БЕКЕТ – ЙОНЕСКО – ПИНТЪР - Съюз на Българските Писатели\nюни 25, 2020 Posted on юни 25, 2020 in Водещи Новини, На фокус, Новини, Рецензии, Съюзен живот\nБЕКЕТ – ЙОНЕСКО – ПИНТЪР\n(глава от дисертацията ми „Драматургията на Пинтър и рецепцията й в България“, защитена в БАН на 28.10.2019 г.)\nКато авторски търсения, специфика, оригинални похвати и неповторими прийоми, Харолд Пинтър стои най-близо до Бекет и Йонеско, от които се учи и влияе. Но, както подчертава Йонеско, в случая става дума за търсения, независими едни от други, които обаче са „и предопределени” (Йонеско 2007 : 450).\nГолемият драматург е изключително прав, тъй като много често сходствата между няколко съвременни автори се дължи на спецификата на духа на времето, в което те живеят, на неговата неповторимост, проблематика, търсения, открития, идеали и заблуди. В такъв смисъл Бекет, Йонеско и Пинтър разкриват душевното разочарование и покруса на западноевропейския социум след Втората световна война и настъпващата алиенация и повсеместно лицемерие в буржоазното общество, но всеки реагира и намира свой начин на изразяване, свои художествени похвати и театрални прийоми в зависимост от вътрешния си мир, житейски опит и култура и не на последно място, разбира се, от своята националност. Фактът, че Бекет е ирландец, пишещ на френски и английски, че Йонеско е със смесен румъно-френски произход, пишещ на френски, а Пинтър – португалски евреин – никак не е за подценяваме и омаловажаване, защото те обективно плащат дан и на традициите на родните си корени и култури.\nЕто как вижда своя знаменит съвременник Самюел Бекет ироничният и ексцентричен негов събрат по перо и творчески инвенции Йожен Йонеско:\n„Бекет не страда по социални или политически причини, а по екзистенциални заради ситуацията, в която е поставен днешният човек. Една по-благоприятна обществена ситуация би посмекчила злото в света, а обратното го активизира. Но доколкото знам, нито една революция не успя и няма да успее да реши проблема за човешкото съществуване…\nИ както виждаме: нито Бекет, нито другите големи писатели и художници, като Франц Кафка, Марсел Пруст, Фьодор Достоевски, Уилям Фокнър, а и още мнозина други, не могат да бъдат разбрани, ако игнорираме проблема за религията, който ги бе ангажирал и който не би могъл да се разглежда като нещо чуждо и абстрактно…\nЦялото творчество на Бекет представя бунта на човека срещу Божественото (Йонеско 2007 : 397-398).\nЗа разлика от ироничния Йонеско, Бекет съчувства на своите герои и е съпричастен на тяхната житейска съдба. Той не само ги представя безстрастно и дистанцирайки се от тях, както ексцентричния румънец, но искрено и сърдечно се вълнува от техните страдания, мъки и разочарования. Може би и затова най-често неговите персонажи са хора от подземието, от ъндърграунда: скитници, клошари, просяци, бедни амбулантни търговци, сиротници и безпътници по безконечната магистрала на Нищото… Бекет е крайно човечен автор, но и безкрайно смел и реалистичен в отразяване безсмислието и празнотата на битието. Неслучайно той пише често за Нищото, като го опредметява, оживява и разгадава. Спасение от него няма според гениалния ирландец, освен може би в Смъртта, зловещата му квинтесенция. Нито идеологии, нито религии, нито социални учения могат да помогнат на човека да се освободи от наивността си по отношение пустотата на живота.\n„В очакване на Годо” (1952) е безспорният шедьовър на Бекет, неговата най-представителна творба, образно казано неговата визитна картичка. И това е така, защото в тази невероятна творба са се събрали всички търсения, теми и размисли, които са изпълвали винаги духа на автора и са го разпъвали със своите противоречия, загадъчност и нерешимост.\nАбсурдът у Бекет започва още със самата обстановка в пиесите му и техните декори. Всичко у него е символично и алегорично. Той вплита в текста си алюзии от цялата културна история на човечеството и в това отношение прилича на своя велик съотечественик Джойс, който в своя „Одисей” прави абсолютно същото. Земното съществуване само по себе си е абсурдно – това ни внушава драматургът Бекет. И на човек не му остава нищо друго, освен да си тегли въжето, както клошарите Естрагон и Владимир в пиесата.\nЧовекът е скитник и клоун в пустинята на живота. Това е ключовата метафора, която изгражда странното поведение на двамата скитници. А другата метафора е въведена чрез двойката Поцо-Лъки, които са крайно сгъстен пародиен образ на класовата система. Всъщност човекът преминава живота си в напразно очакване на чудото и единственото, което среща е нелепият опит за човешка организация. Конструкцията на пиесата на Бекет е сюрреалистично повторение на съноподобната композиция на Стриндберг, за която е характерно движението на героя по пътя на живота му, където той среща хора и събития, без всякаква връзка помежду им – проекции на собствените му желания и страхове.\n„Бекет екстремно я кондензира, превръщайки движението на протагониста (-тите) в стоене на едно място. Това става определяща характеристика за всичките му следващи текстове. От сюрреалистите той пренася и свежда до крайност и съчетаването в една плоскост на несъчетаеми, взаимоизключващи се елементи. Условният стерилен декор със сухо дърво е допълнен с клоунадното интензивно физическо присъствие на персонажите и скрупульозни натуралистични детайли в непосредствените им действия” (Николова 2009а : 90).\nОбществото е непознаваемо, както и битието – те са ирационални, относителни и необясними. Индивидите са деперсонализирани, релативни, криещи се като хамелеони зад своите спасителни езикови роли. Както и при Пинтър, езикът не казва нищо сигурно за личността, а най-малкото може да я изрази. Той вече не е средство за комуникация, защото персонажите непрекъснато разговарят, но не общуват и са вечно сами.\nВ „Краят на играта” (1957) Бекет използва един тих и монотонен диалог между умиращия богаташ Хам и неговия неизменен слуга Клов, чиято неприязън и омраза ги е свързала толкова дълбоко един към друг, че само смъртта е в състояние да прекрати тази жестока агония на власт и подчинение. Господарят отново е сляп, а родителите му са затворени в боклукчийски кофи, от които могат да подават само главите си, за да кажат няколко случайно запомнени фрази. Въпреки жестокия си и безсмислен живот, четиримата абсурдни персонажи са се вкопчили в него, представяйки един драстично кондензиран модел на човешката цивилизация.\n„Последната лента на Крап” (1958) е едно друго, също доста известно, творение на неспокойния ирландец. Старецът Крап цял живот е записвал на магнетофонна лента своите преживявания и сега – пред прага на смъртта – иска отново да потъне в спомените си. Предизвикателството на Бекет тук е неговия възглед, че само нашата земна кончина може да ни освести и да ни измъкне от неизменната и прилепчива наивност, в която изкарваме цялото си битие. Наивността е в основата на създадените нравствени ценности, както и на земното щастие.\nЕдноактната пиеса „Жарава под пепел” поставя острия въпрос за будната съвест в едно все по-глобализиращо се, все по-комерсиализиращо се и апокалиптично отчуждаващо се общество. Онзи, който в такъв един земен ад си позволява лукса да притежава нравствени ценности и божествена искра в душата си е обречен на самота, изолация и неглижиране от социума. Динамичният, лишен от всякакви скрупули, свят никому няма да остави възможността да бъде истински човек.\nВ „Щастливи дни” (1961) Бекет подхваща изконната тема за „вродения оптимизъм”, който някога блестящо беше осмял хапливият и ироничен Волтер в своя прословут „Кандид”. Тук Бекет чрез темата за вродения оптимизъм се опитва не да обнадежди и насърчи своите плиткоумни герои, а да обезсили и разобличи и този последен бастион на баналността, толкова неистово рекламиран днес и от розовите билбордове, и от блудкавите филмчета с happy end, и от невъобразимата квазипсихологична теория за позитивното мислене\n„Играта” (1963) е една новаторска пиеса, един неоспорим драматургичен експеримент. Действието се развива в отвъдното, след смъртта на мъжа, неговата съпруга и любовницата му. Те са в отделни урни и си спомнят земния си живот. Трите монолога са сами за себе си и диалог в традиционното значение на тази дума няма. Зрителят е провокиран и шокиран едновременно. Действащите лица са деперсонифицирани, както в повечето творби на Бекет. Подали главите си от урните, разделени един от друг чрез смъртта, те могат да изповядват своите прегрешения и страсти единствено пред самите себе си.\nЙожен Йонеско действително може да се смята за родоначалник на Театъра на абсурда, който, както вече споменах, води своето летоброене от дебюта на „Плешивата певица” през 1950 г. Той всъщност е първият, превърнал „безсмислието в композиционен принцип” (Натев 1965 : 352).\nДраматургът също борави с митологеми и съотнасяния към миналото, но неговият абсурд е по-тясно свързан с философията на екзистенциализма. Нейни постулати, особено на Сартр, ние срещаме в репликите на всичките му герои.\nДекорът у него винаги е реалистичен и сред този декор се случват най-странните и налудничави неща, събития и случки.\nЙонеско умело провокира логично настроения зрител, очакващ нещо познато, взаимносвързано и пропито от дълбок смисъл. Уви, присмехулният експериментатор му поднася безсмислие, което е неразгадаемо по принцип, необяснимо и безкрайно пусто. Това е нещо повече от шок, това е земетръс в ценностната система, в умствените нагласи, в цялостния мироглед на човека. И най-интересното е, че Йонеско вплита абсурда в съвсем тривиални и на пръв поглед ежедневни ситуации и декори.\nЕто например какво казва мистър Смит на своята съпруга мисис Смит за починалото бебе Боби в „Плешивата певица” (1949), с подзаглавие „антипиеса”, за чиято кончина са прочели в сутрешния вестник: „Има правилни черти и все пак не може да се каже, че е красива. Прекалено е висока и доста пълна. Чертите й не са правилни, но би могло да се каже, че е много красива. Малко е дребничка и по-скоро слабичка” (Йонеско 1999 : 10).\nЛъжесилогизмът, характерен за френския фарс и Молиеровата комедия, тук е в служба на абсурдността, доведена до такава крайност, че обхваща целия сценичен космос на пиесата. Баналността е верига от необозрими случайности и всяко антиномно твърдение в разговора на двамата възрастни съпрузи може да бъде истина и обратно. Героите се движат на ръба на колебанието, несигурността и абсурда, сякаш в човешкия свят няма нищо трайно.\nАбсурдната драматургия, както вече отбелязахме, възниква като организирана „школа” едва след Втората световна война, защото появата й се дължи „не на някакви нововъведения в художестветата техника, а на причини от социално-етически характер” (Натев 1965 : 313-314). Тя е критично настроена към средната класа в Западна Европа, която прекарва своя еснафски живот сред цъфтежа на безсмислието, глупостта и ефимерната социална „сигурност”. Днешното състояние на това общество, стигнало до задънена улица в своята бездуховност, ярко разкрива проницателността, както и страховете на майсторите от Театъра на абсурда.\nВ „Якоб или послушанието”, авторът се подиграва с инстинкта за продължаване на рода, който уж бил „външният изрив на натровения от този инстинкт човешки организъм”(Натев 1965 : 322).\nВ „Бъдещето е в яйцата”, която е тематично свързана с предходната пиеса, Якоб и Роберта снасят яйца в домашния полог. Отначало Якоб не харесва Роберта Първа с двата носа, а си пада по Роберта Втора с трите носа, за която се жени и която му ражда потомство.\nНай-странното при Йонеско е, че той увещава зрителя посредством своите персонажи и ситуации, че баналността и безсмислието на абсурда по никакъв начин не могат да бъдат избегнати и преодолени. Всеки опит това да се направи, ни води към още по-голяма обърканост, безизходица и отчаяние. Не бива, осъзнали една измама и илюзия, да налитаме в обятията на друга, не по-малка от нея.\nВ „Жертви на дълга” драматургът подлага на жесток сарказъм и унищожителен присмех понятието „дълг”, възползвайки се от метода на психоанализата. „Мисля, че разбирам – казва той – например „Жертви на дълга” или другите свои пиеси много по-добре от критиците, но когато ги писах и известно време след това на определено ниво на разбиране те не ми бяха напълно ясни” (Йонеско 2007 : 461).\nВ „Урокът” (1951) учителят убива за един ден 40 ученички съвсем безнаказано, под прикритието на своята прислужница. Това е една от алюзиите за нацизма, които пронизват някои от пиесите на Йонеско. Добродушната глупост, проявена от прислужницата, като защита от душевните противоречия и катаклизми, е също така безсмислена и нелепа. Тя дори е пагубна, защото от нея се възползват извратени и амбициозни престъпници, които не се спират пред нищо, за да задоволят мегаломанските си идеи, сеейки разруха и смърт.\n„Амеде или как да се отървем от него” доказва според Йонеско, че ако нещо свързва двама души помежду им дълги години, то това не е нищо друго освен трупът на греховете им и страха от възмездието за тях. Вечно растящото тяло на убития преди 15 години любовник Амеде, постоянно поставя двамата съпрузи, дотегнали си до смърт, да се опитват да го скрият, като така отношенията им стават все по-здрави и вековечни.\n„Столовете” (1952) е може би една от най-абсурдните пиеси на Йонеско. В нея двама старци са поканили гости у дома си, които настаняват на множество столове, за да се самоубият пред този „остатък от човечествотощ” (Йонеско 1999 : 138). Ораторът, длъжен да оповести мисията на Стареца след смъртта му, се оказва глухоням. На столовете на сцената, естествено, няма никой, освен въображаемата за съпрузите избрана публика.\nВ пиесата абсурдът се крие в самото безсмислие и пустота на живота, който сякаш е на сцената и всички хора, като немите столове, на които уж седят, го гледат с удивление и ужас. Зад зейналата врата надзърта „черното Нищо”, „осмисленият живот” се оказва само едно неразбираемо и безсмислено словосъчетание на глухонемия, а човечеството продължава своите ежедневни суетни, своя смях и нелепости дори след смъртта на двамата старци.\nСтоловете остават, само публиката се мени. Умирайки, хората „завещават” тия празни столове, където ще се настанят идващите след тях поколения.\n„Самоубийството е единственият смислен и свободен акт, който човек може да извърши след като се прости с всички житейски илюзии” (Йонеско 1999 : 87-142).\nПиесата на Йонеско „Импровизация в Алма или хамелеонът на пастира” (1956) в действителност е един задочен спор с „Малкия органон на театъра” на Брехт. Главен герой е самият Йонеско, поучаван от тримата Бартоломеувци, които искат да го научат как да пише пиесите си занапред. Те са министри и доктори по театрология, костюмология, декорология, драмология и т. н. Тук авторът воюва не с правото на твореца да бъде коректив и съдник на обществото от сцената, а да се занимава единствено с „тоталното безсмислие” в света” (Натев 1965 : 334).\nВ „Носорог” (1959) абсурдът вече е навлязъл в ежедневието под формата на стада разбеснели се, човеконенавистни носорози. Постепенното завладяване на съзнанието на масите от носорозите и превръщането на всички в носорози е напомняне както за нацизма, така и за новия консуматорски тип глобалистичен човек. Драматургът разрешава един нравствено-политически проблем, проблема за фашизирането на обществото, който е подложен на небивал сарказъм и справедлива критика.\nВъв „Въздушният пешеходец” (1962) главният герой успява да полети над света, за да се ужаси от жестоките опустошения, нанесени на земята по всяка нейна точка от безкрайните войни и насилия между хората. Репликата на Втората англичанка в началото на пиесата, че „осъзнаването на полезността може да бъде разрушително” е една от основните точки от веруюто на нашия прагматичен и хедонистичен свят, който за съжаление става все по-страшен и непредсказуем. А като опозиция на материалистичното мислене, задушило планетата ни, е констатацията на Беранже: „Човек има голяма нужда да лети… Да не летиш е по-лошо, отколкото да гладуваш. Затова сме толкова нещастни, защото не летим… Който не може да лети, е наистина инвалид”. Ясно е, че тук става дума не за летене във физическия смисъл на думата, защото то е невъзможно още от времето на Дедал и Икар, а за полет на духа, за възвишени идеали и стремежи, за нравствено усъвършенстване на човека.\nВ „Кралят умира” (1962) е цялата философия на Сартр за екзистенциализма. Тук Кралят е поставен в граничната ситуация на смъртта, в която с невероятен реализъм изплуват целият абсурд и безсмисленост на човешкото битие. Неговите думи „Ще умра, когато поискам, аз съм Кралят, аз решавам” са не само алогични, но и фарсово жалки. Абсурдът се удвоява в края на пиесата, когато първо изчезва декорът, а после актьорите, като цялата смъртна агония на Краля се оказва една излишна и безсмислена суматоха.