Køb Teleskop Kædesav online [Se bedste tilbud]\nEr du på udkig efter teleskop kædesav? Det kan du købe i følgende online byggemarkeder…\nTegltagstenTegnestifterTelefonstik AdapterTeleskop GrensaksTeleskop HækkeklipperTeleskopflagstangTeleskopskaftTeleskopstangTelt 4 PersonerTelt 5 Personer\nEn hel del internet virksomheder foreslår nu til dags en hel del forskellige billige leveringsformer til teleskop kædesav. Førstevalget hos mange er i dag levering til en pakkeshop, hvor du så selv henter dine nye produkter præcis når det passer dig. Leveringsmetoden er nemlig yderst let, og oftest ligeledes den billigste leveringstype.\nDu kan ligeledes forsøge at få leveret til din privatbolig eller ud på dit arbejde. Løsningen bliver desværre en tak dyrere, men endda ultra overkommelig for teleskop kædesav online. Den mest betalelige leveringsform kan ikke benægtes at være at du selv henter pakken, men den løsning nødvendiggør at du bor nær online virksomhedens byggemarked, for eksempel Bauhaus, Silvan, Harald Nyborg eller Jem og Fix.\nLeveringsdygtigheden på teleskop kædesav kan i nogle tilfælde være usædvanlig afgørende om vi har behov for varerne fluks, så i det øjemed er det i sandhed på sin plads at du kontrollerer det estimerede leveringstidspunkt ved teleskop kædesav. Adskillige internet foretagender – fx Harald Nyborg, Silvan, Bauhaus og Jem og Fix – lover billig 1 dags fragt på mange varenumre online, men vær obs på at det forudsætter at bestillingen gennemføres tidligere end et fastslået tidspunkt, således at de sandsynligvis kan nå at få pakken ordnet før de logistikansatte har fri.\nNogle få online forretninger yder gratis fragt på teleskop kædesav online, men typisk gælder det kun hvis du handler for et præcist beløb. Ellers burde man overveje den mest letkøbte leveringsmåde, hvilket i de fleste tilfælde er at få bragt ordren til et udleveringssted.\nDe fleste netbutikker tildeler klik-og-hent hvor man bestiller billig teleskop kædesav hjemmefra men afhenter i byggemarkedet. Eksempelvis Stark, XL-Byg, Bygma, Silvan, Bauhaus, Harald Nyborg, 10-4, Davidsen og Jem og Fix. Byggemarkederne tildeler blandt andet afhentning af teleskop kædesav i disse områder:\nHvidovre, Værløse, Skanderborg, Aalborg, Fredericia, Brønshøj, Stenløse, Vejle, Dragør, Nakskov, Hørsholm, Vordingborg, Kokkedal, Holstebro, Frederiksberg, Søborg, Horsens, Brabrand, Rødovre, Odense, Nørresundby, Virum, Rønne, Svendborg, Nykøbing Falster, Odder, Skive, Jyllinge, Greve, Glostrup, Frederiksværk, Taastrup, Nærum, Frederikssund, Allerød, Kalundborg, Gladsaxe, Silkeborg, Ringsted, Hedensted, Esbjerg, Struer, Aarhus, Brøndby, Kolding, Albertslund, Helsingør, Rudersdal, Herlev, Risskov, Viborg, Sønderborg, Ikast, Lyngby, Hillerød, Ballerup, Valby, Hedehusene, Tilst, Brønderslev, Varde, Grenaa, København, Herning, Hobro, Nyborg, Aabenraa, Tårnby, Middelfart, Ishøj, Vanløse, Charlottenlund, Hjørring, Haderslev, Slagelse, Farum, Holbæk, Thisted, Åbyhøj, Næstved, Højbjerg, Birkerød, Køge, Roskilde, Randers, Gentofte, Haslev, Korsør, Solrød Strand, Frederikshavn, Lystrup, Vallensbæk, Ølstykke, og Lillerød, .\nKlik-og-hent for teleskop kædesav er muligt i alle områder af Danmark: Jylland (Nordjylland, Midtjylland, Sydjylland, Østjylland, Syddanmark, Sønderjylland, Vestjylland), Sjælland (Hovedstaden, Lolland, Midtsjælland, Falster, Vestsjælland, Østsjælland, Sydsjælland, Amager, Nordsjælland, Bornholm) og Fyn (Østfyn, Midtfyn, Vestfyn, Nordfyn, Sydfyn).