг кръг от компанията.\nПрофесорът беше безспорен специалист, далеч над обикновеното равнище за своята област, това никой не отричаше. Но той би си останал такъв безспорен специалист, забутан в някоя лаборатория във второстепенен институт, обкръжен от свадливи колеги, прибиращ се всеки ден с главоболие у дома си. Би си останал такъв до края на живота си. Ако не беше откраднал (да го наречем „незаконно изнесъл“)щам, осигуряващ с десет процента повече добив от един модерен тогава антибиотик. Японският концерн спечели половин милиард йени, скандалът беше потушен, а на младия имунолог повече не му бе нужно да се занимава с промишлен шпионаж, мръсната работа вече можеха да вършат други.\nМалко е да каже, че доктор Джилбърт, тогава още Чарлз МакФиней, беше замаян. Той беше потресен. Това беше един друг свят, за който той имаше съвсем смътна представа. Свят на слава и признание, на удоволствие от науката и личния живот, на материално безгрижие. Само му бяха повдигнали края на завесата и му бяха показали, че не трябва да си прави никакви илюзии. Вярно бе, че бе способен млад учен, но това беше условие, нищо друго. За да влезе в тези блестящи кръгове, нямаше много начини. Или трябваше да е гений, и то с шанс (защото доста гении гладуваха по мансардите). Или трябваше да има такъв баща като този, а той нямаше. Или трябваше да направи някакво изумително откритие (а откритията не падаха от небето).\nИли трябваше да се продаде срещу надежда. Концернът дори не настояваше, той се отнесе съвсем лоялно с него. Предложи — и толкова. Отношенията нямаше да се променят, ако не беше приел. Щеше да специализира и после да си търси работа в родния Уелингтън.\nЧарлз МакФиней тогава не беше безчестен човек. Дълги нощи той стоя буден, излизаше на малкото балконче да пуши, колеба се, дори се напи в мъката на своето колебание. И както обикновено се случва, понеже съдбата на отделния човек често се решава от дреболии, и неговата се реши от подобна дреболия. От мястото на квартирата му.\nФиней живееше точно до градската електрическа железница, естакадата се извисяваше само на десетина метра от прозорците му, затова и наемът беше малък. Но на всеки три минути по естакадата със страшен грохот профучаваше влак. Прословутите безшумни японски влакове навярно бяха безшумни другаде, защото тук тресяха квартирата на Финей така, че съдовете в кухненските шкафове звънтяха, а столовете незабележимо, но сигурно се изместваха. Само представата, че още дълги години ще трябва да живее в подобни неугледни квартири, във вонящи на отровен дим квартали, под тормоза на арогантни шумни съседи, а други, които не са никак по-способни от него, живеят в паркове и всеки сезон почиват на планина или на море — само тази представа вече го изкарваше от равновесие.\nГрохотът на електрическите влакове го накара да реши.\nЧарлз МакФиней прие и влезе в научния шпионаж.\nДвижението по шосето ставаше все по-оживено. На едно място преди два последователни завоя се беше образувала и колона. В началото и, високо над колите, проблясваха габаритите на бавен автовлак. С този досаден автовлак губеше може би фатални минути. Той не се съмняваше, че и полицията, и охраната на Брайтънския технологичен институт вече усилено го търсеха.\nФиней стисна обвития в калъф волан, неспокойствието му се превърна в глуха тревога. На два километра пред Чичестър, на околовръстното шосе, имаше пост на пътната полиция. Ако бяха получили вече съобщението за него, там щяха да го спрат.\nТой намали скоростта и тогава през отворения прозорец до себе си чу особен шум. Намали още малко и се ослуша. Шумът идваше отгоре, над него.\nБеше хеликоптер, Финей не можеше да различи знаците по корпуса му — дали беше на полицията, или на бреговата охрана. А това все пак беше важно.\nХеликоптерът премина над шосето и — както се стори на Финей — малко се сниши. Тъмният му силует се открои на фона на хълмовете, смали се и изчезна, но бръмченето му още се чуваше.\nТърсеха го! За Финей почти вече нямаше съмнение. Хеликоптер по това време беше нещо напълно необичайно. Тревогата, която досега потискаше, го завладя изцяло. Но към нея се примеси и решителност.\nТрябваше да изостави колата, това вече беше ясно. И Финей не се забави да го стори.\nСлед стотина метра забеляза паркинг — малко разширение на шосето, заобиколено от хилава горичка. Беше пусто, значи удобно.\nФиней отби, излезе от паркинга към горичката. Настани колата под рядката корона на едно дръвче, спря. В следващия момент измъкна изпод съседната седалка пистолет и го пъхна в джоба на сакото си. Не носеше и не обичаше да носи специалните кобури под мишница — те издаваха професионалистите.\n„Не демонстрирайте, че сте опитен стрелец!“ — това беше запомнил добре от своя учител в специалния курс по стрелба. И точно следваше това правило.