\nАбсурдът у Харолд Пинтър е така да се каже по-реалистичен и в този смисъл той е в традициите на английската литература.\nНеговите герои живеят в абсурдни отношения помежду си и постоянно се борят за запазване на собствената си територия.\nТой много се различава в това отношение от Бекет и Йонеско, при които нещата са по-оголени и схематични. У Пинтър всичко е скрито, завоалирано и неясно. Думите нe казват нищо.\nОсновният Пинтъров похват е „умелото прикриване на следите” (Eслин 1994 : 11-17). Авторът „хвърля съмнение” върху всичко, което се разиграва на сцената, нарочно не обяснява подбудите за постъпките на персонажите, а техните реплики често не са свързани със ситуацията; споменават се незначителни факти, после се подхвърлят думи, които напълно ги опровергават. По този начин драматургът изгражда едно цялостно чувство за обърканост и несигурност. Зрителят остава с впечатление, че героите не знаят какво правят, сякаш са загубили волята си, че са станали марионетки, движени от някакви неизвестни вътрешни или външни сили. А в същото време действията и езикът на персонажите са взети от всекидневния бит и поразяват със своята конкретност и естественост. Това съчетаване на реалистичното със загадъчното определя спецификата на Пинтъровите пиеси.\nАбсурдът у Пинтър се крие преди всичко в думите. Абсурдно е хората да общуват с думи, без да могат да си кажат нищо и да скрият всичко. Тук функцията на измамата е фундаментална. Самоизмамата и измамата са най-яркият Пинтъров абсурд, негово неоспоримо откритие.\nДокато у Бекет и Йонеско, обаче, абсурдът идва отвън, от безсмислените действия и ситуации, от напълно алогичните сцени с тичащи по градските улици носорози или пък налудничавите диалози между отчаяните скитници Естрагон и Владимир, очакващи митичния и вечно неидващ господин Годо, то при Пинтър ние се сблъскваме с нещо поразително странно и оригинално като драматургия. Парадоксът в неговите пиеси е втъкан в самото действие, в самите персонажи, които изглеждат естествени и реални, но всъщност живеят в един постоянен абсурд, какъвто е самият живот. Безсмислието и алогичността просто бликат от всичките му изцяло земни и нормални на пръв поглед герои. Под баналните и тривиални, ежедневни и скучни разговори тлее абсурдът и наднича неочаквано, както Тартюф изпод масата в дома на Оргон, докато последният разговаря с очарователната си съпруга Елмира.\nВ пиесите на Пинтър всичко е банално – и ситуациите, и сцените, и езикът, и персонажите, които сякаш са излезли току-що от магазина, прескочили са от улицата на сцената или пък са толкова подобни на нашите съседи, та ние чак се учудваме защо изобщо тия хора са в театъра. Никаква парадност, приповдигнатост, странност или необичайност, и всъщност леден ужас те обзема от бездните, зеещи между тях, от алогичните им неконтактуващи диалози, от мимикрията, от игрите им на криеница, от завоалираните им лъжи и лицемерие. Необичайното избликва пред очите ни, най-неочаквано и шокиращо за нас, от съвсем обикновени, семпли и банални картини, взети сякаш от самия живот и пренесени зад завесата, която се вдига не толкова да ни въведе в един нереален и чуден свят, а в нашето до болка познато ежедневие, което, пресътворено от майсторското перо на Пинтър, се оказва толкова непознато и абсурдно, че ние не можем да повярваме на очите си. За разлика от него необичайното у Бекет и Йонеско е сякаш „пришито” към баналното и изглежда повече като кръпка, отколкото като еднаква материя с него. То не е органично споено и единосъщно с него. В тази разлика се утвърждава и невероятното майсторство, и оригиналния принос на английския драматург към Театъра на абсурда и към драматургичната техника изобщо.\nДруга много съществена особеност на Пинтъровата драматургия, която рязко я различава от тази на двамата му велики предшественици, е фактът, че въпреки раждането на абсурда от тривиалното и баналното ежедневие на персонажите му, той съвсем не е толкова неочакван за зрителя, както може да ни се стори на пръв поглед. В действителност през цялото време на спектакъла, докато действието обикновено мудно и бавно се развива пред очите му, той подсъзнателно се подготвя за развръзката, защото в пиесите авторът обикновено подхвърля ловки уловки, неслучайни фрази и действия, които са невидимите, но много осезателни за съзнанието жалони, подготвящи го за изненадващата поанта – неочаквана и интуитивно отгатната, известна и неизвестна едновременно.\nМоже би една от най-съществените разлики между Бекет и Йонеско от една страна и Пинтър – от друга са героите им. Докато в драмите на първите двама персонажите най-често са деперсонифицирани, а имената им са взаимозаменяеми и са само отличителни знаци на символи или алегории, то при Пинтър този елемент напълно отсъства. Неговите персонажи са живи хора, с отличителни черти, психология, със своя физиономия и здраво свързани със своята социална среда. Здравата реалистична традиция, характерна за английската литература, ярко се е проявила и в творчеството на този най-голям драматург на Острова през втората половина на ХХ век. Докато при Йонеско срещаме герои-марионетки, а у Бекет – символи, то при Пинтър те са винаги психологически уплътнени и близки до битието.\nПодобно на Брехт, и Пинтър много явно и съзнателно политизира своя театър, за да достигне в последните си пиеси до преки и недвусмислени политически послания. Известно е, че той е бил силно ангажирана политически и социално личност, смел и непреклонен към световните войни, тероризъм, агресия, робство и колониализъм. Даже речта му при връчването на Нобеловата му награда от Шведската академия на науките ще се запомни и с това, че в нея той яростно осъжда американската агресия в Ирак и навсякъде по света, както и подкрепата, предоставена на американските агресори от лейбъристкото английско правителство на Тони Блейър. Известно е също така, че Пинтър е участвал в комитет за спасяването на арестувания от Хагския трибунал Слободан Милошевич. Всеки Пинтъров герой има свой социален живот и среда, без които той е немислим и невъзможен, точно обратното на Бекетовите и Йонескови персонажи. Знае се, че и Бекет, и Йонеско са били чужди на политическата тема и на социалните въпроси. Те са се вълнували повече от трансцендентното и метафизичното, отколкото от конкретното и политическото. Една съществена разлика между тия трима велики творци.\nЗа Брехт Йонеско казва следното: „Не обичам Брехт, защото е дидактичен, идеологизиран. Не бих казал, че като драматург е примитивен, но е първичен. Не е семпъл, но не е и достатъчно дълбок. Той не предлага теми за размисъл, а отразява, илюстрира една идеология: не ме учи на нищо, а само повтаря едно и също. От друга страна Брехтовите персонажи са само социални типове, при това доста плоски – имат само две измерения, липсва им метафизичност. Самият Брехт изобщо не е цялостен, истински човек, а просто един палячо!… Но у нас, хората, има и един надсоциален аспект и тъкмо той ни дава свободата да се противопоставим на социалния… както и да е, Брехтовите герои са осакатени, защото авторът ги е лишил от вътрешната им свобода, от дълбочината им. Те са просто кухи и фалшиви… Няма истински театър, който да не ни открива някаква тайна, както няма и истинско изкуство без метафизика…” (Йонеско 2007 : 395-396).\nПозволих си този по-дълъг цитат от Йонеско, за да се види фундаменталната разлика между Брехтовия театър и Театъра на абсурда. Но за чест на Пинтър трябва да се отбележи, че той съумява да надскочи едностранчивостта както на Йонеско, така и на Брехт и да създаде своите социални персонажи, като втъкава метафизичните им страхове и усети толкова умело и органично, че е необходимо да признаем неговото безспорно новаторство и безпогрешен драматургичен нюх в изграждането на постановките му.\nПиесите на Пинтър, както вече споменах, са далеч от всяка метафизика и са по-скоро психологични и реалистични, отколкото символични. Докато той работи и твори в Англия, следвайки нейната литературна традиция, то Бекет и Йонеско живеят във Франция, пишат на френски и са под влияние на философията на екзистенциализма. Макар Йонеско да не признава и да отрича Сартр, неговата философия изразява онова, което витае като основна идея във въздуха на Европа по време на Втората световна война и след нея.\nБекет и Йонеско са автори с други национални традиции, които несъмнено оказват влияние върху спецификата и оригиналната физиономия на техните пиеси. Бекет е ирландец и безусловно е наследил доста от магическата ирландска традиция. Нека си припомним само Суифт и неговия Гъливър, „Портретът на Дориън Грей” на Оскар Уайлд, а по-късно и „Одисей” на Джойс, с когото той общува и който несъмнено оказва силно влияние върху своя съотечественик.\nЗа разлика от Бекет и Йонеско, у Пинтър няма боготърсачество и метафизичните тайни на битието изобщо не се засягат. Има само тук и сега, само стая с няколко разговарящи за блудкави теми персонажи и същевременно, както в пиесата „Стаята” започваме да разбираме, че означенията горе и долу в жилищния вход не се отнасят само до житейската конкретика, а символизират, разбира се съвсем завоалирано, за зрителя, подсъзнанието и паметта на героинята Роуз, нейното травмирало я минало, неясно бъдеще, както и несигурното й, вечно клатушкащо се, като лодка, настояще.\nВ отличие от своите предшественици, Пинтър освен драматург е и актьор, и сценарист, и режисьор. Той се е отдал изцяло на театъра, подобно великите Шекспир и Молиер, за които сцената не е било просто място за постановки на текстовете им, а съдба, живот и неизбежна участ, горене и възторг. Между впрочем същата участ са споделяли и античните бащи на трагедията Есхил и Софокъл, като са аранжирали декорите, уреждали са хоровите партии, както и машините за слизането на боговете пред смаяния древен грък. Всъщност Пинтър извървява пътя си от актьорската гримьорна през режисьорския пулт до писането на пиеси. Да не забравяме и филмите, създадени по негови сценарии: „Последният магнат” (1976), „Жената на френския лейтенант” (1981), „Удобни непознати” (1990), „Процесът” (1993). Първият от тях е по предсмъртната творба на Скот Фицджералд, а последният – по едноименния роман на Франц Кафка.\nИнтересно е отношението към езика у Бекет, Йонеско и Пинтър. Докато при първите двама езикът е странен и абсурден, понякога пронизан от неочаквани символи и трансцендентни ракурси, както е в случая с „В очакване на Годо”, където едно от тълкуванията на тайнствения г-н Годо е, че той е алюзия за Бог (от англ. God – Бог), когото човек напразно очаква на земята и никога няма да срещне. Подобно е и положението с Йонеско, където има натрупване на фрази, които на пръв поглед сякаш нищо не казват, а освен това понякога изнервят публиката. При двамата майстори на модерния театър езикът е ключ и квинтесенция на абсурда. Не така стоят нещата с Пинтър, обаче, който използва съвсем банален и тривиален език, сякаш изобщо не е работил върху него. Героите му са потънали в семпла, битова обстановка и на пръв поглед не може да се очаква нищо интересно да се случи, когато постепенно зрителят е обхванат от необяснимо напрежение, което го овладява неусетно, но неумолимо. Подсъзнателно той усеща, че има нещо друго, което се случва зад паравана на сцената. Финалът обикновено е изненадващ на сюжетно ниво, но на психологическо зрителят вече е подготвен за него. Най-ясно това може да се види в „Завръщане у дома”, когато никой не очаква, че Рут ще остане като проститутка при братята на мъжа си. Езикът при Пинтър играе ролята на димна завеса, зад която героите се крият, за да постигнат своите цели, като умело манипулират и мамят останалите. Езикът е обикновен, но скрива загадката на абсурда.\nЙонеско, Бекет и Пинтър са интуитивни автори. Героите действат сами пред очите им, а те само записват това, което наблюдават. И все пак при Пинтър виждаме известна предварителна подготовка, както например в случая с „Нещо като Аляска”, основана изцяло върху книгата на д-р Оливър Сакс „Събуждания”. Авторът се е постарал да се запознае с медицинските открития и изследвания в областта на сънната болест, от която страда главната му героиня Дебора. Разбира се, не в такава маниакална крайност като френските романисти Флобер и Зола. Подобен елемент се среща и в пиесата „Джуджетата”, където пък налудничавите образи на отчаяния и депресиран Лен сякаш са излезли изпод перото на закоравял наркоман. Пинтър е известен с перфекционизма както към езика и паузите в пиесите си, така и към детайлите на интериора и обективната истина, дотолкова, доколкото тя може да му послужи в разкриването на забуления зад нея абсурд на света.\nТемата за паметта и нейната ненадеждност е характерна и за тримата големи драматурзи от Театъра на абсурда. Нека си припомним само „Плешивата певица” и „Въздушният пешеходец”, на Йонеско, „В очакване на Годо” и „Последната лента на Крап” на Бекет, „Стари времена” и „Пепел върху пепел” на Пинтър. Докато у Бекет паметта изобщо не съществува, както е за Владимир и Поцо, които на следващия ден нито помнят с кого са били вчера, нито къде са били, нито имат усещане за утрешния ден, при Йонеско тя е пронизана с невероятен абсурд, както г-н Мартин и г-жа Мартин изобщо не помнят, че са съпрузи и накрая по едни логични съвпадения „откриват”, че са женени. Подобно на тях г-н Смит и г-жа Смит описват хора и събития по абсолютно противоречив начин. Казаното преди малко в следващия миг минава в своята крайност. Имаме чувството, че пред нас не са хора, а марионетки. В това отношение Пинтър е коренно различен от своите големи учители. За него паметта съществува, но е доста несигурна поради своята субективност, тъй като всеки човек възприема нещата в живота от своя гледна точка, в съответствие с ценностната си система, интелект, впечатлителност, желания и увлечения. Нещо повече – с паметта може да се спекулира, като се манипулират останалите за постигането на определени цели и позиции. Миналото при английския драматург се оказва неустановено и постоянно променливо в зависимост от ситуацията, в която са изпаднали персонажите.\nБурното литературно развитие във Великобритания след Втората световна война предполага и нови творчески търсения и открития в драматургичното изкуство. То извървява пътя от дидактическия устрем и морализаторстване, през постановките по класическите произведения на Дикенс и Текери, до сърдитите млади хора, театъра на абсурда, постмодернизма и предизвикателствата на все по-разкрепостеното мислене по отношение на пола, расата, социалния живот, брака и любовта. Харолд Пинтър се вписва естествено в развитието на английската драма, като запазва своята неповторима специфика, удивителен театрален усет и прецизност към езика. Интересен момент в неговата кариера е фактът, че той претърпява няколко творчески метаморфози – от камерната пиеса и контретната заплаха, през психологичната и метафизичната драма с непонятни сюжети и оригинални метафори, до ярката политичаска сатира и гротеска на нравите.\nТеатърът на абсурда влива своята живителна струя и в английската драма, като навлиза окрито в творческите инвенции на редица драматурзи от това време. Пинтър взема някои от похватите на театъра на абсурда, но ги преработва така, че те стават изцяло негови и оригинални. Той по-скоро заимства някои от идеите на философията на екзистенциализма, залегнала в основата на театъра на абсурда, но ги превъплъщава по свой неповторим и специфичен начин.\nСравнявайки го с неговите предтечи в модерния театър Бекет и Йонеско, неговите учители в тайните на сложното и изкусително изкуство на Мелпомена, ние оставаме удивени от големия път, който той е изминал в преобразяването на абсурда в съвсем банални ежедневни сцени и картини от човешкото битие. Персонажите му са хора, които сякаш са нахлули от самия живот в пиесите му и той даже не си е направил труда да ги разкрасява или типизира. Тази негова стъпка напред е истинска революция за театъра като цяло. Тя много наподобява огромната промяна, която извършва Еврипид, като сваля героите от небесата и митологията и ги приземява така, че те се превръщат в съвсем обикновени хора от всекидневието, а не полубогове като прикования Прометей на Есхил и Едип цар на Софокъл.\nЕслин 1994 : Еслин, Мартин. Харолд Пинтър – хронология на една кариера. – сп. „Театър”, № 3/4, 1994.\nЙонеско 1999 : Йонеско, Йожен. „Плешивата певица” и други пиеси, ИК „Колибри”, София, 1999.\nЙонеско 2007 : Йонеско, Йожен. Въздушният пешеходец (Пиеси/ За театъра). изд. „Леге Артис”, София, 2007.\nНатев 1965 : Натев, Атанас. Съвременна западна драматургия, изд. „Наука и изкуство”, София, 1965.\nНиколова 2009а : Николова, Камелия. Британската драма 1945-1989, изд. „Институт за изкуствознание при БАН”, София, 2009.