\nVed kig i statistikkerne fremstår det tydeligt, at internet shoppere jævnligt kigger efter eksempelvis billig teleskop kædesav og køb teleskop kædesav. Derudover ser vi tit internet shoppere søge eksempelvis teleskop kædesav online, teleskop kædesav priser samt teleskop kædesav tilbud, foruden de udbredte byggecentre som Bauhaus, Harald Nyborg, Jem og Fix, 10-4, Stark, Silvan, Davidsen, Bygma og XL-Byg.\nFind den bedste pris på teleskop kædesav\nDet er super ligetil for forbrugerne at sammenligne priser på billige teleskop kædesav online hos forskellige e-butikker, og derfor har mange internet forretninger i Danmark været tvunget til at presse priserne på teleskop kædesav betydeligt, og ovenikøbet byde på fragt uden omkostninger.\nDerfor kan det alligevel blive indbringende at inspicere nogle få forhandlere på nettet efter tilbud og udsalg på teleskop kædesav online inden du handler, sådan at du er usvigeligt sikker på at skaffe sig den skarpeste pris. Kig ikke blot på de udbredte byggemarkeder som Davidsen, 10-4, Bauhaus, Harald Nyborg, Jem og Fix, Bygma, Stark og XL-Byg.\nDu skal dog huske på, at når en butik på nettet sælger billige teleskop kædesav online for en udsalgspris som er helt fantastisk billig, så burde det for det meste være en indikator for en falsk netshop. Betalinger med kort er ikke desto mindre omfattet af en foranstaltning, der garanterer en overfor uægte forhandlere på nettet.\nVi tilråder bestillinger med betalingskort eller MobilePay. Som et alternativ kunne du overveje en afbetalingsordning fra eksempelvis ViaBill, i tilfælde af at du gerne vil godtgøre regningen på teleskop kædesav i flere bidder. Dette tilbydes ofte i online nichebutikker, men sjældent de velkendte byggemarkeder som for eksempel XL-Byg, Stark, Bygma, Bauhaus, Silvan, Jem og Fix, Harald Nyborg og Davidsen.\nNår vi ser på data bliver det tydeligt, at netshoppere jævnligt kigger efter for eksempel teleskop kædesav tilbud og køb teleskop kædesav. Foruden dette ser man tit mennesker lede efter fx teleskop kædesav priser, billig teleskop kædesav samt teleskop kædesav online.\nTrustpilot bringer dig evigt ønskværdige genveje til at gennemgå en stor gruppe tidligere konsumenters erfaringer og derved anbefaler vi, at du tjekker e-butikkens anmeldelser forinden du placerer din ordre på billige teleskop kædesav online.\nFacebook giver dig lige så vel stort set fine muligheder for at få indtryk af e-forretningens kundefokus. Derudover møder vi nogle internet handler som tilbyder folk at tilkendegive en kritik af købsoplevelsen, som også må bruges til at tage stilling til kundernes tilfredshed.\nFør folk shopper billige teleskop kædesav online i en butik kunne man uden tvivl overveje butikkens regler, det er dog uden tvivl ikke særlig spændende, særligt på de gængse byggecentre som XL-Byg, Jem og Fix, Stark, Harald Nyborg, Bauhaus, Bygma, Davidsen, 10-4 og Silvan.\nEt nemmere alternativ kunne måske være at bemærke hvorvidt e-shoppen er e-mærke tilsluttet, da det burde være en angivelse af at online webshoppen anerkender de officielle regler, og at e-firmaet lejlighedsvis besigtiges af eksperter som behersker retningslinjerne.\nDette er desuden en god mulighed for opbakning, når du møder vanskeligheder i processen med din ordre på teleskop kædesav. Tilmed tilråder vi at du er hensynstagende til de vigtigste forhold der kan have indflydelse på købet af teleskop kædesav online, til eksempel den returneringsret e-forretningen tilsikrer.\nI relation til det er det tillige vigtigt, at man permanent beholder ens e-mail kvittering, således man senere vil kunne påvise bestillingen af teleskop kædesav, uanset om man har handlet fra Bygma, Silvan, Bauhaus, XL-Byg, Davidsen, Jem og Fix, Stark, Harald Nyborg eller 10-4.


