Гнойни образувания на гърба: как да се преодолее болестта? - Храна\nFuruncle е възпалително-гнойно заболяване на кожата и космените фоликули, причинено от бактериална инфекция, най-често стафилококи. Инфилтрацията може да се образува на всяка част от тялото, където има косъмчета. Най-често срещаното място на локализация е лицето, кожните гънки и триенето на дермата срещу дрехите. Кипенето на гърба се формира от прекомерно изпотяване, лоша хигиена и чест контакт с дразнещи химикали.\nГоляма част от бактериите обитават повърхността на кожата, но при здрав човек не причиняват развитие на инфекциозни заболявания и нагряване. С повишена влажност, отслабване на имунната система, свежи ожулвания и порязвания се създават благоприятни условия за възпроизвеждане на патогени.\nЗащо се образува на гърба?\nхронични огнища на инфекцията: тонзилит, синузит, отит, кариес;\nПричината за отслабването на имунитета и появата на циреи може да бъде продължителна хипотермия, обостряне на хронични заболявания на вътрешните органи, скорошни настинки, вирусни инфекции, чести стрес, липса на витамини в организма, лечение с антибиотици, цитотоксични лекарства и хормонални лекарства.\nВричката има няколко етапа на развитие, започва с образуването на възпалени акне с голям размер и плътна консистенция. Постепенно в центъра се образува гнойна глава - това е пръчката, която след узряването излиза и се изцерява.\nПериодът на инфилтрация се характеризира с образуването на възпалена област, зачервяване на кожата и подуване на околните тъкани. Инфилтратът има плътна консистенция, болезнена при палпация, може да достигне 1-3 cm в диаметър. Кипенето на гърба винаги се образува около космения фоликул, така че най-често се локализира на долната част на гърба или раменния пояс.\nГнойният стадий настъпва 3 дни след началото на инфилтрацията. Кипенето придобива конична форма, в централната му част се образуват некротични маси от бяло-жълт цвят. Възпалителният процес може да бъде съпътстван от влошаване на общото благосъстояние, повишаване на телесната температура до 38 ° C, студени тръпки, загуба на апетит и главоболие. В процеса на узряване абсцесът се отваря и съдържанието изтича навън, на негово място има дълбок кратер. След това човек отбелязва подобрение в благосъстоянието, намаляване на болката, подуване и зачервяване.\nЕтапът на регенерация започва след като напълно се освободи некротичната пръчка, раната започва да се затяга и на негово място могат да останат белези от цианотичен цвят.\nСредно, кипене на гърба се развива 7–10 дни и изчезва самостоятелно. В някои случаи се изисква хирургично отстраняване на циреи и дренаж.\nПациентът се преглежда от дерматолог или хирург. Заболяването има типична клинична картина, която не предизвиква затруднения при поставянето на диагноза. За да се извърши бактериологичен анализ, да се вземе освобождаването на кипене и да се определи инфекциозният агент, чувствителността на микрофлората към антибиотици.\nАко има многократно образуване на циреи на гърба, е необходимо по-задълбочено изследване, за да се открие причината и да се лекува основната болест. Може да се наложи пациентът да се консултира с ендокринолог, онколог, гастроентеролог и т.н. При идентифициране на основната лезия лекарят предписва допълнителни тестове, инструментален преглед.\nДиференциалната диагноза на циреи на гърба се извършва с хидроденит, туберкулоза на кожата, трихофитоза, абсцес.\nКак за лечение на кипене в началния етап? По време на образуване на инфилтрация, кожата се третира с антисептици (хлорхексидин, фурацилин). За ускоряване на узряването на пръчката се прилага суха топлина, прилага се UHF-терапия, превръзки със салицилова, ихтиолова маз, Вишневски линимент.\nВ повечето случаи, след отваряне на абсцес самостоятелно решен. Но ако изтичането на некротични маси е трудно, хирургът прави дисекция на повърхностната кожа, почиства кратера и поставя мек каучуков дренаж за изхвърляне на гной.\nКак да се третира кипене след отваряне? След перфорация на кипене, раната се третира с антисептици, поставя се в насипни превръзки с хипертоничен разтвор, поставя се турунда с хлорамфеникол. В случай на трудно разреждане на стъблото се използват протеолитични ензими.\nНа етапа на регенерация на пациентите се предписват антибиотици, лечебни мехлеми (Levomekol, Streptocidal, Zinc mast). Режимът на лечение с лекарствени средства се избира от лекаря индивидуално за всеки пациент.\nПри отслабен имунитет се предписват витаминни комплекси и имуномодулатори (ехинацея, интерферон, Т-активин). Въвеждането на антистафилококов имуноглобулин потиска възпроизводството на патогенни микроорганизми. Бактериофагът се инжектира мускулно, само 3-5 инжекции се правят с интервал от няколко дни.\nВие не можете да се опитате да изстискате варенето, гной може да попадне в подкожния слой, заедно с кръвния поток, който се разпространява в околните меки тъкани, предизвиква образуването на абсцес, флегмона и дори сепсис.\nНай-опасната форма на усложнение на циреи е метастазирането в отдалечени органи. В същото време инфекцията със стафилокок може да се развие в бъбреците, черния дроб, мозъка, простатната жлеза при мъжете.\nТази форма на заболяването се характеризира с периодични обостряния и редовно появяване на нови циреи на гърба или други области на тялото. Язвите са трудни за лечение, могат да се образуват на няколко парчета наведнъж. С образуването на инфилтрати, здравословното състояние на пациента се влошава драстично, появяват се симптоми на обща интоксикация на тялото, хипертермия, регионални лимфни възли.\nЛечението на циреи се извършва в болница, тъй като използването на традиционни методи е слабо ефективно. Тактическата терапия се определя от основната причина за заболяването и състоянието на имунната система. Вътрешно, инфилтратите се лекуват с антисептици, мехлеми с антибактериални и кератолитични ефекти. Освен това са необходими антихистаминови лекарства, антибиотици и рехабилитация на хронични инфекции.\nПо време на ремисия, имуномодулаторите са показани за предотвратяване на рецидиви на рецидив. Пациентите се предписват на Licopid, Galavit, Polyoxidonium. Лекарствата укрепват защитната система на организма, повишават устойчивостта към бактериални инфекции.\nСпоред международната класификация се разграничават следните етапи на формиране на хирия:\nЕнцефалит, менингит - възпалителни промени в мембраните на мозъка и гръбначния мозък, които без своевременно лечение могат да завършат със смърт.\nКипенето често възниква при дете, поради лошото спазване на добрата хигиена. Затова е важно родителите да контролират този процес, за да не се борят с неговите последствия.\nСобственик на козметичен салон Обрив след раждане: причини и лечение на уртикария\nСухота и сърбеж на кожата на тялото са общи симптоми, които могат да нарушат всеки от нас от време на време. Някои имат суха кожа от раждането.


Тиковете – знак, че сте твърде напрегнати | Psychology Framar.bg\nНазад | Начало Психология Поведенческа психология Поведенчески и емоционални проблеми Тиковете – знак, че сте твърде напрегнати\nТик – нещо, за което всеки от нас е чувал, може би дори известно време е търпял, „малка странност“ в нечие поведение, досадно „бъгче“ в личния живот. А тикът всъщност е неволна мускулна контракция или вокализация на гласа. Телесните тикове обикновено се срещат в малки мускулни групи. Движенията се повтарят и могат да възникнат поради специфични психични състояния, наранявания или реакции към лекарствени продукти.\nСъществуват различни видове тикове, например:\n- обикновен тик – произволно движение, нямащо видима цел, като мигане с очи, гримасничене, потропване с крак;\n- комплексни тикове – включват серия от движения и изглеждат, сякаш имат цел;\n- тикове в общуването – включват движение, като свиване на рамене, намигване или кимане;\n- фонетични тикове – включващи говорене или издаване на шум, понякога единични срички или поредица от такива.\nТиковете могат да са симптом на специфични психични отклонения, като синдрома на Турет. Той винаги е придружен от тикове, като най-известният (макар и рядък) е многократно бълване на множество обидни и вулгарни думи и фрази. Хората, живеещи с това отклонение, изпитват непреодолимо желание да извършат определено движение или да направят някакво изказване. А това желание предизвиква тревожност и напрежение, докато не бъде пуснато навън.\nПричини за тиковете\nГолям процент от човешката популация в някакъв момент от живота си ще има тикове, като честотата им при децата достига 50%. При хората с по-високи нива на тревожност или невротични наклонности е възможно дори да има няколко такива периода. Тиковете могат да бъдат едва забележими — като потропване с крак или премигване с определена честота, или съвсем видими за обществеността, като викане и ругаене.\nТревожността, възбудата, медикаментите, припадъците и прекрачването извън психична норма могат да причинят тикове, като е разумно при забелязването им да се консултираме със специалист. Тиковете може да са сигнал, че стресът на работа прекрачва извън здравословните граници. Може да са първия признак, че тревожността, с която живеете, ви вреди, въпреки, че сте свикнали с нея. Може и да са симптом на по-сериозно състояние.\nАко тиковете са при дете, трябва да се има предвид, че те често придружават други състояния, нуждаещи се от терапия.\nЛечението на тиковете всъщност е лечение на състоянието, което ги причинява. Когато това е физически проблем, разбираемо, се третира първо тялото и едва тогава се пристъпва към намеса на психолог, който да е полезен при туширане на емоционалния проблем и евентуалните остатъчни тикове.\nКогато тиковете се появят, сигнализирайки за някакви душевни страдания на личността, терапията на психичните проблеми ги повлиява изключително ефективно.\nКоментари към Тиковете – знак, че сте твърде напрегнати\nКоментирайте "Тиковете – знак, че сте твърде напрегнати"\nпреди 415 дни, 17 часа и 11 мин.\nпреди 484 дни, 14 часа и 44 мин.


Койна Русева и Димитър Баненкин гостуват в Сливен с комедията "Специални поводи" на 12 май в зала "ЗОРА" | Sliven.NET новини\nКойна Русева и Димитър Баненкин гостуват в Сливен с комедията "Специални поводи" на 12 май в зала "ЗОРА"\n09 май 2022 09:03, Людмила Калъпчиева\nИзлъчване: Туида Нюз преди около 1 седмица, брой четения: 84\n12 МАЙ 2022 (четв.) от 19:00 ч.\nв ЗАЛА "ЗОРА" гр. Сливен (Читалище "ЗОРА") гостуват\nКОЙНА РУСЕВА и ДИМИТЪР БАНЕНКИН с КОМЕДИЯТА на Младежки театър "Николай Бинев" - гр.София\n" СПЕЦИАЛНИ ПОВОДИ "\nБИЛЕТИ: 14, 16 и 18 лв.\nКАСА: Книжарница "ВИДАР" до Природо-математическа гимназия "Добри Чинтулов" - 0887 822 881\nРаботно време каса: 10:00 - 18:00 часа, събота: 10:00 - 14:00 часа\n„Поредица от нови срещи, "подправени" от общите спомени, докосва зрителите с най-щастливите и тъжни моменти на Ейми и Майкъл, които, въпреки раздялата, се опитват да останат приятели. Спектакъл за смеха, тъгата и всички останали емоции, съпровождащи „специалните поводи“ в забавните и важни моменти от живота на всеки от нас.\nСпециалните поводи са тези, на които винаги присъстваме. Поне така трябва. Нали са специални поводи! Всъщност, там най-често е много смешно. Е, понякога е и малко тъжно. Но, като мине известно време, пак се оказва, че е било смешно.\nИ така специалните поводи се умножават сами по себе си, което ни дава все повече поводи самите ние да се чувстваме специални. И да се посмеем. Независимо от повода. Преди всичко да се посмеем!“\nПродължителност: 1 час и 45 мин.


