Luetut 2006-2011: February 2008\nPaul Scott: Hiljaisuuden tornit\nOlen alkanut vakavasti pohtia kvartetin rakennetta. Se selviää ilmeisesti vasta neljännessä osassa. Ensimmäisessä osassa, "Kuningattaren jalokivi", kirjoittaja esiintyi itse noin 20 vuotta tapahtumien jälkeen ja hän keräsi haastatteluja ja asiakirjoja tapahtumiin osallistuneilta. Kahdessa seuraavassa osassa, "Skorpionin päivä" ja tämä "Hiljaisuuden tornit", hän on vetäytynyt kaikkitietävän kertojan osaan. Teoriani tällä hetkellä on, että ensimmäisessä osassa tapahtumia nähtiin paljon intialaisten näkökulmasta. Ehkä Scott pyrki antamaan kuvaukselle luotettavuutta silminnäkijän kuvauksilla. Voi myös olla, että hän halusi antaa aikakehykset tarinalle ja osoittaa, että hyvin vähän oli muuttunut, vaikka Intia oli itsenäistynyt. "Skorpionin päivä" oli joka tapauksessa tuttu englantilaiselle yleisölle, jota Intia kiinnosti - kuvaus, tapahtumapaikat ja henkilöt olivat hyvin kiplingiläisiä.\nTämä kolmas osa, "Hiljaisuuden tornit", on pääosin omistettu ulkopuoliselle näkemykselle. Näkökulma on melkein kokonaan Barbara Batchelorin, Barbien, eläkkeelle jääneen lähetystyöntekijän. Hän on outo lintu rajn parissa. (Käytän mieluummin sanaa raj, johon olen tottunut, kuin radz, jota kirjan suomennos käyttää. Molemmat tarkoittavat samaa, englantilaista hallitsijaluokkaa Intiassa.)\nBarbie on maksavana vuokralaisena Mabel Laytonin huvilassa. Mabel kuuluu rajhin, mutta on erottautunut heistä käyttäen syynä kuurouttaan. Hänet jätetään jokseenkin arvoitukselliseksi hahmoksi samoin kuin toinen ulkopuolinen, lady Manners, joka kulkee kuvan reunoilla kuin aave. Barbie, kuten Ronald Merrick, on luokkataustaltaan ulkopuolinen, ja molemmat käsittävät sen. Siinä, missä Merrick omaksuu Saatanan osan, Barbie yrittää sisään rakastamalla ja välittämällä. Molemmat torjutaan.\nBarbie ajattelee huomattavasti enemmän kuin kukaan käsittää (paitsi joitakin intialaisia); pääasiassa Jumalaa, johon hänen uskonsa koko ajan vähenee, ja "tuntematonta intialaista", kuten hän asian ilmaisee. Mabelin kuoltua Barbien elintila kapenee koko ajan, kunnes hän suistuu hulluuden turvapaikkaan ja kirjan lopussa kuolee samana päivänä, jona Hioshiman pommi räjäytetään:\nSieltä hänet löydettiin ikuisesti varuillaan äkillisessä auringonpaisteessa, ja hänen varjonsa oli palanut seinään hänen taakseen aivan kuin jossakin etäisessä mutta hirveässä tulessa.\nRaj-naiset tuntuvat Intian taustaa vasten tuhmilta ja tietämättömiltä, hemmotelluilta kakaroilta, joilta maailma on katoamassa alta, mutta he - tai useimmat heistä - eivät tajua mitään. Ne, jotka alkavat tajuta, kerääntyvät yhteen kuin pelästyneet lapset ja mieluummin syyttävät jotakin tiettyä - kuten Barbieta - kuin tajuavat tilansa. Tragedia on lähetymässä väistämätöntä loppuaan.\nposted by Mette | 6:42 AM | 1 comments\nVirginia Woolf 45-vuotiaana\nNigel Nicolson on sopiva henkilö kirjoittamaan Virginia Woolfista - Nigelin äidillä oli Virginian kanssa rakkaus- ja ystävyyssuhde, jota kesti Virginian kuolemaan asti, ja Nigel tunsi hyvin Virginian ja koko hänen piirinsä. Ensin minusta tosin tuntui, että pitäisi kieltää kirjoittamasta sellaisten henkilöiden elämäkertoja, joihin on epätavalliset suhteet. Sitten Nigel itse astui kuvaan, ja kirja alkoi elää.\nOngelma oli ilmeisesti, että Virginian lapsuus- ja nuoruusvuosien tiedot Nigel oli saanut toisen ja kolmannen käden lähteistä; siitä ylivarovaisuus ja sovinnaisuus, jonka sivuilla tuntee. Sievistelyä Nigel ei harjoita, se käy ilmi kirjan lopussa. (Tuskinpa voikaan odottaa kovin konservatiivista suhtautumista henkilöltä, jonka äiti oli lesbo ja isä homoseksuaali ja perheen ystäväpiiri koostui ehkä kaikkien aikojen epäsovinnaisimmista ja älykkäimmistä henkilöistä.)\nBloomsburyn piiristä on tosin kirjoitettu paljon, mutta vähän on suomennettu. Minusta tuntuu, että he olisivat henkilökohtaisesti tunnettuina olleet erittäin epämiellyttäviä, mutta valtavan kiinnostavia ihmisiä. Nigel on kirjoittanut myös vanhemmistaan - "Erään avioliiton muotokuva", joka kannattaa lukea, jos ei vielä ole lukenut ja on kiinnostunut bloomsburyläisistä.\nposted by Mette | 11:45 PM | 0 comments\nJohn Wyndham; Uhka syvyydestä\n"Uhka syvyydestä" on englanninkieliseltä nimeltään "Kraken Wakes" - tämä siltä varalta, että kustantajien nimeämislista "uhka sitä sun tätä" on hämmentänyt jonkun.\nKirja on julkaistu alkujaan vuonna 1953. Juuri tällä hetkellä se on yllättävän ajankohtainen - yksi huippukohdista on meriveden nousun aiheuttama Lontoon hukkuminen. Wyndhamin kirjassa ulkoavaruudesta saapuu otuksia, jotka majoittuvat meren syvimpiin kohtiin. Sitten seuraa vähittäinen eskalaatio, kun kumpikin osapuoli, ihmiset ja alienit, ottavat mittaa toisistaan. Alienit muuten voittavat joka erän, vaikka lopussa annetaan toivon pilkahdus.\nKertoja on kaupallisen televisioyhtiön työntekijä, mikä selittää hänen erinomaiset tietonsa maailmantilanteesta ja kykynsä olla aina siellä, missä tapahtuu. Maukkaita kohtauksia on pitkin kirjaa (tämä siis lukijan kannalta - tosielämässä kaikki tämä ei olisi yhtään hauskaa). 50-luvun alussa kylmä sota oli menossa, joten Wyndham mätkii koko ajan Neuvostoliittoa. Aihe huomioiden se ei tunnu aidolta neukkuvihalta, vaan pikemminkin Punch ja Judy -nukketeatterilta; suurvallat iskevät toisiaan vuorotellen seipäällä päähän samalla kun tuttu maailma uppoaa (sananmukaisesti) heidän ympärillään.\nposted by Mette | 6:02 AM | 0 comments\nDean Koontz: Pimeyden vanki\nToinen kirja Christopher Snowsta, nuoresta miehestä, jolla on harvinainen geenimutaatio. Hän ei voi olla hetkeäkään valossa, koska valo aiheuttaa hänelle lisääntyviä geenimuunnoksia. jotka lopulta tappavat hänet syöpään. Niin kuin siinä ei olisi kylliksi, hänen edesmennyt äitinsä on työskennellyt huippusalaisessa laboratoriossa. Äidin kehittämä retrovirus on päässyt valloilleen ja tarttuu ihmisiin ja eläimiin. Jotkut muuttuvat älykkäiksi, kuten koira Orson ja kissa Mungojerrie; toiset älykkäiksi ja häijyiksi, kuten Moonlight Bayn pikkukaupunkia ahdistelevat reesusapinat; jotkut muuttuvat kammottaviksi, kun kaupungin poliisit, kirkkoherra ja arvaamattoman monet muut.\nTässä kirjassa Chirstopher joutuu tutustumaan aivan uuteen puoleen kaupungissaan. Kun lapsia alkaa kadota, paljastuu, että salaisessa laboratoriossa on tutkittu myös aikakonetta. Christopher ja hänen omituiset ystävänsä joutuvat matkaamaan ajassa taaksepäin ja myös sivuittain, miten se sitten tehdäänkin.\nPidin tästä kirjasta enemmän kuin Christopherin aikaisemmasta seikkailusta "Ilman pelkoa". Koontzin ei enää tarvitse esitellä henkilöitään, jotan hän voi antaa palaa - hip hei ja aivot narikkaan.\nposted by Mette | 4:09 AM | 0 comments\nAnthony Trollope: Timanttien välkettä\nTrollope on viktoriaanisin kaikista viktoriaaneista. Muutamia hänen kirjoistaan suomennettiin (Kariston toimesta) vuonna 1980 nimellä "Palliser-taru". Ilmeisesti Englannissa tehtiin silloin sen niminen TV-sarja. En tiedä, onko se esitetty Suomessa - ei ole osunut minun silmiini - mutta ehkä Karisto oli toiveikas. Kyseiset kirjat tunnetaan Englannissa "parlamentti-sarjana". Niiden pistäminen sarjaksi ärsyttää minua, koska sarjan osat III ja IV ovat kirjoja, joista haluaisin hankkiutua eroon - sankari on Fineas Finn -niminen irlantilainen, joka haluaa päästä parlamenttiin ja pysyä siellä ilman rahaa, ja jolla on sarja epäonnistuneita yrityksiä saada rikas vaimo.\n"Timanttien välkettä" on vauhdikkaampi. Se on ensimmäinen osa kirjasta "Eustace Diamonds".\nTrollope on harvinaisen kaksinaismoraalinen kirjailija viktoriaaniksikin. Hänen mielestään nuoren naisen on syytä antaa kätensä vain sille, jolle hän antaa sydämensäkin. Toisaalta rakastua sopii vain mieheen, jolla on soveliaasti rahaa. Mies taas saa tavoitella joko rahaa tai rakkautta - joskus yhtaikaa. Jos neito epäonnistuu, hänen ei pidä yrittää toisen kerran, vaan mieluummin riutua pois (kävisikö keuhkokuume?). Toisaalta Trollope nauttii eniten ilkeistä ja saalistavista henkilöistään. "Eustacen timanttien" sankaritar on ehdottomasti Lizzie Eustace, rikas, kaunis ja nuori leski, joka kaupan päälle yrittää huijata valheilla miehensä suvun perintötimantit. Kirjassa (ja jatko-osassa) seurataan hänen menestystään yrityksessä ja myös hänen ponnistelujaan hankkia toinen aviomies.\nEräs ehdokkaista on nuori lakimies Frank Greystock. Frankilla on jo mielitietty, pennitön kotiopettajatar Lucy Morris. Lucyllä on kaikki mahdolliset avut paitsi rahaa. Lizziellä on rahaa. Lisäksi Lizzie on kiero, juonitteleva, valehteleva - ainoa pahe, joka häneltä puuttuu, on promiskuiteetti; Lizzie viis veisaa miehistä paitsi rahan ja kunniallisuuden kannalta. Frankin lisäksi hänellä on kierroksessaan lordi Fawn, tomppeli mieheksi, joka on esiintynyt jo aikaisemmissa Palliser-tarun kirjoissa, pääasiassa turhissa yrityksissä saada rikas vaimo. Lucy Morris taas on lordi Fawnin sisarten kotiopettaja.\nKirjan lopussa on todella upea ketunmetsästyskohtaus. Lizzie haluaa näyttää, että hän on perinyt mieheltään linnan, johon kuuluu metsästysoiekudet. Hän osallistuu elmänsä ensimmäiseen ketunmetsästykseen, mutta ensimmäinen päivä ei ole oikein tyydyttävä:\nKoko tänä aikana seitsemän miestä pakersi hakkujen ja lapioitten kimpussa. Jahtivouti ja neljä, viisi tulisinta metsämiestä olivat syvästi paneutuneet puuhaan, joka näytti vaatimattomalta kaivosoperaatiolta. Eräs innostunut mies, joka oli maannut mahallaan ryömien mudassa viisi minuuttia pitkä keppi kädessään, nosti nyt kepinpään tieteellisesti nenälleen. Tavallinen katsoja olisi saattanut nähdä suurennuslasilla kepin päässä karvan. - Siellä se on, innokas mies sanoi mudan peitosta nuuhkaistuaan pitkään ja hartaasti keppiä. Jahtirenki alentui suomaan yhden silmäyksen. - Se on jänis, jahtirenki sanoi. Keppiin takertuneen yhden näkyvän karvan ympärille muodostui heti neuvottelukunta, ja kolme kokenutta maanviljelijää tuli siihen päätökseen, että elukka oli jänis. Rapainen intoilija vetäytyi vaiennettuna mutta ei vakuutettuna joukosta jättäen kepin jälkeensä ja lohduttautuen konjakkipullolla.\n"Eustace Diamonds" on ehdottomasti viihdyttävin ja vauhdikkain Trollopen kirjoista. Sääli, että kirjapari on sijoitettu keskelle sarjaa. Sieltä niitä on vaikea löytää.