Винаги ще се намери някоя Поптодорова, за която войната е заря от евроатлантически ценности - Big5.bg\nВинаги ще се намери някоя Поптодорова, за която войната е заря от евроатлантически ценности\nАлександър Симов с коментар за обясненията на Соломон Паси и Елена Поптодорова по отношение на конфликта САщ – Иран\nСветът ври и кипи, ракети летят в едната и другата посока, но ако човек се довери на нашенските телевизионни експерти, никога няма да разбере какво се случва.\nЕлена Поптодорова, Соломон Паси, хора, които в различно време и място биха се добрали най-много до портиерско място, какво точно могат да обяснят за случващото се?\nВ просъница чух как Паси определя ген. Сюлеймани като Дарт Вейдър. Ето това е проблемът на българската "международна" експертиза - тези могат да разсъждават само в холивудски категории, като пъпчив тийнейджър на прага на пубертета.\nТе не познават страната си, а какво да говорим за това дали познават света?\nАко почнат да падат големите бомби, винаги ще се намери някоя Поптодорова, която да ни увери, че нищо опасно не се случва, защото това в небето не е блясък на взривове, а заря от евроатлантически ценности.


Тройната мисия на „Байерн“ – Труд\nТройната мисия на „Байерн“\n(L-R) Bayern Munich’s Spanish midfielder Xabi Alonso, Bayern Munich’s Polish striker Robert Lewandowski , Bayern Munich’s Chilian midfielder Arturo Vidal, Real Madrid’s defender Dani Carvajal, Bayern Munich’s French midfielder Franck Ribery and Real Madrid’s defender Sergio Ramos discuss with Hungarian referee Viktor Kassai (C) during the UEFA Champions League quarterfinal second leg football match Real Madrid vs FC Bayern Munich at the Santiago Bernabeu stadium in Madrid, Spain, on April 18, 2017. / AFP PHOTO / Christof STACHE\n13.04.2018 • 16:29\nТройна мисия получи „Байерн“ за 1/2-финала в Шампионската лига. Това отреди тегленият в петък жребий в турнира на богатите. Баварците имат за съперник за шеста поредна година в елиминациите отбор от Испания – настоящия шампион „Реал“ (Мадрид).\nОтлично смазаната от Юп Хайнкес немска машина има три задачи по пътя към финала – да се справи с Кристиано Роналдо, реализирал гол в единадесет поредни двубоя от евротурнирите през настоящата кампания, да спре серията от пет поредни загуби от „белия балет“ и… да се опази от съдийския фактор. И не, не става въпрос само за прословутата дузпа в 93-ата минута за „кралете“ срещу „Ювентус“ от сряда, а за цялостното творчество на мъжете в „черно“ от последните сезони в срещите на испанския колос. Защото на „Алианц Арена“ не са забравили грабежа на века, както какъвто бе определен мачът от 1/4-финалите преди година срещу същия съперник. Тогава реферът Виктор Касай зачете две попадения от засада на Роналдо, изгони пресилено Артуро Видал и спря голова атака на Роберт Левандовски, озовал се очи в очи със стража Кейлор Навас.\nА първото решение в ущърб на „Байерн“ вече е факт. От УЕФА нямат намерение да наказват капитана на „Реал“, бранителя Серхио Рамос. Националът на Испания наруши правилата, като слезе на терена на „Сантяго Бернабеу“ в края на мача с „Ювентус“ (1:3), въпреки че изтърпяваше наказание и трябваше да бъде на трибуните. Според медиите в Испания обаче Рамос ще бъде на линия за първия двубой от 1/2-финалите.\nИ докато европейската централа теглеше жребия, „Байерн“ обяви името на новия треньор – Нико Ковач. Настоящият наставник на „Айнтрахт“ и бивш футболист на тима ще наследи Хайнкес след края на сезона.\nА жребият в Шампионската лига бе опорочен от два от участниците в 1/2-финалната фаза. Ден преди УЕФА да определи съперниците, които ще спорят за място на финала, от „Рома“ пуснаха билети за мачовете с „Ливърпул“. Новината бе активна няколко минута на сайта на клуба преди да бъде обявена за грешка от „вълците“. Но грешката се оказа вярна. На свой ред пък Флорентино Перес, президентът на „Реал“, каза още във вторник, че следващият съперник на тима му ще бъде Байерн“.\n„Винаги така става“, обясни босът на „кралския“ клуб“, следвайки логиката. Първият мач е на 25 април.