Аделина Митева със златен медал от „Малък зограф” в Банско - Новини от Самоков и региона\nHome/Регионални/Култура/Аделина Митева със златен медал от „Малък зограф” в Банско\nАделина Митева със златен медал от „Малък зограф” в Банско\nАделина Митева е от онези млади хора, които ни изпълват с надежда за бъдещето. Тя е само на 14 години. Родената на „вълшебната дата” 29-ти февруари 2000 г., тийнейджърка, през новата учебна година ще бъде осми клас, възпитаник на немската паралелка в ПГ “Константин Фотинов“ .\nПротивно на повечето свои връстници, Ади осмисля времето си не чрез компютрите и висене по кафетата, а чрез изкуството. Това, което обича да прави от малка е да рисува. Определя себе си като хаотичен човек, който често действа импулсивно. Това е нейната рецепта за успех по пътя към целта, която преследва. Съвсем скоро талантливата самоковска художничка се върна със златен медал от проведения в град Банско Световен конкурс за детска рисунка „Малък зограф”. Инициативата се организира за втора година. Участие в тазгодишното издание взеха представители на 43 държави с общо 7 400 рисунки. Ето и други интересни неща, които ни разказа Аделина:\nАди, как реши да участваш в този конкурс?\nХодя в школата по изобразително изкуство „Захари Зограф” към Читалище–паметник „Отец Паисий-1859”. Преподавател ни е Пенка Боянова, която ни насърчи да участваме. От 6-годишна рисувам, бях предучилищна група, когато започнах и искам да кажа едно огромно „Благодаря” на тази жена, която толкова много подкрепя. Аз не я чувствам като мой учител, а по-скоро като приятел.\nОчакваше ли да получиш награда и такова признание ?\nМиналата година имах по-големи очаквания да спечеля. Сега не чак толкова, защото картините, които изпратих бяха рисувани на един дъх. Точно с такава рисунка спечелих конкурса. Вдъхнови ме Айфеловата кула, защото миналата година бях в Париж и успях да я видя. Реших да направя нейно малко по-абстрактно изображение с туш.\nРисуваш от съвсем малка. Имаш ли и други награди, с които можеш да се похвалиш ?\nНа миналия световен конкурс получих бронзов медал. Имам и много награди от училище, но тях не ги зачитан толкова. Първото място и златния медал от Банско е най-значимото ми постижение до момента.\nТова стимулира ли те да продължиш и да се занимаваш в бъдеще с изобразително изкуство?\nМисля това да ми остане едно любимо хоби. Миналата година имах голямо желание да кандидатствам моден дизайн. Впоследствие размислих – в нашия комерсиален свят това не е най-добрата идея и реших да се ориентирам към фармацията.\nМоже би не ти се рисува по всяко време, какво те провокира и имаш ли места, на които се усамотяваш и черпиш вдъхновение?\nПонякога отивам в школата, чудя се какво да правя и си отивам, защото нямам вдъхновение. Нищо не мога да нарисувам, а пък друг път мога да нарисувам и съм нарисувала за 1 час 3 картини. Много ми допадат илюстрациите и картините, размазани с туш.\nЗа Ади и останалите деца от Школата по изобразително изкуство всяко едно участие е важно. Независимо дали ще спечелят или не имат възможност „да си сверят часовниците” с останалите, да усвоят нови знания, техники и не на последно място да открият грешките и слабостите си. Максимата, която те споделят е, че не е задължително да си победител на всяка цена. Но все пак…никак не е лошо щастието и късметът да са на твоя страна.\nИгнажден е, внимавайте кой влиза пръв у вас!\nМного смях и истини за живота в „Госпожа министершата”\nТеатрална формация „Мелпомена” с нова премиера\nМомчил Атанасов с предпремиера в Самоков, а премиера в Студио 5 на НДК


Блогът на pvdaskalov :: СЕДЕМТЕ ОСНОВНИ ДОКАЗАТЕЛСТВА, ЧЕ ГРОБЪТ НА АПОСТОЛА НА СВОБОДАТА. . .\nПрочетен: 12990 Коментари: 35\tГласове:\nТези доказателства се основават преди всичко на оригиналния снимков материал. Той е възприет като решаващ и от двете страни на спора – от археолозите и от техните опоненти в лицето на писателите Николай Хайтов и Богдан Кръстев.\nЕстествено, археолозите разполагат с Дневник на разкопките и със скици, изработени от арх. Сава Бобчев. Но тези съхранени документи, както и декларациите на скулптора Димитър Бучински и художничката Вера Недкова, имат субективен характер или пропуски, поради което можем спокойно да се откажем от тях.\nЩе се откажем и от разпокъсаните във времето спомени на ръководителя на разкопките археолога Стамен Михайлов, на неговия помощник стажант-археолога Георги Джингов и на антрополога Петър Боев, като допускаме, че те са защитавали пристрастно официалната теза, оспорвана от опонентите им, че откритите три гроба в олтара са заварени от строителството на черквата „Св. Петка Самарджийска” в София.\nЩе се откажем както от легендата, че Васил Левски е препогребан в олтара на тази черква, така и от анкетата, направена от богослова Христо Гяуров след откриването на скелети в олтара. Ще пренебрегнем в това число всички лични нападки на спорещите страни, както и политическите инсинуации, че намерените кости са унищожени умишлено.\nОтказът от всички пикантерии по случая се налага поради това, че снимковият материал във Фотоархива на НАИМ отразява действителната ситуация, която е била разкрита в подолтарното пространство на въпросната черква през май-юни 1956 г. Основанието за привличането на снимковия материал като единствено безспорно доказателство е моето заключение, че по необясними причини той не е бил разгледан професионално нито от двете страни на спора, нито от привлечените експерти, между коите е имало и криминалисти.\nВниманието ни ще бъде съсредоточено върху седем основни доказателства, макар всяко едно от тях да е достатъчно, за да подкрепи научно обоснованите заключения.\n1. Подколенните кости на скелет № 95 са пресечени от олтарния зид и тунел за тях НЯМА\n2. Скелетът е изпомачкан при строителството на черквата „Св. Петка Самарджийска”. Допълнително сравнение със съседния скелет № 79, грешно идентифициран от родните криминалисти като скелет № 14-а, открит вън от черквата\n3. Погребаният е бил с патологични изменения на гръбначния стълб или скелетът му е деформиран пост мортем от слягането на олтарния зид и трапезата (олтарния камък).\n4. Положението на ръцете – хипотези и факти\n5. Има ли зъби по долната челюст на скелета\n6. Белези, съществени за определяне възрастта на индивида, костните останки на който са с Инв. № 95\n7. Положението и състоянието на бедрените кости\nсведения и изводи въз основа на тях:\n1. Най-много снимки са направени на скелет № 95\n2. Този скелет е престоял най-дълго на терена\n3. За него е поискано съставянето на Протокол, регистриращ местоположението и състоянието му\n4. Единствен скелет, на който е направена рисунка\nУважаеми читатели, възобнових борбата си за истината около „гроба” на националния ни герой Васил Левски, тъй като е започнала кампания за промяна на текста върху надгробната плоча в подлеза при ЦУМ – трябвало да пише, че там именно е гробът, но не според народната памет, а вече като напълно научно доказано.\nНамирам това определение\nза подсъдна лъжа!\nДо 19 февруари т.г. ще последват още 7 кратки статии\nВЪЗМОЖНО ЛИ Е ГРЕШКАТА НА БЛИЖНИЯ ДА СТАНЕ ГРАДИВНА?\n1. born - Склонен съм да ти повярвам, драги Пиер,\nс приведените дотук факти и размисли. Въпреки ... знаеш защо ! Хубава вечер , Приятелю.\n2. 4udovi6teto - Не мисля.\nНе мисля, Чичо Пепи, че в Блог.бг някой може да ти бъде сериозен събеседник, още по-малко - опонент, по темата за гроба на Апостола. Свалям ти шапка за това, че отстояваш без излишен хайтовски патос своята Истина!\nБлагодаря, че научавам толкова неизвестни за мен факти.\n3. donchevav - Много ясно поставени тези, изчи...\nМного ясно поставени тези, изчистени и добре подредени аргументи… Ти си в правото си, скъпи Пиер, щом има и друга истина освен официалната, щом у тебе има съмнения, въпроси, контрааргументи, да изложиш своята позиция – тук, в блога – и където още трябва. Вярвам, че с тия планирани 7 статии ще съумееш да докажеш пълната състоятелност на своето твърдение дори пред най-големите неверници. Убедена съм, че вършиш добро дело, и се моля да го доведеш по-скоро до успешен край! Поздрави!\nСклонен съм да ти повярвам, драги Пиер,\nТака е, Стефчо. В науката играят роля фактите. Мислиш ли, че на археолозите не са им притупвали сърцата от любопитство и нетърпение да установят има ли нещо вярно във вестникарската дописка? Но си има правила и те са ги спазвали бавно и последователно, описвайки всичко намерено пласт след пласт. Има архивен кадър, и не един, че стажант-археологът едва се е побирал между олтарния камък и извитата апсидна стена при разчистването на скелет 95. А как е въртял кирка и лост Гъската, за да направи пробив в зида, не ми е ясно. Това и с канго трудно би станало. Според разказа на възрастната жена един-единствен човек е героят... Но не тези представи и Хайтови въжделения са важни. Важни са фактите. Затова толкова настоятелно моля не да сте на моя страна, а да проверите дали това, което аз виждам, гледайки през голяма лупа, виждате и вие. Моят братовчед, поетът Иван Вълев, още като млад беше написал: "Съмнявай се във всичко, съмнявай се в себе си дори." Е, аз се съмнявах 30 години. 30 години експериментирах какви ли не методи, за да проумея кой е крив и кой е прав. Сега ще напиша 7 статии, богато илюстрирани а архивни кадри, и ще ги пратя до Президента, Парламента и Гл. прокурор, след което ще си карам старините с приятели като теб. Останалите няма да изброявам, защото виждаш какво мръснишко поведение имат някои от Блог.бг. Ти си як, търпиш и не им се даваш.\nБъди жив и здрав. Поздрави за Надя. Тя би могла да попита някой свой колега, патоанатом, може ли гръбначният стълб да се изкриви едновременно нагоре при ломбалните прешлени и настрани в областта на гръдния кош.\nВалери, аз достатъчно упреци съм получил тук в блога, защо се занимавам с темата за "гроба" на Апостола, вместо да се лигавя барабар с тези, които ме упрекват. Напълно прав си, но към края на моите изследвания, публикувани тук, аз търся потвърждение, че това, което виждам с лупата, а тя има увеличение само 1,5 х, но е с диаметър 10 см и създава стереоефект, го вижда всеки един от вас. Защото това, което виждаме, е истината, а не белетрестичните измислици...\nНа БОРН по-горе обещах, че после ще си гледаме само кефа...\nБлагодаря ти за посещението. А колкото до новите неща, представям ги по-зряло, отколкото в дебелата книга, която ти подарих, ако помниш. Или я забрави във влака? Ако си я загубил, ще ти пратя един от останалите ми три броя.\nПоздрави от леля ти Лида, която е до мен, забола нос във Фейса. От нея научавам всичко, което публикуваш там.\nЧичо ти П и е р\nБлагодаря за посещението и коментара, Вени. Официална истина е научно доказаното твърдение, ЧЕ ГРОБЪТ НА АПОСТОЛА НА СВОБОДАТА НЕ БИ СЛЕДВАЛО ДА СЕ ТЪРСИ В НЯКОГАШНОТО ВИЗАНТИЙСКОТО ГРОБИЩЕ В ЦЕНТЪРА НА СОФИЯ. Аз само се постарах да докажа и с помощта на интердисциплинарни методи правотата на археолозите.