\nФиней беше преминал не през един, а през три курса, и този по стрелба беше третият. Първият беше по електроника и компютри. И влизането му в него стана сякаш между другото, като че беше нужно за специализацията му. Тогава…\nТогава връзка с Финей държеше един третостепенен чиновник от патентната служба на концерна по биотехнологии, където го бяха поканили на специализация. Наричаше се Коямару-сан — възрастен, изсушен като стафида нисичък мъж, просто незабележим между десетките служители в патентното бюро. Коямару-сан притежаваше удивителната способност да се появява най-неочаквано за Финей и да изчезва също така неочаквано. И още една способност — владееше английски като матерен език, с произношение, в което не се долавяше притеснителното японско „тси“ в края на някоя дума.\nСъгласието си да служи на концерна като промишлен агент Финей даде точно на Коямару-сан. След разговора минаха десетина дни и нищо не се случи. И когато Финей вече се съмняваше, че ще го вземат, се появи изневиделица Коямару-сан — приветлив, усмихнат, цялото му лице беше посипано с малки бръчки. Той каза няколко незначителни фрази и подаде на Финей една изрезка — обявление за курсове по електроника и работа с компютри.\n— Бихте могли да проверите това, доктор Финей — предложи Коямару-сан. — Нашата патентна служба смята, че може да е полезно допълнение за вашата специализация!\nФиней прие тази реклама резервирано — той владееше добре работата с компютри. Но скоро промени отношението си. Защото онова, което се преподаваше в курса, беше доста по-различно: секретна електроника, подслушваща и заснемаща апаратура, кражба на данни от компютърна памет — все неща, за които дотогава нямаше и понятие. Обучението беше сериозно, изпитите бяха практически и кошмарно тежки.\nЗа Финей стана ясно, че това е първото стъпало. Той го изкачи успешно.\nВторият курс започна пак с появата на Коямару-сан.\n— Нашата патентна служба смята… учтиво ви предлага…\nНо имаше и едно допълнение: „… така добре, както предишното ваше обучение“, от което Финей разбра, че са го оценили.\nКурсът имаше особено название — „Психология на ежедневието“. По-точно би било да се нарича „Психология на поведението“ и на Финей му беше безкрайно интересно. Изучаваха се основите на практическата психология и поведението в различни ситуации. Учеха го как да мами наивниците, как да печели доверие в различни среди и да си създава връзки, учеха го да разгадава ходовете на противниците си и да ги надхитрява. Преподаваха му древното, но неостаряващо изкуство на социалната мимикрия: да се преструва на пропаднал пияница („Не му обръщайте внимание, алкохолик!“), на наркотизирано хипи („Оставете го, луд човек!“), на, вманиачен млад учен („Да си гледа науката!“). Обучиха го да се дегизира с най-елементарни подръчни средства, да разиграва роли на пощаджия, на асансьорен техник, на полицай.\nИзпитът беше невероятен. Трябваше да разиграе ловък донжуан и да завладее последователно две жени, които му посочиха. С първата се справи бързо, Финей въобще беше приятен мъж, а когато искаше — ставаше очарователен. Мисис Калбът от отдела „Маркетинг“ се предаде скоро. Но с втората — мис Азацудо, една изящна, абсолютно затворена японка,. секретарка на втория вицепрезидент по производството — работата не потръгна. Постоянно се натъкваше на вежлив отказ. Финей се ядосваше, но стискаше зъби и измисляше нови и нови ходове. Мис Азацудо се превърна в негова идея-фикс, ден след ден се бореше с нейното упорство. И когато най-накрая, обнадежден и измъчен, той все пак успя една вечер да се добере — поканен на чай — до нейната квартира, мис Азацудо любезно му обясни, че тя е подставено лице и че това всъщност е бил изпитът.\nЧарлз Финей обаче реши, че няма защо да си върви така безславно и с глух, накъсван от страст глас, призна, че изпитът сега не го интересува, че я обича и я желае — безумно я желае! Мис Азацудо се позасмя дискретно… и отстъпи.\nНа следващия ден го извикаха в курса и в малката кинозала му прожектираха филм, който секретните камери бяха заснели в квартирата на мис Азацудо — всичко, до най-интимните подробности. Направиха му безжалостен разбор на поведението. И се оказа, че е издържал изпита точно тогава, когато при разяснението на мис Азацудо не е прекъснал домогванията си, а е настоявал, разигравал е любов и е постигнал целта си. Мис Азацудо, разбира се, беше професионален агент със специална школовка и в шпионажа, и в любовта. А Чарлз Финей не беше много сигурен, че изцяло е разигравал роля и че не се е влюбил мъничко в нея.\nТретият курс беше по стрелба. Външната му форма не беше курс, а приемане в един от реномираните „Шот-клъб“ в Йокохама и посещение на заниманията. Това беше клуб за висшето общество. В него членуваха млади богати безделници, не толкова млади богати дами, които караха курсове по самозащита, но не се защищаваха прекалено, и млади, но небогати дами, които затова пък бяха красиви и съвсем не се защищаваха.