Проф. Ана Кочева: От Скопие са наети лобистки фирми да пълнят ЕС с фантазми - 24chasa.bg\nАна Кочева, професор в Института за български език при БАН\nИ песента за Райна Княгиня от Панагюрище се оказа македонска\n“Граматика на македонскиот язик” на Блаже Конески е плагиатствана от Любомир Андрейчин\nВъвеждането на сръбски език в македонските училища е бумеранг - албанското малцинство ще поиска изучаване и на албански\n- Проф. Кочева, как така Ботевото “На прощаване” се оказа македонска народна песен?\n- Това е само един от многобройните примери за манипулации, които се извършват от страна на нашите колеги в Република Северна Македония.\nОт всички български възрожденски дейци от Македония няма нито един, който в Република Северна Македония днес да не е обявен за македонски преродбеник, както там наричат възрожденците. И Йоаким Кърчовски, който сам определя, че пише на “простейший язик болгарски”, е обявен за македонски възрожденец. И братя Миладинови, които са автори на сборника “Български народни песни”, издаден в Скопие само като “Зборник народни песни - Златна книга на македонската преродба” през 2009 г.\nЕдин от първите изследователи на българския език - руският учен Виктор Григорович, който го открива за славистиката, се е срещнал с Димитър Миладинов и му е възложил да напише “Граматика на говоримия български език” въз основа на записи на български народни песни. Димитър Миладинов е трябвало да напише граматика на българския език независимо от факта, че днес го представят като изключително и само македонски възрожденец.\nСъщото важи за Григор Пърличев, който е първият преводач на “Илиада” от старогръцки на български език. Той самият пише, че “ние, българите, сме били ругани и презрени от сите народности, време е да се опомним”. Разбира се, днес Григор Пърличев също е представен единствено и само като македонски възрожденец.\nС оглед на всички тези примери не бива да ни изненадва и фактът, че Ботевото “На прощаване” е публикувано като македонска народна песен. Става дума за “Речник на македонската народна поезия” от 1983 г., в който Ботевите стихове са адаптирани по следния начин: “Нем жалай, майко, нем плачи, ке станам, майко, айдутин, айтдутин, майко, бунтовник…”.\n- Кога се натъкнахте на тези примери?\n- Тези два драстични примера проф. Лилия Илиева беше открила в македонските сборници с народни песни. А манипулациите, които се правят с българските граматики например, сме ги открили отдавна, дори сме правили сравнение между нашата “Основна българска граматика” на Любомир Андрейчин и “Граматика на македонскиот язик” на Блаже Конески. Това сравнение показва, че няма кой знае каква разлика между това, което Блаже Конески е изнесъл като анализ и като примери, с граматиката на Андрейчин. Тя до голяма степен е плагиатствана - същите дефиниции, същите примери.\nБотевите стихове, представени като македонска поезия, звучат така: “Нем жалай, майко, нем плачи...”\nТова е политика, която последователно се извършва от 1944 г. насам в Скопие. Многочислените последователи на Конески, които са и филолози, и етнолози, и историци, с помощта на този вътрешноезиков превод, който достига до плагиатство, прекрояват текстовете не само на българските автори от Македония, но и на автори от Мизия и Тракия чрез това т.нар. вътрешно препеване. Донякъде бих могла да разбера тези ненаучни проявления в Скопие, защото, ако не се процедира така, вътрешно се обезсмисля цялата “македонска филологическа наука”, цялата “македонска история”.\nИ историята на македонския език е българска, и диалектите на този език по същество са български, и съвременната македонска книжовна норма всъщност е прекодифициран български книжовен език. Това се прави основно по време на работата на Първата езикова комисия през 1944 г. Тя има за задача да конструира този език и членовете ѝ сами признават, че всичко трябва да стане много бързо, че никой няма време да чака естествения развой по вътрешноезиковите закони, както се развива всеки нормален и естествен език. Трябва да се бърза и да се изпълни политическата поръчка, поставена от Белград и Москва, където е заченат македонизмът - в Белград още в края на XIX век, после преминал през коминтерновските идеи за държавите, нациите и техните езици, докато се стигне до наши дни, когато откровено манипулациите продължават.\nСтигаме до идеята, която беше артикулирана преди десетина дни в Скопие по повод празника на свети Сава, празник на сръбската общност в Македония, честитен от премиера Зоран Заев на общността. Тогава чухме, че отново ще се въведе факултативното изучаване на сръбски език в македонските училища, което буди известно недоумение. Това, че могат да въвеждат каквото си искат в македонските училища, не подлежи на съмнение, техни вътрешни дела са. Но се питам няма ли това да се окаже бумеранг, защото знаем, че проблемите в самата Македония са доста сериозни по отношение на албанското малцинство, което има своите основателни претенции да получи втори официален език - албански. Това вече е така в македонските общини с 15-20% албанско население. След като ще се въвежда сръбски, албанците биха имали пълни основания да пожелаят да се въведе и албански език.\n- Какъв е замисълът на книгата на БАН за езика на РС Македония?\n- Книгата, която беше издадена от БАН - “За официалния език на Република Северна Македония”, е написана от автори от няколко института и от най-големите български университети. Появи се на български език през пролетта на миналата година, а съвсем скоро излезе и на английски, за да може всички, които искат да се запознаят с нещата такива, каквито са, да го направят. И да няма съмнения, че нашите западноевропейски партньори може да не ни разберат. Много се говори, че нашата по-твърда позиция по отношение на РС Македония не е съвсем достъпна за партньорите ни, които се изненадват от споровете ни. Сега ще имат възможност с планини от документални факти да се убедят в нашата теза и във всичко, което се подменя. Защото онова, което се прави отдавна оттатък границата, е чудовищна подмяна.\nНа 60-ина страници - съвсем съзнателно толкова кратко, се интерпретират всички проблеми, свързани с историята на езиковата норма, за имената в Македония, за българските книжовници от Възраждането, за създаването на книжовната норма, за съвременните диалекти в Косово и Албания, където и до ден днешен има български диалекти, които в Скопие се обявяват за македонски. В книгата има описани някои съвременни етнодемографски измерения на езиковия въпрос. Разбира се, интерпретира се въпросът за официалния език на Република Северна Македония в съвременните двустранни отношения.\nНакрая в няколко изречения сме си позволили да направим нещо като пътна карта във вид на изводи за двустранните отношения в научната и културната сфера. Защото езиковата ни близост наистина изисква един по-засилен и културен, и медиен обмен между двете страни без необходимост от този вътрешноезиков превод. Смятаме, че е необходимо да се осигури и свободен обмен на медийни продукти, на научнопопулярни издания в двете страни. И да има стриктно придържане към обективната истина при научните контакти. Без да има политизация, без да се робува на стари идеологически клишета, които продължават да битуват в Република Северна Македония. Тогава мисля, че всички ще си облекчим живота и контактите. Няма нужда да се търси опора в някакво измислено минало. Ние нямаме никакви претенции към съвременното битие на нашите приятели от РС Македония и те не би трябвало да се притесняват, че някой ще предявява аспирации към тях днес.\n- Някои чужденци обаче смятат, че ние излишно се инатим.\n- Това до голяма степен се дължи и на огромната кампания, която се провежда не от вчера за тезите, конструирани в Скопие. Независимо от това, че те са по-скоро в сферата на научната фантастика, там са наети много сериозни лобистки фирми, които работят последователно, за да могат да захранват с техните фантазми западноевропейските ни партньори.\n- Къде се твърди, че Кирил и Методий са създали старомакедонската азбука?\n- Това непрекъснато се артикулира в РС Македония. След нашата книга от само 60-ина страници, те се почувстваха задължени да отговорят веднага с “колосални” по обем трудове, които набързо събраха от стари свои писания и някои по-нови. Издадоха 4 сборника от по 700-800 страници буквално за 2 месеца. В тях се говори за континуитета на македонския език във времето и пространството. Непрестанно се артикулира това, че Кирил и Методий и св. Климент Охридски са създали старомакедонската азбука, така че в един момент ние може да се окажем без собствена българска азбука. Питам се, щом Кирил и Методий и Климент Охридски са създали старомакедонската азбука, защо прогониха графемата Ъ от тази своя стара азбука. Буквата Ъ не съществува в македонската азбука. На нейно място се използва апостроф. В диалектите фонемата Ъ съществува, но в азбуката не я обозначават.\n- Общувате ли си с македонски колеги?\n- Разбира се. Познаваме се, особено с тези, които работят в областта на диалектологията. С тях доста добре се разбираме в кулоарите на научните си срещи, но на официално ниво те не биха могли да артикулират тези, различни от държавните. Това е една много драматична позиция, защото те пък като филолози са наясно със законите, по които функционира езикът, и с това кой е гръбнакът му - структурата, абсолютно идентична и в двете норми, и в диалектите. Разликата между двете ни норми е преди всичко лексикална. Много е сърбизирана македонската норма, с много чуждици, което се е правило целенасочено, за да може да се разграничи изкуствено от българската.\n- А докъде стигна диалектната кулинарна карта, по която работите?\n- Тя влезе във втори етап на реализация. С появата на COVID-19 обаче се оказа невъзможно да пътуваме, затова решихме да качим в интернет това, с което разполагаме. И кулинарната карта, макар и непълна, живее собствен живот в интернет. Когато българският народ се беше разготвил по време на затварянето, имахме страхотна обратна връзка. Започнаха да ни пишат българи от чужбина, които отваряли видеата, готвили. Много се забавлявали. Българка от Париж беше сготвила задушено от Годеч (вид гювеч), сервирано в скъп порцелан. Чакаме малко да се постопли и тръгваме отново на експедиции.\nl Ръководител на Секцията за българска диалектология и лингвистична география в Института за български език при БАН\nl Автор на многобройни изследвания, свързани с диалектите и историята на българския език.\nl Създател на “Карта на българския език на ново място по света”, която обхваща 15 милиона българоезични (по етнически произход), съавтор на интерактивната “Карта на диалектната делитба на българския език”\nl Ръководи екипа, който изработва интерактивната “Кулинарна карта на българската езикова територия”\nl Автор е на няколко монографии, сред които първото описание на езика на българска общност зад граница (“Смесеният език на виенските българи”), студии и стотици статии по езикови въпроси