\nИ аз мисля, че делото ми е благородно, не само защото съм на страната на истината, а и за това, че всяка жаба трябва да си знае гьола. Нима илюзионистите тръгнаха по улици и пазари да джобят народа? Не, имат си и се придържат към сцената. Трябваше ли един белетрист да оплюе археолозите, умело боравейки с омайващите си литературни похвати? Спирам, защото го познавах лично и бях също очарован, но подобно на оня от Итака останах вързан към мачтата.\n7. born - Много интересна ситуация се получава, Пиер !\nРазисквахме с Надя по въпроса, който е от компетентността на патоанатом и дойдохме до становището, че като не най-компетентни специалисти можем да дойдем на едно по-особено мнение. Т.е. всичко е възможно в определена ситуация, при определена външна намеса и при различно манипулиране. А случаят е от този род. Ще търсим мнение и на специалист-патоанатом, но старите специалисти вече ги няма. А новите са като д-р Тренчев. Има и други интригуващи моменти в цялата сага, но не смея да коментирам, тъй като нито имам компетентността, нито имам правото. Иван Симеонов в един от предишните си коментари каза нещо много разумно и смислено - Левски е навсякъде в България. Бих добавил - той е България. Да - истината е най-важното иначе ще се превърнем в идолопоклонници, но все пак този светец, когото църквата не иска да канонизира /известно защо/ трябва да има някъде място, където да лежи в небитието. Дори и символично, то е необходимо. И мисля, че затова и Хайтов и другите му следовници приемат нещата така ревностно. Разговарял съм по въпроса с покойния проф. Д. Дойнов. Той до голяма степен приемаше нещата по този начин - по-философски, по-широко. Не поставям под съмнение твоята компетентост, нито професионализма на твоите единомишленици в името на науката. Щом имаш позиция- и то не голословна, а обоснована на факти и научни заключения, си длъжен да я защитиш. Трудна е историческата наука ! Продължавай, Приятелю ! С интерес следя публикациите ти и ако имам някакви резерви, няма да се поколебая да ги споделя с теб.\n8. stih - Почитания, Пиер!\nМога само да ти пожелая безспорен успех при доказване на истината за гроба на Апостола.\nОчаквам статиите ти с повишен интерес. И ти вярвам...\nБъди здрав и Бог да е с теб!\nЕ, друго си е, когато има с кого да си поговориш по същество. Приемам от А до Я коментара ти. Щом сте се замислили, би трябвало да означава, че сте постигнали стереоефекта. Кое е положителното? Че имаме десетина пози под различен ъгъл и няма съмнение за прекаленото издуване на лумбалните прешлени и изкривяване на гръбнака странично. Разбира се, всичко това може да се дължи и на неравномерни деформации.\nПроф. Дойно Дойнов ни беше директор на музея доста години. Той благоразумно запази неутралитет в спора, но току преди кончината си издаде книга „Хората, с които живях…”, та там е описал, каквото е било необходимо, за да осветли случилото се с „гроба”.\n„Горкият старец! Обхванат на стари години от патриотичен екстаз, но и от гузна съвест, че навремето не е направил необходимото, сега търси виновници. И струва ми се, че дописва, дочертава нещо в старите си дневници от разкопките в църквата.\nТръшва ми вратата и отива да търси външни съмишленици. Среща и пали за тезата си възможно най-подходящата и ползваща се с подкрепата на властта – поне по този случай, личност – писателя Николай Хайтов. И се започна оная силна хайтовска канонада по археолози и историци, намесиха се министри и политици, дадоха храна на пръкващите се и в България първи дисиденти. Заспориха не толкова за костите на Левски – спорът прерасна в това кой е интелектуалният водач на агонизираща социалистическа България, кой ще я води, ако не политически, то поне нравствено в задаващото се ново време“ [Дойнов 2011: 187–188].\nТакива работи, Стефчо. Поздрави Надя.\nПС – Моята цел е да извадя на бял свят това, на което не е обърнато достатъчно внимание. И да съм сигурен, че снимките могат да се разглеждат стереоскопично не само, акоса по двойки и под стереоскоп.\nБлагодаря, Ели! Ще се постарая да бъда безпристрастен в описанията на фактите, които са проверими в запазената фотодокументация.\n11. ikra - Здравей, друже!\nФактите, които излагаш на този етап са меко казано "бетон"! Очаквам поредицата - прозирам че става все по-интересно!...\nПозна, Икар! На навършени 74 няма да се излагаме. Това изследване предъвквам вече 28 години. Бих дал 2 години от живота си, за да върна Хайтов да му се похваля какво съм направил. Защото в Дневника си беше казал горе-долу следното: "Докажете и аз ще си взема шапката и ще си тръгна. И ще ви се извиня за загубеното време..."\nПовтарям, едно-единствено сигурно доказателство е достатъчно, за да се разбере защо археолозите са се отнесли към скелет 95 като към масов материал. И Хайтов щеше да го намери в един от гаражите на БАН, където са били костите от множество гробове, ако сладурите Ризов и Бучински не бяха се погрижили да ги приберат от терена... Но както обещах, ще представям факти и няма да пиша белетристика. Пикантериите и ударите под кръста - настрана!\nБлагодаря ти за посещението и коментара.\nПС - Виж в колко часа ти отговарям. Обзел ме е младежки ентусиазъм да подготвям следващия постинг. Някои хора се радват на заблудите, аз - на истината.\n13. ikra - Браво, Пиер! Всъщност ти си един зрял младеж - така че не се предавай!\nВсъщност ти си един зрял младеж - така че не се предавай!\nПозна, Икар! На навършени 74 няма да се излагаме........\nОбещавам, Ахмед, но ще ти отговоря, както писах при Валери днес:\nВ стара черупка - сърце на младеж,\nшоколадчета хрупка - заспива с копнеж!\nДа, с копнеж не за друго, а за победа над лъжата...\nНуждая се, обаче, от съдействие. Ако имаш по-големичка лупа, не е необходимо да е много силна, пробвай да гледаш с двете очи през нея моите илюстрации от доказателствата. Лупата трябва да е успоредна на екрана. Приближавай я и отдалечавай до най-добър резултат - да видим (и ми съобщи) дали се получава стереоефект.\nПриятни експерименти. Скелетът е на около 1500 години, не хапе.\n15. ikra - Нямам лупа... И очила не се налага да ползвам, така че... поставяш ме в затруднено положение!\nНямам лупа... И очила не се налага да ползвам, така че... поставяш ме в затруднено положение! Ще се наложи да изчакам твоите смислени, мъдри разяснения.\nПозна, Икар! ........\nНуждая се, обаче, от съдействие. Ако имаш по-големичка лупа........\nТи ме изненада! Ами ако се убодеш и трябва да извадиш трън?\nА как ще се убедиш с очите си, че доказателствата са "бетон"?\n17. born - Здравей отново, Пиер !\nПравих препоръчаните от теб експерименти с лупа с около 10-кратно увеличение. Пт различни ракурси включително. Според мен стереоефект се реализира по други начини, но може би и да имаш право. Като краен резултат следва да отбележа, че и без лупа се добива по-точен изглед върху лумбалните прешлени и в този смисъл не видях нещо особено, което да е различно от първоначалния изглед. Искам да кажа, че тези нереални извивки на гръбначния стълб са добре видими и с просто око /дори и коригирано с цайси като мен/. Ако имаш време и желание, обясни ми моля те\nс какво лупата детайлизира визирания обект чрез създаване на стереоскопичен ефект ?\nПП. Знаеш много добре доброжелателното ми отношение въпреки пристрастията.\nЗдравей отново, Пиер !\nПравих препоръчаните от теб експерименти с лупа с около 10-кратно увеличение. Под различни ракурси включително. Според мен стереоефект се реализира по други начини, но може би и да имаш право. Като краен резултат следва да отбележа, че и без лупа се добива по-точен изглед върху лумбалните прешлени и в този смисъл не видях нещо особено, което да е различно от първоначалния изглед. Искам да кажа, че тези нереални извивки на гръбначния стълб са добре видими и с просто око /дори и коригирано с цайси като мен/. Ако имаш време и желание, обясни ми моля те\nНе е нужно толкова голямо увеличение, Стефчо. Моята лупа е с диаметър ок. 10 см и увеличение само 1,5 пъти.\nИстинският стереоефект се получава като гледаш със стереоскоп две снимки, направени с известно разстояние между оптическите оси на два обектива (най-често). Може и без стереоскоп, ако едното изображение е в синьо, а другото - в червено. Възкачват се горе-долу да припаснат при отпечатването и се гледат с очила - в синьо за едното око, в червено за другото. Такива уж "размазани"илюстрации се наричат анаглифи.\nС лупа ефектът е минимален, но достатъчен за набелязване на прогнози, които ще бъдат сериозно проверени, ако се окаже необходимо. Така е в археологията - внимава се много да не се пропуснат факти, част от които са в компетенцията на интердисциплинарни специалисти. Поне десет науки са в помощ на археологията!\nБлагодаря ти за експеримента. Ти можеш да си свалиш снимки в Пикаса или друга програма и да се опитваш да проясняваш фокуса, да затъмняваш прекалено светлите места или просветляваш тъмните.\nС Хайтов отнесохме оригиналните негативи в Първо цифрово фото в началото на 2000 г. Там обработиха само няколко кадъра, защото е голяма играчка. Желанието ни беше безпристрастно проникване в детайлите. Струва ми се, че именно те го разболяха фатално, за съжаление.\n19. born - Здравей отново, Приятелю !\nБлагодаря ти много за обяснението що е стереоефект - не забравяй, че и аз съм технократ все пак. И все пак не ми стана ясно какво доказва стереоефектното разглеждане на снимките.\nЩо се отнася до интердисциплинарното тълкувание на очевидни неща също не вдявам как е възможен подобен подход. На мнение съм, че не е коректно да се подхожда интердисциплинарно по отношение на точно /или ако не съвсем точно- приблизително точно / дефинирани понятия от определена сфера на науката. Мисля, че имам постинг на тази тема отпреди 7-8 години, където коментирам как моя близка - доцент по френска литература, влезе в спор с мен по отношение понятието "ентропия".\nХубава вечер и поздрави на Лида ! И ако знаеш какво мерло направи Надя, веднага ще запалиш колата.\nЗдравей отново, Приятелю !\nСтефчо, не се докачвай, че ти обясних нещо, което ти е до болка познато. Навсякъде може да се прочете, а моята трета специалност е "фотограметрия", която бива земна и въздушна, а вече и космическа, предполагам. Стереоефектът, качествено или илюзорно получен, е от изключително значение в археологията и криминалистиката. Тънкостите ще ти разкажа на кана "Мерло". В конкретния случай тук се изясняват с нейна помощ важни неща, но от снимки по двойки, погледнати с огледален стереоскоп. Две наклонени огледала "поемат" образите поотделно на две подходящи снимки и ги "пращат" в окулярите. Гледаш и се чудиш как е възможно да виждаш ясно всяка песъчинка и коя кост е по-високо или по-ниско от съседните, след като снимките нямат идеален фокус…\nЩе изпреваря планираните 7 постинга и ще ти изброя най-важните "стереозаключения" в подолтарното пространство на черквата:\n1. Скелетът е наклонен от черепа към долните крайници (към олтарната стена) и отляво надясно (към олтарния камък или трапеза) - дотук ти трябват основни познания по фотограметрия и строителна статика;\n2. Състояние и деформации на костния материал – необходими са археология, антропология, патология;\n3. Обичайни и необичайни подробности в разкритата археологическа ситуация (археология, история на архитектурата, инженерна геология, геодезия).