\nposted by Mette | 3:14 AM | 0 comments\nSharyn McCrumb; Hangman's Beautiful Daughter\nKirjan nimessä esiintyvä hirttäjä ja hänen kaunis tyttärensä ovat vuorenhuippuja Appalakeilla. Heidän varjossaan on Hamelnin pikkukaupunki, jonka sheriffinä on Spencer Arrowood. "Hangman's Beautiful Daughter" on synkin McCrumbin kirjoista. Heti alussa paikakunnalle muuttanut, omissa oloissaan asuva perhe on joutunut tragedian uhriksi. Kun perheen kaksi teini-ikäistä, Mark ja Maggie Underwood, ovat koulun teatteriharjoituksissa, vanhin veli Joshua ampuu vanhempansa, pikkuveljensä ja itsensä. Nuoret eivät halua muuttaa kotoaan murhenäytelmästä huolimatta, joten töiden painama sheriffi sallii heidän jäädä kotiin, kun babtistipastorin vaimo Laura lupautuu holhoojaksi - on vain muutamia kuukausia Maggien täysi-ikäisyyteen.\nLauralla on omiakin huolia. Hän on kaupunkilaisnainen, joka rakastui maalaispappiin. Heti avioliiton solmimisen jälkeen aviomies on määrätty sotilaspastoriksi Persianlahden sotaan ja Laura jää yksin velvollisuuksiensa ja odottamansa vauvan kanssa. Paitsi että lääkäri kertoo vauvan kuolleen kohdussa.\nTaw ja Tavy ovat leikkineet yhdessä lapsina. Sitten Taw lähti Detroitiin tienaamaan rahaa, lyhyeksi aikaa vain... Hän palaa eläkepäivilleen Tennesseehen, tapaa vanhan toverinsa Tavyn ja kuulee, että tämä on kuolemassa syöpään. Paperitehdas on saastuttanut Pikku Kyyhkyjoen, jonka rannoilla Tavy on koko elämänsä viettänyt. Tavyn viimeiset kuukaudet kuluvat, kun kumppanukset koettavat keksiä, miten tehtaan saisi vastuuseen.\nTammy Robsart on tuskin 20-vuotias kolmivuotiaan lapsen äiti. Hänenkin miehensä on Persianlahdella eikä voisi perheestään vähempää välittää. He asuvat asuntovaunussa, joka syttyy tuleen.\nSheriffi Arrowoodin rakastama ja ihailema countrylaulaja Naomi Judd sairastuu tappavaan maksasairauteen ja pitää jäähyväiskonsertin.\nKaikkia näitä tragedioita seuraa Nora Bonesteel, vanha nainen, jolla on "toinen näkö". Hän tietää ennalta tapahtumat, mutta ei voi estää niitä.\nKirjan synkkyyttä lievittää outo, pehmeä valo; Maggie keskustelee puhelimessa kuolleen veljensä Joshuan kanssa. Sheriffin työtoverit järjestävät hänelle lipun Naomin jäähyväiskonserttiin, joka ei olekaan niin synkkä tapaus kuin Spencer aluksi pelkäsi. Laura saa lohtua tuskaansa ottaessaan Robsartin pikkupojan huostaansa. Kun jotakin tapahtuu, ihmiset kokoavat voimansa ja kerääntyvät auttamaan.\nSharyn McCrumb on päästänyt irralleen tietonsa vuroiston asukkaista, jotka elävät ahtaasti nykymaailman ja menneisyytensä välissä, toinen jalka täällä ja toinen oudossa maailmassa, jossa kuolleet puhuvat, henget liikkuvat ja monet asiat ovat muuta kuin miltä näyttävät.\nDean Koontz (Brian Coffey): Kiveen hakattu kuolema\n"Kiveen hakattu kuolema" on kurja B-luokan Clive Cussler -klooni, jollaisia kirjailijat tekaisevat, kun pankkitili näyttää punaista ja vuokranmaksupäivä lähestyy. Ei Koontz suotta käyttänyt väärää nimeä (Brian Coffey), jonka "Book Studio" julmasti meni kavaltamaan.\nPäähenkilö on rakennettu niin, että Koontz on ilmeisesti suunnitellut tehtailla (tai on tehtaillut) hänestä kokonaisen sarjan; miljonäärillä on ilkeä isä, joka pitää viekkaudella ja vääryydellä pojan omaisuutta - äidiltä perittyä - hallussaan; poika puolestaan tekee ryöstöjä väärällä nimellä rahaa saadakseen, mutta ehdottomasti vain rikkailta ja luonnevammaisilta. Lisäksi hänellä on kaunis naisystävä, ja hän näkee painajaisunia siitä, että isä kiduttaa naisystävää pojan silmien edessä. Kyllähän näillä emmeillä kirjoja rakentaa.\nTässä nimenomaisessa esimerkissä ryöstetään Jukatanin niemimaan mayatemppeliä. Sankarimme on oikealla nimellään arvostettu arkeologi(!), joten hän on itse käynyt vahvistamassa viidakkolöydön aitouden teksasilaiselle niljakkeelle, joka on maksanut meksikolaisille aarteenryöstäjille temppelin esineiden varastamisesta. Sitten sankari lähtee parin saman alan miehen kanssa ryöstämään sanotulta teksasilaiselta rahat ja aarteet. Samojen rahojen jäljillä on myös meksikolainen kenraaliniljake, joka kimpaantuu menettäessään rahat ja aarteen, ammuttaa viidakkorosvot ja teksasilaisen kaikkine apureineen, upottaa teksasilaisen huvijahdin ja lähtee sankarikolmikkomme kannoille. Erinäisten asiaan kuuluvien temmellysten (taifuuni muun muassa) jälkeen neuvokas meksikolainen taksikuski pelastaa koko poppoon ja pahakin saa palkkansa. Sen pituinen se.\nEn edes pyydä anteeksi juonipaljastuksia; säästyypähän jonkun aikaa, joka muuten menisi hukkaan 200 sivun lukemiseen.Nyt senkin ajan voi käyttää vaikka varpaankynsien leikkaamiseen, paljon hyödyllisempää ja rakentavampaa puuhaa kuin "Kiveen hakatun kuoleman" lukeminen.\n"Loppiaisaatto" on loistava näytelmä hyvien näyttelijöiden esittämänä (olen kerran nähnyt sen engalntilaisten esittämänä - tosin TV:ssä). Siinä on komediaa, akrobatiaa, mimiikkaa ja hyvin paljon musiikkia - se on käytännöllisesti katsoen musical Elisabethin ajan tyyliin. Uskallan väittää, että narri esitti stand-up -koomikkoa ja sovitti vitsinsä kulloistenkin läsnäolijoiden ja päivänkohtaisten asioiden mukaan, ja juopunutta esittävien Topiaan ja Antreaksen kohtaukset ovat saaneet katsomon kouristelemaan naurusta - TB:n ääressä minä nauroin kippurassa.\nLuettuna näytelmä on tylsä.\nSikäli kuin tiedän, näytelmä tilattiin esitettäväksi kuningatar Elisabethille loppiaisaattona - siitä sen nimi. Burbage mahdollsiesti esitti narria, joka jossakin vuorosanassa viittasi lihavuuteensa. Näytelmäseurueella oli siihen aikaan ilmeisesti harvinaisen lupaava poikanäyttelijä, joka esitti sujuvasti vaativia "pojaksi pukeutunut tyttö" -osia. Heillä oli pienikokoinen, kujeileva poikanäyttelijä, joka sopi palvelustyttöosiin. Willillä vain ei ollut sopivaa tekstiä.\nHän piiskasi kokoon näytelmän vanhoista, hyväksi koetuista aiheista. Kaksosten aiheuttama sekaannus toimi komeasti näytelmässä "Hairauksia" (ja Rooman ajan näytelmissä, josita idea oli peräisin), mutta tyttö-poika-sisarusten kanssa se sujuu huomattavasti huonommin. Mitenkähän he mahtoivat selviytyä siitä Shakespearen aikaan? TV:ssä sana näyttelijätär esitti upeasti kaksoisroolin, leikkaustekniikka auttoi niissä harvoissa kohtauksissa, joissa sisarukset olivat yhtaikaa paikalla. Näyttämöllä on vaikea kuvitella, että ihmiset olisivat niin sujuvasti sekoittaneet kaksi henkilöä, joista jommankumman jokainen oli tuntenut läheisesti kolme kuukautta. Samaten kahden sisaruksen olisi pitänyt - aivan sattumalta ja toisiaan tuntematta - pukeutua samoin, tai muuten joku olisi alkanut kummastella, missä välissä Viola tai Sebastian oli ehtinyt vaihtaa vaatteita.\nTämä osuus näytelmäsähän on klassinen "A rakastaa B:tä, joka rakastaa C:tä, joka rakastaa A:ta", joka toimii aina, ja kun C:tä ilmaantuu kaksin kappalein, saadaan onnellinen lopputulos. Kunhan ei mieti juttua liikaa. Eli haaksirikkoutuneet sisarukset Sebastian ja Viola luulevat kumpikin toisen hukkuneen. Viola pukeutuu pojaksi ja hankkiutuu herttua Orsinon palvelukseen hämäräksi jääneestä syystä. Viola rakastaa Orsinoa, joka lähettää hänet viemään lemmenviestejä Olivialle. Olivia rakastuu Violaan, jota hän luulee Cesario-nimiseksi pojaksi. Onneksi Violan Sebastian-veli ilmaantuu viidennessä näytöksessä paikalle rakastumaan Oliviaan ja naimaan hänet, jolloin Orsinolle valkenee, että Violaahan hän rakastaakin. Hm.\nToinen juoniosuus on myös klassinen - Olivia joutuu sietämään juoppoa enoaan, joka puolestaan lypsää rahaa typerältä Antreaalta väittämällä, että taivuttelee Olivian naimaan tämän. Kumpikaan heistä ei pidä tiukasta hovimestari Malvoliosta, ei myöskään kamarineito Maria, joka keksii tehdä Malvoliolle kepposen. Hän sepittää Olivian nimissä rakkauskirjeen, jossa Malvoliota kehoitetaan käyttäytymään oudosti, ja Malvolio parka tottelee ja tulee suljetuksi tyrmään hulluna. Koko juttu on perin huvittava, joskaan ei Malvoliota kohtaan kiltti. Koska näytelmässä vihjataan Malvolion puritaanisuuteen, näytelmä varmasti nauratti Elisabethin hovia. Itse asiassa Malvolio ansaitsi, mitä sai, mutta se selvisi vasta, kun kirje oli kirjoitettu. Hän todella kuvitteli, että Olivia oli rakastunut häneen. Ainoa, jolla on rehellinen syy osallistua salajuoneen, on narri. Hän joutuu elättämään itsensä narrina, ja Topias on yrittänyt karkoittaa hänet Olivian luota. Narri myös kerää koko ajan rahaa kerjäämällä, ja katsomon myötätunto oli varmasti hänen puolellaan. Maria palkitaan siten, että Topias nai hänet - minua tuppaa raivostuttamaan Shakespearen tapa ratkoa naisten asiat aviomiehillä ikään kuin antaisi tarjoilijattarelle ison tipin. Ehkä juoppo ja köyhä aatelismies oli palkinto kamarineidolle?\nNäytelmästä jää lukijan käteen muutamia hyviä sanasutkauksia - "kylmä kuin jääpuikko hollantilaisen parrassa" tuo mieleen hollantilaiset sillinpyytäjät Pohjois-Atlantilla - ja jotkut viehättävät repliikit. Muuten se on nähtävä näyttämöllä, ei luettava.\nKuten narri lopussa laulaa:\nKun olin minä pikkuinen nallikka vain,\nSatehessa ja tuulessa, hei,\nNiin hauskuutta turhasta keppsoesta sain,\nSillä sadetta sit' onpi joka päivä.\nMut mieheksi kun minä kasvoin niin,\nNiin varkaalta kaikki ovet suljettiin,\nJa kotihini, ah, kun mä naikon vein,\nNiin silloinpa viinasta takaperot tein,\nJa kun unen helmahan vaivuin näin,\nNiin siihen sikopäissäni nukkumahan jäin,\nJo kauan on maailma mennyt menoaan\nJa näytelmä on loppu ja hyvästi nyt vaan,\nNäin huvitamme teitä joka päivä.\nposted by Mette | 5:08 AM | 0 comments\nPaul Scott: Skorpionin päivä\nIntia-kvartetin toinen osa siirtyy Kiplingin Intiaan, siirtomaavaltaan sitoutuneiden englantilaisten maailmaan, vaikka vuosi on nyt 1944. Laytonin perhe on klassinen; kolme sukupolvea Laytoneita on palvellut Intiassa, lähettänyt lapsensa Englantiin, tuonut heidät takaisin nuorukaisina palvelemaan taas Intian hallinnossa tai armeijassa, nuorina neitoina tekemään velvollisuutensa toisten nuorten brittiupseerien vaimoina.\nNyt kuvio on särkymässä. Sarah Layton tunte sen voimakkaasti; hän ei usko, että briteille on Intiassa tulevaisuutta. Hänen sisarensa Susan noudattaa perimätapaa naimalla tuskin tuntemansa upseerin, joka heti kolmipäiväisen kuherruskuukauden jälkeen lähtee rintamalle ja kaatuu. Susan ei tunne itseään todelliseksi, sen vuoksi hän yrittää juurtua hänelle määrättyyn rooliin.\nTyttöjen isä on sotavankina Saksassa, äiti yrittää torjua ikävää todellisuutta ryyppäämällä. Koko varuskuntakaupungin seurapiiri tietää, mutta sivuuttaa juomisen kohteliaasti; onhan Mildred yksi heidän omistaan, "meikäläisiä". Ronald Merrick, edellisen kirjan demoninen poliisipäällikkö, esiintyy tässäkin. Hän ei ole "meikäläisiä"; vaan alaluokan perheestä, opiskellut stipendin avulla, tuntee terävästi asemansa ja puhuu kylmän kiihkottomasti ja halveksivasti brittiperinteistä - "halveksunta" on Merrickin lempisana. Silti hän tempautuu mukaan, kun Susanin aviomies kuolee typerän ritarillisen teon seurauksena. Ronald menettää toisen kätensä.