МакЕнроу: Федерер съвсем не е фаворит на Australian open\n30-12-2009 01:58 | Станко Димов\nНовият сезон с бодри крачки идва към нас. В светлините на предстоящите 11 месеца тенис всяка седмица, е интересно да "надникнем" в бъдещето и да се опитаме да познаем как би изглеждал топ 10 при мъжете година по-късно. Задачата е меко казано трудна, но не и непосилна...\nДа поставя Рафа на това място към момента изглежда доста оптимистична прогноза. Аз обаче съм сигурен, че испанецът ще успее да защити титлата си в Мелбърн през януари, а след това ще доминира на любимия си клей и трева. Основание да мисля по този начин ми дава и това, че Надал почти не взе точки от Ролан Гарос и Уимбълдън, което го поставя в много добра позиция за атака на челото, стига да няма нови травми. Така че стига Надал да направи силна първа част на сезона, това може да се окаже достатъчно той да има огромна преднина преди US Open. Нека да напомня, че всяка една от последните 5 години е белязана от много силен старт в първите месеци на испанеца, което прави теорията много вероятна.\nПоследните новини около талантливия сърбин са по-скоро свързани с дейността му извън корта и шоуменските му прояви, но надали това ще му повлияе през новия сезон. Ако краят на 2009 г. е добър индикатор, то Ноле със сигурност има силите да доминира над съперниците си. Ранните загуби, които записа на турнирите от Шлема през миналия сезон, ако не друго могат да му помогнат да преценява по-добре възможностите си и моментите, в които наистина трябва да играе на върха на възможностите си. Най-вероятно Новак дори ще се добере до първото място в течение на сезона, но надали ще е достатъчно да го задържи в края на годината.\nНовата година винаги започва с поставянето на нови цели. За Федерер е нужно преди всичко да запази мотивацията си, която го крепеше толкова години, в които доминираше. За мен е много съмнително, че Роджър ще играе със същото желание, след като вече подобри рекорда на Сампрас. Освен всичко загубите му от Дел Потро в последно време съвсем премахнаха ореола му на непобедим.\nВторият, не по-малко важен въпрос е - може ли Федерер да защити цели 10 хиляди точки, които натрупа за година?\nНека не забравяме, че той игра всичките четири финала на турнири от Шлема, печелейки два от тях. Така че всяка грешна стъпка през 2010 г. ще му носи загубата на купища точки. Да смятаме, че отново ще спечели Ролан Гарос при наличието на Надал, изглежда еретично. На Уимбълдън той винаги ще е фаворит, но в сезона на твърди настилки далеч не може да се каже, че той ще доминира. С оглед на всички казано - да, вероятно Р-Фед ще направи силна година, но надали ще е достатъчно да запази първото си място.\nНесъмнено титлата в Ню Йорк му донесе куп позитиви. Оттук нататък обаче е логично да си задаваме въпроса, дали той има силите да задържи това темпо. Проблемът идва от това, че той вдигна летвата много високо и това създава огромно напрежение у него, с което е съмнително, че ще се справи. На първо време той има нужда да подобри играта си на трева, където няма никакви успехи. Това обаче трудно ще стане със сегашните му волета. Ако пък вземе та преоткрие своето "моджо" от US Open, то той може да грабне и титлата в Мелбърн. Смятам го за бъдещ номер 1, но не и през 2010 г.\nНа Острова очакванията към Анди са огромни, а самият той с удоволствие би затворил устите на хапливата местна преса с титла от Шлема. За всички е видно, че той е може би най-добрият във формат 2 от 3 сета, но в Шлема ситуацията е драматично различна. Това си остава негова Ахилесова пета, а особено що се отнася до срещи с мощни противници, които успяват да пробият иначе отличната му защита. Твърде дефанзивната му игра и липсата на "инстинкт на убиец" със сигурност ще му пречат все повече занапред. Нека си го кажем направо - неговата игра "на котка и мишка" не дава резултати. Големите турнири се печелят със смели отигравания.\nВреме е за промяна сред наложилите се имена и хърватинът е много подходящ в това отношение. Исполинът миксира най-доброто от вече споменатите играчи и вече постига чудесни резултати. Сигурен съм, че за в бъдеще ще гледаме много титанични битки между него и другия гигант Дел Потро. Ако не беше един неприятен спад във формата му по средата на годината, то той щеше вече да е в топ 10. От сега е ясно обаче, че той има нужните качества да бъде важен фактор.\n7. НИКОЛАЙ ДАВИДЕНКО\nС оглед на цялостното му поведение, да остане в топ 10 не би било проблем за него. Надали обаче може да говорим за нещо повече. Руснакът донякъде показва сходно поведение като това на Мъри. Да, той може да победи всеки, но надали точно сега ще вземе да грабне титла от Шлема. Да спечелиш някоя от тези титли е много по-сложно нещо, в което Давиденко въобще няма опит...\n8. АНДИ РОДИК\nЗдрава, много здрава работа. С това се характеризира поведението на Анди. Той винаги е готов за битка и мотивиран до краен предел за титла от Шлема. Да, той има страхотни оръжия в арсенала си и един от най-добрите треньори - Лари Стефанки, но дали това е достатъчно? Той никога не се предава пред критиците и гледа с позитивизъм на проблемите, така че все още може да очакваме много от Анди...\nФранцузинът досущ прилича на Марат Сафин - и като игра, и като поведение. Мощната му игра, прекрасните волета и страхотният му дух са способни да създадат сериозни проблеми дори на Надал и Федерер. Неговото неумение да се предпази от контузии обаче му е нанесло вреди, които трудно ще компенсира някога. Може би той дори има потенциал за топ 3, стига да няма травми. Все пак надали това ще се случи. На всичкото отгоре е склонен да допуски крайно неочаквани загуби, точно когато очакваме нещо голямо от него.\n10. ГАЕЛ МОНФИС\nФренският тенис няма причина да не доминира през 2010 г. А самият Гаел е показал, че има оръжията да победи почти всеки. Той просто трябва да разбере, че тенисът не е просто да направиш няколко изумителни удара, а да се бориш докрай и за всяка точка. Ако направи това, не би трябвало да има проблем да бъде в топ 10.


Как да повишите самочувствието си? Подбрани съвети от психолог!\nНАЧАЛО ЛЮБОПИТНО Как да повишите самочувствието си? Подбрани съвети от психолог!\nНека да проведем един малък тест за самочувствието. Напишете в 2 колони вашите силни и слаби страни, а след това вижте кое е в повече. Ако в списъка доминират минусите, вие не се оценявате достатъчно.\nНяма значение какво е ударило вашето самочувствие: съпругът ви е напуснал, уволнени сте от работа, не сте доволни от външния си ви… Списъкът е винаги неизчерпаем! Основното нещо е да съживите самочувствието си и да се научите да обичате себе си отново, тъй като това се отразява на позицията ви в обществото, в семейните отношения, кариерата и благополучието. Тези 10 ефективни инструкции от експерти ще ви насочват по пътя към съвършенството!\nКак една жена да увеличи самочувствието си?\n1) Направете разделение в типа критики\nСамочувствието ни често страда от критики. Важното е да помните, че нашата природа е различна: някои хора ви правят специални коментари от завист, а най-добронамерените хора любезно ви посочват недостатъците. Обикновено първият тип хора прибягват до критика на личността, за да ви демотивират и разочароват, а вторият тип оценява действията ви.\n2) Сеанс за красотата\nКогато една жена иска да промени нещо в живота си, първото нещо, което тя прави, е да промени прическата си. От новия лак за нокти или от цвета на косата няма да дойде мир, но броят на комплиментите и възхищението в мъжките погледи ще увеличи вашето самочувствие. И от там, личният ви живот също ще се подобри.\n3) Поглезете се с любимото си хоби\nАко ви смущават вашите избелели дънки и износени обувки, то сега е времето да отидите за нов чифт дантелено бельо или обувки. Нищо не дава на жената увереност така, както новият гардероб.\nВземете си карта за фитнес или си купете абонамент за някакъв спорт. Също така, можете да тренирате у дома, изучавайки упражненията в интернет. Спортът привежда в ред не само тялото, но и ума. В крайна сметка, най-добрият начин да се почувствате по-добре, е като започнете работа по своите слабости.\n5) Хвалете себе си\nСамокритиката е добра, когато е в умерено количество. Спрете да се занимавате със самобичуването, защото така ще се разрушите отвътре. Нека ви стане навик да се хвалите и да се насърчавате с малките постижения. Напишете в тетрадка всичко добро и светло, което се случва с вас, дръжте погледа си само към положителното.\n6) Потърсете вдъхновение\nЗа дамите с бодър дух, които не губят самообладание, има много подходящи филми и написани книги. В ярките истории, героините нагледно показват как да повишите самочувствието си, как да преодолеете комплексите и как да постигнете успехи. Всичко това е чудесен източник на мотивация.\n7) Бъдете интересни\nНамерете ново хоби за себе си, което ще ви бъде забавно. Малките победи и успехи в любимите ви дейности – това винаги е плюс към увереността. Започнете бродерия, фотография, танци.\n8) Посещавайте групови терапии\nСъвременните жени предлагат много обучения и курсове, чрез които развиват нови умения, виждат себе си от друг ъгъл, помагат им да станат по-щастливи, да постигнат успехи. Темите варират от -до, в зависимост от това, което ви трябва. На тези семинари се срещате със съмишленици, обменяте опит и поемате нови знания.\n9) Научете се да приемате комплименти\nАко не сте в състояние да приемате комплименти, то скоро ще спрат да ви ги правят. Научете се да отговоряте на ухажването и любезностите, така че хората да ви хвалят отново и отново.\n10) Преодолейте завистта си\nНе се сравнявайте с другите хора. Винаги ще има такива, които имат повече, ще са по-добри, по-красиви. В противен случай, несигурността ще продължава да расте, като подкопава всичките ви шансове за спокойствие и щастие.\nТези психологически упражнения ще ви превърнат в уверена в себе си жена.\nПри общуването си с хора, вие се чувствате притиснати, страхувате се да говорите, не искате да бъдете в светлината на прожекторите? Представете си, че на ваше място е известна актриса или певица. Позволете й да говори от ваше име, защото точно тя няма проблеми със самочувствието. Това звучи странно, но този метод наистина работи!\nВкореняване на рози – много лесен и успешен метод


Етерични масла полезни при астма - ArsMedica.bg\nНачало Алтернативно лечение Етерични масла полезни при астма\nетерични масла при астма\nРедица етерични масла съдържат вещества с отхрачващи, спазмолитични, антиконгестивни и противовъзпалителни свойства. Те могат да помогнат за облекчаване на симптомите на астма, но не трябва да заместват конвенционалните методи на лечение.\nЕтеричните масла са натурални продукти, но те могат да крият и някои рискове за хората с астма. Пациентите с алергична астма, например могат да получат алергична реакция към етеричните масла. Освен това етеричните масла отделят летливи органични съединения, които могат да предизвикат симптоми на астма.\nКои етерични масла помагат при астма?\nНай-добрите етерични масла за облекчаване на симптомите на астма са:\nЕвкалиптовото масло се използва често при респираторни заболявания, като обикновена настинка, бронхит, астма. То съдържа субстанции като евкалиптол и цитронелал, които имат противовъзпалително, отхрачващо и аналгетично действие. В резултат на това етеричното масло от евкалипт може да помогне за намаляване на възпалението и разреждане на слузта в дихателните пътища.\nЕтеричното масло от мента поради своите антихистаминови и деконгестантни ефекти може да улесни дишането. Ментолът в маслото от мена блокира освобождаването на хистамин и по този начин бронхите се разширяват и дишането се облекчава.\nПротивовъзпалителните, релаксиращите и седативни свойства на лавандуловото масло го правят ефективно натурално средство за лечение на астма. Лавандуловото масло може да успокои мускулните контракции, да намали отока в дихателните пътища и да предотврати бронхоспазми.\nЕтеричното масло от мащерка има антисептични, отхрачващи, антибактериални и релаксиращи свойства, които помагат за прочистване и отпускане на дихателните пътища, което може да бъде полезно за хора с астма.\nЕтеричното масло от римска лайка има противовъзпалителни, отхрачващи и антиспазматични свойства, които могат да помогнат за намаляване на пристъпите на астма. Етеричното масло от немската лайка има антихистаминови свойства и може да помогне за намаляване на бронхоспазъма.\nДруго ефективно етерично масло при астма е маслото от карамфил. То има антиспазматични, противовъзпалителни и имуностимулиращи свойства, които допринасят за намаляване на симптомите на астма.\nЕтеричното масло от чаено дърво се счита за отхрачващо средство, което разрежда секретите и позволява по-ефективно отделяне на храчките. Това може да помогне за подобряване на дишането при болните от астма.\nДруги етерични масла, полезни при астма са:\nетерично масло от кипарис.


Второ издание на пленер „Безистенът” в Ямбол\n– 19.09.2017Публикувано в: Slideshow, Актуално1, Култура, Ямбол\nВторо издание на пленер „Безистенът“ ще се проведе в Ямбол днес от 10:00 часа. На площадното пространство около музея млади художници ще се изправят пред предизвикателството да претворят своя поглед към уникалната сграда на Безистена. В пленера ще се включат възпитаници на школите по изобразително изкуство при Младежки дом „Георги Братанов“, Народно читалище „Зора-1945“, Общински детски комплекс – Ямбол и деца от Комплексния център за социални услуги. Творбите на участниците ще бъдат експонирани в изложба на открито през източния вход на Безистена. На 19 септември ще бъде и ден на отворени врати за всички експозиционни зали и интерактивния музей в петвековната сграда.