\nКъсничко е и не ми е така бистра мисълта, но със стереоефектът може да се прецени положението на ръцете. Г-н полковникът Б. Кръстев тръби, че Левски е бил погребан с ръце, вързани на гърба. Как изглежда положението на горните крайници? Защо лактите са така раздалечени? Защо китките не са събрани на едно място и зад гърба?\nАз, Стефчо, си изкълчих ръцете да ги държа зад кръста, за да разбера реално ли е положението на това, което виждаме на снимките…\nИма и други подробности, които ще засегна, но най-важното е човек да не го мързи да мисли…\nЖив и здрав, и лека нощ!\nПС – Поздрави за Надя от нас и й кажи да скрие 1-2 бутики от … теб, естествено.\n21. ikra - Здравей, драги ми приятелю!\nАко се убода или имам за вадене трън... отивам при специалист, имам много добри приятели медицински работници. Имано затова се доверявам на теб, защото ти си специалист по конкретния въпрос - от скелети не разбирам, повярвай ми, колкото и да ги оглеждам...само бих изпитал съжаление към тях...\nСпособностите човешки са много различни, затова именно има и специалисти във всяка област. Твоите очи навярно съзират съвсем различни неща от моите, защото имат тренинг за това. Затова ти се доверявам - нека гледам през твоите очи, ако ми позволиш, разбира се!\nСветъл ден, приятелю![/quote]\nНай-силното доказателство е накрая и то не се нуждае от лупа....\n23. born - Скъпи Пиер, все повече се убеждавам, че традиционно академичния научен подход при решаването на фундаментални научни спорове е погрешен.\nДействително на кана /или по-скоро буре при по заплетени казуси/ "Мерло" избистрянето на становищата ще бъде значително по-реалистично и възможно.\nА сериозно казано: не се съмнявам, че детайлите са много важни и решаващи, но ми се струва, че в конкретния случай с визираната снимка на скелет № 95 особеното положение на крайниците и гръбначния стълб не подлежат на съмнение. Но те разбирам напълно, че подчертаването на фактите и потвърждаването им от различни позиции е напълно разбираемо за фиксирането на окончателното заключение. Хубава вечер на теб и Лида.\nСкъпи Пиер, все повече се убеждавам, че традиционно академичният научен подход при решаването на фундаментални научни спорове е погрешен.\nУспя да ме заинтригуваш с твоите заключения, Стефчо, до степен, че съм готов да тръгна бос през преспите, за да разбера защо така мислиш.\nАко знаеше в детайли как е протекъл спорът между археолозите и колектива на Хайтов в БАН на 10, 12 и 27 февруари 1986 г., никога нямаше да кажеш, че е имало академичен подход при воденето му. От едната страна стояха археолози със своите специфични методи на изследване, а от другата - група лаици , знаеща предварително, че тезата им ще мине, щом е предвождана от Хайтов. Но започна ли да изнасям елементарните им грешки, няма да стигнем до никъде.\nМоята цел на настоящата офанзива е да покажа документираните особености на скелета и обстановката около него, които въпросните лаици успяха да заобиколят в дебатите или предлагаха некомпетентни реконструкции, когато не успяваха да се измъкнат. Зад това мое заключение, провокирано от теб, стоят над 1500 страници книжнина. Тръгнем ли да доказваме кой с какви прийоми си е служил в спора, отново ще изпуснем решаващите факти. Някои от тях се нуждаят от тълкуването на професионалисти, а други са очеизвадни, че скелетът си е лежал кротко на педя от строителната площадка.\nКолкото до "особеното положение на крайниците", няма нищо особено, което да се каже за горните крайници - те са положени по християнския обичай над тялото, а не под него. ТОЗИ МОМЕНТ Е НАЙ-ВАЖЕН, за да си изясним поредната криминална експертиза, по-скоро недомислица, от два западни институти, „чието име той (полк. Б. Кръстев – б.м.) не разкрива от съображения за сигурност” (както пише журналистката Анна Кълцева във в-к „Уикенд”).\nПак превиших лимита на коментарите,\nПриятна неделя, Стефчо. И поздрави от нас.\n25. born - Холан, Батко, ама ако е необходимо да влизаме в детайли,\nимам някои забележки дори по отношение на не толкова фрапантни моменти. Казваш, че крайниците са положени по христиански обичай, но си мисля, че погребението /ако условно приемем , че става дума за тялото на Апостола/ е извършено едно или повече от едно денонощие след смъртта му. През това време настъпва вкоченяване на тялото и при това положение скръстването на ръцете е практически невъзможно, без специални методи. Може би това също е едно доказателство в подкрепа на тезата ти. Не искам да поставям под съмнение и академичните заключения, но и те не винаги могат да бъдат абсолютната истина. Баджето ми, професор по археология, но значително по древна, многократно ми го е посочвал като относителност на заключенията. Все пак, вярвам на вашего брата като специалисти, но винаги имам и едно наум. Това е предимството на лаиците. Нали си спомняш какво казваше колегата Алберт /Айнщайн/ по повод въпроса как се правят великите открития : всички специалисти знаят, че това не е така, но се намира някой невежа, който доказва, че не са прави. Майтап. Очаквам с нетърпение следващия ти постинг и не се хващай да предшестваш повествованието си. Карай по предварителния план и накрая ще теглим чертата. Хубава вечер. Късметлия е Лида, че има такова бижу до себе си - така казва Надя.\n26. pvdaskalov - * 13 *\nХолан, Батко, ама ако е необходимо да влизаме в детайли,\nСтефчо, не ми се рови из книгите на Хайтов, където този въпрос е разгледан, за да ти кажа кое точно е заглавието и на коя страница. А може да е станало дума за вкочаняването и по време на дебатите в БАН. Археолозите са свалили на масата всички козове, но по онова време Хайтов беше по-могъщ и от бог. Намерил бил медици-криминалисти, които му казали, че ако се приложат еди колко си килограма усилие, ръцете можели да бъдат сгънати до положението, което виждаме на снимките... Интересното е друго, че западните криминалисти, начело с нашия полковник, твърдят, че скелетът е бил погребан с ръце, вързани отзад???? Имало свидетели и някъде това било описано… Да виждаш нещо подобно? Да виждаш подлакътните кости и фалангите, особено на дясната ръка, да са по-ниско от прешлените на гръбначния стълб?\nПовярвай, батьовото, разглежданият случай е повече от комичен, но fin de la comеdie съм оставил за края, нали казваш „не се хващай да предшестваш повествованието си”. Явно, трябва да се извадят безспорни доказателства, видими на снимките. И да са толкова елементарни, че да са видими и разбираеми от спрян на улицата минувач, а опонентите да не могат да кажат „гък”.\nНо и това не е достатъчно. Нещата трябва да стигнат до инстанция, която може авторитетно да прати надгробната плоча в подлеза на ЦУМ в НМГ. Какво означава абревиатурата? Иде от името на все още неоснования НАЦИОНАЛЕН МУЗЕЙ НА ГЛУПОСТТА.\nНа комплимента на Надя Лида отговори, че заключението й не било вярно .\nБатко ти П и е р\n27. born - Споко Батко,\nЗапочвам и аз да втасвам. Няма логика да погребваш човек, след като си го измъквал от гроб, прекарал си го на 2 км . , за теб е огромен риск всичко това, а едновременно с това този човек е светиня за теб, за да предприемеш всички тия рисковани действия ! И да го погребеш - този, заради когото си рискувал живота си и е светиня за теб- с вързани ръце ? ! Абсурдно е - който може да твърди подобно нещо ! Естествено това , което е видимо на снимката /въпреки, че качеството не е особено/-дали с лупа или без- е, че извън съмнение вероятността ръцете да са били вързани и то отзад, е нулева. Ако обаче поради недобросъвестност, некомпетентност или някаква друга причина при разкопките са разместени костите ? Кой знае . Струва ми се, че генетичните изследвания е възможно да дадат отговор на загадката. Пък и тогава ще има зрънце на съмнение - ами ако къдрицата на Апостола не е от него ?\nПП. Пак няма да мога да заспя бързо - интересни неща са това и има много вероятности.\n28. born - Забравих да те питам дали го познаваш.\nБаджето е проф. Иван Гацов.\n29. pvdaskalov - * 14 *\nСтефчо, характерна черта в поведението на лаика е не желанието да обсъжда очевидното, а да търси свое нереално тълкувание, за да наложи тезата си. Пример:\nВ края на разкопките, юни 1956 г., или археолозите, или повярвалите в легендата за препогребването (Бобчев и Бучински – технически сътрудници на НАИМ по онова време), са опитвали с шило (заострено арматурно желязо - случайно и то е снимано) да разберат естеството на основата на апсидния зид при остатъците от бедрените кости на прословутия скелет. На 3 кадъра от 1956 г. се виждат серия бели (свежи) следи... Засипват сондажите с пръст, минават 15 години, строителите изтърбушват вътрешността на черквата при нейното реставриране и се разкриват същите следи (1972 г.), но вече зацапани с почва. Този факт попада в панорамен кадър и Хайтов се чувства длъжен да обясни каква е тази серия тъмни точки. Между другото кадрите от 1956 г. със светлите петна са му вече известни. Аз ги открих и му ги предоставих - служебно задължение. И когато ги публикува в своя поредна книга, оряза белите следи от 1956 г., а тъмните в кадъра от 1972 г. изтълкува като изгнили стръкчета от рогозката, с която бил уж завит „препогребаният”. Дори издирил, пише, в кондиката (летописната книга на черквата), че били купувани рогозки да не мръзнат краката на миряните и учениците. Аз не съм проверявал дали е вярно това твърдение, но лаикът не си задава въпроса как в тунела с ръбати стени (да речем, че е бил прокопан) ще напъха краката, а над тях ще положи и рогозка. А ако трупът е бил увит с рогозка като руло, следите биха имали съвсем други очертания. Виждаш ли, Стефчо, как лаиците ни отклоняват от фактите, за да обсъждаме техните измислици. И това е било практика при дебатите в БАН – ненужни разисквания и бягство от очевидното…\nДали са размвствани костите? Ако се вгледаш добре, скелетът е почти смлян, краищата на костите на горните крайници са така повредени, че не подлежат на разместване, дясна раменна кост дори частично е зарита в пръстта. Леки размествания с четчицата при почистването от пръстта са възможни, но не и умишлени. Има снимки, на които се виждат две купчинки по-дребни кости, струпани при темето на черепа и вляво от скелета. В практиката така се прави – появят ли се керамични или други фрагменти, те се събират. Нормалното обяснение е, че те са откривани в пръстта над скелета, защото току до главата му, без да знаят това, едновремешните строители са копали дупка за спускане в нея на голям камък – основа на олтарната трапеза…\nВиж колко приказки изприказвахме, докато един-единствен поглед на професионалист е достатъчен да схване цялата ситуация и лаконично да заключи, че скелетът е заварен при строителството на черквата през 11 или 14 век. Но тъй като е имало сигнал, обстановката е била най-грижливо фотодокументирана… Тук спирам, че ще задминем Хайтов по словоохотливост. Поздрави!