\nEnsimmäistä kertaa esiin tulevat myös Intian muslimit. Miratin nawab, yhden Intian itsenäisistä pikkuvaltioista (ennen itsenäistymistä kolmasosa Intiasta muodostui näistä näennäsiesti itsenäisistä alueista, joiden elämää ohjasivat brittiläiset "neuvonantajat") on sukua vankilassa istuvalle Intian kongressipuolueen jäsenelle, ja nyt eletään aikaa, jolloin Intian jakautuminen kahtia alkaa olla vaihtoehto. Areenalle astuu myös Miratin nawabin visiiri, venäläinen emigrantti ja homoseksuaali Bronowsky.\nTässä ympäristössä näyttää kuin intialaisia ei lainkaan olisi, paitsi palvelijoina, kärsivällisinä kuleina ja tongan kiskojina. Tuntuu räikeältä huudolta, kun Hari Kumarin kuulustelu paljastaa Merrickin innon kidutukseen keskellä tätä päällisin puolin hillittyä ja kurinalaista elämää. Kidutustarina haudataan tietysti korrektiin salaisuuteen. Tunteiden ja intohimojen ei sovi näkyä.\nposted by Mette | 10:21 PM | 0 comments\nStephen Booth: Ei metsää puilta\nYmmärtääkseni Boothin kuvaama seutu on (ainakin näin Suomesta katsoen) samaa aluetta, jolla liikkuvat television "Sydämen asialla" ja "Emmerdale". Tietyssä mielessä jonkinlaista perämetsää, paitsi että Englannissa on kyseessä nummen avaruus eikä metsänpeitto.\nBoothin poliisipari ovat Diane Fry ja Ben Cooper. Diane on siiliäkin piikikkäämpi kaupunkilainen, jolla on jos jonkinlaisia traumoja - niiden vuoksi hän on anonutkin siirron maalle. Ben on paikkakunnan poikia. Hänen traumansa on isäukko, joka oli poliisina koko ikänsä ja kuoli työtehtävää suorittaessaan - paikkakunnan sankari, johon Ben on salaa perin kyllästynyt. Poliisiparin yhteistyö tökkii, koska Ben (suomalaiseen tapaan) ei tömäytä mitään suoraan, vaan kehittelee juttua varovasti; Diane kimpaantuu, lakkaa kuuntelemasta ja höyryää tiehensä ennen kuin Ben edes ehtii varsinaiseen asiaan. Paikkakuntalaisiin sen sijaan Benin varovainen tyyli tehoaa.\nTällä kertaa todella tarvitaan varovaista lähestymistä. Tapahtumapaikka on syrjäseuduksikin syrjäinen, kuoleva pikkukaupunki. Kukaan ei puhu ulkopuolisille, eikä varsinkaan Oxleyn klaani, joka pitää vimmaisesti yhtä omasta linnoituksestaan käsin. Paha vain, että yksi klaanin jäsenistä on kuollut - ja juuri se sama jäsen oli epäilty paikkakunnalta kadonneen tytön tapauksessa.\nTarinaan sotkeutuvat myös morris-tanssijat. Oxleyt osallistuvat yhden morrisryhmän esityksiin. Ryhmä on nimeltään "Rajarotat" ja heidän esityksensä (morris-tanssit ovat aina myös näytelmiä) kuvaa, miten rautatien rakentajat aikoinaan tappoivat rottia. Harjoituksilla on iso osa kirjan juonessa, ja häijyimmin ilkikuriset kohdat koskevat ryhmän rotaksi pukeutunutta suvun päämiestä:\nLucas Oxley koetti marssia Diane Fryn ohi, mutta saikin havaita ettei päässyt kuin tämän rinnalle asti.\n"Virkaveljeni taitaa valitettavasti seistä hännällänne", Fry sanoi.\n"Käskekää nostaa jalkaansa."\n"Ei hän teitä satuta. Hän pitää eläimistä."\n"Jos tuo perhanan apinanne ei päästä häntääni, teen teistä virallisen valituksen."\n"Kaikin mokomin", Fry sanoi. "Eläinsuojeluyhdistyksellä on toimisto ihan tuossa kulman takana."\nJa sitten "Rajarotat" sekaantuivat tappeluun jalkapallofanien kanssa ja päätyivät poliisiasemalle:\n"Ja käskekää sen rotan riisua päähineensä. Minä en huoli jättiläisrottia poliisiasemalleni istuksimaan."\n"Hän väittää lipsuvansa roolistaan, jos riisuu päänsä",Hitchens sanoi.\nJepson tuijotti komisariota. Hitchens vastasi katseeseen rävähtämättä, mutta oli mahdotonta sanoa oliko hän tosissaan vai uunottiko vain päällikköä.\n"Jos häneen iskee identiteettikriisi, järjestämme kyllä tarvittaessa ammattiapua", Jepson sanoi.\nOlen syvästi kummastunut suomalaisesta kustannuspolitiikasta. Bernard Cornwellin Arthur-trilogiasta on suomennettu ensimmäinen osa - "Talvikuningas". Sen sijaan, että olisi jatkettu toisella osalla, onkin siirrytty aivan toisen trilogian ensimmäiseen osaan - kuningas Alfredin ajasta kertovaan "Viimeinen kuningaskunta". Onkohan tämäkin tarkoitus jättää haparoivasti yhteen osaan? (Sen sijaan jotakin Robert Jordania jatkavat, kunnes kuolema heidät erottaa -suomennokset ovat kai ehtineet osaan 25, ja kirjailija kuoli ennen kuin sai sarjansa valmiiksi.)\nJoka tapauksessa "Viimeinen kuningaskunta" on aiva kelpo tarina Uhtred Uhtredinpojasta, Northumbrian jaarlista. (suomennokessa käyetään kääntämätöntä titteliä earldom, mutta käytän mieluummin vakiintunutta jaarlia). Uhtredin isä kuolee taistelussa tanskalaisia vastaan, kun poika on 10-vuotias. Tanskalaiset ottavat pojan vangiksi. Tanskalaisten päällikkö Ragnar mieltyy poikaan ja kasvattaa hänet omanaan. Kun Ragnar surmataan väijytyksessä, Uhtred pakenee kuningas Alfredin Wessexiin ja taistelee tanskalaisia vastaan.\nKoska Uhtred on kahden uskonnon välimaastossa ja myös kahden kansallisuuden, olisi kai muodikasta sanoa, että hän on kahden maailman väliin jäänyt mies. Kirjan hyvä puoli on, että sellaista ei väitetä eikä Uhtred niin tunnekaan. Hänen mielestään kristinusko on nynnyjä varten, mutta hän lähinnä välttelee sitä. Lukemaan hän oppii, koska Alfred ei muuten anna laivoja hänen komentoonsa. Hän ei tunne itseään englantilaiseksi, wessexiläiseksi eikä tanskalaiseksi; hän on Northumbrian jaarli, vaikka hänen setänsä on vienyt häneltä arvonimen ja linnan. Hän on Ragnarin poika ja haluaa kostaa tämän kuoleman. Hän on saanutAlfredilta vaimon (vaikka vaimon tilukset ovat velkaa kirkolle ja Alfred naittaa hänet vain sen vuoksi maattomalle jaarlille, minkä Uhtred kristallinkirkkaasti ymmärtää - nuorukainen ei ole tyhmä).\nSuivaannun suuresti kustantajille, jos he eivät tätä trilogiaa vie päätökseen. Arthurista tiedän sentään paljon, mutta Alfredista, puhumattakaan Uhtredista, tiedän varsin vähän, ja haluaisin tutustua tarinaan sen loppuun asti.\nCamorra-murhia; tyypillinen näky Napolin ympäristössä\nLue "Gomorra" etkä enää koskaan näe maailmaa samoin silmin. Roberto Saviano on kuluttanut koko ikänsä tutkimalla camorraa, jonka lonkerot ulottuvat yli maailman. Saviano ei vain tunne aihettaan läpikotaisin, hän myös kirjoittaa siitä kiihkolla ja intohimolla.\nKirja alkaa pimeistä hikipajoista, joissa ommellaan Italian kuuluisien muotihuoneiden huikaisevan kalliit muotivaatteet mitättömillä palkoilla (kun taitava räätäli, joka 600 euron kuukausipalkalla ompeli näitä vaatteita ja näki sattumalta televisiossa Angelina Jolien yllä Oscar-gaalassa omin käsin ompelemansa housupuvun, hän vaihtoi ammattia ja alkoi ajaa rekkaa. Camorralle tietenkin.)\nVaatteista siirrytään tutummille mafia-aloille; huumeisiin, murhiin, rahanpesuun. Sitten puhutaan betonista (camorra hallitsee rakennustyömaita) ja lopulta jätteisiin.\nSaviano on itse napolilaispoka, joka näki ensimmäisen camorramurhansa 13-vuotiaana. Eikä vain napolilaispoika; hän on casalelainen, joka merkitsee, että hänet oli ikään kuin ennalta määrätty camorran mieheksi. Sen sijaan hän aloitti näännyttävän kamppailun camorran jälkien seuraajana. Nyt hän on kuuluisa kirjansa ansiosta - kuuluisa ja jatkuvassa poliisisuojeluksessa salaisissa piilopaikoissa.\nSisilian mafiasta - Cosa Nostrasta - on tehty tutkimuksia ja kirjoitettu kirjoja. Camorra on tähän asti jäänyt huomiotta. "Gomorra" on sen koko kuva, ja kuva on kammottava. (Kirjan nimi on kotoisin myöhemmin suorapuheisuutensa vuoksi ammutun papin saarnasta, jossa hän vertasi näitä kaupunkeja - Secondiglianoa, Mariglianoa ja muita - Sodomaan ja Gomorraan).\nKannattaa lukea, mutta kirja jää iholle.\nKuvassa Roberto Saviano itse.\nposted by Mette | 7:50 AM | 0 comments\nKun "Keisarin hullu" ilmestyi, olin suorastaan häpeällisen tietämätön Viron historiasta. Niinpä kirjakaan ei auennut, vaan jäi kesken. Nyt olen lukenut Virosta enemmän ja lisää Krossin tuotantoa, esimerkiksi suomennetun elämäkerran ensimmäisen osan. Nyt ongelmana on eräänlainen kaksoisvalotus. "Keisarin hullu" on ilmeisesti todellisten, todella eläneiden (ja sangen hämmästyttävien) henkilöiden muotokuva, mutta myös kuvaus Krossin ja Viron tukahduttavasta elämästä Neuvosto-Viron puristuksessa. Tahaton välähdys Suomen suhteesta Viron ongelmiin on kirjailijaesittely romaanin alussa; siinä mainitaan, että Jaan Kross "oleskeli Neuvostoliiton itäosissa, mm. 1948-50 Komissa ja Krasnojarskissa". Kirjaa Suomessa julkaistaessa ei voitu mainita, että Kross oli karkotettuna Siperiassa!\n"Keisarin hullun" kuvaus vakoilusta, piilottelusta ja henkisestä sorrosta saa lukijan tuntemaan tarvetta kauluksennappien ja ikkunan avaamiseen. Sen ohella kirja on myös tutkimus vieraantumisesta - aatelisen Timotheus von Bockin ottaessa vaimokseen talonpoikaistyttö Eevan hän irroittaa Eevan ympäristöstään, mutta ei pysty antamaan hänelle muutakaan, koska aateliset eivät Eevaa hyväksy. Asiaa tietenkin pahentaa se, että Timo joutuu pitkiksi vuosiksi vankilaan. Kirjan kertoja, Eevan veli, on samalla tavoin kahden yhteiskuntaluokan ja - Virossa kun ollaan - kahden kansan välissä, koska hänkin on oppia saanut mies, mutta sittenkin eestiläinen. Sama välissä olo tulee vielä paremmin esiin kirjassa "Uppiniskaisuuden kronikka" - jossa myös joudutaan piilottelemaan salaisia papereita, toinen Krossin ahdistava teema.\nposted by Mette | 11:50 PM | 0 comments\nMausteiden käytön historiaa. Turner on erityisen kiinnostunut mausteiden suhteesta uskontoihin. Outoja kuvioita mausteet ovat tuottaneetkin - miksi niitä on poltettu syömisen sijasta? Miksi mausteita pantiin näytteille temppeleihin käyttämättä niitä mitenkään?\nToimivatko mausteet todella lemmennostatusaineina?Turnerin mukaan keskiajalla mausteet kuvattiin paratiisin hedelmiksi, ja samaan aikaan munkit uhkasivat kadotuksella mausteisten ruokien syöjiä? No, molemmat seikat liittyivät siihen lemmennostatusjuttuun - luostareissa suositeltiin munakkaita, joissa vatkattiin munia, appelsiinin mehua ja sokeria. Koska ne olivat "viileitä ja kosteita" ruokia, ne olivat munkeille avuksi naisten välttämisessä. Mutta kun sokerikin laskettiin mausteeksi, niin ei ollut helppoa munkkiparkojen elämä. Maallikot sentään saivat syödä mausteita talvella, koska tarvittiin "kuivaavaa ja kuumaa" ruokaa sään vastapainoksi.\nJa miltähän mahtoi maistua roomalaisten herkku - pippurilla täytetty pähkinähiiri?\nposted by Mette | 9:16 AM | 0 comments\nTaas kohtaamme Diana Tregarden, romanttisten kioskikirjojen kirjoittajan, wicca-noidan, mustan vyön karatekan ja okkulttisten asioiden harrastajan. Tällä kertaa Di onkin saanut raskaan sarjan vastustajan - heränneen atsteekkijumalan. Lisäksi hän haparoi pimeässä - jumalla on kyky hämärtää häntä etsivien mielet niin, että he eivät kerta kaikkiaan pysty muistamaan mitään atsteekkeihin liittyvää.