Eksperter i pool og spabade i Aarhus, Midtjylland - de 15 bedste eksperter | Houzz\n3 eksperter i pool og spabade i Aarhus, Midtjylland\nEr din pool eller udendørs spa i Aarhus, Midtjylland igen blevet angrebet af alger, og har bladene efterhånden hobet sig op? En pool og en spa kræver rigtig meget opmærksomhed, og går du og overser din pools tilstand, fordi du har for travlt, kræver den ekstra meget opmærksomhed, da alger og andet skidt vil have hobet sig op. Hvis du normalt ikke har tid til at passe din pool, vil dette være punktet, hvor du beslutter dig for at få noget professionelt hjælp udefra i form af poolservice eller spa service alt afhængigt af, hvad du har. Selvom det kræver nogle overvejelser, vil det gøre hele situationen meget nemmere og mere overskuelig for dig.\nHvorfor er det fornuftigt af mig at hyre en poolmand eller pool firma i Aarhus til at holde min pool i haven ren?\nHeldigvis er internettet opfundet, hvilket gør din søgen efter et godt og pålideligt pool firma i Aarhus noget nemmere, end det ellers ville have været. Der findes garanteret et lokalt poolservice firma i dit lokalområde, som du kan tage kontakt til i første omgang. Tag et møde og find ud af, ved hjælp af din mavefornemmelse og sunde fornuft, om det er firmaet, som skal tage vare af din pool eller spa, når du ikke selv har overskuddet til det. Tjek endelig gerne op på anmeldelser, da det kan give dig et indblik i, hvor dygtige og pålidelige de er. Anmeldelser kan man som regel altid stole på, da folk skriver det, de mener om det arbejde, der er blevet udført. Hvis det er muligt, kan du eventuelt også bede om at se deres portefølje, så du kan se, hvilke resultater de har skabt rundt om i diverse pools. Det til sammen burde give dig en pil i den rigtige retning.\nInden du hyrer en ekspert i pool og spabad i Aarhus, kan du gennemse vores netværk af 3 eksperter i pool og spabade. Læs kundeanmeldelserne, tjek deres forrige projekter og bed om et tilbud fra de bedste eksperter i pool og spabade i nærheden af dig.


Den danske kapitalismes historie - og muligheden for dens ophør - Konfront\nArbejderopstanden i Østrig\nAnmeldelse: Den danske kapitalismes historie – og muligheden for dens ophør***\n‘Ikke flere socialdemokratiske drømmerier!’ I sin kritiske anmeldelse af Anders Lundkvists nye bog Dansk kapitalisme: Gennembrud, storhed og stagnation diskuterer Hans Erik Avlund Frandsen, hvordan historien om den danske kapitalismes fremgang og modstand skal skrives, og stiller undervejs spørgsmål såsom ‘hører etiske overvejelser hjemme i kapitalismekritik?’, ‘drives historien frem af økonomiske interesser alene?’ og ‘hvilke muligheder er der for antikapitalistisk kamp i dag?’\nDenne artikel er første gang bragt 15. november 2017 i Eftertryk.\nHans Erik Avlund Frandsen (f. 1942) er cand.mag. i dansk og idehistorie og pensioneret universitets- og gymnasielektor. Han er bl.a. forfatter til Klassesamarbejde og klassekamp. Danmark 1940-78 (Gyldendal, 1980) og ’Hvad er kapitalisme?’ (H.E Avlund Frandsen og E. Sønderriis (red.): Sådan er kapitalismen, Politisk revy, 1983)\nAnders Lundkvist har skrevet en tyk bog om den danske kapitalismes forskellige udviklingstrin. Den er erklæret antikapitalistisk og socialistisk i sit sigte. Det betyder, at man får en ny vinkel på nyere dansk historie – og oven i dét får man en kritik af liberalistisk økonomisk teori og af de statistiske metoder, der skjuler, at ‘kapitalen’ er den overordnede magt. Denne del af bogen – og det er den, der fylder – er spændende og oplysende og bærer præg af den dygtige økonomihistorikers grundighed og soberhed med hensyn til behandlingen af kildematerialet.\nDansk kapitalisme. Gennembrud, storhed og stagnation er imidlertid også en problematisk bog, fordi den hviler på en diskutabel forståelse af kapitalismens ’væsen’, samt af klasseinteresserne, statens rolle og betingelserne for at opbygge et socialistisk alternativ. Det kan jeg jo sagtens sige, men jeg prøver senere at argumentere for, hvor jeg mener, Lundkvist tager fejl. Det bør imidlertid ikke afholde nogen fra at læse bogen, for fejltagelser kan man lære af, hvis de fører til diskussion, og det har vi mildest talt brug for. Derfor er det godt, at Lundkvist også er kommet med sit bud.