Музикални хроники: Сложният въпрос за сексуалността на Меркюри остава и 74 г. след рождението му : Chronicle.bg\nhttps://weheartit.com/entry/58777168 / CC BY-SA (https://creativecommons.org/licenses/by-sa/3.0)\nМузикални хроники: Сложният въпрос за сексуалността на Меркюри остава и 74 г. след рождението му\n5 септември, 2020\t11:52\t | от\tТодор Ковачев | Арт\nМузикални хроники: Как Би Би Кинг си рискува живота, за да спаси китарата си и я кръсти Люсил\nДнес се навършват 74 години от рождението на Фреди Меркюри – недостижимия фронтмен, който няма как да бъде забравен.\nЗа певеца на Queen сякаш всичко вече е казано и анализирано, но в неговия живот, завършил през 1991 г., остават и някои неизвестни.\nНеизвестни, които няма как да се изяснят в годините след смъртта му и на моменти даже добиват още по-неясен вид. Филмът „Бохемска рапсодия“ от 2018 г., разказал в свободна интерпретация историята на Queen, допринесе за създаването на някои грешни представи за групата и за Меркюри – предимно във връзка с пресъздадената във филма кавга и разпадане на бандата (което не се е случило в истинската история на Queen).\nДруг аспект от живота на музиканта с рождено име Фарук Булсара, който e широко коментиран, но остава не съвсем изяснен, е свързан с неговата сексуалност.\nМеркюри никога не проявява желание да дискутира тази тема публично, но е добре известно, че през годините има връзки и с мъже, и с жени.\nВ един момент твърди, че е бисексуален, но е възможно да е гей, който просто се опитва да намери своето място в един все още хомофобски настроен свят.\nИзпълнителят умира вследствие на усложнения от СПИН на 45-годишна възраст и изживява целия си живот във време, когато на хомосексуалните и бисексуалните обичайно се гледа враждебно.\nЛГБТ хората често се крият заради преобладаващите обществени послания, че е неприемливо да си нещо различно от хетеросексуален.\nРодителите на Фреди, които са от индийски произход, изповядват зороастризъм – религия, разглеждаща хомосексуализма като някакъв тип преклонение пред демони. Затова легендарният музикант никога не обсъжда сексуалността си с тях, макар че през годините остава близък до своето семейство.\nДаже веднъж родителите на Меркюри биват излъгани, че един от неговите любовници, живеещ в имението му, всъщност е просто градинар.\nНа младини Фреди се среща с жени и развива сериозна връзка с Мери Остин през 70-те. Двамата живеят заедно няколко години и дори се сгодяват, преди фронтменът на Queen да признае на жената до себе си, че е бисексуален. Нейният отговор е, че смята, че той всъщност е гей.\nВъпреки неизбежната раздяла, Мери Остин остава сред най-близките хора на звездата чак до смъртта му.\nТя продължава да пътува с групата по турнета, Фреди я нарича единствения си истински приятел и любовта на живота си, а накрая ѝ завещава повечето си състояние.\nМеждувременно обаче певецът вече се среща с мъже и в един бар среща фризьора Джим Хътън. Именно с Хътън е последната сериозна връзка на Меркюри, това е и човекът, който остава с великия музикант до края на живота му.\nСъществуват сведения, че певецът е продължил и някои кратки връзки с жени след раздялата си с Остин, но това си остава в сферата на клюките.\nРазбира се, сексуалността на Фреди се проявява не само в любовния му живот и е част от идентичността на групата.\nИменно фронтменът предлага на останалите да се кръстят Queen, дума, която по онова време се използва и като обидно определение за хомосексуалистите.\nНа сцената и в клиповете на бандата Меркюри носи облекла, които целенасочено размиват половите норми и допринасят за неговата несъмнена артистична уникалност.\nТъй като е звезда, на него му е позволено да разчупи някои стереотипи. Но все пак му се пада да живее във време, в което откритостта относно сексуалната ориентация може да навреди на неговата кариера и на цялата група. Преди всичко, Фреди цели музиката му да бъде чута и не би искал да отблъсне който и да е слушател – най-вероятно затова и предпочита да избягва публичното обсъждане на сексуалността си.\nОстават неизвестни точните обстоятелства, при които той се заразява с ХИВ вируса, но знаем, че заразата се разпространява масово сред гей общността в Ню Йорк в края на 70-те и началото на 80-те. Това съвпада с периода, когато Фреди често посещава барове и нощни клубове и влиза в краткотрайни връзки с други мъже (по това време хората все още не са наясно как се разпространява вирусът).\nС напредването на 80-те години, вече е очевидно, че доста хомосексуалисти се заразяват с болестта – заразени има и в обкръжението на певеца.\nТой също показва признаци на заболяването и към края на десетилетието се потвърждава, че е ХИВ-позитивен.\nДори тогава Меркюри отрича информациите, че е болен и не потвърждава никакви сведения относно сексуалността си. С останалите от Queen е по-откровен, но на семейството си така и не обяснява заболяването си.\nЕдна от причините за мълчанието му е тревогата как публичният му имидж и оставеното от него наследство ще бъдат повлияни от разкритието.\nФреди осъзнава, че в онзи период да признае заболяването си на практика означава и да признае, че е гей. Едва на 23 ноември 1991 г. излиза официално съобщение от него: „След огромното количество предположения в пресата, бих искал да потвърдя, че съм ХИВ-позитивен и имам СПИН. Смятах, че е правилно да държа тази информация в тайна, за да запазя поверителността на тези около себе си“.\nИ във финалното си изявление Фреди Меркюри не говори за своята сексуалност, а на следващия ден умира. В последния му час до него е Джим Хътън, а по думите на звездата, техните отношения са изградени върху „утеха и разбирателство“.\n„Честно, не бих могъл да искам повече“, казва легендата за своя избраник, останал с него до последно.


Opel Astra: шумове по време на движение в зоната на предната колона A - MotoFocus.bg\n› Новини › Opel Astra: шумове по време на движение в зоната на предната колона A\nMotoFocus https://motofocus.bg/ , 18 юни 2022, 10:24\nВодачът на автомобил Opel Astra от 2010 година се оплаква от странни шумове по време на движение. Този проблем се оказа познат на специалистите от фирма Autodata.\nКлиент, който притежава автомобил Opel Astra от 2010 г., се оплаква от звуците на „щракане“, идващи от областта на дясната колона А по време на шофиране. Чухме този звук по време на пробно шофиране, но не можем да установим причината за повредата. Позната ли Ви е тази повреда?\nОтговор: Да, вече сме чували този „щракащ“ шум в моделите Astra, произведени между 2010 и 2012 година. Причинен е от прекалено големия луфт между панелите на прага на вратата. Свалете облицовката от прага на предната дясна врата. Отстранете частично гуменото уплътнение на отвора на предната врата. Нанесете защитна лента върху посочената зона фиг.1.1. С помощта на чук и наковалня (специален инструмент за ламарини) увеличете напрежението на мястото на свързване на каросерията. Монтирайте гумено уплътнение в отвора на вратата. Монтирайте облицовката на прага на предната дясна врата. Направете тестово шофиране, за да се уверите, че проблемът е отстранен.