\nDi avustaa Dallasin poliisia. Hänen vanha yliopistotoverinsa Mark Valdez on päätynyt Dallasin murharyhmään. Kun kaupungissa alkaa murhasarja, jossa Mark - itsekin okkulttisia kykyjä omaava - vaistoaa jotakin outoa, hän puhuu esimiehensä kutsumaan asiantuntija-avuksi "kulttiasiantuntijan". Di puolestaan tarvitsee kipeästi lisärahaa. Kirjasta "Children of the Night" tuttu Lenny ja hänen rakastajansa Keith ovat saaneet AIDSin. Keith on jo kuollut, mutta Lenny on epätoivoisesti avun tarpeessa, ja Di tekee voitavansa.\nLackeyn kirjat ovat usein - paitsi viihteellisiä ja jännittäviä - myös puheenvuoroja suvaitsevuuden puolesta. Suvaitsevuus ulotetaan tässä atsteekkeihin - vaikka uhririitit ovat kuvaamattoman julmia, monet uhrit kuvataan joko henkilöiksi, jotka kirkkaasti "pyysivät sitä" tai ihmisiksi, joiden elämä paranee vain kuolemalla - alaisiaan piiskaavista pomoista aivan pohjalla rämpiviin vinoihin asti. Vaikka ei ihmisiä silti tarvitsisi nylkeä elävältä.\nposted by Mette | 3:21 AM | 0 comments\nAlbert Edelfeldt: Lapsen ruumissaatto\nMonimielinen ja moni-ilmeinen kirja. Lars Sund aloittaa tarinan siitä, mistä maailman luominenkin alkaa. Ensin oli taivas ja maa. Niiden väliin kirjuri piirtää horisontin. Ja hän katsoi kättensä töitä ja näki, että se oli hyvä. Sitten hän loi saaren. Saarella kasvoi saariston kasveja ja yksi mänty, ja siellä oli lintuja ja muita eläviä. Ja kirjuri nimesi saaren Skogskäriksi. Ja kirjuri ajatteli, että eiköhän se kelpaa.\nSiten kirjuri päätti luoda ihmisen. Ja ihminen makasi kasvoillaan vedessä. Ja ihminen oli kuollut.\nLars Sundin kirja on kuin saristolaistarina ainakin. Näemme saariston asukkaita, jotka ovat sellaisia kuin maalaishenkilöiden kuuluu. Kirjuri kulkee heidän joukossaan. Joskus hän puhuttelee heitä suoraan. Joskus hän puhuttelee lukijaa. Kaikki ei kuitenkaan ole niin kuin pitäisi. Saarten rannoille alkaa ajalehtia ruumiita.\nSaari ei ole maailma itse. Saari on yhteydessä ulkomaailmaan.\nUskomattoman upea kirja, ja mietityttävä. Ajattelin lukiessani, että tarina on pyöreä, täyteläinen ja mehukas kuin Valkea Kuulas -omena. Mutta se on täynnä piikkejä, toisin kuin Valkea Kuulas. Piikit pistävät pitkään.\nposted by Mette | 6:50 AM | 0 comments\nAlan laatia kaavaa, jonka mukaan mitä pohjoisemmasta kirjailija on, sitä synkeämpää elämää hän kuvaa; ja poliisikirjoissa tämä ominaisuus todella pääsee valloilleen. Tokihan Pohjolan säät ja pimeydet tuovat alakuloa, mutta ei kai kaikki niin toivotonta pitäisi olla?\nTässä Islannin-kuvauksessa kaikki on juuri niin toivotonta. Reykjavikin lähistölle rakennetaan uutta esikaupunkia. Jotenkin saa heti sen kuvan, että siitä tulee surkea lähiö, jossa vietetään onnetonta elämää. Parahultaisesti yksiä perustuksia kaivettaessa maasta paljastuu luuranko. Tarkkaan ottaen pikkupoika on löytänyt maasta luun, tuonut sen kotiin, ja kesken syntymäpäivien vieton hänen kaksivuotias sisarensa nähdään kalvavan jotakin. Lääketieteen opiskelija on tullut hakemaan veljensä lastenjuhlista ja huomaa ja tunnistaa luun ihmisen kylkiluuksi.\nPoliisit alkavat tutkia luurankoa ja sitä, miten se on maahan joutunut. Tutkimuksia johtavalla Erlendurilla on omiakin huolia - hän oli paennut kurjasta avioliitosta, ja kostoksi vaimo oli kääntänyt lapset häntä vastaan terrorilla ja valheilla. Tytär käyttää huumeita, on raskaana ja käy isänsä luona vain haukkumassa tätä. Tytärtään etsivä isä törmää toinen toistaan pahempiin ihmisluoliin, joissa pahoinpidellään lapsia ja eletään kuvottavasti.\nVälillä leikataan takautumissa toisenlaiseen perhehelvettiin, jossa mennään perheväkivaltaa läpi sen iljettävimpiä pohjamutia myöten. Juttuun sotkeutuu myös muita lankoja - luurankotontin joskus omistaneen kauppiaan perhetragedia, johon sisältyy raiskauksia ja itsemurhia.\nJos Islannin elämä on tällaista, niin miksi kukaan ei vedä tulppaa pois ja anna koko saaren upota?\nposted by Mette | 10:27 PM | 2 comments\n"Kuningattaren jalokiven" lukeminen oli hiukan normaalista poikkeavampi kokemus. Aloitin nimittäin katselemalla TV-sarjaa ja se innosti lukemaan myös kirjan. Lisäksi molemmat ovat hiukan vanhempaa vuosikertaa, mutta kohtasin ne vasta nyt. Niinpä jouduin hetken kelaamaan ennen kuin varmistin, että kirjan kertojan "nykyhetki" oli 60-luku. Minun kokemukseni on siis kolmikerroksinen; kirjan ja TV-sarjan tapahtuma-aika 1942, kirjan kertojan aika 1960-luvun alku ja tämä hetki. Otan myös huomioon, että monet ihmiset ovat katselleet sarjan aikoinaan, ja jotkut eivät katsele sitä nytkään (tai siis ihanteellisessa maailmassa ottaisin huomioon; käytännössä se sujuu huonosti.)\n"Kuningattaren jalokivi" on ensimmäinen osa kirjakvartetista. Samat teemat kulkevat ilmeisesti kaikkien neljän kirjan ajan. TV-sarja on luonnollisesti yhtäjaksoinen tapahtuman kuvaus, kun taas kirja on moniääninen ja monikerroksinen. "Näen" silti henkilöt TV-hahmoina. Hämmentävää.\nKirjassa siis kertoja on tullut tutkimaan niin kutsuttua Bibigharin puiston tapausta kaksikymmentä vuotta tapauksen jälkeen. Intia on itsenäinen, mutta monet asiat eivät ole silti muuttuneet, mikä on eräs kertojan teemoista. Jotkut henkilöt hän tapaa, toisista saa haltuunsa kirjallista materiaalia, ja hänet tutustutetaan tapahtumapaikkoihin. Henkilöiden taustoja valotetaan huolellisesti. Erityisesti kiinnitetään huomiota Bibigharin puiston tapauksen onnettomiin päähenkilöihin, kirjan Romeoon ja Juliaan (tai vain Julia on vakavissaan; Romeon rakkauden tunteista ei anneta kuvausta). Hari Kumar on asunut koko elämänsä Englannissa ja lisäksi rikkaana ja yläluokkaisena. Sitten hänen isänsä kuolee jä yllättäen Hari huomaa olevansa köyhä ja Intiassa, jota hän vihaa ja halveksii eikä vähääkään ymmärrä. Intia taas ei ymmärrä häntä - hän toimii joka tilanteessa kuten yläluokkaisen englantilaisen odotetaankin - mutta on tumma.\nDaphne Manners rakastuu Intiaan. Hän rakastuu myös Hariin, mutta eritellessään tunteitaan myöntää, että eräs syy on Harin eksoottisuuden aiheuttama fyysinen vetovoima. Niinpä, kun kongressipuolueen johtomiehet pidätetään ja mellakoita syntyy, Daphne ja Hari ajautuvat rakastelemaan ensimmäistä kertaa ja se taas johtaa Daphnen raiskaukseen (heidät on nähty). Tätä tapahtumasarjaa yritetään koko ajan ja kaikkien toimesta kiertää ja peitellä. Suoranaista valehtelua harrastaa Ronald Merrick, englantilainen poliisi, joka on alusta asti vihannut Haria; Harilla on parempi koulutus ja ylempi luokkatausta kuin Merrickillä, vaikka hän on intialainen. Vasta tämän vihamielisyyden tuloksena seuraa mustasukkaisuus Daphnesta, jota Merrick ei edes huomaa ennen kuin tämä alkaa seurustella Harin kanssa. Raiskaustapauksessa Merrick väräentää todistusaineiston saadakseen Harin syylliseksi.\nPäätapahtuman ympärillä on useita muita ihmisiä, joiden elämä liittyy Intiaan ja ihonväriin; Edwina Crane, joka köyhän säätyläisnaisen tavoin päätyy palvelukseen englantilaisperheeseen, huomaa joutuvansa vain nöyryytetyksi kuten kotiopettjat aina, ja ryhtyy mieluummin lähetysaseman opettajaksi, vaikka ei usko Jumalaan; lady Chatterjee, joka korkeasta asemastaan huolimatta saa sietää nöyryytyksiä memsahibeilta; Harin täti Shalini, jota lapsena koulutettiin, mutta leskenä joutui miehensä perheen armoille, ja monet muut.\nKirjassa on monia lankoja, jotka jäävät kesken ja epäilemättä täydentyvät myöhemmissä osissa. Ainakaan yhtä lankaa ei jätetä kesken; Daphnen tytär Parvati vilahtelee kirjassa nuorena naisena, jonka elämä on hyvää ja jota rakastetaan. Se on lohtu.\nSheri Tepperin pääideat ovat feminismi ja ekologia. Tämä menee voimaakkaasti ekologian puolelle.\nIhmiskunta on mennyt tähtiin ja jättänyt vain harvoja jäljelle. Itse asiassa "tähtiin meneminen" on myytti (Tämä voi olla spoileri, mutta älykäs lukija huomaa sen heti; kirjan mukaan ihmiskunnan lukumäärä oli "tähtiin menemisen" aikana 13 miljardia - on ilmeistä, että jotakin muuta ja pahempaa on tapahtunut. Eräs kirjan henkilöistä selittää: "Koska olemme jo menneet tähtiin, meidän ei tarvitse ajatella sitä enää ja voimme tehdä jotakin muuta en sijaan.") ja oikeastaan ihmiset ovat käytännöllisesti katsoen onnistuneet tuhoamaan Maapallon kertaalleen. Jäljellä olevat ovat jakautuneet eri ryhmiin. On maanviljelysalue, kaupungit, joissa valtaa pitävät jengit, Reuna, joihin ovat muuttaneet korkeatekniset pysymään omien muuriensa suojassa, ja Artemisia, jonka alue oli ennen Lounais-Amerikan intiaanialuetta ja jossa heidän jälkeläisensä nyt pitävät yllä tiukkaa luonnonsuojelua ja eräänlaista matriarkaattia.\nLisäksi ovat uudelleen palanneet hirviöt (aarnikotkat, peikot, lohikäärmeet ja sen sellaiset) ja arkkityyppien kylät. Niihin sijoitetaan hankalat ja sopeutumattomat, kuten Sankarit, jotka haluavat koko ajan pelastaa pulassa olevia neitoja, Marttyyrit, Oraakkelit, jotka todella ennustavat oikein, Taiteilijat ja Orvot. Erääseen arkkityyppiseen kylään toimitetaan Orpo, jota pahat voimat hakevat kuumeisesti. Etsinnän syy on Voiman Paikassa, jossa viisi sukua pitää valtaa. Yhden suvun päämies, Ellel, haluaa päästä Kuuhun, jonne ihmiskunta ennen tähtiin menoaan varastoi vaarallisimmat aseensa. Hänellä on jo kuolettavia androideja (jotka etsivät Orpoa) ja vain Gaddin suvun lapsi (sanottu Orpo) voi ohjata uudelleen rakennetun avaruussukkulan Kuuhun. Gaddin suku on Voiman Paikassa se mystinen - ja yllätykseksi he osoittautuvatkin.\nOrvolla on odottamattomia suojelijoita; puhuvia eläimiä ja Abasio, maanviljelystilan nuorukainen, joka karkaa kotoaan kaupunkiin ja rupeaa jengiläiseksi.\nTepper onnistuu ueimmiten kehräämään todella yllätyksellisen tarinan, niin nytkin. Vaikka hän välillä saarnaa, hän myös nauttii tarinoinnistaan. Samoin nauttii lukija. Kojootti noudattaa ihastuttavasti rooliaan Amerikan intiaanikulttuurien huijarisankarina. Jopa hevonen kehittää lopussa yllätyksen (eikä vain piereskelemällä - vaikka on parempi ihmisille mennä tulevaisuuteen piereskelevän hevosen vankkureissa kuin avaruussukkulalla).\nTämä on jokseenkin keskinkertainen kauhuromaani, jonka ratkaisu on melkoisen epätyydyttävä. Tällä kertaa kyse on geeniteknologiasta; pikkukaupunki, jossa alkaa tapahtua kummallisia. Kaupunkia terrorisoi joukko reesusapinoita, kaupunkilaiset alkavat käyttäytyä omituisesti, ja on mahdollisuus, että kissat ja koirat osaavat puhua. Pah. Kertoja on nuorukainen, jolla on harvinainen sairaus, joka estää häntä liikkumasta valossa. (Jotenkin tuntuu kuin Koontz jäljittelisi Stephen Kingin kirjaa "Salem's Lot" hullua roomalaiskatolista pappia myöten paitsi, että Kingiää on perinteinen syy; vampyyrit.)\nEpäilen, että Dean Koontz kuluttaa joutoaikansa lukemalla lääketieteellisiä julkaisuja ja hakemalla harvinaisia sairauksia.\nposted by Mette | 7:00 AM | 0 comments