\nЗабравих да те питам дали го познаваш.\nАз се озадачих, кой е този, но сега вече мога да ти кажа, че той е доста по-млад от мен, колега, праисторик, не съм канен на негов обект, не много контактен, вглъбен, сериозен човек. Ако контактувате, поздрави от мен.\n31. born - Много точно описание на Баджето. На ...\nМного точно описание на Баджето. На младини бе по-свястно момче, но такива ставате професорите, като станете професори. Не е чак толкова млад - само 7 години е по-млад от теб. Скоро не сме се виждали, но при контакт, ще го поздравя от теб.\nПП. Спирам да те занимавам с лаишките си мнения. Ще чепкаме вълната, когато публикуваш следващия материал.\nНе, Стефчо, твоите мнения са много ценни, защото с тях показваш и доказваш многообразието на тълкуванията. Хайтов щеше да те черпи, ако го беше подсетил преди 30 години, че костите на скелета са подреждани по усмотрение на археолозите. Е, разбира се, това предположение е абсолютно нелепо и опровержимо от фотодокументацията. Да не забравяме, че почистването на скелета е било строго надзиравано от Бобчев и Бучински, които стават впоследствие двете най-яки "патерици" на талантливия, но в друга област, писател.\nПодготвям постинг 1 и след ден-два наистина ще бъдеш ценен сътрудник с опозиционерските си виждания.\nПС - Стажант-археологът Г. Джингов, открил, почистил и описал скелета в Дневника на разкопките, беше най-педантичният археолог, признато нееднократно и от Н. Хайтов.\n33. litatru - Поздравление,че си се заел\nда изясняваш трудно изяснимото от историци и много други специалисти. Дано да стигнеш до необходимите доказателства.\nПоздравление,че си се заел\nВсъщност детайлно доказателство, че Хайтов сгреши, направихме с покойния вече проф. Димитър Овчаров. Той написа с последни усилия, вече тежко болен, 100 страници въведение в проблема, а аз, най-нахално, на 200 страници изобличих непочтените прийоми на опонентите ни в тази битка за истината. От тази книга привържениците на Хайтов бягат, както се казва, като дяволи от тамян. Сегашните ми усилия са да систематизирам по възможно най-разбираем начин очевидните факти, запечатани на снимки от 1956 г., че става дума за един скелет, по-стар и от черквата, погребение, което предхожда с около 1500 години смъртта на Апостола. Това е!\nБлагодаря още веднъж. Днес или утре пускам първата илюстрована кратка статия от обещаните седем, показваща, че тунел в олтарния зид на черквата, в който да са положени долните крайници на разкрития от археолозите скелет 95 не е откриван.\n35. kvg55 - pvdaskalov,\nЧел съм книгата на Хайтов, но винаги съм имал съмнения в неговата версия.\n36. pvdaskalov - * 18 *\npvdaskalov,\tЧел съм книгата на Хайтов, но винаги съм имал съмнения в неговата версия.\nНеговата версия (Добре казано.) е подтикната от лаици и разработено от един безспорен талант (При други обстоятелства можехме и да сме приятели.), за съжаление също лаик. Това определение не е съвсем точно, защото успя да завърти главата на цял един народ, прилагайки добре изпечени хватки, които противоречат на нормалния спор, на фактите, на тълкуването им и т.н. Щом и криминалистите му угодиха, естествено е да се усъмним не само във версията му, но и в почтеността на обкръжението му.


The Bulgarian Media Portal » Blog Archive » Философия на Родината\nФилософия на Родината\n2010.06.05 2 коментари\nРодина – майка на всичко; убежище на всеки угнетен дух; люлка на историческия живот, надеждата и подвига. Има много наследен сантиментализъм в тази дума. Проповядвана е била в школски, сълзливо-романтичен и назидателен смисъл. Нито във философията, нито в социалните науки, нито в етнографските и фолклорни изучвания тя не е била дълбоко тълкувана. Смесвали са я с отечеството или са я разбирали като географски факт, като съвкупност на външни народностни форми или като самата държава. Особено през миналия век представата за родината е била свързана с елементи на политическото и икономическо мислене, определяна е била и като биологическото единство на едно племе, а по-сетне и като земята, дето живее един народ, без да се имат предвид вътрешните сили, които свързват тоя народ със земята му, за да бъде тя негова родина. По-ясна става тая представа едва с изследванията на Техет, Баре, Хилдеберд, Бьом и Адолф Грабовски – във връзка с понятията народ, нация, колективност, субстанциалност, народен дух и народна личност, историческо право и типове на народната историчност.\nРодината е преди всичко едно трагично чувство. Тя не се състои в никаква географска ограниченост. Не са само етническите и фолклорни особености, които я обуславят. Родината е пространство, преживявано като съдба. Това е най-първото и най-дълбокото определение на родината. Без елемента на съдбовното никое пространство не може да се преживява като родина. Безредното и безсьдбовно пространство е голо и пусто. То е само една отвлеченост. Да имаш родина, значи да чувстваш пространството, в което родно и народно живеят като съдба. Това пространство не е всъщност никаква реалност. То е само едно преживяване, мистическо и непонятно. Само в съдбовно прочувстваното пространство народът намира своята родина. Това пространство е напоено с кръвта на предци и деди; из него са минавали вековете на родния дух; над него е проблясвал гневът на боговете; то е космически сраснато с природата; като частица на всемирното пространство то е едно съзвездие за себе си, самостойно и самовластно, със своя участ и свой вътрешен живот, със своя собствена история и героизъм. Това родно пространство е непосегаемо и свято. В него почива душата на един народ. Там тя се ражда, цъфти и зрее. Това невидимо, ирационално съществуващо пространство може да се яви пред очите ни като стръмна камениста страна; в него може да виждаме катедрали или да слушаме морски бури; погледът ни може да се губи в ширините му или да се катери по настръхнали урви. Но това, що виждаме, не е родината, а нейната одежда. Родината е невидима. Тя е иматериална и затова вечна. Ландшафтът е външният й, сетивно обагрен и действителен облик. Но всичко това е само символ. И като всеки символ то е преходно.\nРодината живее във времето, но съществуваща във времето, тя е извънвременна. Тя е само едно нуминозно съзнание за абсолютната привързаност и неотклонимост към нещо, от което всичко изхожда и в което всичко се връща. Нестихващото блудство на всяка земна душа, гладът на греховното, сатанизмът на всяка рожба на пламъка намира своя край и своето сетно прибежище в родината.\nТази представа е древна. Най-старите мъдреци са учили, че всички неща се връщат един ден там, отдето са излезли, дето са се родили. Всяко отпътуване свършва със завръщане. Всяко отпътуване рано или късно се превръща в болка по оставената далечна земя. Колкото и близо да бъде тази земя, тя се явява винаги като нещо далечно. По нея чезне сърцето. Няма отпътуване без жажда за връщане. Тая жажда е дълбоко изразена и в метафизиката на Платона, според който всяка душа се връща след земното си усилие в своето изначално и предвечно лоно – царството на безсмъртната красота, дето са истинските първообрази на явленията. Този копнеж към прародината може да носи името ерос, може да бъде и спомен за напуснатото блаженство, в чиято светлина душата живее божествено и дивно. Далече от тази прародина душата е тъжна скитница; тя се губи сред мигновеността на материалното и временно битие, пие отблясъка на истината, но само нейния отблясък. Винаги устремена към първичното си и същинско лоно, тя започва да пее, когато предчувства, че е дошъл краят на земното й съществуване. Затова в един от Платоновите диалози Сократ, който, обкръжен от учениците си, трябва да изпие чашата с отрова при залеза на слънцето, се сравнява с умиращия лебед; лебедът пее пред смъртта си от радост, че най-сетне ще се върне пак там – в долината на красотата – дето е живял по-рано, преди да слезе сред тъмната и променлива земя на живота. По-късно тая метафизична представа получи религиозен характер в християнското учение за безсмъртието на душата, която, подобно на топиката у Платона, винаги се връща в обятията на Бога, защото тя не е земна, а небесна същност. Тая мисъл се повтаря и в теософските представи на Шелинг, дето премина от източните алегории за безотрадното скитничество на падналия Адам (на „праслучая“), на „Вечния евреин“, на dues implicisimus, който най-накрая се среща и слива с dues explicitus, за да намери покой и за да престане да бъде само един миров вопъл. Цялата трагика на западния човек крие този копнеж за родината, от Одисей до Наполеон на Св. Елена, дето този демоничен романтик безутешно тъгува по родната Корсика. Само в епохи на рационализъм и социалистични миражи този копнеж е бил задушаван от политическото доктринерство. Така през втората половина на осемнадесети век географията и философията са се чудили на неудържимата скръб на присадените в Европа негри по родния им край; това се забелязва и в навечерието на нашия век, когато първичният, свързан с родния пейзаж човек, е бил заместен от международния скитник или космополитичния фантаст.\nВпрочем с нахлуването на човека в цивилизацията всякога настъпва упадък на чувството за родината. (Цивилизацията е универсалистична и рационалистична; тя не извира от една земя, не носи дъха на никаква природа и ритъма на никакво чувство. Тя няма родина; затова е безкръвна и безплеменна. Родина има само културата, която прокълва от една племенна съдбовност. Тя е осветена от една кръв. С изграждането на културата и превръщането й в цивилизация и мирова гражданственост родината престава да бъде преживяване и видение. Тогава се явява поетът на вселената; спиритичният патос на нихилиста, умопомрачението на здравия дух, истерията на „всечовешкото“ и „всенародното“ настъпва и завладява съзнанието. Капиталистичното и либералистично „световно стопанство“ е в своя разцвет. Международният хуманизъм става господстващата етика на времето. Селянинът няма никакво значение. Градската интелигенция започва да ненавижда селския човек; простотата отстъпва на механизма, индустрията измества труда. В стихийността на селския инстинкт се търси нещо порочно и просташко. Тази градска интелигенция не се страхува от смешенията на кръвта; демократична, тя загубва всякаква племенна страст и всеки първороден аристократизъм. Нейната родина става светът – широкият божи свят, който няма никакви национални особености. Затуй съвременната късна буржоазия няма никакво чувство за родина. Тъй е и с днешния американизъм, който живее само с атоми и числа, тъй е и с всички ония, които не могат да умират за родината си и които нямат расова сила. А швейцарският селянин, когато като мисионер отива В Сан Франциско, сам след няколко месеца умира от тъга по родината. Също е и със северните народи, чийто дух не е още интернационализиран.