\nФиней се поколеба, преди да постъпи в клуба. Стрелбата с различни калибри оръжие не влизаше в неговите представи за блестящо бъдеще.\nТогава се появи Коямару-сан. Беше любезен както винаги. Той обясни, че заниманията в шот-клъба съвсем не са задължителни, никой не насилва Финей-сан да приема компанията на висшето общество. Достатъчни са и предишните две специализации. Работата е само в това, че Финей-сан в бъдещата си дейност ще получава единствено информационни задачи, с други думи, ще бъде по-ниско в йерархията на приятелите на концерна.\nЧестолюбието на Финей-сан заговори и скоро луксозният шот-клъб разтвори вратите си за него. Чарлз Финей започна да се упражнява в стрелба с лазерни пистолети по хора и коли от кинопанорами. Колите хвърчаха,. превъртаха се и Чарлз Финей понякога имаше чувството, че лази като муха по тавана, макар да стоеше в удобната кабина с шлемофон на главата. Но ако пропуснеше, от колите излизаха някакви типове със сплескани носове и малки уши, които пък стреляха по него. Беше кино, но все пак — неприятно.\nОказа се, че Финей е добър ученик и притежава точно око. Напредваше бързо, сплесканите носове се появяваха все по-рядко, и на панорамите му се разиграваха все по-сложни положения. Напредваше и в създаването на връзки в клуба. Започна да забелязва между младите безделници и някои, които не безделничеха. Навярно бяха „специализанти“ като него, но в други области.\nПо това време Чарлз Финей се запозна с Барбара.\nФиней излезе от колата и се огледа. Смрачаваше се и две луминесцентни лампи започнаха унило да примигват над паркинга\nСега покрай морския бряг— и в Чичестър! Оттам можеше да опита да се качи на някой по-късен автобус за Лондон.\nТой прекара ръка по колана си и тръгна по пътека, която извиваше покрай горичката. В момента всичко за Финей беше коланът. В едно гнездо на подплатата лежеше прозрачната ампула с лиофилизирани бактерии. Тя беше безкрайно ценна, но също така ценен беше той самият. Защото знаеше начина, етапите, модификациите на методите, които генетиците от лабораторията КН-2 в Брайтън бяха приложили. Без него лабораториите на японския концерн биха могли да съживят бактериите, но нямаше да могат по-нататък да ги възпроизвеждат.\nЕдва сега, в здрача, вървящ по песъчливата пътека към морето, Финей осъзна цялата яснота на своето положение. Трескавата възбуда от бягството с колата беше преминала, разсъдъкът трезво преценяваше нещата.\nИдващият мрак щеше да го скрие, но беше и против него. Не можеше да подозре откъде ще дойде опасността, хората, които го преследваха, оставаха невидими. Ако му бяха устроили засада, той щеше да се навре в нея като слепец.\nМорето беше някъде вляво, Финей не го виждаше, но долавяше влажния му дъх, примесен с тънка миризма на водорасли. Чуваше се шумът на вълни, които се разбиваха в невидимия плаж. Пътеката явно беше пътека за летовници, която водеше към този плаж.\nНа петдесетина метра пред него се появиха силуетите на бунгала и почти веднага залая куче. Сезонът бе отминал, собствениците нямаха сметка да поддържат бунгалата. Бяха ги заключили, но за сигурност бяха оставили и куче.\nФиней заобиколи бунгалата и излезе доста близо до шосето. Погледна часовника си — беше към седем, бързо стъмваше. Къде ли го чакаха преследвачите му? Може би бяха открили изоставената кола? Значи логично беше, че ще се опитат да го издебнат някъде пред Чичестър. Полицията навярно имаше вече описанието му и проверяваше колите и автобусите. Ако искаше да бъде откровен пред себе си, трябваше да признае, че бягството му не се развиваше много успешно. Бе се изплъзнал от преследването и бе потънал в мрака край брега, но това още не му даваше особено предимство.\nФиней вървеше паралелно на шосето, като се стараеше да остава в тъмнината. Започнаха да се появяват широки заградени места с бунгала. На стотина-двеста метра напред се показаха високи железни стълбове, окичени с лампи. Ставаше опасно светло. Там някъде имаше автобусна спирка. Не беше приятно, но се налагаше да мине покрай нея, пътеката водеше нататък.\nТой наближаваше остъклената автобусна спирка, когато без особена причина у него се появи тревога. Първата му реакция беше да изтича по пътеката, да завие и бързо да се заслони зад една дървена барака. После спря и задъхан започна да се взира наоколо.\nАвтобусната спирка беше пуста, по стъклата и отвътре се разливаше жълто неоново сияние. Но по шосето бавно се движеше една кола. Беше мощен „Манхатън“ от типа на лендровърите, с вдигнати до горе прозорци, зад които тъмнееха два или може би три силуета. Именно движеше се бавно, което беше необичайно за такава мощна кола. Финей разбра, че точно това бе събудило подозрението му — дори без да го осъзнае. Инстинктът на преследвано животно бе анализирал обстановката, за стотни от секундата бе отчел странното поведение на този „Манхатън“ и бе дал тревога. Можеше, разбира се, да бъде и напразна.