Hirnakan torppa: Nää on niin näitä\nNää on niin näitä\nViimeisillä voimillaan roikkuu nälkäinen kaapin kahvassa\nNyt sitä evästä. Ja heti.\nPuhelimen muistiin oli tallentunut tämmöiset ääritaiteelliset otokset.\nYlemmissä kuvissa Alati Nälkäinen aka Felix roikkuu kynsineen kaapin kahvassa. Muroja ei ollut kupissa eikä latzista jäljellä edes hajua. On se rankkaa olla kissana Torpalla. Maan painovoima veti nälkäistä puoleensa vääjäämättä niin, että huolella manikyroidyt kynnet lipesivät ovenkahvasta ja koko kyseenalainen komeus lätkähti lattiaan niin että leukaheltta heilahti.\nSemmoinen pantteri meillä.\nAlakuvassa Tupaukko vanhaherra Napsteri. Kävi trimmauksessa lomamme aikana ja on nyt niin suittu ja kammattu, kuin suoraan kinkereihin menossa. Tuommoinen muikea ja hurskas ilme.\nVaan tuonkin viattoman katseen takana palaa hurja hinku saada kuvaajan mussuttamasta vohvelista edes reunariekale. Jonka se kyllä taisikin saada, parempi se oli koirassa kuin minussa.\nPäätän eläinystäväkatsauksen tällä kertaa tähän, lissee luvassa lähiaikoina.\nTui. T. Nasse\non elokuuta 03, 2017\nAnonyymi 3. elokuuta 2017 klo 23.46\nKas toteemieläimenihän se siinä, myyttiseltä intiaaninimeltään "hän, joka oli ruoka-aikaan kotona". Minä muuten just mietin, onko minulla tarpeeksi nälkä, jotta nousisin tästä yöpalaa laittamaan. Parempi ruokkia Felixiä, muutoin saattaa olla, että saatte kokea muinaisen egyptiläisen kissajumalan kamalan koston.\nNukkumaan pitäisi vissin, juttujen tasosta päätellen.\nHirnakka 4. elokuuta 2017 klo 0.13\nFelixin tunteilla tai nälältä ei passaa leikkiä.\nTita 4. elokuuta 2017 klo 21.48\nMeillä koiranpirulainen on oppinut hakemaan mansikkamaasta omat eväät. Osaa poimia kypsät. Ja kissan ruokahalulla ei ole leikkimistä. Osaavat vaatia ja ovat helposti poispilattuja.\nMinulla on nyt pilalle passattujen jonossa aviomiehen ja lapsien lisäksi kuusi kissaa, tusina kanoja ja viimeisenä koiranpenikka. Katson peiliin ja tunnistan syyllisen.\nAnonyymi 4. elokuuta 2017 klo 22.36\nKoirat lienevät muutenkin marjanpersoja. Edesmenneen isäni dreeveri tykkäsi metsäreissulla syödä mustikoita mättäältä. Myös pensasmarjat kelpasivat, jos apajille pääsi, mansikoita ei meillä silloin vielä ollut. Yleensä metsäreissun sieni- ja marjasaalis oli parempi kuin jänissaalis, mikä ei johtunut koirasta, vaan isännästä, jonka mielestä oli sittenkin kovin vastenmielistä ampua jäniksiä. Metsällä käynti oli vain hyvä syy kulkea tuntitolkulla ihailemassa metsää ja sen elämää -koiran kanssa.\nHirnakka 5. elokuuta 2017 klo 20.45\nTita, tykkäät kuitenkin <3\nHirnakka 5. elokuuta 2017 klo 20.46\nOP, Nasse hakee vadelmapuskista omat herkut, muista ei niin piittaa. Leffe ja Peetu eivät ole (onneksi) oivaltaneet mansikkamaan iloja ja antimia. Yrttimaalla ei ikinä kannata ottaa reunimmaisesta puskasta lehteäkään, niissä on aina mieto koiran kusen sivumaku.\nJoka aamu armo uus\nElokuun ensimmäiset päivät


SMOY – 30 vuotta menestyksekästä asiakkuusmarkkinointia – Mainostoimisto Smoy Helsinki\nSMOY – 30 vuotta menestyksekästä asiakkuusmarkkinointia\nMainostoimisto SMOY perustettiin kehittämään tuloksellista asiakasdialogia 30 vuotta sitten (21.12.1979). SMOY oli jo silloin edelläkävijä ja Suomen ensimmäinen suoramarkkinointiin erikoistunut mainostoimisto, jonka alkuperäinen nimi oli Skandinavian Suoramarkkinointi Oy. Kirjainlyhenne SMOY vakiintui kuitenkin käyttöön heti 80-luvun alussa.\nSMOYn alkuperäinen omistaja oli jo edesmennyt Suorayhtiöt Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja Patrick Elg, jonka jälkeen mainostoimisto on ollut Suorayhtiöihin kuuluvana, mutta erillisenä yksikkönä mukana sekä Forma Publishing Group- että Bonnier-mediakonserneissa. Vuosi sitten SMOY irrottautui Bonnierista ja on nyt yksityisessä, pääosin operatiivisen johtonsa omistuksessa.\n”Vuoden 2009 aikana saavutimme mm. useita kilpailuvoittoja vuoden tuloksellisimmalla verkkokampanjalla ja kasvatimme asiakkaidemme myyntejä toimivilla asiakkuusmarkkinoinnin toteutuksilla. Halusimme myös osoittaa käytännössä, kuinka asiakkuusmarkkinoinnin vahvan kokemuksen soveltaminen tämän päivän digitaalisiin toteutuksiin, perinteisten kanavien lisäksi, on todellinen avain tuloksellisiin kampanjoihin,” kertoo SMOYn toimitusjohtaja Maria Blomberg. ”Emme ole myöskään langenneet lyhytjänteisyyteen tai toimistolähtöisyyteen, vaan olemme panostaneet aidosti asiakkaidemme liiketoiminnan ymmärtämiseen, henkilökohtaiseen palveluun ja ketteryyteen. Keskitymme suunnittelemaan tuloksellista markkinointiviestintää asiakkaillemme, eikä tekemään itsestämme numeroa. Tästä syystä olemmekin yksi Helsingin vanhimmista, mutta samalla myös tuntemattomimmista mainostoimistoista.”\n30-vuotias Mainostoimisto SMOY on tulokselliseen asiakkuusmarkkinointiin erikoistunut edelläkävijä, jonka riveissä työskentelee noin 15 perinteisen ja digitaalisen markkinoinnin ammattilaista sekä kielenkääntäjää. SMOY:n asiakkaisiin kuuluvat mm. Synsam- ja Cazze-optikkoketjut, Nordea Rahoitus, Anttila, Radio Nova, Elfving, Kaleva Travel, Aller Media ja Kustannusosakeyhtiö Tammi.


🚗 Northampton Autonvuokraus - Rentalcargroup.com\nHalpa Autonvuokraus Northampton\nParas tapa löytää Northampton on vuokrata auto. Autonvuokraus on helppo ja edullinen liikkumistapa. Vuokraamallasi autolla voit tutustua kohteen Northampton kauniiseen ympäristöön. Rentalcargroup.com toimii lukuisten autovuokraamojen kanssa Northampton.\nPysäköi vuokra-autosi Northampton\nVuokra-auton pysäköinti Northampton: ssa voidaan parhaiten tehdä autotallissa. Se on turvallisempi sinulle ja vuokra-autolle. Voi olla mahdollisuus pysäköidä vuokra-autosi Northampton laitamille ja liikkua julkisilla liikennevälineillä, jotka eivät ole liian kalliita ja korvaavat pysäköintimaksun, joka sinun on maksettava, jos pysäköidä kaupungin keskustaan. Muista, että monissa suurissa kaupungeissa keskusta on vain paikallisille tai tavaroiden toimitusta varten.\nYhdensuuntaiset vuokraukset Northampton\nUseimmat suurimmista autovuokraamoista kohteessa Northampton tarjoavat yhdensuntaisia vuokrauksia. Yksisuuntainen vuokraus on, kun noudat auton yhdestä paikasta ja palautat auton toiseen paikkaan. Useimmissa tapauksissa autovuokraamo veloittaa lisämaksun, jos haluat palauttaa ajoneuvon toiseen paikkaan. Käyttöehdoissa mainitaan, jos yksisuuntainen maksu sisältyy vuokraan. Jos yksisuuntainen maksu ei sisälly vuokraan, lisämaksu on maksettava saapumisen yhteydessä suoraan autovuokraamoon.\nHyödyllistä tietoa Northampton\nFaktoja autonvuokraus Northampton\nViime kuussa, keskimääräinen vuokra-auton pituus Northampton oli 1 päivää.\nKeskimääräinen vuokra-auton pituus Northampton on 6 päivää.\nKaikkein varattu vuokra-auto tyyppi tällä hetkellä Northampton on COMPACT autot.\nViime vuonna eniten varata vuokra-auton tyyppi Northampton oli COMPACT autot.\nKuinka paljon se maksaa vuokrata auton Northampton? Viime kuussa, keskimääräinen vuokra-auton hinta oli 162 USD.\nViime vuonna, kuinka paljon se maksaa vuokrata auton Northampton? Viime vuonna keskimääräinen vuokra-auton hinta oli 224 USD.\nMikä on nykyinen keskimääräinen päivittäinen hinta vuokrata Northampton? Viime kuussa, keskimääräinen vuokra hinta oli 162 DOLLARIA per päivä.\nKuinka paljon se maksaa vuokrata auton Northampton viimeksi kuluneiden 12 kuukauden aikana? Viime Vuonna keskimääräinen vuokra hinta oli 35 DOLLARIA per päivä.\nauton vuokraus yritysten saatavilla Northampton ovat: .\nNorthampton Autonvuokraus arvostelut\nKatso viimeiset 5 asiakasarvostelua. Asiakkaamme arvioivat Northampton autovuokraamon keskimäärin % palautteen perusteella.


The Sims 4 Kaupunkielämää -lisäosan kirpputori on säästäväisten shoppailijoiden paratiisi\nKirpputorilta löytyy aina hyviä diilejä varsinkin kalliin San Myshunon vähävaraisemmille asukkaille. Samaa esinettä ei useinkaan näe kirpputorilla kahta kertaa, joten kannattaa tulla usein ja ajoissa nappaamaan parhaat päältä.\nTinkiminen tietysti kannattaa aina, jos haluaa lähteä kirpputorilta todellisena voittajana ja säästää muutaman simoleonin. Kokoelmaansa täydentävien keräilijöiden kesken käydään vilkasta vaihtokauppaa: kaupan on muun muassa uusia pyrypalloja. Onko simissäsi käsityöläisen vikaa? Hän voi pystyttää oman kojun myydäkseen maalauksiaan, kasvimaansa satoa tai melkein mitä vain hänen päähänsä pälkähtääkään.\nEtkö tiedä, milloin kirpputori pidetään? Seuraa naapurustossa olevia kylttejä ja asunnon porraskäytävässä olevaa ilmoitustaulua. Nähdään kirpputorilla!


Ruotsinkielisten määrän odotetaan Suomessa kasvavan – Magma\nPublicerad 8.4.2020 | Uppdaterad 9.4.2020\nSen sijaan häviäjiä ovat ne monet ikääntyneet kunnat, jotka eivät sijaitse suurten kaupunkien kyljessä.\nRuotsinkieliset tulevat hieman useammin kuin aiemmin asumaan kaupungeissa tai aluekeskuksissa. Tosin Saarela toteaa, että ruotsinkielisten muuttokäyttäytyminen poikkeaa suomenkielisistä – kaupungistuminen ei ole yhtä voimakasta ja muutot suuntautuvat lähes poikkeuksetta ruotsin- tai kaksikielisiin kuntiin.\nSaarelan mukaan suuren murroksen ruotsinkielisen Suomen väestörakenteeseen tulee tekemään niiden henkilöiden kasvava sekä lukumäärä että osuus, jotka puhuvat äidinkielenään jotain muuta kuin suomea tai ruotsia.\n– Kielelliset olosuhteet tulevat väistämättä muuttumaan monilla paikkakunnilla. Ruotsinkieliselle Suomelle on tärkeää, integroituvatko maahanmuuttajat ruotsiksi vai suomeksi, kuten tällä hetkellä lähes poikkeuksetta tapahtuu.\nVäestöanalyysi julkaistiin verkkoseminaarissa 8.4.2020.\nVäestöennusteen tarkempia kuntakohtaisia tietoja löytyy tästä


Pinjatat juhliin ja koristeeksi - punanaamio.fi\nKoristeet ja somisteet >\nErinäköisiä ja -kokoisia pinjatoja (espanjaksi piñata), kuten aasi, yksisarvinen, merirosvo, aurinko, prinsessalinna ja monta muuta! Pinjata-leikki sopii mainiosti Meksiko-teemaisiin illanistujaisiin, vappuun ja vaikkapa synttäreille ja ehdottomasti lastenkemuihin! Pinjatat ovat värikkäitä ja näyttäviä, niin että niitä voi loistavasti käyttää myös juhlakoristeina tai vaikkapa tuoda hieman lisäväriä omaan huoneeseen.\nSupersöpö pinjata-flamingo sopii loistavasti esimerkiksi lasten syntymäpäiville! Pinjata on hauska leikki ja ohjelmanumero. Pinjata täytetään etukäteen makeisilla tai muilla ihanilla pikkuasioilla. Juhlissa sankari yrittää rikkoa pinjatan silmät peitettynä ja käyttämällä pinjata-keppiä. Myös vieraat voivat osallistua kukin vuorollaan pinjatan takomiseen.\nPinjatan koko: 25 x 55 x 8 cm.\nYksisarvisen korkeus on noin 47 cm ja leveys 40 cm. Pinjatan saa roikkumaan sen selässä olevasta muovilenkistä.