\nJeg vil til at begynde med gennemgå hovedpunkterne i Lundkvists redegørelse for det historiske forløb, da disse udgør et vigtigt bagtæppe for den efterfølgende kritik og diskussion.\nEt særligt greb hos Lundkvist er, at han deler økonomien op i tre sektorer: den kapitalistiske del, den offentlige del og en mellemliggende del præget af simpel vareproduktion. Det er en helt afgørende pointe for ham, at de tre sektorer har nogle forskellige ’styringsprincipper’.\nTager vi den simple vareproduktion (som vi først og fremmest finder i landbruget, men også i mindre håndværksvirksomheder og hos småhandlende), så er det afgørende her, at ejeren af virksomheden har som sit vigtigste mål at sikre sig et udkomme til sig selv og familien. Løber biksen rundt, er det o.k., selv om det naturligvis er rart med et overskud til lidt ekstra goder.\nSådan er det ikke i den kapitalistiske sektor. Her er målet maksimal profit. Et pænt lille overskud, der sikrer ejeren et rimeligt liv, er ikke nok. Målet er altid mere profit. Hvorfor det er sådan, vil jeg komme ind på senere. Endelig har vi den offentlige del, dvs. den statslige sektor, hvis styringsprincip er demokratiske beslutninger. Lundkvist undersøger så, hvordan disse tre sektorer udvikler sig i forhold til hinanden. Hans særlige fokus er modsætningen mellem en demokratisk og en kapitalistisk styret økonomi.\nDen danske kapitalisme vokser meget langsomt frem. Der går således omkring et århundrede fra feudalismens afvikling til begyndelsen på en egentlig kapitalistisk produktion. Først i slutningen af 1800-tallet er de to nødvendige forudsætninger for kapitalismen til stede, nemlig ”frie arbejdere på den ene side og pengeophobning på den anden side” (27). At arbejderne er frie, vil sige at de ikke er underlagt tvang mht. bopæls- og arbejdspligt, og at de ikke er i besiddelse af produktionsmidler.\nOpløsningen af landsbyfællesskabet og dets naturalieøkonomi i slutningen af 1700-tallet skabte tabere og vindere. Husmænd med en lille jordlod fik det svært, men de største tabere var de jordløse landarbejdere. Vinderne var i første omgang godsejerne, som nok mistede den tvungne arbejdskraft, men som også ved at frasælge jord fik frigjort kapital, som senere var med til at skabe grundlaget for bykapitalismen. Og de bevarede deres politiske magt helt frem til parlamentarismens indførelse i 1901.\nDen anden vinder var de selvstændige gårdmænd, som efterhånden blev en vigtig klasse i samfundet. De var selv den vigtigste arbejdskraft på gården, og de ’karle’, der var ansat, opfattede normalt ikke sig selv som lønarbejdere, men som kommende gårdejere.\nBønderne organiserede sig i slutningen af 1800-tallet i andelsbevægelsen, som Lundkvist gør en del ud af, fordi den er speciel for Danmark, og fordi den udgør en særlig produktionsform, hvor man nok producerer for markedet, men hvor konkurrencens ødelæggende elementer er holdt nede, fordi bønderne er gået sammen om deres egne mejerier og slagterier, så indtjeningen ikke forsvinder over i andre lommer:\n”Ideen var, at en gruppe mennesker gik sammen om at løse en bestemt opgave, fx at oprette og drive et mejeri. De hæftede solidarisk for tab, og overskud akkumuleredes ikke med henblik på ekspansion, men fordeltes til medlemmerne”(58). Beslutningsproceduren var demokratisk: alle havde, uafhængigt af gårdens og leverancens størrelse, én stemme. Man konkurrerede ikke med hinanden, men delte nye ideer, der kunne forbedre kvaliteten. Alle var leveringspligtige til det fælles mejeri, som holdt kontrol med og betalte ud fra mælkens kvalitet.\nDerudover opbyggede bønderne en række foreninger, som reelt betød, at man havde kontrol med hele landbrugssektoren: eksportforeninger, brugsforeninger, sparekasser, indkøbsforeninger og kreditforeninger.