\nКолата наистина се държеше особено. Напредваше бавно, другите коли я изпреварваха. После, щом наближи добре осветената спирка, изведнъж избърза и рязко започна да се отдалечава.\nКакво беше това? Финей вече не вярваше в случайности. Първо — хеликоптерът, сега — лендровърът. Търсеха го, целият път беше под наблюдение. Трябваше да смени тактиката!\nТревогата му изчезна, замени я решителност. Той не беше от страхливите, умееше да се мобилизира в трудни положения. И размисляше трезво, сякаш се виждаше отстрани: това е точно, това — не.\nВече не му оставаше много време, трябваше бързо да се отдалечи от опасната зона. През нощта очевидно не можеха да го заловят, но на разсъмване шансовете му щяха катастрофално да намалеят. Щяха да го издирват с хеликоптери и с коли. Десетки униформени полицаи и тайни агенти щяха да претърсват хотелите и заведенията. Той не се съмняваше — ампулата, която носеше, си струваше този труд. От генноинженерните изследвания на Брайтънския институт съвсем отблизо се интересуваха военните.\nФиней инстинктивно пипна колана си. Да, ампулата беше на мястото си. Тя наистина си струваше труда. Беше пълна с генетично изменени бактерии, които можеха да произвеждат едно удивително и скъпо вещество — един от новите видове интерферони. Този интерферон обещаваше да бъде имунозащитно средство срещу ретровирусите.\nОбщо взето, дори специалистите не знаеха много за ретровирусите. Беше известно, че причиняват различни смъртоносни заболявания сред животните. Но постепенно започна да се установява, че някои ретровируси са свързани с необикновени заболявания и у човека — такива, за които медицината казваше „етиологията е неизвестна“, а за лечението просто вдигаше рамене. Вирусите на зловещия СПИН също се оказаха ретровируси. И както ставаше и при други смъртоносни заболявания, в тях се вглеждаха онези, които бяха служебно задължени да мислят за бактериологична война.\nВоенните знаеха добре какво е изнесено от зашифрованата лаборатория в Брайтън — една от надеждите за защита срещу ретровирусите. Тя струваше три и половина години труд, и главно — знания. Щам, който произвеждаше почти тридесет процента повече интерферон-гама и беше готов за промишлено използуване. На Финей му беше съвършено ясно, че е на ръба. Военното контраразузнаване беше обявило тревога и не един лендровър, а десетки кръстосваха района. Бяха предупредени агентите по летищата и пристанищата, по железопътните и автомобилните гари. Снимката му утре щеше да е в джобовете на агентите и онзи, който го заловеше, щеше бързо да тръгне нагоре по йерархичната стълба.\nИ за Финей, и за противниците му беше ясно: той нямаше да предаде ценната плячка другиму — например на резидента си — и да бяга без нея само като мишена за агентите. Без ампулата той беше вече по-малко ценен. И в зависимост от обстоятелствата някой от хората на Коямару-сан можеше да реши, че е време Финей да излезе от играта, защото води след себе си опасността.\nНе, Чарлз Финей не беше наивен. Той нямаше да се раздели с ампулата и нямаше лесно да го хванат. Беше решил да промени тактиката на бягството си.\nХрастите наоколо излъчваха безмълвие. Като се криеше в сенките им, Финей се приближи до пътя. Виждаше банкета, по който проблясваха слюдени зрънца, по-нататък — черния асфалт. Зад шосето се простираха зеленчукови градини, оградени с мрежи. Между тях имаше пътеки, които водеха към хълмове с фермерски постройки.\nПриблизително му беше ясно къде се намира — в околностите на Чичестър на изток, заети от овощни и зеленчукови градини. На десетина километра на север, през хълмовете, беше Мидхърст. През нощта можеше да върви и да почива, а ако на сутринта стигнеше до Мидхърст, шансовете му несъмнено се увеличаваха.\nНякаква кола приближи и потъна в мрака. Шосето отново стихна.\n„Сега!“ — помисли Финей. Той се напрегна целият, изскочи от тъмнината и пробяга през шосето. Струваше му се, че в тези мигове е най-беззащитен, и тичаше с чувството, че всеки момент може да получи куршум в гърба.\nНищо не се случи. Прекоси шосето. Стигна до мрежите и продължи да тича по една пътека, която се качваше по хълма. Задъха се и забави крачките си. След стотина метра пътеката се кръстоса с друга, но Финей не се отклони, продължи на север. Отстрани се редяха зеленчукови, градини с малки стопански постройки. По височините блещукаха далечни светлини.\nНа север, към Мидхърст, там беше спасението за него.\nИ тогава по странните закони на човешките асоциации той си спомни за Барбара.\nС Барбара се започна случайно, но дали наистина беше случайно, или и това беше устроено от Коямару-сан, той не можеше да каже. Беше получил покана — всички в лабораторията бяха получили — да посети лекция на известен гост. Темата беше свързана с новите химически супресори на имунитета, а самата лекция бе организирана от тяхната Асоциация на имунолозите.