6.3.2019 Eteläinen Afrikka & risteily Kariba-järvellä – Kristina Cruises\nEtusivu › Risteilyt › 6.3.2019 Eteläinen Afrikka & risteily Kariba-järvellä\n6.3.2019 Eteläinen Afrikka & risteily Kariba-järvellä 12 pv\nEtelä-Afrikka – Botswana – Namibia – Zimbabwe\nToteuta unelmasi ja lähde mukaan matkalle eteläiseen Afrikkaan! Saat kokea monimuotoisen miljoonakaupungin sekä kuunnella villin Afrikan öisiä ääniä oman bungalowisi terassilla. Jeeppisafareilla ja risteilyllä pääset nauttimaan maailman parhaimpien suojelualueiden luonnosta ja eläimistöstä. Liikumme pienillä veneillä Sambesi- ja Chobejoilla. Lennämme pienkoneilla Karibajärvelle, jossa siirrymme vain meille varattuun upeaan m/s African Dream -risteilyalukseemme. Risteilemme järvellä ja nautimme lumoavan kauniista Karibajärvestä. Matkasi huipentuu yhdelle Afrikan vaikuttavimmista luonnonihmeistä – Victorian putouksille. Valtavat vesimassat syöksyvät pauhaten kapeaan rotkoon, josta satojen metrien korkeuteen nouseva ”vesihöyry” luon putousten ympäristöön oman trooppisen mikroilmaston. Paikalliset kutsuvat putouksia nimellä ´Mosi-oa-Tunya´ – jyrisevä savu.\nMatkalla maailman ääriin -matkan Kristina®-matkanjohtajana toimii kokenut Afrikan kävijä Pekka Virtanen.\nPekan ensimmäiset matkat suuntautuivat Keniaan ja Ruandaan jo 80-luvulla. Vuodesta 1990 lähtien hän on vetänyt matkoja säännöllisesti eri puolilla Afrikkaa. Safarimatkoja hän on suunnitellut niin suomalaisille kuin ruotsalaisille matkanjärjestäjille. Hän on toinen palkitun kirjan ”Kilimanjarolta Serengetiin” kirjoittajista. Erityisesti häntä kiinnostaa eteläinen Afrikka sekä Itä-Afrikka.\n”Tätä tyylikkäämmin ei voi Afrikkaa kokea. Luonto on aina yhtä lumoava ja yllättävä, mutta tällä matkalla huikean elämyksen tuovat lisäksi upeat majoituspaikat, lennot yksityiskoneilla sekä oma risteilyalus. On hienoa lähteä matkanjohtajaksi tälle matkalle.”\nKeskiviikko 6.3. Helsinki – Amsterdam – Johannesburg (Etelä-Afrikka)\nLento Helsingistä Johannesburgiin, majoittuminen hotelliin 4*.\nTorstai 7.3. Johannesburg\nJohannesburg on Etelä-Afrikan talouden ”pääkaupunki” ja mainettaan paljon parempi. Se on ollut eri kulttuurien ja rotujen sulatusuuni jo niistä ajoista lähtien, kun alueelta löydettiin kultaa. Johannesburg on ainoita suurkaupunkeja maailmassa, missä kultaa kaivetaan kaupungin sisällä. Kilometrien syvyiset kaivokset tuottavat tätä keltaista metallia yhä tänä päivänä tonneittain. Johannesburg onkin outo sekoitus toimivia ja entisiä kaivoksia, kalliita ostoskeskuksia, slummeja, puistoja ja idyllisiä asuinalueita. Kaupunkikierroksen aikana vierailemme myös rotuerottelusta kertovassa Apartheid Museossa. Yöpyminen hotellissa. (TH)\nPerjantai 8.3. Johannesburg – Kasane (Botswana) – Cascade (Namibia)\nLento Johannesburgista Kasaneen, Botswanaan (Lennon aikataulu vahvistuu myöhemmin). Lyhyen autokuljetuksen jälkeen siirrymme pieniin veneisiin, joilla jatkamme matkaamme Namibian puolelle. Jokiosuuden aikana pääsemme jo kokemaan Afrikan suurenmoista luontoa. Linnusto on vertaansa vailla – afrikankiljumerikotkia, kuningaskalastajia, ruskohaikaroita, iibiksiä jne. Luetteloa voisi jatkaa loputtomiin, kuten myös nisäkkäiden kohdalla, mutta niiden näkemistä joudumme hieman odottamaan, kunnes pääsemme ensimmäisille safareillemme. Joessa elää kuitenkin virtahepoja ja krokotiileja, joita mahdollisesti näemme matkalla lodgeemme. Saavumme Cascade-saarelle, jossa majoitumme viihtyisään lodgeen 4*. (TH)\nLauantai 9.3. Choben kansallispuisto (Namibia, Botswana)\nLähdemme koko päivän kestävälle jeeppi/venesafarille Choben kansallispuistoon. Kansallispuistossa elää neljännes koko Afrikan norsuista. Norsujen lisäksi puistossa elää mm. leijonia, leopardeja, gepardeja, kirahveja, sarvikuonoja sekä lukuisia eri antilooppilajeja. Choben kansallispuistossa on edustettuna suuri määrä Afrikan nisäkkäitä, lintuja ja matelijoita. Täällä on erinomainen mahdollisuus nähdä harvinainen savannikoira. Nautimme lounaan joella ”kelluvassa ravintolassa” ja samalla voimme ihailla ympäröivää luontoa. Lounaan jälkeen siirrymme pieniin veneisiin ja matkaamme Chobejoella kohti Sedudu-saarta ja sen kosteikkoja. Illallinen ja yöpyminen omassa lodgessamme Cascade-saarella. (TH)\nSunnuntai 10.3. Impalila-saari (Namibia)\nTänään vierailemme Impalila-saarella, jossa tutustumme perinteiseen namibialaiseen kulttuuriin ja tapoihin. Halutessasi ilahduttaa koululaisia voit tuoda mukanasi kyniä ja vihkoja. Palaamme lodgeemme lounaalle. Iltapäivää voit viettää vapaa-aikaa uima-altaalla tai lähteä tutkimusmatkalle Sambesijoelle pienillä veneillä. Illallisen aikana kuulemme paikallisia kertomuksia saaren perinteistä. (TH)\nMaanantai 11.3. Cascade – Kasane – Kariba – Kariba-järvi (Namibia – Botswana – Zimbabwe)\nJätämme lodgemme ja siirrymme Kasanen lentokentälle, missä yksityiset pienkoneet odottavat meitä (Lennon aikataulu vahvistuu myöhemmin). Lennämme Zimbabween yli savannien ja Karibajärven. Laskeudumme Karibaan, missä laivamme m/s African Dream odottaa. Kuljetus laivalle, majoittuminen hytteihin ja lounas. Laiva on varattu vain ryhmämme käyttöön. Aluksella on ravintola, lounge sekä tasokkaat hytit. Aloitamme risteilyn järvellä. Karibapato valmistui Sambesijoelle vuonna 1959. Padon yläpuolelle muodostui Karibajärvi. Veden ollessa korkeimmillaan sen pituus on yli 200 km ja leveys yli 40 km. Sen rannoilla on useita luonnonsuojelualueita, mutta myös paikallisia kyliä. Risteilyllä näemme ainutlaatuista, vaihtelevaa maisemaa ja upeaa luontoa. Illallinen laivalla. (TH)\nTiistai 12.3. Karibajärvi – risteillen Gache Gache- ja Sanyatijoilla (Zimbabwe)\nAuringon noustessa jatkamme risteilyä Karibajärvellä. Tekojärven alle jääneiden puiden rungot kurkottelevat syvyyksistä veden pintaan heijastuen kohti taivasta muodostaen mystisen maiseman. Aamupäivällä lähdemme pienveneillä tutkimaan Gache Gache -jokea ja sen ainutlaatuista eläimistöä. Veneet lipuvat pitkin mutkittelevaa, kaartelevaa jokiuomaa ja kiertelevät koskemattomia lahdelmia. Täällä voit uppoutua kiehtovien näkymien taianomaiseen tunnelmaan. Lounas laivalla. Iltapäivällä risteilemme läpi Sanyatin, joka on yksi Karibajärven vaikuttavimmista rotkoista. Risteilemme auringon laskuun saakka. Nautimme illallisen ja vietämme iltaa laivalla. (TH)\nKeskiviikko 13.3. Karibajärvi – Matusadonan kansallispuisto (Zimbabwe)\nLähdemme aamulla safarille 1400 km2 kokoiseen Matusadonan kansallispuistoon, jota Sanyati- ja Umejoet rajaavat. Alueen runsaaseen eläinlajistoon kuuluu mm. norsuja, virtahepoja, krokotiilejä, puhveleita sekä tuhansittain eri lintuja, mm. upeaääninen afrikankiljumerikotka, keltanokkahaikara ja erikoisella tavalla kalastava mustahaikara. Mikäli olemme onnekkaita, saatamme kulkureitillämme nähdä suuren kissapedon tai parikin! Puiston historia liittyy tiiviisti järveen – padon rakennustöiden aikaan nouseva tulvavesi vaikutti villieläimiin, vaikka vaikutuksia pyrittiin vähentämään pelastusoperaatio Noan avulla, jonka ansiosta yli 6000 eläimen henki pelastettiin. Operaatiossa suuria nisäkkäitä, isoja kissaeläimiä, impaloita ja muita eläimiä siirrettiin Matusadonaan, missä metsästys on jyrkästi kielletty. Lounas laivalla laivan jatkaessa risteilyä. Iltapäivän aikana kuulemme lisää tekojärven vaiheista, sen asukkaista ja ekosysteemistä. Illallinen ja yö laivalla. (TH)\nTorstai 14.3. Kariba – Victorian putoukset (Zimbabwe)\nAamulla risteilemme Karibaan, missä poistumme laivasta ja suuntaamme lentokentälle. Matkalla näemme valtaisan padon, jonka takia valtaisa Karibajärvi syntyi. Padon voimala tuottaa 70% Zimbabwen sähköstä. Kuulemme padon historiasta ja tarinoita sen rakennusajoilta, kuten kertomuksen NyamiNyamista, joen jumalasta. Lennämme Victorian putouksille yksityisillä pienkoneilla (lennon aikataulu vahvistuu myöhemmin) ja teemme ainutlaatuisen lounasristeilyn Sambesijoella putousten yläjuoksulla. Iltapäivän retki vie putouksille, missä näkymät ovat ainutlaatuiset maailmassa. Näemme, miten Sambesijoki syöksyy kapeaan rotkoon muodostaen maailman leveimmän putouksen. Nautimme ”Boma”-illallisen, jonka aikana voimme seurata paikallisia tanssi- ja musiikkiesityksiä. Yöpyminen hotellissa****. (TH)\nPerjantai 15.3. Victorian putoukset\nAikaisin aamulla voit lähteä lisämaksusta helikopterilennolle putousten ylle. Muista mahdollisista lisämaksullisista retkivaihtoehdoista lisätietoa myöhemmin. Päivän voit viettää omatoimisesti kulkien eri kävelyreittejä, nauttien lounasta jossain alueen ravintoloista, laskien koskea tai uiden putousten lähellä. Yhteinen illallinen. Yöpyminen hotellissa****. (A, P)\nHelikopterilento, kesto n. 15 min ● 245 €\nSitova varaus 15.1. mennessä. (max. 5 hlö/lento, säävaraus, Kristina®-matkanjohtaja ei ole mukana)\nLauantai 16.3. Victorian putoukset – Helsinki\nAamupäivä vapaata. Yhteisen lounaan jälkeen iltapäivällä siirtyminen lentokentälle, mistä kotimatkamme kohti Helsinkiä alkaa. (A, L)\nSunnuntai 17.3. Helsinki\nMenolennot 6.3.2019 KL1164/KL591\nHelsinki 7.00 – 8.50 Amsterdam 10.15 – Johannesburg 22.05\n16.3.2019 Victoria Falls 18.05 – 22.10 Nairobi 23.59 – Amsterdam 6.30 (17.3.)\n17.3.2019 Amsterdam 9.50 – Helsinki 13.15\nHuom! Lentoaikataulut ovat paikallista aikaa.\nReittilennot turistiluokassa Helsinki – Amsterdam – Johannesburg, Johannesburg – Kasane, Victorian putoukset – Nairobi – Amsterdam – Helsinki sekä lennot yksityisillä pienkoneilla lentokenttäkuljetuksineen\nRisteily (3 yötä) m/s African Dream -laivalla kahden hengen hytissä\nHotelli- ja lodge-majoitukset kahden hengen huoneessa\nRetket, ruokailut ja kuljetukset\nPaikalliset ruokajuomat laivalla ja lodgessa (yksi olut/virvoitusjuoma/vesi sekä kahvi tai tee)\nPaikalliset juomat laivan ja lodgen baarissa, Johannesburgissa ja Victorian putouksilla ruokailuihin ei sisälly juomia\nPalvelurahat matkan aikana, lukuun ottamatta risteilyä ja lodge-majoitusta (5 USD per henkilö / vuorokausi)\nMatkan retken on esitelty matkaohjelmassa.\nVastarakennettu African Dream tarjoaa upeat puitteet Choben kansallispuiston kokemiseen. Laivalla pääset tekemään matkaa alueen kauneimpien rantatörmien läheisyydessä ympärillä kaunis luonto.\nAluksella matkustaa kerrallaan vain 16 matkustajaa. Mukavuuksiin kuuluu kotoinen ravintolasali ja lounge, poreallas sekä tilava aurinkokansi. Hyttien varustukseen kuuluvat ilmastointi, kylpyhuone suihkulla, TV ja tallelokero.\nLeveys: 8 metriä\nMatkustajahyttejä: 8 ulkohyttiä\nVarmistathan passin voimassaolon ja kunnon. Mikäli tarvitset uuden passin, hanki se ajoissa. Passin tulee olla voimassa 6 kuukautta matkan jälkeen ja siinä tulee olla vähintään kolme leimaamatonta sivua. Valokopio passin kuva-aukeamasta on toimitettava Kristina Cruisesille viimeistään 6 viikkoa ennen matkaa.\nKristina Cruises huolehtii matkaohjelman toteuttamiseksi tarvittavien viisumien hankkimisesta.\nLennot ovat pitkät ja ilmasto perillä saattaa olla erittäin kuuma.\nMatkaa ei suositella liikuntarajoitteisille ja matkailijan tulee huolehtia riittävästä fyysisestä kunnosta, jotta matkaohjelman toteuttaminen muun ryhmän tahdissa on mahdollista.\nKohdemaiden hygienia on eri tasolla kuin Suomessa. Laivalla ja hotelleissa noudatetaan pitkälti länsimaisen standardin mukaista tasoa.\nErityisruokavalion huomioiminen laivalla on epävarmaa, ne huomioidaan mahdollisuuksien mukaan\nSääolosuhteet voivat vaikuttaa matkaohjelmaan. Pidätämme oikeuden muutoksiin.\nLaivaristeily sekä majoittuminen lodgessa toteutetaan luonnonsuojelualueilla eläimiä ja luontoa havainnoiden. Noudatathan kaikkia annettuja turvallisuusmääräyksiä ja -ohjeita.\nLuonnonsuojelualue on laaja ja eläimet liikkuvat siellä vapaasti, joten niiden näkeminen on sattumanvaraista ja näin ollen emme voi taata eläinhavaintoja.\nOleskelu matkan aikana tapahtuu kolmen valtion rajaseuduilla ja tämä tarkoittaa toistuvia, pakollisia rajanylityksiä ja -muodollisuuksia. Henkilökunta tekee kaikkensa, jotta nämä hoituisivat mahdollisimman sujuvasti.\nKristina Cruises Oy:n Erityisehdoista poikkeavat maksuehdot: ennakkomaksu on 500 eur /hlö ja eräpäivä on viikon kuluttua ilmoittautumisesta. Loppusuorituksen eräpäivä on 16.1.2019.\nMatkan vähimmäisosallistujamäärä on 13 hlö.