\nHele denne demokratisk styrede produktion gennemgås grundigt som ”et alternativ til kapitalistisk styring” (79).\nDen stækkede kapitalisme\nI de efterfølgende kapitler redegør Lundkvist så for, hvordan den kapitalistisk styrede produktionsform gradvist vandt frem. Der gik hul på bylden i 1890erne. Landarbejdere, der havde meget svært ved at klare sig på landet, strømmede ind til byerne i håb om bedre overlevelsesmuligheder. Alene i 1880erne var der 155.000, der søgte lykken i København\nSamtidig var der megen ophobet kapital fra godsejerne og fra handelskapitalen, der havde tjent godt i de foregående 100 år. Det vil sige, at der var økonomisk basis for nye investeringer i industriproduktionen, som var begyndt at vinde frem på håndværkets bekostning. Banen var således kridtet op for en kapitalistisk udvikling. De, der ejede produktionsmidlerne, kunne ikke bruge dem til noget, hvis ikke de kunne få nogen til at betjene dem, og arbejderne, der ingen produktionsmidler havde, kunne ikke overleve, hvis ikke de kunne tjene en løn hos dem, der ejede maskinerne og fabrikkerne.\nAntallet og størrelsen af industrivirksomheder voksede, men det gik ikke så stærkt. Tiderne var svære. Den 1. verdenskrig krævede mere statslig intervention, og det er tydeligt, at kapitalismen havde svært ved at klare sig eller få lov til at køre sit eget løb. Der var begrænsede forsyninger udefra, og også valutaen var begrænset, så staten greb ind med reguleringer både under krigen, i krisen i 30’erne og igen under 2. verdenskrig. Det handlede både om at sikre varer til borgerne og om at beskytte industrien og ikke mindst landbruget, som jo var stærkt repræsenteret politisk via partiet Venstre. Det var også staten/skatteyderne, der måtte træde til, da Landmandsbanken efter 1. verdenskrig havde rodet sig ud i uholdbare spekulationer. De kunne også dengang.\nHvor er de forskellige klasser henne i denne fremstilling? Lundkvist nævner klassekampens betydning for den økonomiske udvikling, men beskæftiger sig meget lidt med denne side af sagen. Det fremgår klart nok, at Venstre støttede bønderne, og at Socialdemokratiet prøvede at fremme arbejderklassens sag, men det, vi hører om i bogen, er fortrinsvis det, der foregik på det parlamentariske plan. Og forskydninger mellem klasserne og dermed også i styrkeforholdet belyses først og fremmest via statistikker over, hvor mange der hørte til i de forskellige klasser på hvilke tidspunkter, og hvordan forholdet udviklede sig mellem lønnens og profittens størrelse.\nDe forskellige statslige reguleringer, som jo står i vejen for en ’fri’ kapitalisme, men som også havde vist sig at være nødvendige, blev så gradvist afviklet i løbet af 50erne. I mellemtiden var industriproduktionen vokset, og i 1957 var landbruget, som var trængt af international konkurrence, ikke længere det vigtigste erhverv. Den profitdrevne produktion fyldte mere og mere i den samlede økonomi. Den patriarkalske, enkeltmandsejede virksomhed var vigende, og arbejdsgiveren blev generelt mindre ”hjemlig” (134). Men Lundkvists vurdering af perioden 1901-1957 som helhed er alligevel, at vi har at gøre med ”en demokratisk kontrolleret kapitalisme” (102).\nPerioden 1957-82 var domineret af statens/det offentliges ”eksplosionsagtige vækst” (171). I 1982 var en tredjedel af arbejdsstyrken offentligt ansat, og den samlede offentlige sektor øgede hen over perioden sit bidrag til bruttofaktorindkomsten fra 25 til 50%. Lundkvist taler om en ”velfærdskapitalisme,” der var ”et magtfuldt modspil” til kapitalen ”og dens princip om profitmaksimering” (165). Samtidig udtyndedes det demokratiske element i andelsbevægelsen, der blev mere og mere centralt styret. Men den overordnede tendens i denne periode var ifølge Lundkvist, at kapitalismen ”blev inddæmmet og den demokratiske styring af økonomien styrket” (168).