\nЖената седеше на съседния ред и Финей не я забеляза веднага. Не беше с онази предизвикателна красота, която кара мъжете да се заглеждат, у нея имаше по-скоро едно затворено очарование. Късо подстригана коса, нежна кожа, обикновен овал на лицето. Едва след това Финей откри очите и — бяха зелени, весели.\nЖената разговаряше с една близка на Финей от концерна, тя ги запозна след лекцията. Беше късен следобед и Финей ги покани в близкия клуб-кафе, където често ходеше. Те приеха.\nПосле всичко тръгна по утъпканата от хилядолетия пътека. Барбара Лоусън нямаше нищо против ухажванията на Финей, беше свободна жена, разведена отпреди пет-шест години. Финей също беше разведен. Бившата му жена беше останала в Уелингтън заедно с дъщерята, която жена му се беше постарала да отчужди от него. Споменът за развода и далечната дъщеря беше още болезнен, но постепенно отзвучаваше. А Барбара Лоусън му хареса и му харесваше все повече. Беше приятна, непосредствена, не се опитваше да разиграва привидна скромност и недостъпност. Не проявяваше и някакви претенции към него. С нея се чувствуваше спокойно.\nБарбара работеше като референт във фармакологичния отдел на някакъв институт за индустриално развитие. Не говореше много за службата си, наричаше я досадна и изхабяваща, но вдигаше рамене — какво да се прави? По образование беше фармацевт, но не беше работила никога в аптека — в Япония я беше довел предишният и съпруг. Тя не разказваше подробности за службата си, но точно подробностите започнаха да се струват на Финей особени. В отдела на Барбара се събираше информация по технологии за производството на нови лекарствени средства. Обработката на огромното количество фармацевтични издания от целия свят беше изцяло компютризирана. Подбираше се толкова специализирана информация, че човек неволно си задаваше въпроса: „Кому е потребна, кой плаща за нея?“\nПодозренията на Финей се потвърдиха бързо: Барбара работеше в централа за промишлен и научен шпионаж. И тя самата беше много добре осведомена къде служи.\nФиней беше слушал за подобни централи — гиганти на научния шпионаж, беше си създал представа за тях. Но никога не бе предполагал, че една такава централа ще изглежда по този начин, както постепенно разбра от смътните разкази на Барбара. Бе много по-различно от всичко, което бе чел. Онова в книгите беше безнадеждно остаряло!\nНякога, в юношеските години на промишления шпионаж, много зависеше от личните качества на агентите дали едно изобретение ще бъде откраднато. Имаше тайни писма и нощни срещи, скъпи любовници и самоубийства, чекове за милиони и изумителни бягства. Както по филмите. Е, не съвсем, защото жестокостта при разплатата и мръсната смърт в канавките обикновено не се показват във филмите.\nТези времена безвъзвратно бяха отминали. Сега промишленият и научен шпионаж беше организиран научно, със замах. В него се влагаха невероятни средства. Под прикритието на различни, респектиращи асоциации, консорциуми и международни банки се създаваха централи гиганти. Асоциацията си съществуваше, видимата част от нея развиваше благопристойна дейност, организираше симпозиуми и конгреси, коктейли и псевдонаучен туризъм. А невидимата част беше прецизна организация за събиране и анализ на информация.\nИнформация — с всички средства, по всички възможни канали, законни, полузаконни, престъпни. Всички.\nФиней разбра: ако беше отказал да постъпи в шот-клъба, навярно щяха да му предложат работа в същия или подобен институт. И си я представяше тази работа…\n„Най-отвън“ в една такава централа са службите за рефериране на печата. Те са легални — никой никого не може да обвини, че събира информация от вече публикуваното.\nНо самото събиране на тази информация вече е особено. Картотекирани са и са въведени в паметта на компютрите всички източници. Те са научни институти, центрове и лаборатории по целия свят, които работят в дадено направление. Там са и онези институти и лаборатории, които са секретни и се крият под фалшиви названия.\nСлед това са картотекирани всички издания, които се занимават с наука, техника и икономика — от най-обикновените списания за широката публика до свръхспециализираните годишници, които събират праха по стелажите. При това се знае добре кои институти и лаборатории къде публикуват. Учените често са консервативни, а играят роля и личните връзки, и личните пристрастия. Понякога важни съобщения биват връщани от някой редакционен съвет заради свадливия характер на рецензента, член на редакционния съвет, обиден за нещо някога от автора.\nРеферирането на изданията е по точно определени критерии. Най-напред се отсяват т.