\nИнтернационализмът е модерно номадство в днешния интелектуален и политически живот. Номадството обаче никога не създава нищо. То живее с чужд труд и с чужда мъка. В загиваща Европа, замаяна от тая психоза, само птиците и зверовете знаят какво е родина.\nНе може да имаме към родината само едно сантиментално отношение. Родината изисква безусловна привързаност, която не може да се опорочи за нищо в света. Така тя се явява като символ на абсолютна отдаденост, за който никоя жертва не е голяма. Родината стои над всичко. Тази майка ражда историята, дава живот на културата, определя смисъла на всяко лично и обществено съществуване. Без родина светът е без субстанция, човекът без органическа основа, животът – поток, който се разлива в проклятие и злоба. Тъкмо в това е личната и бих казал метафизична съдбовност, която обуславя чувството за родината.\nАко тази съдбовност има политически характер, родината става вече отечество. Родината е митологична същност, отечеството – политическа. Родината е поема, отечеството – епос. Родината е женствено начало; тя е първомайчинският Свети дух на битието. Отечеството е мъжествено и войнствено начало. Родината се корени във философията на копнежа, отечеството във философията на подвига. Родината възпяваме, за отечеството се борим. Родината е завет, родината е последно изкупително лоно.\n© Янко Янев*\n*Роден през 1900-а, Янев е философ и един от водещите теоретици на българската национална десница в периода между двете световни войни. Загива през 1945 г. при бомбардировките на Дрезден.\nБраво на Редактора!\nДнес си публикувал три изключителни неща, и това сочи на твоята духовност и душевност – та нали стилът – това е човекът!\nПрочетох ги на един дъх и спонтанно почувствувах потребност да споделя одобрението и признателността си към човека, който се е потрудил да даде на читателите тази превъзходна храна за размисъл.\n# 6 юни 2010 at 3:21 AM\nНаистина, великолепен текст! Благодаря и аз!\n# 6 юни 2010 at 4:35 PM


Законно задължение в Полша - включително не само Полша - е да се попълнят всички транзакции в брой. Всяка транзакция, дори и най-малката, трябва да бъде придобита за фискалната сума, защото изисква плащане на ДДС.\nКогато купуваме касов апарат за нашия бизнес, тази покупка е предмет на специална услуга, която включва целта да играем с нашите парични въпроси. Касови апарати в Краков е апартамент, в който можете да закупите всички фискални устройства, най-подходящи за конкретна индустрия. & nbsp; Служителите на такъв сайт за & nbsp; магазин и & nbsp; имат право последният да промени размера на програмирания ДДС върху сумата, когато влезят съответните разпоредби, в които размерът на данъка се променя. Само оторизиран сервиз може да направи корекции в областта на касата.\nКасовият апарат е само обикновено оборудване, което може да се повреди и затова всеки, който извършва търговска или сервизна дейност и заема касата, трябва да знае правилата за работа с грешен касов апарат. Повреденият касов апарат трябва да бъде поправен възможно най-скоро, без причина какво е състоянието на повредата или как щетата влияе на по-нататъшната работа на магазина. Със сигурност предоставете доказателство, че принтерът е лош, затова върху разписката се поставя само фрагмент от текста. Въпреки това, непълна разписка сега трябва да е причината данъчната служба да издаде билет на компанията, която го е издала!\nСледователно, ако наблюдаваме само повреда в касата, не трябва да я поправяме на полска ръка. Повредените парични средства трябва да бъдат временно изключени от функцията на магазина, а получени от останалите активни касови апарати, а при липса на такива - затворете магазина, докато устройството не бъде поправено. Поради факта, че отказът на касов апарат може да спре работата на целия магазин, касовите услуги са много по-лесни и се опитват да отстраняват неизправностите редовно или в най-кратки срокове. Така че, след като открием нередности в работата на касовия апарат, не трябва да се опитваме да го поправим самостоятелно - трябва да се обадите на услугата и да се натъкнете на пристигането на сервизен техник или директно да занесете касовия апарат в обслужващия апартамент, разбира се, след като сте го изключили и обезопасили. Трябва да направим това възможно най-скоро, така че дефектът вече да бъде поправен и да мога да използвам отново депозита в касата.


На път с Христо Колев: Как Констанца ми открадна обувките | Новини Пловдив\nНовини Пловдив » Важно » На път с Христо Колев: Как Констанца ми открадна обувките\nИдеята да се отиде до Констанца, най-големия румънски град на Черно море, се роди спонтанно, подобно на повечето велики идеи. През юли бях на гости във Варна за няколко дни при Крис, много добър мой приятел и съмишленик от олимпиадите по немски. Докато се шляехме по красивото варненско пристанище, Крис ми разказа как за рождения си ден по-рано през годината е отскочил до румънската морска столица. Този разказ ми вкара мухата в главата и само няколко минути по-късно планът за следващия ден бе готов. Оставаше единствено да навием бащата на Крис да се метне на колата и да закара двама младежи с уклон към пътувания по необичайни места до Констанца, отдалечена на около два часа и половина от Варна. Човекът нямаше нищо против и ето, че нашата малка група бе в пълен състав. След ранно ставане на следващия ден и бързо сутрешно зареждане с калории от любопитната комбинация между шоколадови бисквити, луканка и ябълки раниците бяха стегнати, резервоарът – зареден и скоро Варна остана далеч зад нас.\nНашата морска столица е прекрасен град, който заслужава отделен разказ, който ще се появи в най-скоро време. Трябваше обаче да се проучи и конкуренцията в лицето на Черноморието от другата страна на границата. Провървя ни и бяхме единствена кола на ГКПП ,,Дуранкулак”, след двама мераклии на мотори, обменихме набързо левовете за румънски леи и не след дълго вече бяхме на територията на северната ни съседка. Беше ми крайно любопитно да видя считания за един от най-красивите румънски градове Констанца, особено след като бях останал със смесени чувства от посещението ми в столицата Букурещ по-рано същия месец. През първите километри след границата Румъния ми заприлича на поизостанал вариант на нашето Черноморие, а нямаше как да не се наслади човек на звучните имена на градчетата по пътя – Олимп, Нептун, Сатурн, Юпитер и… Мангалия. Последното изглежда горе-долу както звучи, поне на пръв поглед. След още няколко километра стигнахме Констанца, нашата цел, и се захванахме с нелеката задача да намерим място за паркиране в близост до центъра. С известна доза пъшкане, немалко късмет и завидна проява на шофьорски умения, бащата на Крис успя да намести колата перфектно на идеалното място и същинската част от нашето пътуване можеше да започне.\nГрадчето се оказа изключително симпатично и, въпреки твърденията на Уикипедия, че е дом на близо 300 000 души, забележително спокойно. Центърът му е малък и компактен, всичко може да се разгледа за около час. Много красива беше снежнобялата българска църква, напомняне, че тази част от Румъния дълго време е била българска територия, както и джамията, разположена в съседство. Населена от българи столетия наред, след Руско-турската освободителна война Констанца попада ту в румънски, ту в български ръце, за да се стигне до неизгодния за България изход от Първата световна война, когато той окончателно остава част от Румъния. Несъмнено перлата на централния площад е Историческият музей – все пак Констанца е най-старият непрекъснато обитаван град в Румъния.\nИсторическият музей на Констанца\nОт музея започва една пъстра плетеница от къщи, столчета и первази на прозорци с разнообразни цветове и форми, която превръща Главната на Констанца в изключително приятно място за разходки. Там някъде усетихме как бавно, но сигурно гладът започва да ни кара да се вглеждаме все по-често в шарените покривчици на ресторантите. В крайна сметка не ние избрахме място за хапване, а то нас, като изведнъж се сблъскахме с табела с надпис: ,,Да се яде е човешко, да се яде добре е божествено”. Кои сме ние, че да спорим с подобно твърдение, казахме си, и окупирахме една от масите. Дълго време се чудех между паста с морски дарове, на море сме все пак, и ребърца с картофи, като накрая постъпих по соломоновски мъдро и си взех…двете. Струваше си всяка хапка, като даже и леката болка в стомаха от не толкова лекото преяждане, не успя да попречи на това наистина божествено изживяване.\nСлед още малко размотаване по сладурските улички на Констанца бях убеден, че харесвам този град далеч повече от голямата и шумна столица, която, разбира се, има и своите предимства и за която ще разкажа в някой от следващите постове. В крайна сметка обаче времето ни беше ограничено и трябваше да тръгваме към може би най-важната част от града – крайбрежието. Алеята покрай морето е адски красива, а там се намира и може би най-известната забележителност на града – Морското казино, построено през 1910г. и разположено в началото на алеята. Приятно впечатление правеха и големите бели шатри, опънати покрай морето и превърнати в мобилни книжарници. Разходката по алеята определено си заслужаваше, мястото е много фотогенично, а гледката на вълните, разбиващи се в скалите на няколко метра под теб – впечатляваща. Удаде ми се да спазаря и огромна раковина за само 3 леи. Денят напредваше, слънцето немилостиво печеше и потеше бедните български приключенци, като последното обстоятелство категорично ни убеди, че е време да тестваме и плажа на северната ни съседка.\nЦентралният плаж на Констанца е наистина централен, само на около 5 минути пеша от центъра. Веднага ни посрещна младеж, който не говореше и дума английски, но компенсираше с усмивка и желание да помогне. За общо около 20 леи (приблизително 7 лв) получихме шезлонг и чадър. Плажът е с малко по-едър и дори твърд пясък, но разполага с много просторна ивица, благодарение на която многото хора въобще не се усещаха. Водата беше чиста и топла, страшно приятна за плуване, като дори и на шейсетина метра навътре в морето е до гърдите. Идилия отвсякъде, като изключим панелния пейзаж, който величествено се извисяваше над плажуващите. Плуването с фон от нефтени платформи в Баку или при 7 градуса в датското Северно море също са силни изживявания, но Констанца със своите внушителни, но не особено морски блокове, никак не им отстъпваше. След като излязохме от водата, с Крис се отправихме да разгледаме кея, от който се откриваше красива гледка към целия плаж.