Lumitilanne ja pakkasten puute kiusana Etelä-Suomen valtion metsissä | ammattilehti.fi\nKäyntejä kotisivuilla:10132853 kpl\n23.10.2018 14:00Ponssen tilausvirta kaikkien aikojen ennätykseenLue lisää »23.10.2018 12:25Palkittua valuma-allas-uutta DeniokseltaLue lisää »23.10.2018 9:30Stora Enson vastuullisuusraportti valittu kymmenen parhaan joukkoonLue lisää »\nLumitilanne ja pakkasten puute kiusana Etelä-Suomen valtion metsissä\nLoppuvuoden korjuu- ja kuljetuskelit olivat erittäin haasteelliset. Olosuhteet vaihtelivat erittäin paljon Etelä-Suomen alueen eri osissa.\n"Pohjois-Savossa ja Pohjois-Karjalassa lunta tuli kerralla kymmeniä senttejä. Aurauskalusto ei millään kyennyt hoitamaan samanaikaisesti kaikkia tarvittavia teitä", kertoo Etelä-Suomen alueen hankintapäällikkö Markku Eklund Metsähallitus Metsätalous Oy:stä.\nKunnolla kantavuutta lisäävää routaa ei ole missään päässyt syntymään pakkasten puutteessa, kun lumikin on satanut sulaan maahan. Lumen paksuus vaihtelee alueen sisällä 0-60 cm välillä.\nLämpötilan vaihdellessa nollan molemmin puolin tykkylumi on aiheuttanut paljon tuhoja metsäpuille. Teiden yli kaatuneet ja katkenneet puut ovat vaurioittaneet myös sähkölinjoja ja aiheuttaneet muuta harmia.\n"Toisaalta maan etelä- ja länsiosissa ei lumi ole ollut haittana, vaan kelirikko on edelleen jatkunut niin metsässä kuin teilläkin", jatkaa Eklund.\nMetsähallitus on kyennyt palvelemaan puuta ostavia asiakkaitaan hyvin. Tämä on onnistunut hyvällä suunnittelulla ja toiminnan ohjauksella.\n”Korjuu- ja kuljetusyrittäjät ovat olleet hyvin joustavia ja yhteistyö heidän kanssaan on sujunut mainiosti”, Markku Eklund kehuu.\n23.10.2018 14:00 Ponssen tilausvirta kaikkien aikojen ennätykseen\n23.10.2018 12:25 Palkittua valuma-allas-uutta Deniokselta\n23.10.2018 9:30 Stora Enson vastuullisuusraportti valittu kymmenen parhaan joukkoon\n23.10.2018 9:12 Hirvikolareiden määrä hienoisessa laskussa\n23.10.2018 8:35 Kysely: Suomalaiset pitävät metsäsektoria vastuullisena - muovi halutaan korvata lisäämällä puun käyttöä\n22.10.2018 20:01 Venäjän puunkorjuu vahvassa vedossa - maailman suurin CTL-metsäkonemarkkina\n22.10.2018 14:44 Metsäteollisuus ry: Jäitä hattuun kiistassa irtisanomislaista\n22.10.2018 10:50 Pirkanmaalla on vahvaa metsäbiotaloustoimintaa\n22.10.2018 10:42 Bioenergia ry: Päästökauppa oikea työkalu päästöjen vähentämiseen\n22.10.2018 10:41 Puutuoteteollisuus tyytyväinen LVM:n Liikenneinfrastruktuurin puurakentamisohjelmaan


Adobe Flash Professional | Portfolio\nmaaliskuu 23, 2015 maaliskuu 30, 2015 ~ Santtu\t~ Jätä kommentti\nTämä oli ensimmäinen työni Vuorovaikutteisessa multimediassa.\nAloitin tyhjältä pohjalta, johon lisäsin neljä neliötä, asettelin ne muistuttamaan näppäimistön nuolinäppäimiä. Jaoin neliön neljään osaan ja lisäsin jokaiseen kolmioon liukuvärin harmaasta vaaleampaan harmaaseen. Lisäsin pienemmät liukuvärjätyt neliöt niiden päälle, jonka päälle sitten lisäsin tekstityökalua ja symboleita hyväksi käyttäen nuolet osoittamaan haluttuihin suuntiin. Viimesilauksena lisäsin valotusta reunoihin, joka luo hieman 3d-illuusion.


Foorumi kaikille metsästyksestä ja aseista kiinnostuneille. :: Näytä viesti - Bongauksia kotimaasta\nLähetetty: 19.10.2012 21:14 Viestin aihe: Bongauksia kotimaasta\nOli ihan pakko laittaa.\nKävin tänään Häijäässä (muissa asioissa) ja siellä kiilui kyllä sellainen helmi asetelineessä, että oli pakko kysyä että mikäs toi on? Sain aseen käteeni ja voi että mikä helmi. Ase on "muka" käytetty, mutta on ihan uutta vastaava Merkeli. Kuvaa ei löydy mytta hintaa oli 2990e( nettisivujen mukaan 3000e) ja jos kelpuuttaa kaliberit 16/70 ja 6.5x57r niin heti kaupoille. Menen takuuseen että on hieono ase siihen rahaan. Siis drilliki kyseessä.\nLähetetty: 19.10.2012 21:20 Viestin aihe:\nitsekin joskus ko. asetta ihmettelin...\nsiinä ei muistaakseni vaan ollut kiikarinjalkoja, eli hintaa tulee vielä aika monta saturaista ennen metsään menoa\nLähetetty: 19.10.2012 21:26 Viestin aihe:\nEi ollut, mutta ko.tapauksessa ei haitta mielestäni kovasti. Varmaankin 4-5000 ase uutena vähintään. Jos nyt muutaman "saturaisen" uhraa lisää...\nLähetetty: 20.10.2012 20:09 Viestin aihe:\nEi kai kukaan maksa 16-kaliberisesta drillingistä ilman jalkoja (ja oletan että myös ilman kiikaria) kolmeatuhatta euroa, neljästä-viidestä puhumattakaan, olkoon kuinka Merkel ja helmi tahansa? Vielä kun kaliberien perusteella oletan että kyse ei ole suinkaan nyky-Merkelistä vaan ennen 80-lukua tehdystä aseesta, jolloin juurikin tuo yhdistelmä oli kovasti muotia?\nLähetetty: 20.10.2012 20:24 Viestin aihe:\nKyllä se on ihan uus ysikutonen, vaikka onkin "käytetty". Ja on nätti. Siksi. Mee ite toteen.\nps. ne JiiPeen(on mun työkaveri) hienon Drillingin kuvat ei näy tuolla "ei ruisleipää" osiossa. Pystytkö fiksaan kuvat näkyville? On kyllä ehkä koko yhdistelmäaseet-osion paras hinta-laatu ostos. Asehan on sivulukkoinen Neptun.\nLähetetty: 21.10.2012 14:49 Viestin aihe:\nEi taida olla siihen suuntaan juurikaan menoa eikä yhden kolmipiipun takia kehtaa (kuten Savossa sanotaan = jaksa) vaivautua, mutta uskotaan että hieno on.\nKaikki minun linkittämäni kuvat menivät kuvablogi.com:in sulkemisen myötä, mutta tästähän on varmaan kyse ... Krieghoff Neptun, kaliberit 12/70 + 7x65R ja kiikari muistaakseni Zeiss 2,5-10x52 valopisteellä.\nAseellahan on muuten sangen uljas historia, liekö JP maininnut? Lyhyesti kerrottuna Neptunin myi lääkäri, joka oli pelastettuaan erään nuoren miehen hengen saanut aseen lahjaksi potilaan isältä - se oli parasta mitä hänellä oli ollut antaa.\nVarkaudessa näyttäisi muuten olevan saman oloinen ase kaupan, tosin kiikareissa on vielä hiukan tasoeroa: www.ace-gun.com/product_details.php?p=1914\nLähetetty: 21.10.2012 22:14 Viestin aihe:\nJoo kyllä JP kertoi tarinan, reissun päällä kun oltiin. Hieno on tarinakin.\nHieno on kyllä linkinkin ase!\nLähetetty: 21.10.2012 23:05 Viestin aihe: Re: Bongauksia kotimaasta\nSuunnattomasti ihmettelen kuka nykypäivänä maksaa 3000€ noinkin epämodernista kombosta.\nLähetetty: 22.10.2012 09:27 Viestin aihe: Re: Bongauksia kotimaasta\nnoita vastaavia on ollut muillakin kauppiailla tarjolla noin samalla hintaa tai muutaman "saturaisen" edukkaammin (ulkomailla toki edullisemmin)\nsitten jos hinta on ollut selkeästi halvempi, ovat aseetkin usein olleet jo eri kuntoisia jne\nitse päädyin myös "modernimpaan" vaihtoehtoon tuossa alkuviestin budjetissa\npiiput ovat nyt toisistaan irti, kiikarin (moderni valopiste) vaihdot ja uudet toiset tai vaikka kolmannet pikajalat ovat suht kustannustehokkaita, jne.\nlaite tuli myös käyttöön ja on sitä jo ollutkin vesisateissa jne. muissa vaihtelevissa keleissä, joten "koristetta" asekaappiin en ostanut\nvalintakysymyksiähän nämä vain ovat ja jokaisen on punnittava, mitä on tuotteesta valmis (tinkimisen jälkeen) maksamaan ja mitä ominaisuuksia sekä yleiskuntoa aseelleen haluaa\nja kukkohousun lainaukseen... useimmiten noilla hinnoilla nuo vastaavan tyyliset "kolmipiiput" kestävätkin kauppiaiden hyllyissä pitempään "koristeina"\nLähetetty: 22.10.2012 11:08 Viestin aihe: Re: Bongauksia kotimaasta\nVarmasti. Monesti olen miettinyt, että mikä kaliberin 16 merkitys on oikeastaan koskaan edes ollut yhdistelmäaseissa. Silel on oltava joku historia, jota en tiedä, koska 12 kaliberia on ollut käytännössä yhtä kauan ja se vain monikäyttöisyydessään on huomattavasti parempi. 16 on jotenkin väliinputoaja, mutta toisaalta Euroopassa ei linnunmetsästystä yhdistelmillä harrasteta, eli mitäköhän 1940-1870 -luvuilla sillä 16 kaliberilla on pääsääntöisesti metsästetty? Mene ja tiedä..\nLähetetty: 22.10.2012 11:18 Viestin aihe:\nKeveys, sirous, täysin samat ominaisuudet (pl. muutaman gramman suurempi haulilataus) noin ensialkuun?\nLähetetty: 22.10.2012 11:20 Viestin aihe:\nNimenomaan aikoinaan, kun kukaan ei tarvinnut teräslatauksia, eläimet kuolivat herkemmin, ja patruunasaatavuus oli sama, ei 12:sta ollut mitään iloa?\nLähetetty: 22.10.2012 11:56 Viestin aihe:\n16 kaliberin patruunasaatavuus taitaa olla suomessa jo nyt vähän kehnompaa\n20:een onneksi patruunoita on löytynyt hyvin\nmitään vikaahan ei 16:ssa ole, sirommat piiputkin siinä ovat rinnakkain kuin 12:ssa\ntuo teräs- tms. "korvaavien touhu" on kyllä...\neiköhän nuo lyijyhaulit ole kohta kiellettyjä kaikessa metsästyksessä ja siinä samassa silloin moni hyvä vanhempi ase menettää paljon ominaisuuksiaan\nLähetetty: 22.10.2012 13:45 Viestin aihe: Re: Bongauksia kotimaasta\nTarjolla olevien aseiden kirjoa jonkin verran seuranneena minulle on kyllä tullut aika vahva käsitys, että 16 oli käytössä selkeä valtakaliberi 1970-luvulle saakka niin Keski-Eurpoopassa kuin Suomessakin. Sitten tuli 12 ja myöhemmin 20 joka ei vieläkään ole ihan täysin saavuttanut varauksetonta ymmärrystä ja suosiota. Enkä siis puhu pelkästään yhdistelmäaseista vaan haulikoista yleensä.\nKeski-Euroopassa yhdistelmäaseen haulikkokäyttö painottuu kettuun, joka on erittäin runsaslukuinen ja niitä juoksee ajojahdeissa sinne tänne yhtenään. Metsäkauristahan ei esim. Saksassa saa ampua haulikolla toisin kuin meillä ja jäniksiä ammutaan hyvin harvoin. Useimmin kuitenkin haulipiippuun ladataan täyteinen ja Itä-Saksan puolella se oli oikeastaan ainoa keino vaikkapa villisian kaatamiseen. Tämän vuoksihan esim. egunissa näkee suht usein vanhoja Suhlin rinnakkaispiippuisia haulikoita joissa on kiikari päällä.\nLähetetty: 22.10.2012 20:35 Viestin aihe:\nPoistettu kuva joka oli väärä.\nViimeinen muokkaaja, VeturiVille66 pvm 03.10.2013 18:24, muokattu 1 kertaa