Блогът на Крумова. :: БЪЛГАРИТЕ (част 29)\n15.11.2010 10:55 - БЪЛГАРИТЕ (част 29)\nПрочетен: 14966 Коментари: 21\tГласове:\nПоследна промяна: 09.09.2011 10:19\nЗороастризма е най-древната религия на прадедите ни, религия която учи човек да познава доброто и да се пази от злото.Това е религията, в която доброто и злото са в постоянна битка. Кой, ще спечели войната - доброто или злото?\nЗороастризмът - религията на поклонниците на Огъня, който олицетворява Светлината, която побеждава тъмнината. Най - доброто доказателство за това е празника на българите - СИРНИ ЗАГОВЕЗНИ.Празникът се пада Седем /7/ седмеци\nпреди Великден, празнува се Седем дни, в които се показват Седем различни обичаи и ритуали, свързани с празника. Трапезата се отрупва с различни ястия - млечни и яйчни, а в Неделята се иска прошка от по-възрастните с думите: "Прощавай!" и отговора е -"Простено да ти е от мене и от Господа!" Празникът се свързва с различни ритуали свързани с огъня - нестинарските танци, прескачането на огнените клади, само Хамкането не е свързано с огъня, но си е в реда на празника и се почита.\nСИРНИЦА - на този ритуал, млади и стари си обличат старите дрехи, маскират си лицата или ги боядисват така, че никой да не ги познае, най-много се пазят от злото, за да не ги преследва,и така преобразени тръгват да обикалят улиците и къщите да искат прошка от възрастните, от кръстниците и целувайки им ръката по три пъти, докато не получат прошка.\nНай - интересен е обичаят с халвата - ХАМКАНЕТО.\nБялата халва се начуква на дребни парчета и едно от тях се връзва на висок клон да виси. Младите момчета и момичета подскачат за да го отхапят. Понякога халвата се забива в косите на младоците и тогава всички се заливат от смях.\nВ други краища на България, мъжете приготвят стрелички от върбови клонки, оформени в различни фигурки - на сърца, тези стрелички изстрелват във вътрешността на огъня, който гори със силен пламък и издават шум, пукане и изхвърчат искри. Но, когато огънят е близо до някой момински дом, и ако стреличката попадни в нейният двор, тогава младите се женят - взимат се /по старому/.\nПонякога запалената стреличка попада върху покрива на плевнята и прави голям огън - беля, затова по-късно този ритуал отпада т. е заместват го с друг - едно парче дърво, разцепено в средата където се слага запалена слама и с това дърво се танцува, като се държи над главата.Танцува се в кръг и се пеят религиозни песни. Това дърво със запалената слама се нарича - Олалия.\nВ някои села в България хората палят огньове, а децата палят факли - които се наричат ОРОТНИЦИ, с тях децата гонят зимата и злото. Най - накрая, най-смелите прескачат огъня за здраве.Който смелчага прескочи най-висакия огнен език, ще бъде дълго време здрав.\nНЕСТИНАРСТВОТО - това е танца върху жарава. Нестинарите ходят и танцуват върху въглените боси. В традиционната народна българска култура е широко разпостранената представа,че огъня е отражението на Слънцето на земята и че Слънцето се преражда в Огън. Затова обредите са свързани с Огъня. Обреди които се правят в чест на огъня - за здраве и берекет/плодородие/.\nНай - разпостранени са прескоците на огньовете, танца върху въглени с боси крака. Тези танци днес се показват като атракция в народните програми в туристическите български обекти - ресторанти и механи.\nТагове: слънце, народни, здраве, танц, огън, турист, нестинарство, обреди, български, оротник, седмици, време, програма, здрав, въглени,\nОСНОВИТЕ НА СЪВРЕМЕННИЯ СВЯТ.\n1. анонимен - Явленията и религията на древните народи.\n.... древните хора, чиято религия често е насочена към " небесните богове" и е основана на наблюдения на небосвода - това, което днес наричаме астрономически наблюдения с невъоръжено око. Така се разбира, че древните хора са строили религиозни паметници и храмове, прилагайки геометричната астрономия за изразяване на астрономическа ориентация и други небесни явления чрез използване на символна архитектура.\nПо - нататък следва, че ако определена архитектурна особеност на даден паметник поражда предположения за ориентиране спрямо някаква звезда, с помощта на прецесионните изчисления е възможно да се определи периодът на създаване на паметника с много добра точност. Също чрез "пресъздаване" на небосвода за дадена епоха можем да видим онова, което са съзирали древните строители и да разберем по - добре религиозното значение на наблюденията им чрез проекта и символиката на паметника.(Бовал, Р. "Загадката Орион").\n2. анонимен - Обичаи български\nВъв фолклорната култура на българите има още един обред против суша и градушка – Герман. Докато в Западна България Герман градушкар се празнува против градушка, в Северна България обичаят Герман (Германчо, Калоян, Каба Иван) се прави за измолване на дъжд, много често в деня на Пеперудата. Като правят малка гола фигурка от кал, символизираща мъртъв мъж, момичетата го погребват с обредни песни-оплаквания.\n3. анонимен - "Дай боже,дъжд".\nПеперударските песни са част от старинните пластове във фолклорната музика. В текстовете им е вклинен молитвеният рефрен: “Дай, Боже дъжд”. Те се изпълняват групово, антифонно, в различни краища на България. Песните и танците на Пеперудата носят древен митологичен смисъл. Според изследователи корените на обреда са свързани с ритуали в чест на гръмовержеца Перун и на неговия наследник във фолклорното християнство Свети Илия.\n4. анонимен - Кукерите.\nКукерството е един от символите на страната ни. Ритуалът се датира още от езическото минало на държавата ни, а целите му били най-различни. Най-често кукерите с ритуалите си целят да изгонят злите сили и да донесат здраве и добра реколта на съселяните си.\n5. анонимен - Коледарите\nПразникът започва на 24 декември - Бъдни вечер (Малка Коледа). Из цяла България тръгват коледарите. В коледуванията участват само момчетата. Малките коледари обикалят през деня на 24 декември. Въоръжени с дрянови пръчки – коледарки (сурвакници) - и с торбички, те тропат по вратите, влизат в къщите и пеят: "Бог се роди, Коледо!". Домакинята ги дарява с кравайчета, орехи, парче сланина или кървавица. Възрастните коледари тръгват след вечерята. Събират се на дружини от по десетина души. Един е предводителят им - четник или кудабашия, друг е определен за носене на даровете - той е с дисаги на гърба. Водачът се избира доста преди Коледа. Не може да е кой да е. Трябва да е опитен, да знае коледарската благословия и всички коледни песни, които на места са до 80 .\n6. анонимен - Прощъпулник.\nПрощъпулникът е ритуал, който се прави малко след като детето проходи. По него се гадае каква ще е професията на детето. В различните краища на България прощъпулникът се нарича по различен начин – престъпулка, пощръпулник, престъпване, преходница.\nПрощъпулник се прави малко след като детето проходи. Важно е да е минало малко време, така че малчуганът да прави стабилни крачки и да не се налага да го държите за ръчички, както и да не пада в опитите си да върви. Обикновено прощъпулник се прави от десетия месец до втората годинка, в зависимост от това, кога е проходило детето.\n7. анонимен - Обичай при новороденото.\nБългарският обичай е следният. В зависимост от различните области има изветни вариации, но това е основното.\nПърво се отива на църква, където свещеникът чете чиста молитва на майката, държейки детето в ръце. Той няма право още да чете молитва на детето, тъй като то не е кръстено - такива са църковните канони. Казва се чиста молитва, тъй като се смята, че 40 дни майката се е пречиствала.\nПосле се събират в дома на майката само жени. Не трябва да има никакъв мъж, освен ако не е малко момченце или болен. Но в такъв случай те не стоят в стаята, където са жените. Прави се пита, която се поставя в центъра на масата. Сервират се само сладки неща, за да е сладък живота на детето. Върху питката се поставя кърпичка, а после една по една жените поставят върху нея някаква монета (не е важна стойността, нито път националността), казвайки на глас някакво пожелание за детето. Ритуалът се нарича орисване, а жените - орисници. Накрая кърпата с монетите се връзва на един не много стегнат (да не е скъперник детето), но не и хлабав възел (да не пилее пари) и се вдига на най-високо възможно място в къщата. Не се вдига парче пита, а тази кърпа! После питката се хваща от две неомъжени момичета с живи родители. Те я разчупват над главата на майката и бебето и раздават на всички по парченце. Първото е за майката естествено.\nВ различните краища на България наричат ритуала с различни имена. В южна България например, преди години ритуалът винаги завършвал с борба между две жени - майтапчийска естествено. Но се правела за здравето на детето. В повечето райони мажат питката с мед, за да е сладък живота на детето. Има още доста разновидности, но в най-общи линии се прави по описания начин. Разбира се, може и изобщо да не се направи. Никой никого не задължава. Но ако решиш да го правиш, то трябва да е точно на 40-ия ден - нито по-рано, нито по-късно. Аналогично на 40-ия ден след смъртта на човек се прави опело. 40-ия ден изобщо се смята за свещен в православното християнство.\n8. анонимен - Цветница.\n9. анонимен - Игнажден.\nДругите названия на този празник са Игнат, Млада година. На този ден се почита антиохийският епископ свети Игнат Богоносец, осъден на смърт заради християнската си вяра и хвърлен на лъвовете. От Игнажден до Бъдни вечер продължили родилните мъки на Богородица. От Игнажден започват и коледните и новогодишни празници. Според народното поверие на този ден е началото на новата година, затова в някои области на България го наричат Нов ден. И понеже е нова година, много важно е какъв човек ще влезне пръв в къщата, добър или лош. От това зависи каква ще е цялата година. Човекът, който пръв влиза в къщата, се нарича "полезник". На него домакинята дава игнатово кравайче и той сяда начело на трапезата. Рано сутринта на Игнажден жените наклаждат огъня, слагат гърне с вариво и приготвят тесто за хляб, от което омесват колаци за всеки член на семейството и един колак, който оставят за Бъдни вечер. На Игнажден се приготвят също така малки гевречета ("подкови"), поръсени със сусам. От Игнажден до Коледа младите и нераждали жени не работят, за да раждат по-леко. В различните краища на България съществуват различни обичаи, свързани с този празник. В Източна България например сутринта на Игнажден стопанката дава на кокошките кадено жито, което разпръсква в кръг. Според поверието през новата година кокошките ще се множат и няма да ходят по чуждите дворове. На този ден не се дава нищо в заем, за да се запази изобилието и плодородието в семейството. Преди изгрев слънце на празника се почистват и комините на къщите. Саждите се хвърлят на кръстопът или на двора, за да няма бълхи през лятото. В Югозападните краища на България в огнището се запалва специално отрязано дъбово или крушово дърво, което трябва да гори до Йордановден (6 януари)\n10. dalida - Българските обичаи.\nБлагодаря Ви за допълненията!\nБлагодаря Ви за отзевчивостта!\nБлагодаря Ви за вниманието, което отделяте на моя блог, специални благодарности за всичси Вас, от № 1 до № 9 - коментатори!\n11. анонимен - Каленичка\nВ Асеновград на лятното равноденствие малки момиченца се обличат в ефирни дрехи и обикалят по улиците в съответната махала като пеят за тази която се е облякала "каленичката" -(ето я мойта малка каленичка те ми е най красивата и т. н. т.) забравил съм я\n12. dalida - Благодаря за допълнението! Жив и здрав да си!\n13. cvetnica - Благодаря ти, dalida!\nБеше ми приятно да прочета и да си припомня.\nИзумителни са тези наши традиции!\nНаблюдавала съм няколко пъти нестинари, необясними ще останат уменията им за мен.\nТанцът върху жаравата е невероятен, има нещо магическо в това свещенодействие.\n14. dalida - Чудесно е, когато си спомняме за миналото си.\nСякаш човек се ражда отново.\nБлагодаря, че посети блога ми!\n15. shtaparov - Добри думи и подкрепа\nБраво,Далида! Огромно родолюбие лъха от тази статия,всяка твоя дума е пропита с обич към България и интересът към родното доминира над всичко! Много се радвам да намеря такъв съмишленик в твое лице (извини ме за личния тон,но всички хора като теб ги считам за близки)! В твоя подкрепа-ето едно от възможните тълкувания на името Зороастър,получени чрез моя анализ:\nЗороастър(Зороастер,Заратустер,Заратустре)= Зора Вастер(Зора Вещер,Зора Звяздер),т.е.-Звездата Зорница(Утринната звезда)!\n16. dalida - Благодаря, за допълнението!Жив и здрав да си!\n17. dalida - Пазителите на традициите - това сме ние хората.\nВ кн. "Кодът на маите" прочетох една много сладка мисъл:\n"Пазителите на Земята - хората - ще започнат да възтановяват отново природата".\nЖитейските традиции ще се върнат отново и отново българите ще заживеят с онези свои стари обичаи с които техните деди са били закърмени. Защото, не може да бъде изкоренено нещо, което е вродено. Така мисля аз. Какъвто и строй да дойде, каквато и политика да се наложи, НИЕ потомците на древните българи, сме длъжни да запазим завинаги нашето-българското, за да не се изгубим като народ и нека покажем на господата европейци, че можем да си останем българи, въпреки желанието на някои държави да ни претопят и да направят така, че да изчезнем като народ и да изчезнем и от географската карта като държава.\nТрябва да им докажем че Българите обичат своята Родина - БЪЛГАРИЯ.\n18. rouzy - И аз.\nАзът на българинът е първата българска буква.\n19. анонимен - Нестинарството е\nНестинарствотоМНОГО СТАР БЪЛГАРСКИ ОБИЧАЙ, който се е практикувал в няколко села в Странджа планина. В началото на 20 век ритуалът се разпространил и в някои северни гръцки провинции при преселването на хора от района на Странджа.\n20. анонимен - За мен нестинарството е -\nНестинарството - пречистване чрез огън.\n21. анонимен - корените на ритуала\nКоренът на огнеходството трябва да подирим в древните култови игри върху жарава, организирани в древна Индия и други места по света.


Използване на дистанционното на Apple TV за игри на Apple TV - Apple Поддръжка\nИзползване на дистанционното на Apple TV за игри на Apple TV\nДистанционното на Apple TV, включено към Apple TV 4K и Apple TV HD (Късна 2017) има акселерометър, жироскоп и вграден компас, за да можете да играете различни игри. В зависимост от играта, можете да държите и движите дистанционното в три измерения (хвърляне, търкаляне и блокиране). Някои игри реагират на движенията, които правите с дистанционното.\nИзползване на Remote Loop\nЗакачете Remote Loop (продава се отделно) и поддържайте стабилен захват на дистанционното на Apple TV, за да предотвратите наранявания и инцидентни повреди по дистанционното на Apple TV или друга собственост.\nЗа да се обогати възпроизвеждането на игрите, някои приложения може да работят и с Bluetooth® контролери на трети фирми или други аксесоари или може да изискват Bluetooth контролери на трети фирми. Изискванията за контролери са предоставени на страницата на приложението в App Store. Вижте Свързване на Bluetooth устройства към Apple TV.\nНазад Зареждане на дистанционното на Apple TV Напред Управление на чувствителността на Сензорната зона


как се "съживявате" преди концерт - Page 2 - Live - Българският форум за музиканти\n^...не е точно така...аз съм китара и вокал...а без кафе съм като провиснал х*й...и не само не мога да уцеля прагчетата...а също така темпото...ритъма...и т.н. ...\nA аз и със кафе не мога\nбира и амфетамини?\nПредишния ден и деня на концерта не свиря. . .преди концерта една сазка след това едно кафе...малко мотивация от страната на публикат...и си чук = ))може и винце и след това кафе...тва също върши добра работа = ))\nЗависи много от участието /какво е точно/. Например, аз пея в един хор, където на концерти трябва да виснеш поне 40 минути всяка част като пън, че и да пееш на всичкото отгоре. Звучи лесно ама колко се припада и каква мъка е това - няма да коментирам. Пък и соло да имаш - тва си е сигурна смърт. В този хор ни задължават в деня на концерта между 12 (1) и 3 следобяд да спим. Никакви други занимания същия ден /НИКАКВО училище/, никакво говорене почти, никакви ядки, никакво газирано, нищо сладко за пиене, никакъв шоколад, никаква тежка храна, НИКАКВО КАФЕ, ЦИГАРИ И АЛКОХОЛ, ама за сметка на това МНОГО въглехидрати и вода. Желирани бонбони, банани, и добрите стари лимонови резенки, и в почивката или малко преди концерта нещо като сандвич с бял хляб, масло и кашкавал. Иначе се налага да ни изнасят от сцената като трупове... После след концерти гледаш как зад сцена и в съблекалнята се припада, как на хората им тече кръв от краката заради скапаните обувки, ноо важното е че на сцената всички са перфектни\nДруго - в мюзикъла, в който пея пък е баш обратното - генералната ни репетиция е малко преди участието. Иска се само да сме спокойни, но и активни /мюзикъла е "Коса"/. Пак трябва да се яде лека храна и да се пие много вода. Ако на сцената има движение е къде-къде по-лесно, казвам го от личен опит. Просто трябва човек да си е починал, и да се чувства комфортно. Друго нещо което звучи смотано, ама си е баш така, са дрехите. Веднъж направих грешката да изляза с прашки и мнооого тесни дънки на сцена . Е вярвайте ми идеше ми да събуя дънките /заради които ходех като с гипсирани крака/ и да си измъкна прашките от задника /които сигурно ми бяха влязли в дебелото черво/, ама не го направих. После имах рани Тая грешка повече не я повторих\nАйде засега е това от мен че ме мързи да мисля\n...наистина полезно инфо даде...благодаря...някой от приомите възнамерявам да ги прихвана...между другото ако си говорим за "коса" в театър "софия"...много добра интерпретация сте направили...много ме зарадва като я гладах...а ти кой/коя си там?...\nНе е в театър София. Още не е направен изцяло, засега е готов наполовина и изнасяме като реклама само няколко песни\n/например "Манчестър Инглънд" и "Акуериъс"/. Не е кой знае колко сериозно, правим го главно за кеф. Ролите са временни, така че\nоще не се знае кой кого точно ще играе. А иначе миналата година участвах в друг мюзикъл, пак същите хора го правеха и ситуацията\nбеше същата като в предишния ми коментар\nАбе вие младежтта сте много изнежени\nА ние (ходилите в казарма) какво да кажем като всеки няколко дена трябваше да висим като увехнали марули на някоя вишка посред зима по 8 часа, други 8 да чистим и търкамме и евентуално, ако сме късметлии, да поспиваме 4- 5 ако някой психопат не дойде да низрита на двора да залягаме с противогаз на мутрата.\nИ за да не е съвсем офтопик, редовия кръчмарски музикант по корабите или в Норвегия, редовно си свири по 6 часа на вечер, като при това през цялото време трябва и да пее, а китарата ( ако същия е китарист) да му къса рамената. И цялото удоволствие по 6 месеца минимум.\nЯ се стегнете , вие ако два сета с хора припадате, когато трябва наистина да работите (предполагам, че още си в училище) ще измрете без време\n...kolio_k...знам че имаш сериозен сценичен опит...все нещо би могъл да споменеш като приом по темата...освен казармените спомени разбира се...\n^...това ми се е налагало да го правя пред българската и македонската публика...на другите места публиката си е публика...\nза чека съм трезвен...малко джакче за първия сет! от там натаък си свивам от вълшебните цигари + минерална вода!!! но не пафкаите преди сет номер едно,4е се губи контакт с публиката!!! и никаква химия....!!!ако свирите 4асно парти за чичковци и лелки с пари,просто се усмихвайте и се напивайтезаедно с тях ! нито по бързо,нито по бавно!!!!колкото и да си скапан номера винаги минава!!!!\nдам, много лошо направиха махайки казармата, аз като служих станах свидетел на това как от абсолютните мърди (имаше хора които не можеха да направят дори 1 набиране на лост, а от рота 360 човека само аз и още един си изкарахме норматива) станаха хора. И сега като я няма казармата лекенцата ще си останат лекенца завинаги, което си е в техен минус\nинъче добър коктейл за събуждане преди концерт поне за мен е едно дълго кафе с 1-2 редбула, само че наистина не го препоръчвам на хора със слаби сърца и сърдечни проблеми, защото сърцето яко се разхлопва като се пораздвижи човек малко\nдруг начин за събуждане, също така и напълно съвместим и допълващ се с предишния, е взаимнстван от колегата Вай - удряш един яко бърз спринт към 100-200 метра да ти се събудят чарколаците\nтва което не препоръчвам в никакъв случай е употребата на какъвто и да е алкохол (2-3 бири не влизат в тази категория), особено в компанията на "вълшебните" цигарки за които колегата по-горе говори - това е пагубна комбинация, алкохолът е враг Н1 на координацията на тялото, а в компанията на канабис действието е изключително неблагоприятно за музикална дейност\nВсъщност какво е т'ва как се съживявам.\nИма работа за вършене - напрягам се да я свърша максимално добре.\nАма бил съм уморен...\nМи ако съм доктор и ме дигнат от леглото и накълцам някой накриво. Примерно му изчегрътя далака вместо жлъчката и к'во.\nМа аз щото от леглото... и затуй се пообърках.\nКакто посочи колегата. Изпуталяви се народеца.\n'Секой гледа култура, изкуство, транквиланти, а да се понапъне малко - нечем, че зор т'ва напъването.\nОная година (лани) айдълчетата усмърдеха целия форум как не можели да научат един текст за една неделя, че видиш ли стрес било тва да те гримират и после снимат.\n"МЪРДА" е отговора.\nИ армия требе да има и за жените, че да се види то, що е бойна задача в мирно време.\nКато ви чета и мен ме хваща носталгия по БНА... Някои хора, наистина имат нужда от марш на скок с пълно бойно по баирите в Сливница, примерно, за да спрат да мрънкат за глупости. После няма да има каво да се съживяват преди концерт. То си е приятна работа, която сама по себе си ти дава тонус и настроение. Ако пък си много разбит - ще пиеш 2 кафета, ще се раздвижиш, ще се стегнеш и това е.\nНе ме разбирайте погрешно не съм фен на казармата, но трябва да призная,че имаше и положителни страни. От друга страна на човек може да му мине лигнята като поработи 20 дена на строеж, да речем.\nEdited March 9, 2009 by yotzzo