\nПлаж ,,Plaja Modern”, Констанца\nМалко по-нататък се натъкнахме на местни юнаци, които от около два метра височина скачаха в морето, изпълнявайки всевъзможни трикове и маймунджулъци. Нямаше как, трябваше да защитим честта на България, наредихме се и ние. Е, салто не можах да направя, но поне се наскачахме с кеф. Морето беше дълбоко там около десетина метра, но отново кристално чисто. Явно замърсяването върви само от едната страна на границата… Удивени (раздразнени) от нашите (не)умения, местните ентусиасти скоро си тръгнаха и оставиха платформата само за нас.\nНа море по балкански\nБай Ганьо на плаж\nСлънцето клонеше към хоризонта, когато се натоварихме на колата и, уморени, се отправихме обратно към Варна. 160 км по-късно, вече в апартамента на Крис, установих, че ми липсват…обувките. Да, оказа се, че си бях тръгнал по джапанки, зарязвайки чисто новите си маратонки, подарък от нашите за рождения ми ден, под шезлонга в Констанца. Споделих за проблема си на Флори, много близка моя румънска приятелка, която ме окуражи с думите: ,,Е, вероятно максимум 5 минути след като сте тръгнали, някой се е радвал на новите си маратонки.”\nДаже и този лош късмет не успя да срине бойния дух на групата, която имаше големи планове за вечерта, предизвикани и от включването на Пешо, друг верен олимпиец и пътешественик от Добрич. Идеалният ден заслужаваше също толкова идеален завършек, а той включваше запознаване отблизо с нощния живот от българската страна на границата, в един курорт със ,,златни” пясъци…\nДжамията на Констанца


Мери Гейнър: "Класиката е винаги на мода" - Bacchus.bg\nМери Гейнър: "Класиката е винаги на мода"\n01 Март 2006, 12:42\nКога точно започнахте да се занимавате с вино и разбрахте, че то е вашата страст?\nДълги години бях банков служител и накрая вече бях толкова уморена от банковото дело, че трябваше да променя нещо. В същото време се интересувах много от история, от география и от кулинария, както всяка жена, вероятно. А всички изящни изкуства и по-специално старинните предмети (антиките) ми бяха не просто интересни, а истинска страст. Четях за различните епохи и им се възхищавах. Виното от своя страна е неразделна част от живота на ценителя, така че, предполагам, то се появи като естествена еволюция на моите интереси.\nСпомняте ли си кога и при какви обстоятелства се е получила точката на пречупване, която ви е накарала да решите да се занимавате с вино?\nМисля, че да - беше през 1990 г. Реших, че ще е добре да се захвана с виното, преди да съм остаряла много, за да имам достатъчно време да го пия и преоткривам до края на живота си.\nА спомняте ли си коя беше бутилката (или чашата), която се оказа решителна?\nКолкото и банално да звучи, това беше едно френско вино от Бордо, наистина.\nОпитвали ли сте някога преди това българско вино?\nАко искате вярвайте, но първата голяма открита дегустация, която водих в Ирландия, веднага след като се дипломирах след най-тежките изпити за Wine MBA, беше на български вина! А освен това още едно съвпадение - първото ми интервю за работа тогава беше в една компания, вносител именно на българско вино. Ходих на три срещи с тях, но така и не ме взеха на работа.\nАко трябва да избирате някое вино, което да пиете до края на живота си и имате право само на един избор, кое ще да бъде то?\nТова е труден въпрос. В момента, ако трябва да отговоря, ще кажа бордо, но тъй като сега след минути ми предстои дегустация на български вина, може би след нея ще си избера някое от вашите. Каквото и да избера обаче, задължително ще се съчетава добре с месо. Страшно обичам месо, и то червено месо.\nТова е доста непопулярно напоследък.\nДа, зная, напълно остаряло и е демоде, но не мога да се променя.\nИмате ли любим ресторант в Дъблин, място в което наистина се чувствате у дома си, и как изглежда той?\nИмам и това е един италиански ресторант, казва се Unicorn. Може би защото много харесвам италианската кухня, а и защото е едновременно непринуден и изискан. Другото ми любимо място е виненият бар Ely, където мога да избирам сред невероятно голям брой вина от цял свят на чаша - шампанско, шабли, кианти и какво ли не, в зависимост от настроението ми.\nХаресва ли ви храната в България?\nМного ми хареса това, което дотук опитах. Освен това месото е с отлично качество, както и плодовете и зеленчуците. Бях в два много добри ресторанта - единият уютен и вкусен, другият много модерен и също с добра храна, но знаете ли, мисля си, че една хубава вечеря всъщност зависи в най-голяма степен от компанията и атмосферата... Е, разбира се и от виното. Ако например попаднете дори в най-добрия, най-изискания и най-високо оценения ресторант в света и ви предложат изключителни, космически ястия, но умирате от скука в същото време, преживяването няма да ви достави изцяло удоволствие, нали така?\nВие бяхте тук като лектор на един семинар за Тоскана и тосканските вина. Имате ли по-специално отношение към този район на Италия?\nНе, не мисля, имам специално отношение към всички интересни и вълнуващи вина на Италия, а не само към Тоскана. Санджовезето там е невероятно, но какво да кажем за примитиво на юг или негроамаро? Ами небиоло, което дава феноменалните бароло и барбареско или амароне? Италия има и чудни пенливи вина... Аз мисля, че всички те са специални, уникални и не мога да отлича нито едно пред другото. В този винен свят в момента има толкова много каберне, мерло и шираз, че едно санджовезе би могло да е много приятна емоция за небцето... нещо ново, нещо, което не можеш да опиташ навсякъде.\nИначе семинарната програма тук, в България, беше изцяло върху Тоскана и тосканските вина и беше придружена с много детайлни и задълбочени дегустации. Лично аз съм много доволна от това, което се получи.\nРазбирам, че имате много силна връзка с Франция и особено с Бордо, от тамошните имения имате ли фаворит?\nДа, така е, но това не значи, че не харесвам останалите вина по света. Дори напротив. Истината е, че когато ми поднесат една чаша с вино, аз се стремя да откривам това, което се е случило с него, преди да попадне при мен. Опитвам се да си представя лозята, от които идва, хората, създали тази напитка и техния труд и по тази причина винаги ми е било трудно да кажа за някое вино, че е лошо... Зад всяка бутилка стоят толкова много усилия, че е някак неучтиво, ако не ги оценяваш.\nНо да се върнем във Франция. Много ми е трудно да определя. Когато бяхме на обучението за Wine MBA, почти всяка вечер даваха вечери за нас в най-прочутите имения и съответно имахме възможност да опитаме най-доброто от най-доброто. Освен това лекциите ни започваха в 8 сутринта и завършваха в 19.30 вечерта, често придружени с дегустации на шампански вина (за събуждане) или вертикални дегустации на някои изби. Подготовката беше желязна наистина. Но може би никога няма да забравя една вертикална дегустация на Cheval Blanc. Предполагам, че това е отговорът на вашия въпрос.\nНапоследък се заговори за криза и спадане на общото качество на френските вина. Как ще коментирате това?\nМоето мнение е следното: когато един човек започва да пие вино, той обикновено се обръща към етикетите от новия свят. Тоест той първо се запознава с шардоне, мерло и каберне совиньон от някоя от страните, които правят добри комерсиални вина. Това е естествено, защото тези вина са много приятни, пивки и лесни за разбиране. След това постепенно сетивата му се отварят, започва да му омръзва да пие едно и също от едни и същи производители и решава да опита нещо ново, различно.\nЕдин вид небцето му се усъвършенства и тогава той е готов да се запознае с френското вино. Тоест аз мисля, че на един човек е нужно малко време, за да познае и оцени френското вино, и затова според мен то е не влошило качеството си. Пазарните закони са си съвсем на мястото и не виждам нищо необичайно или критично. Общо взето, хората си спомнят по-дълго вината от стария свят - испанските, португалските, френските и италианските, отколкото тези от новия свят, защото те наистина са по-специални. Някак си емоцията не е една и съща, когато пиете нормално шардоне от Австралия или когато отворите едно шабли. Просто целта на Южна Африка, Австралия или Чили е да продават повече вина на по-добри цени, с еднакво добро качество. Ключовата дума тук е еднакво. Разбира се, че и сред тях има вълнуващи и уникални вина, но ние говорим като цяло.\nПродажбите на страните от новия свят се дължат на добрия маркетинг. Какво пречи на останалите държави от Стария континент да го прилагат?\nТочно така е, но маркетингът им може да бъде и много агресивен. Французите, италианците или испанците някак си не са така натрапчиви в рекламирането на вино и със сигурност губят от това, но пък може би на определен кръг ценители са по-симпатични.\nКъде е България в тази картина? Какъв е вашият съвет към производителите и най-вече към търговците?\nВие имате едно огромно предимство от логистична гледна точка спрямо пазарите в Западна Европа и Англия - намирате се на няколко часа път. България има нужда от реклама, без съмнение, но може би не чак толкова агресивна, каквито са кампаниите на страните от новия свят, които правят какви ли не промоции от рода на "плащате две, получавате три" и т.н. Според мен това малко обезценява истинската стойност на виното.\nИмате ли представа какви са рекламните бюджети на австралийските вина?\nРекламният бюджет на бутилка австралийско вино е 1 долар (респективно 1 паунд, когато виното стигне на пазара в Англия), поне така ни обясниха, когато бяхме в университета в Аделаида. Представете си за какъв маркетинг става дума...\nКакво е мястото на българските вина на пазара? Трябва ли да заложим на местните сортове или да разчитаме на мерло и каберне, които от търговска гледна точка се продават добре?\nМестните сортове не са по-трудно продаваеми, поне аз не мисля така, просто имат различни таргет групи. Смятам, че ако едно вино е добро, то има пазарно място. Единственото, което има значение в този случай, е съотношението цена - качество.\nДоколкото схващам вашата позиция, вие не сте сред почитателите на винтовите капачки. Какво мислите по въпроса за или против корка?\nТвърдо съм "за", правилно сте ме разбрали. Защитавам корка като най-добрия материал за затваряне на вино по две причини: първо, той е естествен продукт на природата с екологично чисто производство. Корковото дърво възстановява кората си, от която хората произвеждат тапи, между седем и девет години, тоест не му се нанасят сериозни щети. Докато винтовата капачка е индустриален продукт от алуминий и пластмаса. Освен това главните обвинения към корка, свързани с развитието на ТХА (трихлоранизол), напоследък започнаха да се опровергават. Според редица нови изследвания трихлоранизолът всъщност не се образува в корка, а във въздуха.