нар. повторни публикации. Касае се всъщност за изследвания, които доработват някакво предишно изследване без съществени научни приноси. В кулоарите на симпозиумите подобни изследвания се назовават презрително „изсмукани бонбони“. В огромен брой случаи повторните изследвания са просто израз на научно безсилие или са работи, за които е ясно, че не са ценни, но някак е грехота да не се публикуват. Поразяващо е обаче количеството на този вид публикации. Специалистите ги изчисляват на 50 до 65 процента от всички публикации в научните издания!\nДокато редакционните съвети, общо взето, са по-толерантни към повторните публикации, централите за научен шпионаж са безкомпромисни — отсяват ги веднага. До компютрите в реферативните отдели стига вече пресята информация. В нея се включват и онези данни, които са дошли от страничния печат. Какви са те?\nСлучва се някой учен — по свои съображения! — да се разбъбри пред журналистите. Прави намеци или споделя интересни идеи. Ново лекарство срещу рака (поредното) или кръстосване на човек с маймуна, или използуването на лазери в мините за злато. Професорът е заснет във фас или в профил, по халат у дома си или сред колбите в лабораторията. Всичко е подкупващо достоверно. Читателят възклицава, а референтите в шпионските централи отсяват какво е „изтървал“ ученият. Той може да го е разказал и съвсем преднамерено, но това вече други ще преценят.\n„Другите“ са отделите за систематизиране и анализ. Реферираното отива в тях и се подлага преди всичко на проверка за дезинформация. Това е важна проверка, защото дезинформирането става по няколко линии. Най-обикновеното е изследванията да бъдат скрити. Често някоя лаборатория намира нещо, което и се струва важно, но проучванията са несигурни. Тогава, за да се запази приоритетът, се публикува т.нар., предварително съобщение. В него се известяват някои резултати, но за методите се говори по такъв заобиколен и мъглив начин, че изследванията практически не могат да бъдат повторени. Централите проверяват много внимателно предварителните съобщения. Част от тях са сапунени мехури, но дори и такива псевдопубликации влизат в компютрите, тъй като могат да покажат насоката, в която се мисли.\nВтори начин за дезинформация е лъжеоткритието в науката. Публикува се „бомба“, зад която не стои нищо. По-точно стои желанието конкурентите да бъдат вкарани в задънена улица. Ако някой се хване на въдицата, отделя средства и хора, губи време.\nТук съществува един особен вариант. Стимулирането на противника, дори в безперспективни области, може да бъде изгодно, когато у този противник има внедрени агенти. Защото понякога и работата в задънени улици води до изобретения, но в съседни области. Едно изследване не върви по права линия. От него се отделят клопки, израстват странични идеи. Точно поради това, че се появяват странични изобретения, някои концерни се заемат и с явно безперспективни теми. Често губят, но понякога страничното изобретение намира приложение в далечни области и дава огромна печалба. Защо фирмата „Филипс“ държи контролния пакет акции в заводи, произвеждащи опаковки за консерви? Заради сплавите.\nСистематизиране и анализ — това е толкова важно, колкото и първоначалното събиране на информация от печатните издания.\nСистематизирането е повече работа на компютрите, а анализът се прави от специалистите. Някои знаят за кого дават мнение, други просто се ласкаят от високите хонорари. Но централите не се ограничават само със становищата на учени. Тесните специалисти често са консервативни. Мнението им е важно, но недостатъчно. Затова влизат в действие всякакви „проучвания на общественото мнение“, „анкети на потребителите“, „анализи на писма“ и т.н.\nАнализът в централата е възлов момент. Той трябва да отговори на няколко въпроса: „Действителни ли са резултатите?“, „Представляват ли новост?“, „Развиват ли направлението?“ По същество това е оценка на научния принос. Ако оценката е добра, тогава материалите преминават в други отдели на централата. Там се поставят по-различни въпроси: дали следва да се развие наблюдението над получените данни, къде, как, по какъв начин, с какви хора. И още едно важно нещо: кой има нужда от тези данни и колко може да плати.\nВсичко това изглежда напълно законно като дейност. И би било законно, ако не е свързано със секретните отдели в централите — онези отдели, които ръководят кражбата на тайна информация. И не само информация, а и пробни образци, модели, нови химически съединения, в случая с Брайтънския технологичен институт — щамове микроорганизми. За тези отдели са нужни агенти, които умеят много неща, а са минали и през шот-клъбове.\nТакъв агент вече беше Чарлз Финей. Впрочем неговата история с Барбара не продължи дълго — до първата му задача. Пратиха го във фондацията „Санта Ана“ в Денвър, Колорадо. Трябваше да изнесе препарат, който снижаваше имунните сили на нервната тъкан. За този препарат, цикломиметин, се бяха появили предварителни съобщения, после — нищо. Навярно цикломиметинът бе засекретен от военните служби.