The Old Man & the Gun / Старецът и оръжието (2018) | BGFilmi.net\n## Режисьор : Дейвид Лауъри\n## В ролите : Робърт Редфорд, Сиси Спейсек, Кейси Афлек, Дани Глоувър, Том Уейтс, Тика Самптър, Джон Дейвид Уошингтън, Кийт Карадайн, Елизабет Мос и др.\n## IMDB Us\n## Резюме : Фостър Тъкър се занимава с престъпна дейност още от тийнейджър. Сега, в заника на своя живот, той продължава да обира банки. И го прави по възможно най-учтивия начин. В рамките на две години Тъкър преминава през пет щата и осъществява безпроблемно 93 обира. Филмът е базиран на истинската история за мъж, който на 70-годишна възраст успява да избяга от затвора в Сан Куентин и започва безпрецедентна поредица от обири, които объркват властите и привличат интереса на обществеността. По следите на обирджията е детектив от полицията (Кейси Афлек), който е запленен от похватите на Тъкър, и една жена (Сиси Спейсек), която винаги ще го обича.


Президентът е изпълнил възможността, дадена му от Конституцията, каза той\n08 Ноем. 2019, 12:55\nГлавният прокурор Сотир Цацаров коментира отказа на президента Румен Радев да издаде указ за назначаването на Иван Гешев за нов главен прокурор.\n"Президентът е изпълнил възможността, дадена му от Конституцията. Президентът просто изпълни Конституцията. Тя дава правото както да подпише указ, така и да върне кандидатурата. В случая той се възползва от едно от конституционните си правомощия".\n„Аз мога да коментирам мотивите като юрист, като гражданин, но не е редно да ги коментирам, с оглед на това, че към момента съм действащ главен прокурор.\nКоментирам ги така - президентът има право да върне, дори без мотиви, в конкретния случай ние чухме изложени мотиви, дали ги споделям, или не - е съвсем отделен въпрос", заяви Цацаров по време на среща с представители на Венецианската комисия в НС.


В Трън хората се тормозят от домашни кучета, които са пуснати да се разхождат свободно. Кметът на района Станислава Алексиева, каза, че поне 20 песа обикаляли по този начин центъра на Трън.\n„Проблемът е, че когато тръгнем да ги прибираме, идват хората и ни казват, че са техни. От друга страна отказват да си ги приберат в дворовете и се получава порочен кръг”, обясни Алексиева.\nЗатова е приета нова наредба за домашните животни в Трън. Регистрацията на домашни животни става задължителна и ако това не бъде направено, четириногите ще бъдат прибирани в приют. За тези които си разхождат кучетата не непозволени места и не почистват след тях пък ще се налагат солени глоби.\n„Регистрацията на домашни любимци в общината е само 5 лв. До момента няма нито едно регистрирано животно”, поясни Алексиева.\nНай-сериозният проблем идвал през есента в Трън. Тогава голяма част от хората, които идват за лятото, си тръгват и пускат домашните си любимци да се скитат безпризорни. Според Алексиева този проблем ще бъде решен с кастрация. Вече се водят преговори с фирма, която да я извършва.


След мащабна акция на Икономическа полиция и ГДБОП: Само един в ареста за 950 мастербокса контрабандни цигари - Вестник "Старият Мост" - Новините от Свиленград, Любимец и региона\nСлед мащабна акция на Икономическа полиция и ГДБОП: Само един в ареста за 950 мастербокса контрабандни цигари\nПредишна Хванаха митничар от Свиленград с фалшива диплома\nСледваща Осуетиха нелегален трафик на лекарства за 60 хиляди лева\nСвиленградчаните Кирил Мараджиев и Стефан Стефанов пуснати след 72-часово задържане\nСамо един от четиримата мъже, задържани за контрабанда на 950 мастербокса цигари, остава в ареста, реши Хасковският окръжен съд. Магистратите отказаха да постановят постоянна мярка за неотклонение „задържане под стража“ за бившия шеф на свиленградската митница Кирил Мараджиев и го пуснаха срещу „подписка“. Докато той бе в ареста, на бял свят се появи първородният му син Явор. Също подписка е наложена и на Стефан Стефанов от Свиленград. Той пък е смятан за личен шофьор на сочения за бос на канала Туран Йозкалъч.\nКаналът бе разбит при акция на ГДБОП и Икономическа полиция в Хасково. Операцията бе оповестена на 16 ноември. Първоначално бяха задържани осем души. По-късно половината бяха освободени, а за останалите, сред които и Мараджиев, който за кратко бе временен шеф на митницата през 2008 г., прокуратурата поиска постоянен арест. Те са обвинени в контрабанда на нелегални цигари за над 3, 5 милиона лева, прекарани в България през ГКПП Капитан Петко войвода.Тирът с папиросите е заловен близо до София, докато возел стоката към склад в покрайнините на столицата. Хванатите безакцизни цигари са от марките "Вектра", "МД", "Маджестик" и "Ремингтон" на стойност около 3 543 750 лв., заявиха от МВР.\nСамо един от четиримата мъже, задържани за контрабандата на 9,5 милиона къса цигари, остава в ареста, реши Хасковският окръжен съд. Това е Стоян Семенов – шеф на спедиторската фирма, организирала транспорта на контрабандата.\nДвамата свиленградчани бяха защитавани в съдебната зала от адвокатите Всевдана Овчарова и Георги Еленков.\nПрокурорът Петър Мидов изтъкна в залата, че антимафиотите са следели Йозкалъч по образувано през 2010 година досъдебно производство, а групата е отговорна за още поне 7-8 случая на нелегален трафик на безакцизни стоки. Междувпрочем, Йозкалъч е живял в Свиленград, дори е бил съсобственик на тукашен хотел в центъра на града.\nСпоред Мидов Кирил Мараджиев е извършил съвсем формална проверка на тира с цигарите, а прегледът е продължил не повече от 30 секунди. Въпреки че „тапата“, с която били прикрити кашоните с цигари, била направено изключително небрежно и това се набивало на очи. Освен това имало голяма разлика между реалното тегло на товарния автомобил и вписаното в документите. От това прокуратурата прави извода, че митничарят е бил уведомен предварително за минаващия през границата камион с нелегални цигари. Тук става дума за догадки, а не за доказателства, реши обаче председателката на съдебния състав Анна Петкова. Петкова не намери потвърждение в приложените доказателства, че Мараджиев е участник в групата. Той не познавал останалите, те него – също. За личния шофьор на Туран Йозкалъч – Стефан Стефанов, съдът също не намери доказателства за съпричастност към контрабандата. Няма данни той да е знаел за престъпната дейност на шефа си, заключи съдийката и освободи от ареста и двамата.\nЩе протестирам решението на Хасковския окръжен съд пред Апелативния съд в Пловдив, съобщи пред „Старият мост“ окръжният прокурор Петър Мидов ден преди да изтече крайният срок за обжалване.


ABB представи софтуерно приложение за избор на контакторите AF с електронна бобина. С негова помощ може да бъде избрано подходящо решение според изискванията на различните стандарти IEC, UL.\nИзборът също така може да се направи според номинален ток или мощност, както и според приложението му – режим АС1, АС2, АС3, АС4 и т. н. Избира се оперативното напрежение и накрая софтуерът предлага продуктът, както и детайлна техническа информация плюс декларации за съответствие.\nAF контакторите с електронно управляема бобина предлагат широк обхват на AC/DC напрежение, устойчиви на падове на напрежение, вградена защита от пренапрежение, отговарящи на последните международни стандарти\nСофтуерът за избор на контактори AF може да бъде изтеглен оттук.\nКлючови думи: ABB АББ контактори контактори с електронна бобина


Виж какъв е твоят подарък, приканват от мол „Галерия Пловдив” | ПЛОВДИВ\nWritten on 04.04.2012 at 11:49 by\nFiled under ВЛАСТ, ОБЩЕСТВО, ПЛОВДИВ no comments\nПо случай празника преди дни стартира играта „Имаме рожден ден! Виж какъв е твоят подарък!”. В нея може да участва всеки, който регистрира във facebook.com/GaleriaPlovdiv уникален цифров код. Кодовете са изписани върху специални талони, които дават на касите на обектите в мол „Галерия Пловдив”, както и на информацията в хипермаркет Carrefour. За получаването им не е нужно да се купи стока или ползва услуга.\nВърху талона е записан уникален цифров код, който трябва да се регистрира в специалната регистрационна форма на официалната страница във facebook на мол „Галерия Пловдив”: facebook.com/GaleriaPlovdiv.\nРегистрирането за играта е до 14 април, включително. Кои са късметлиите в нея ще стане ясно на самия рожден ден на мол „Галерия Пловдив”, който ще бъде ознаменуван с празнична програма на 15 април от 18 часа в източния атриум на комплекса /до 5 D киното/. Подаръците са много и изключително интересни. Например, трима от участвалите в играта ще спечелят уикенд за двама в хотел „Двореца” – гр. Велинград, предоставен с любезното съдействие на туристическа агенция „Галерия Тур”.\nFiled under ВЛАСТ, ОБЩЕСТВО, ПЛОВДИВ Етикети:виж, галерия, какъв, мол, пловдив, подарък, твоят\n« « Лекари невролози ще преглеждат безплатно пациенти\nИван Тотев: Общината вече може да инвестира в Одеон-а и Римския стадион » »