\nИмате ли данни за това каква е световната тенденция в консумацията на вино? Увеличава ли се или спада?\nСтатистиката сочи, че в страните - производителки на вино, тенденциите са консумацията да намалява, но в останалите невинарски страни по света то се увеличава. Причините за това са няколко, но една от тях е, че в държавите, традиционни производители на вина, т.нар. сиеста е намаляла значително и хората нямат време да се приберат, да обядват с чаша вино, да починат и да се върнат на работа. Начинът им на живот вече е много по-забързан и това ги превръща в по-умерени консуматори. А в страните, които не са традиционни производителки, се покачва, защото те досега просто са потребявали много ограничени количества и сега започват да пият все повече и повече вино. Освен това страните от новия свят активно са се прицелили в такива клиенти (особено Скандинавия и Бенелюкс) и по-специално в жените на възраст между 25 и 45 години. Известно е, че значително по-голям процент от покупките на вино в днешно време се правят от жени.\nКато цяло спада консумацията на евтини и лоши вина, а се повишава потреблението на по-стойностни, по-качествени вина.\nМожем ли да говорим за мода при виното и ако да - кой е модният хит днес?\nО да, в продължение на много години това например беше шардонето. От шест или седем години вече говорим за ABC (Anything But Chardonnay - всичко друго, но не и шардоне - англ.). Само че в същото време отиват в магазина и казват "всичко друго, но не и шардоне, ще взема бутилка шабли". Тоест това, което беше хит вчера, е на пак на мода днес. Сред белите може би днес на мода е совиньон блан, а в Америка напоследък доста се търси пино гриджо. В глобален план мисля, че ризлинг като че ли се завръща успешно. При червените след "Отбивки" стана модно да се пие пино ноар, но като цяло на мода днес са купажите. Вече не се търси само каберне. Хората предпочитат да пият малко каберне с малко шираз и т.н.\nИ все пак ще заключа с нещо изтъркано, но точно - класиката винаги е на мода.\nИ последно - как ви се сториха българските вина с няколко думи?\nВпечатлена съм от това, което опитах досега. Намирам, че повечето от тях са с много добро качество и комплексен характер. Харесваха ми купажите между каберне и мерло, но така също бях изненадана приятно от кръстоската между небиоло и сира - рубин.\nКлючови думи: Мери Гейнър


Холандия – Най-нашумялата дестинация за висше образование в чужбина | Moreto.net - Варна\nХоландия – Най-нашумялата дестинация за висше образование в чужбина\nПонеделник, 15 Октомври 2018 09:19\nВремето за кандидатстване във висши учебни заведения наближава все повече, а вие чувате от близки, познати и колеги, че децата им се замислят за кандидатстване в Холандия.\nВисшето образование в страната на лалетата става все по-популярно и търсено от завършващите гимназия. Сигурно се питате защо.\nДни на Холандското образование, 16-ти октомври, Хотел Димят - Безплатна регистрация\nНадяваме се между избора на рокли и костюми, както и притеснението за матури и завършване да имате време да прочетете няколко причини образованието в Холандия да е толкова нашумяло и защо е най-подходящото за децата ви.\n● Качество на образованието – Холандия предоставя обучение, което е престижно и световно признато. Залагат на силните връзки с бизнеса и практическото обучение, чрез което студентите завършват с вече натрупан трудов опит по специалността си.\n● Ниски цени – За учебната 2018-2019 холандското правителство взе решението да намали годишната такса за обучение за първокурсниците с 50%. Така тазгодишните първокурсници ще заплатят за обучението си само 1030 евро.\n● Международната среда – Холандските университети водят политика на международна класна стая. Те се стараят да съберат в една група възможно най-много хора от различни националности. По този начин студентите се обогатяват културно докато учат заедно и придобиват ценни връзки за бъдещето си.\n● Социалната среда - Холандските университети имат практиката да организират десетки специални събития, музикални фестивали, тиймбилдинги и всякакви социални събития по време на учебната година. По този начин студентите могат да разпуснат след дългите часове учене и да натрупат незабравими спомени със своите колеги.\n● Разнообразните програми на английски език – В Холандия се предлагат огромен брой разнообразни програми на английски език, напълно достъпни за българските кандидат студенти. Единственото условие е сертификата по английски език.\n● Безопасна среда – Нивото на престъпност в Холандия е изключително ниско, това я прави една от най-сигурните държави за живот.\n● Толерантност – Холандците са изключително толерантни и отворени към нови култури и националности. За разлика от много други държави, в Холандия българите са уважавани и ценени като кадри.\nТова са само малка част от причините за кандидатстване в Холандия, повече може да научите при записване на час за безплатна консултация в нашите офиси във Варна или София.\nНие от екипа на UNIFY – Образование в Холандия, като единствен официален представител на холандските университети организираме за поредна година изложението HOLLAND DAY или ДНИ НА ХОЛАНДСКОТО ОБРАЗОВАНИЕ, на което имате възможност да се запознаете с представители на най-голям брой холандски университети събрани на едно място.\nЩе имате възможността да се запознаете с нашия екип и да получите отговори на всички въпроси относно кандидатстването в Холандия, подготовката на документи, изисквания на университетите, съвети преди заминаването и много други.\nЩе се проведе и специално организиран за родители семинар, в който ще се дискутират най-често срещаните проблеми и задавани от родители въпроси свързани с процеса на кандидатстване в Холандия.\nИзложението ще се състои на 16-ти октомври, вторник, в Рослин Хотел Димят, от 14:00 до 19:00 часа.\nВходът е СВОБОДЕН, а предварителната регистрация е ЗАДЪЛЖИТЕЛНА.\nСтанете част от нашето изложение и изживейте истински UNIFY Experience.\nБабата-муле от Варна е участвала и в друга телефонна измама\n13:45, 18:10, 20:50ч.


Прочетох- Шифърът на Леонардо\nПуснато на: Вто Сеп 13, 2005 10:18 pm\nНякъде в някаква друга тема, непомня коя имаше нещо за тази книга, на мен ми хареса ...малко сюжета постен но ИДЕЯТА доста симпатична Идеята за женското начало на Бога... любима\nПуснато на: Вто Сеп 13, 2005 11:39 pm\nБезкрайно скучна, шаблонно написана с тук там добре "мацнати" идейки. Това е моето мнение за поредната боза на книжния пазар. То не бяха свръх умни хора кроящи фантастичнофеноменални планове, които изведнъж ги обземаше безумната глупост да се разкриват и да отстъпват това за което са се борели. То не бе невъобразимо-мазен край в който се събираше отдавна разделено семейство. То не бяха сакатите похвати на автора завършвайки две различни нишки в две последователни глави. И т.н. А ако на някой му е харесало книжлето просто като идея, но никога досега не му е попадало подобно "чудо"-то братята руснаци имат какво да ни "кажат". Далеч по-изтънчено и увлекателно.\nПуснато на: Сря Сеп 14, 2005 9:18 am\nууу доста противоречиви мнения... и за какво все пак става въпрос в Книжлето дето го изгаряте на кладата??\nПуснато на: Сря Сеп 14, 2005 8:29 pm\nРадвам се ,че има и още някой на когото книгата не му е харесала,при толкова много суперлативи бях започнала да си мисля ,че съм единствената недооценила книгата и грешката е при мен.\nПуснато на: Сря Сеп 14, 2005 10:47 pm\nСписъкът с хората не харесали книгата расте неимоверно бързо. Значи за какво иде реч.\n-един добросъвестен учен "шеметно" нагазва в никога нечувано приключение. Полицията го гони, но пък има бонус - привлекателна помощничка.\n-една (привлекателната помощница), явно доста глупава жена над 30-те (ми постоянно не разбираше какво става, дори по въпроси от нейната компетенция), която се държи като дете, обаче пък е твърде съобразителна да измисли "гениален" план за да измъкне същият този добросъвестен учен в началото.\n-един надъхан следовател, които е толкова брилянтен в разследването, че от неговия телефон се проведе много важен разговор, а той дори не провери веднага какъв номер е набирано.\n-един феноменално умен учен който е посветил живота си на едно дело, което обаче като беше в ръцете му, предпочете да го рискува само за да се опита да привлече един иначе излишен съмишленик. А пък как им разказа всичко с насочен към тях пистолет направо ми е любимо. Също като във филмите където убииците държат жертвата на прицел, обаче предпочитат да разкажат за всички свои прегрешения и изведнъж към края им пада камък на главата.\n-глава на църковна организация, който от нищото е издигнал империя и е позволява да го метнат, по най-глупавия начин, а покрай него и Ватикана.\n-полупобъркан монах, който трябва да изтръгне БЕЗЦЕННА ИНФОРМАЦИЯ и уж си разбира от работата, но странно защо убива източниците си на информация при първата казана от тях лъжа (даже преди векове Инквизицията е знаела, че това е грешка и трябват по-алтернативни мерки). Да не говорим, че застреля една монахиня в една църква, като се знаеше, че той е вътре, а иначе трябваше да е по-невидим от полъха на вятъра.\nИ такааааа...обединяваме всичко това и какво се получава...незнам, вие кажете!


Утре ще бъде теглен жребият за следващия шампионат - Topsport.bg\nБългарският футболен съюз информира професионалните клубове и представителите на медиите, че жребият за новия сезон в Първа професионална лига и Втора професионална лига ще бъде изтеглен утре, вторник, 14 юли, в Амфитеатралната зала на Национална футболна база "Бояна". Церемонията ще стартира в 14:00 часа с жребия за Първа лига, а в 14:30 часа ще бъде изтеглен и този за Втора лига.\nС оглед спазването на противоепидемичните мерки, продиктувани от пандемията и осигуряването на максимална сигурност на присъстващите, по време на жребия за ППЛ в залата ще бъде допускан само по един представител на клуб от ППЛ; аналогична ще бъде процедурата и при тегленето на жребия за ВПЛ.\nПо същите причини и в съответствие с противоепидемичните предписания на здравните власти, по време на цялата церемония в залата ще бъдат допуснати само видеооператори и фоторепортери. Останалите представители на медиите ще имат възможност да зададат своите въпроси към участниците в жребия след неговия край на откритите пространства в Национална футболна база "Бояна".\n12 от 14-е участници в новия елитен шампионат са вече известни. Така в жребия ще участват двойки отбори, които тепърва ще играят баражи. По същия начин същите двойки ще бъдат теглени и в жребия за Втора лига.\n"Унгарският футбол е във възход, играят добре, но с подробности и индивидуалности ще се занимаваме тепърва"\nСпортни новини / БГ Футбол / Първа лига / Утре ще бъде теглен жребият за следващия шампионат\nГрандовете на Европа се натискат за Рома или Севиля