\nКоямару-сан му изясни търпеливо и с усмивка — трябваше да избира: Барбара или охолството. Агентът е само агент. Изпълнител. Няма право на личен живот. За което пребогато му се заплаща.\nРешението беше разумно. И подло. Изостави Барбара Лоусън. Намери все пак малко сили, за да и каже няколко думи на раздяла.\nТя посрещна думите му спокойно. Не запита нищо, не се оплака. Само побледня и каза няколко банални фрази.\nИ Барбара изчезна от живота му. а той се върна от Денвър след десет месеца с три ампули цикломиметин. Десет месеца беше играл ролята на безличен специализант, превъплътен в кожата на не особено талантлив лекар. Беше успял. За трите ампули получи от Коямару-сан чек, на който имаше шестцифрено число: сто и двадесет хиляди долара. Вече не се питаше дали раздялата с Барбара си струва този чек.\nРазсъмваше. Чарлз Финей се взираше през прозореца на автобуса и в душата му се сменяха тревогата с надежда. Почти бе успял.\nВървя цялата нощ, излезе на пътя между Мидхърст и летището Гетуик. Качи се в последния миг на първия автобус за летището без колебание. От летището до Лондон щяха да му останат четиридесет километра. После — телефонът в Лондон на човека, когото не познаваше, но който щеше да го изведе от страната.\nАвтобусът се движеше бавно, изпреварваха го забързани коли. По седалките се полюшваха десетина пътници, две стюардеси в униформи отиваха на работа. На коленете си държаха квадратни куфарчета и тихо разговаряха.\n— Летище Гетуик! — чу се по микрофона гласът на шофьора.\nПристигаха. От прозорците вече се виждаха кулите на летището с техните червено-бели квадрати. Носеше се тежкият рев на самолет. Отминаха една добре подредена горичка от брези и тъмни борове, и вдясно се появи огромен паркинг със стотици разноцветни коли.\nФиней слезе между първите, хвърли поглед зад себе си и с огромно облекчение се вля в потока от хора, който се носеше по ескалаторите. В тълпата беше в безопасност. Щеше да отдъхне за минута-две, да се ориентира. После щеше да се качи на някой от големите автобуси допелдекери за Лондон. Не искаше да рискува с такси. Или с електрическата железница. Тя му се струваше опасна.\nНо може би трябваше малко да закуси. Макар да не чувствуваше особен глад, беше нужно да се подкрепи. Можеше да вземе сандвич и кафе от автоматите във всяка чакалня.\nФиней попипа колана си. Тук беше. Ампулата, заради която бе рискувал толкова. А документацията бе в главата му.\nТой тръгна към съседната чакалня — огромна, светла, с кресла в центъра, на които седяха десетина пътници. Покрай стената отсреща имаше три автомата. Нямаше дребни, повъртя се малко с банкнота в ръка, докато едно младо, спортно облечено семейство му я размени. Бяха мотоциклетисти, с открити и весели лица, на шиите им висяха на ремъци предпазните очила. Сигурно посрещаха някого.\nФиней пусна монетите в автоматите, взе си от единия сандвич с шунка, от другия — кафе, и се обърна. Искаше да се отдалечи, но до него бяха застанали мъжът и жената — младото семейство. Те неизвестно защо си бяха сложили предпазните очила. Жената държеше в ръка нещо, една тубичка спрей, като дезодорант.\nФиней дори не успя да реагира, а ръцете му бяха заети със сандвича и кафето. Жената вдигна тубичката и го пръсна в очите, Финей примигна и отстъпи, в лицето го удари нова струя.\n„…Боже мой, какво става…“ — помисли.\nИ разбра, че е загубен. Свършено бе. Умираше.\nПоследното, което се появи в съзнанието му, преди да се олюлее и да се строполи, бе едно кратко и неясно съжаление, че си отива, и то така…\nДокато жената ловко прибираше в якето си спрея с нервнопаралитичната отрова, мъжът се спусна към падналия Финей и разгърна сакото му. Някои от седящите по креслата пътници се надигнаха.\n— Бързо! — каза мъжът, като въртеше глава и си смъкна очилата. — На господина му прилоша! Тичай за лекар! — извика той високо на жена си.\nТя веднага се втурна навън. В това време мъжът разтвори ризата на Финей, откопча колана му. Двама-трима мъже от чакалнята вече притичваха, но той се извъртя и като закри за миг гърдите на Финей, прокара ръка по вътрешната страна на колана. Тогава усети ампулата. Опита се да я издърпа, но не успя, а мъжете вече се бяха надвесили.\n— Да го пренесем на креслата! — нареди той. — Ето, оправя се вече! Хванете го под мишниците! Моля, вие останалите, дръпнете се!\nТой доразкопча колана, издърпа го, за да освободи гърдите за по-свободно дишане. Действуваше уверено, без колебание. И държеше колана като ненужна вещ.\nПренесоха Финей на креслата. Суетенето се увеличи. Някой се опитваше да долови пулса му, друг предлагаше да се направи изкуствено дишане. Дойде полицай, извади своя уоки-токи и се обади на шефовете си.\n— Вода! Къде има тук вода? — запита спортистът и без да дочака отговор, изтича към коридора. Никой не му обърна внимание, около безжизнения Финей се бяха струпали вече много хора.\nСпортистът се измъкна навън. Вдигна ръка, едно такси приближи. Той отвори задната врата и влезе. Таксито потегли.\nШофьорът мълчеше, спортистът също. Очилата още висяха на ремъка на шията му, той го разкопча и ги сложи на седалката.\nШофьорът държеше волана с лявата ръка. В същото време протегна дясната назад. Спортистът се пресегна и му подаде колана. После каза:\n— О’кей. Замина.\nСлед това, докато натискаше педала на газта, вдигна ръката с колана и го погледна. Сви устни и промърмори:\n— Не се досети… Не се досети, че всички проби са осигурени с радиомаяци вътре в тях!… И че така успяхме да го следим…\n Всички имена на институти, лица и пр. са променени. (Б.а.) ↑\nЧитателите на „Бягството на Чарлз Финей“ са прочели и:


bbc gangbang безплатни секс видеоклипове | PornBaker.com\nbbc gangbang тийнейджър Безплатен секс\nОще един любовник на bbc gangbang тийн порно, нали? Е, това е вашият щастлив ден! Защото ще се насладите на редица най-високо качество bbc gangbang тийнейджърски порно клипове. Етикетите са тук на PornBaker, за да стеснят търсенията ви, за да можете да търсите много конкретни видеоклипове, като bbc gangbang тийнейджър. Тъй като тези търсения са толкова специфични, той може да намери малко видеоклипове. В този случай използвайте лентата за търсене в горната част на този уебсайт. По този начин можете да опитате различни търсения, подобни на „bbc gangbang тийнейджър “и да получите повече (и по-подходящи) резултати. Въпреки че работим всеки ден за подобряване на PornBaker, всички тези видеоклипове са напълно безплатни. Можете да ги разглеждате завинаги, без да харчите нищо. Надявам се, че ви харесва PornBaker и сте намерили това, което търсите (вероятно bbc gangbang тийнейджър). Ако не, уведомете ни какъв вид съдържание ви липсва.


Цифров диктофон TX800 от серия TX | ICD-TX800 | Sony BG\nЦифров диктофон TX800 от серия TX\nКомпактен и преносим с щипка за лесно закачане\nКомпактен, лек дизайн, който ви позволява да вземете навсякъде ICD-TX800. Използвайте щипката, за да закачите вашето устройство към чанти или джобове за бърз достъп.\nДистанционното управление ви позволява да записвате от другия край на стаята\nПоставете ICD-TX800 за възможно най-добрия звуков запис. Предоставеното дистанционно ви предоставя пълен контрол от всяко кътче на стаята.\nУправлявайте записването отдалече с REC Remote за Android\nНалично в Google Play за Android, приложението REC Remote ви дава възможност да управлявате вашия диктофон от разстояние чрез технологията BLUETOOTH®. Стартирайте и спирайте записи, регулирайте нива и настройки – дори можете да добавяте маркери за записи, за да може лесно и бързо да откривате съдържание. Лесен интерфейс на вашия телефон ви помага да управлявате, наблюдавате и организирате записите си от до 10 м (30 фута) разстояние.\nREC Remote за iOS контролира отдалечено вашия запис\nИзтеглете приложението REC Remote за iOS, за да контролирате записа от до 10 м (30 фута) разстояние с вашия смартфон. Не само че можете да спирате и стартирате записа, но и можете да регулирате другите настройки, като например нивата и форматите на записа. Можете също да добавяте маркери за записи, като така улеснявате търсенето във вашето съдържание по-късно.\n16 GB вградена памет за продължителни записи\nICD-TX800 разполага с 16 GB вградена памет, така че имате много пространство за съхранение за вашето аудио. Записвайте най-много 636 часа наведнъж или съхранявайте до 5000 отделни файла.\nЗаписването с едно натискане означава, че няма да изпуснете нищо\nНатиснете бутона REC за незабавно записване дори когато устройството е изключено – така че да можете да уловите звука на момента.\nВградената микро USB връзка улеснява преносите на файлове\nИзползвайте предоставения USB кабел за лесно възпроизвеждане на вашите записи или за пренос на файлове.\nЗапис на линейни PCM или MP3 формати\nИзберете един от двата разпространени файлови формата за запис. Линейните PCM файлове са по-големи като размер, но улавят повече детайли – перфектното решение за записване на музика. MP3 файловете са компресирани, но изискват по-малко памет, което ги прави по-доброто решение за запис на продължителни лекции или събрания.\nЛесно записвайте срещи, разговори и гласови бележки с цифровия диктофон ICD-TX800. Компактен и преносим, той се предлага с 16 GB вградена памет и преминава от „изключен“ в режим на запис само с едно докосване. Дори може да се контролира от другия край на стаята с приложението за смартфон REC Remote или предоставеното дистанционно управление.\nКомпактен, преносим дизайн с удобна щипка за джоб\nСъхранявайте до 5000 файла с 16 GB вградена памет\nВграден микро USB съединител – предоставен кабел\nПрибл. 22 г\nДистанционно управление, Стерео слушалки, Специализиран кабел за слушалки, USB кабел, Софтуерно приложение Sound Organizer 2 (инсталационният файл се съхранява във вградената памет), Чанта за носене\n1Този продукт е известен още като ICDTX800B.CE7