Okran ja Ronskin possunokat: Loma Lofooteille\nViime viikolla minulla alkoi vihdoin ja viimein loma ja kun kotona oli niin hirveä helle, ettei sitä voinut mitenkään kestää, niin lähdettiin sitä pakoon Mikon ja koirien kanssa pohjoiseen 😁 Suunnattiin auton keula ensin kohti Torniota. Vaan ei se helle hellittänyt sielläkään ja päätettiin lähteä Liakajoen varteen Mikon porukoiden mökille, jossa polskittiin koskessa koko porukalla 😀 Vaan siinä kun polskittiin, niin alavirranpoulen naapurin tontille tuli yhtäkkiä kaivinkone pörräämään! Mikko ja Kaarina saivat siitä idean, kun Kaarina on aina haaveillut mökin taakse suolampareen paikalle lampea, joka siinä aikoinaan on ollut, että käydään pyytämässä kone mökille hommiin! 😄 Ja eikun tuumasta toimeen ja Mikon isä Ilkka kävi naapurissa vieraisilla ja eiköhän kaivinkone tullut kohta mökin pihalle hommiin! Se siitä lomasta, josta Mikon porukatkin olivat haaveilleet 😆 Vaan kyllä alue parani operaation jälkeen huomattavasti 😍 Jäätiin Mikon kanssa vielä puoleksitoistapäiväksi auttamaan raivausurakoissa ennenkuin suunnattiin nokka kohti Keminmaata ja asuntoautovuokraamoa!!\nÄiti oli varannut meille kuuden hengen asuntoauton jo etukäteen viime viikoksi ja me käytiin Mikon kanssa sitten hakemassa se. Melkoisen pakkausoperaation jälkeen päästiin vihdoin ja viimein matkaan viime viikon maanantaina. Sen verran kauan pakkauksessa kesti, että ihan hirveen pitkälle ei jaksettu ekana päivänä ajaa. Mutta toisaalta se oli melkoinen tuurikin, kun löydettiin ihan mahtava campingin paikka Kalix-joen varresta Jockfall-kosken kohdalta!! Paikka on Euroopan paras lohenkalastuspaikka ja maisemat olivat myös mykistäviä! Koski oli ihan hirmuinen! Voisi kyllä melkein sanoa sen olevan vesiputous! Vaan niin ne lohet siellä vaan koittivat etsiä reittiä ylös ja vähintään vartin välein nähtiin vilauhduksia kaloista! Putouksen viereen oli rakennettu lohiportaat, jotka hieman helpottivat kalojen ponnisteluja. Tuohon aikaan kun me oltiin siellä, niin portaista nousi noin 200 lohea päivässä. Paras noususesonki oli jo mennyt, jolloin lohia nousi laskurin mukaan yli tuhat päivässä! Vaan tuli kyllä mieleen, että tuon kosken kun pääsevät yli, niin ei kyllä niitä enää raski kalastaa. Melkoisia selviytyjiä! Me otettiin eka ilta rennosti, Mikon "haitarin"-soiton merkeissä 😆 Aamulla ennen matkanjatkoa käytiin vielä uimassa kosken niskalla!!!\nMatkaa jatkettiin Kalix-jokea pitkin Tärendö- ja Torniojoen haaraumakohtaan ja siitä edelleen Kalixin kautta Torniojärven rannalle. Abiskossa on iso luonnonsuojelualue ja ensin meinattiin yöpyä siellä, mutta se oli niin täynnä turisteja ja asuntoautoja ei hyväksytty alueelle, joten jatkettiin vielä vähän matkaa Björklideniin. Paikka oli laskettelukeskus, jossa oli siis myös alue asuntoautoille. Onneksi paikan respassa neuvoivat ihan mahtavan kävelyreitin koirien kanssa! 500m päästä meidän paikasta lähti luontopolku Silverfallet-vesiputoukselle. Vesi oli ihan hirmuisen kirkasta tuosta paikasta lähtien koko Pohjois-Ruotsin ja Norjan alueella. Mykistävää niin putouksen kohina ja kuin veden kirkkaus 😍 Luontopolku jatkui ihan Torniojärven rantaan asti. Ja se ranta oli ihan mielletön. Koko ranta koostui täydellisistä leipäkivistä!!! Ja pitihän "ukkojen" ottaa kisa, että kuka saa enemmän leipiä 😆\nSeuraavana päivänä päästiin sitten Norjan puolelle! 💖 Vaan piti sitä pysähtyä Ruotsin puolella rajalla "tankkaamaan" varastot täyteen 😆 Mikko ja iskä kävivät itse asiassa Lotooteilla kerran alkossa ja olivat pyörtyä siellä. Eivät raskineet ostaa kuin kaksi siideriä 😆😆😆 Pysähdyttiin Norjan puolella melkein heti hasitelemaan meri-ilmaan, kun satiin Atlantin ranta nävyviin vähän ennen Bjekvikin kaupunkia. Koirat oli ihan innoissaan, kun pääsivät vihdoin vähän vapaaksi laukkomaan rannalla. Vaan olihan se suolainen vesi hieman yllätys niille!! Kerttu tosin tykästyi rantaelämään ikihyviksi ja saalisti kuivuineita merileviä luonaaksi 😝 Hyppi kuin mahdoton rannalla eikä meinannut millään malttaa tulla takas autoon 😆\nEka yön Norjassa oltiin "kulli"-vuonon päässä eli Gullesfjordbotn retkeilyalueella 😁 Vuorovesi vaikutti hienosti ihan vuonon perukoille asti. Paikkaan laski myös pieni joki (jossa, yllätys, yllätys oli vesiputous, jonka päälle kiivettiin äidin ja isän kanssa 😆 ), joten alue oli itse asiassa murtovettä. Simpukoita, rapuja ja lintuja (varsin meriharakoita) oli vaikka kuinka ja nähtiin me muutama kuollut meduusakin (olivat varmaan tulleet nousuveden mukana ja kuolleet sitten liian makeaan veteen). Ja ihmeiden aika ei ole ohi, sillä Okra kahlasi joessa!!! Okra ei normaalisti edes tassujaan halua kastaa veteen, vaan jotenkin tuo alue oli sellainen, että Okra ihan mieluusti lähti kahluuretkelle katselemaan maisemia 😍\nTorstaina siirrytiin varsinaisten Lofottien puolelle. Suunniteltiin, että ajetaan maisemareittejä Atlantin rantaa pitkin (toki ottaen huomioon auton koon ja tehon 😆 ). Isällä ja Mikolla oli jännät paikat, kun tiet olivat yhtä leveitä kuin auto ja vastaantulevat piti ohittaa ainoastaan levikkeiden kohdalla!!! Mutta nähtiinhän me ikimuistettavia paikkoja. Kahvilla pysähdyttiin täällä:\nJatkettiin matkaa Fv82-tietä pitkin Laukvikia kohti ja matkan varrelta löydetiin ihan oma yksityinen ranta! 💕 Ei voi kyllä kuin huokailla kuinka hienoa ja puhdasta luonto voi vielä olla!! Koirillakin oli hauskaa rellestää pitkin rantaa ja koko porukka otti melkoiset rantapainit 😆 Vaan olihan ne hiekkaisia kun autolle päästiin. 😅 Me kerättiin simpukankuoria ja ihmeteltiin merivuokkoa. Jos vesi olisi ollut yhtään lämpimämpää, niin snorklausreissu olisi ollut välttämätön 😀\nPysähdyttiin matkalla myös Svolvärin kaupungissa syömässä (tosin ruokaa sai odottaa melkein 1,5 tuntia!!!) ja Mikko ja isä kävivät tsekkamassa sen aikaisemmin mainitsemani alkon.\nSitten matkan varrelle sattui viikinkimuseo ja eikun auto parkkiin 😅 Museoon kuului myös viikinkilaiva, joka oli hieman pienennetty kopio alkuperäisestä laivasta, joka on näytteillä Oslon viikinmuseossa. Ja sillä pääsi seilaamaan (20 minuutiksi)!!! Pitihän meidän tietenkin kokeilla, kun siellä oltiin! Ei sitä toista kertaa varmaan viikinkiveneellä tule seilattua! Kun odotettiin veneen lähtöä, niin testattiin kirveenheittotaitoja ja jousiammuntaa!\nKuten arvata saattaa yöpimispaikan etsiminen meni hieman myöhäiseksi... Mut onneksi lopulta löydettiin paikka (tosin ilman sähköä) Skagenista. Paikka oli surffareiden suosiossa! Vaan mahtoi olla kylmää touhua 😆 Pitihän meidän Mikon kanssa kaydä myös Atlantissa uimassa, vaan ei siellä tarennut olla kuin pari minuuttia 😨 Onneksi oli kuuma suihku saatavilla (10 kruunulla 3 min 😆 )!! Vaan olihan se ranta hieno, kuten myös auringonlasku!!\nViimeisenä Lofoottipäivänä ajattiin ihan Lofoottien kärkeen asti Å:hon. Ja mitä pidemmälle ajattiin, sitä enemmän haisi kalalle!! 😆 Ja syykin lopulta selvisi kun päästiin Å:hon. Eräs norjalaismies oli neuvonut äidille ja minulle Jockfallin leirintäalueella, että kääntykää ennen Å:n siltaa oikealle. No me tietenkin käännyttiin ja ihmeteltiin, että kenen "pihalle" tultiin. Siellä oli norjalaiseläkeläinen käppäilemässä ja alkoi raataan Mikon kanssa norjaksi 😅 Mikko meinas, että ei siitä saanut kuin pari sanaan selvää, mutta hyvin meni nyökyttelemällä. Mies viittoi, että mekää tuota polkua eteenpäin.. No mehän mentiin. Ja vastassa oli vaja täynnä kuivattuja turskanpäitä!!! 😝 Haju oli koiriamielyttävä 😆 Kerttu koitti saada mahdollisimman monta suupalaa, mitä vaan löysi meidän kiskoessa hihnasta! Polku jatkui vajan ohi vuorelle, josta oli hienot maisemat yli koko kylän 💖 Vuorilta laskeuduttiin sitten itse kylään, jossa käytiin syömässä ruijanpallasta! Ja illalla lähdettiin sitten lautalla ylittämään Länsivuono Bodöhön (lauttaa odottaessa paisetettiin autossa lättyjä 😋 ).\nÅ:ssa lokit pesivät ikkunalaudoilla, ei pääskyset 😆\nOltiin Bodössä vasta kymmeneltä illalla (lauttamatka kesti 4 tuntia, ei olla ennen Mikon kanssa oltu niin kaukana valtamerellä) ja majapaikan etsintä oli hektistä! Onneksi siinä ihan lähellä Bodön keskustaa oli yksi camping-paikka! Sinne siis kurvattiin pikimiten. Onneksi saatiin paikka ettei tarvinut jäädä tienvarteen.\nJa sitten alkoi paluumatka lauantaina. Matkattiin vielä hieman Norjan rantaa eteläänpäin ja pysähdyttiin Storjordin luonnonsuojelualueella. Sieltä löytyi hauska luontopolku, jossa oli riippusilta. Kerttua meinasi jännittää koko silta. Löi ihan maahan ja meni sillan yli ryömimällä 😆 Vesi joessa oli hienon turkoosin väristä (ja kirkasta)! Pysähdyttiin myös Lillvikenissä kahvilla ja ottamassa pari vuoristokuvaa 😍\nYöksi jäätiin Ruotsin puolelle Arjeplogiin. Oltiin ostettu Norjasta valtavia katkarapuja (jotka olivat halpoja siellä!! 700g maksoi vain alle 9 euroa!!) ja grillattiin naapureiden riemuksi niitä valkosipulilla, chilillä ja voilla marinoituna! 😋😋😋 Ei voi kyllä olla paljon parempaa! Ja kun Mikkokin niitä voi kala-allergiasta huolimatta syödä! Käytiin vielä paikan ravintolassa juhlimassa loman lopettajaisia kun seuraavana päivänä paahdettiin Kuivaniemelle 😀\nNiin ja joka päivä otettiin itsestämme selfiet!!! 😂😂😂😂\nOli aivan ihana loma!!! 💗\nLähettänyt -K klo 0.11


Haemme asiakkaallemme CNC-KONEISTAJAA.\nTyöhösi kuuluu työskentely CNC-sorvilla, ohjaus Fanuc ja Heidenhain. Voit olla kokenut konkari tai urasi alkuvaiheessa oleva, tärkeintä on oikea asenne! Työhön perehdytetään kattavasti, mutta perusteet olisi hyvä olla jo hallussa.\nHakijoilta edellytämme työkokemusta koneistuksesta työkokemuksen tai koulutuksen kautta. Toivomme, että Fanuc ja/tai Heidenhain ovat sinulle jo entuudestaan tuttuja. Tarvitset myös hyvää työasennetta ja roimasti työintoa! Eduksi katsomme muun metallialan kokemuksen ja hitsaustaidot.\nMikäli koet olevasi etsimämme henkilö, täytäthän hakemuksen ripeästi alla olevan linkin kautta, sillä työt alkavat heti sopivan henkilön löydyttyä. Työ on vakinaistava paikan lunastettua.\nHae tästä: http://selekta.likeit.fi/apply/42321275\nLisätietoja arkisin 10-15 Tiina Pennanen, 050 520 2737 tai Henna Rönkä 050 592 7480.


Suomen valkoinen sotilasarkkitehtuuri 1926-1939 | E-bok | Ellibs E-bokhandel\nSuomen valkoinen sotilasarkkitehtuuri 1926-1939\nAnne Mäkisen kirja Suomen valkoinen sotilasarkkitehtuuri 1926-1939 on ensimmäinen tutkimus itsenäisyyden ajan alkuvuosikymmenten puolustuslaitoksen rakentamisesta, arkkitehtuurista ja sen sisältämistä merkityksistä sekä puolustusministeriön arkkitehdeista, joista lähes puolet oli naisia. Analyysin kohteina ovat suurelle yleisölle tuntemattomien ja suljettujen kasarmialueiden arkkitehtuuri.\nTutkimuksen lähdeaineistona ovat olleet puolustusministeriön rakennustoimiston alkuperäiset rakennuspiirustukset, joita ei ole tässä laajuudessa käytetty aikaisemmin. Mukana on runsaasti ennen julkaisematonta piirustusmateriaalia ja valokuvia. Tarkastelun kohteina ovat kasarmit, sotilassairaalat ja ilmavoimien alueet. Tutkimuksessa valotetaan myös puolustusvoimien osallistumista Helsingin vuoden 1940 olympialaisten valmisteluun rakentamisen kautta. Kirja tuo uutta tietoa nuoren tasavallan sotilasrakentamisen laajuudesta ja arkkitehtuurin laadusta. Teos liittää puolustuslaitoksen arkkitehtuurin osaksi rakennustaiteemme ja suomalaisen modernismin historiaa.\nKirjan keskeisiä kysymyksiä ovat politiikan, vallan ja arkkitehtuurin suhde. Arkkitehtuuri on ymmärretty mediaksi, jolla oli tehtävänä yhdessä puolustuslaitosta propagoivien elokuvien ja julkaisujen kanssa vahvistaa kansalaisten maanpuolustustahtoa. Nuori tasavalta pyrki arkkitehtuurilla korostamaan puolustuslaitoksensa nykyaikaisuutta ja huolenpitoa "meidän pojistamme". Myös sotilasarkkitehtuurilla rakennettiin nuoren tasavallan julkisivua ja Suomi kuvaa.\nNyckelord: arkkitehtuuri, historia, Suomi, kasarmit, sotilassairaalat, puolustusvoimat, puolustusministeriö, nationalismi, imago, 1920-luku, 1930-luku\nSKS – Suomalaisen Kirjallisuuden Seura\n(toim.), Osmo A. Wiio\nElokuvatarkastuksen synty Suomessa (1907-1922)\nPop, protesti, laulu\nKirjan kasvot. Sata vuotta suomalaisia kirjankansia\nSuomen kalliomaalaukset. Bongarin käsikirja\nSivistävä huvi -Suomalainen seuranäytelmä vuoteen 1910\nMediahistoria. Viestinnän merkityksiä ja muodonmuutoksia puheesta bitteihin