\nEfter oliekrisen i 1973 viste det sig imidlertid, at der var underliggende problemer i økonomien. Socialdemokratiet havde ført en ekspansiv keynesiansk politik og på den måde holdt hjulene i gang og arbejdsløsheden nede. Populært sagt kan man sige, at staten ikke bare ventede på, at markedet selv skulle få alle i arbejde. I stedet inddrev man via en stadigt højere skatteprocent ledig kapital, som blev brugt til at ansætte dem, der ellers ville have været arbejdsløse. De fik så råd til at købe flere forbrugsgoder, og hele økonomien voksede.\nDet viste sig imidlertid, at der (også i arbejderklassen) var utilfredshed med de høje skatter. Det var svært at fortsætte ad den vej; jo tættere skatteprocenten kommer på 100, jo sværere bliver det naturligvis. Resultatet blev, at man i stedet måtte låne og altså fik en stærkt stigende statsgæld. Og så hjalp det ikke engang: både arbejdsløsheden og inflationen voksede.\nDet førte til en ny borgerlig regering, og nyliberalismen vandt frem med – først og fremmest – en liberalisering af kapitalbevægelserne både internationalt og mellem de forskellige sektorer indenlands. Hele denne udvikling med privatisering og udlicitering og en markedsgørelse af den offentlige sektor er velkendt, men man får også her mange relevante detaljer og nuancer med hos Lundkvist, der følger forløbet hele vejen op til nutiden.\nGenerelt er den kapitalistiske sektor gået stærkt frem, vi har fået en entydig selskabskapitalisme, den finansielle sektor har fået langt større vægt, og kapitalkoncentrationen er øget. EU sætter snævre grænser for en demokratisk økonomisk politik, og den statslige kontrol med den samlede økonomi falder ifølge OECD alene fra 1998 til 2003 med 30% i EU som helhed og med 50% i Danmark. De store selskaber bestemmer stort set selv, hvad de vil betale i skat, skatteunddragelse er blevet ”new normal” (325). Og forskellen mellem de fattigste og de rigeste er blevet større. Undervejs er systemet ved at brase sammen, fordi profitmulighederne i realøkonomien er for små, hvorfor investorerne søger gevinst gennem forskellige former for spekulation med værdipapirer. Igen må staten træde til og redde de udsatte banker – først og fremmest Danske Bank.\nForklaringer på kapitalismens sejr\nDet er jo en sørgelig historie, hvis man har demokratisk styring af økonomien som ideal. Og netop den demokratiske vinkel er både sympatisk og uomgængelig i en socialistisk diskussion om fremtiden. Men netop derfor er det også afgørende, at vi kan levere holdbare svar på spørgsmålet om, hvordan det kan forklares, at kapitalismen er kommet til at stå stærkere og stærkere, ja så stærkt at Lundkvist ligefrem taler om dens ”mægtiggørelse” (207) efter de gyldne 23 år under velfærdskapitalismen, hvor ”demokratiet (syntes) på vej til at fortrænge kapitalen” (367).\nOg netop på det punkt synes jeg, Lundkvist kommer til kort. Jeg er med på, at man ikke kan få alting med, og at det måske i virkeligheden er en helt anden bog, jeg efterlyser, men det ændrer ikke ved, at der i bogen, som den foreligger, er prioriteringer, modsigelser og antagelser, der er vigtige at diskutere.\nDet er et problem, at der gøres meget lidt ud af de faktiske kampe, der fører frem til de ”antikapitalistiske” sejre – eller omvendt: sikrer de kapitalistiske fremskridt. Næsten alt foregår på det parlamentariske niveau, og styrkeforholdet måles på, hvem der får noget igennem der. Det er der naturligvis en vis ræson i, problemet er bare, at det forbliver uklart, hvorfor det går op og ned, og hvad der ligger bag for eksempel den demokratiske andelsbevægelses nederlag og fremgangen i velfærdsperioden, og hvad grunden er til, at vi bagefter får ”et tektonisk skift i magtforholdet mellem arbejde og kapital”. ”Den store gåde” kalder Lundkvist det selv (279).\nHan forsøger sig så med to typer af forklaringer. Først henviser han til en kapitalistisk systemlogik: En almen markedsøkonomi vil nødvendigvis slå om i kapitalisme. Det skyldes konkurrencen, ”der er en over-individuel social mekanisme,” som tvinger de konkurrerende virksomheder til at styre efter maksimal profit. Den, der enten er ligeglad med et stort overskud, eller som foretrækker at bruge det på godgørende formål, ender med at gå konkurs, fordi konkurrenterne i stedet har investeret i mere effektiv teknologi. Ingen kan vide, hvor meget de andre er i stand til at præstere, derfor er alle nødt til at gå efter det højst mulige overskud. Det handler altså ikke om ”grådighed, ambitioner etc.” (92f).\nDenne forståelse af kapitalismen som et økonomisk system, der sætter sig igennem bag om ryggen på alle aktører, viser sig også helt ud i bogens grammatik, hvor kapitalen flere steder står som subjekt. Den ”sætter sig for bordenden” (207), og ”den stræber efter sin natur efter maksimalt afkast, og kender derfor ikke til grænser” (40).\nDet er en forklaring, der ikke levner nogen plads til demokratisk indflydelse, som Lundkvist jo ellers mener har været en central faktor. Udviklingen skrider frem efter sin egen ubønhørlige logik.\nTilsvarende mht. klasserne, som forstås ud fra deres forskellige objektive ”interesser”. Det sker ud fra en – mener jeg – misforstået opfattelse af Marx’ historiske materialisme. Som Lundkvist ser det, handler det om, at ”den økonomiske interesse – kort fortalt – er den afgørende drivkraft, mens ideer og politik er afledte fænomener” (121). At han faktisk forstår det så firkantet, kan man også se i gennemgangen af andelsbevægelsen, hvor han ikke med et ord nævner Grundtvigs og højskolebevægelsens betydning.\nDet afgørende for Lundkvist er, hvorvidt ”en gruppe [har] fælles interesser med kapitalen, modsatte interesser eller måske noget helt tredje” (119). Er der objektivt fælles interesser, vil der være en vis sandsynlighed for, at klassen også bliver til klasse i praksis, dvs. i fælles solidarisk handling. Så ”følg interessen, og vi finder sandheden”, som han formulerer det (126).\nDet altafgørende her er jo, hvordan man definerer ’interesse’, og det gør Lundkvist ud fra en meget bastant tolkning af den økonomiske interesse, Marx taler om, idet han forstår denne interesse som et spørgsmål om kroner og ører, altså om nettoindkomst. Først undersøger han, om forklaringen på kapitalismens sejr skulle være, at arbejderne efterhånden havde fået så mange kapitalindkomster (via bolig, pensionsformue, evt. værdipapirer etc.), at de var blevet mere interesserede i en stærk kapitalisme end i velfærdsstaten. Men her viser tallene, at det er usandsynligt.\nSå ser han på, hvor meget de forskellige klasser betaler ind til de offentlige kasser sammenlignet med, hvor meget de får tilbage. Og konkluderer så, at det er ”en dårlig forretning for de privatansatte, mest for de højstlønnede (…), men også for de lavestlønnede”. Her har vi ”en tungtvejende grund til arbejderklassens manglende modstand overfor nyliberalismen og dens frigørelse af kapitalen” (341f). Ja, værre endnu: Arbejderne har ”kunnet mobiliseres omkring en politik med nedskæringer og skattereduktioner” (351). Lundkvist har normalt dokumentationen i orden, når det gælder de faktuelle forhold, men hvor pokker har han fundet denne mobilisering?\nDer røg så arbejderklassen som en del af en forhåbentlig kommende antikapitalistisk alliance! Men heldigvis er der to andre relevante klasser: De offentligt ansatte og ”underklassen”, dvs. dem, der er uden for arbejdsmarkedet (342). Men hvordan disse to klasser skulle kunne dæmme op for dén magtfulde kapitalisme, Lundkvist har skildret, fortaber sig i tågerne. Eller i nogle fromme ønsker om, at de offentligt ansatte vil indse, ”at de kæmper for demokratiet”, det er der nemlig ”ingen (der) har ulejliget sig med at forklare dem”. Og de marginaliserede modtagere af overførselsindkomster må kaste følelsen af skyld og underlegenhed af sig og vende den kapitalistiske moral ”på hovedet”. De ”må kort sagt afvise, at det er en naturlov, at det er menneskene, der må tilpasse sig (arbejds)markedet, snarere end det er kapitalen, der må tilpasse sig menneskene” (342f). Det er jo ikke forkert, men hvorfor er det kun dem, der skal lære at se sig selv på en ’ikke-kapitalistisk’ måde?\nStatens rolle i et kapitalistisk samfund\nDansk kapitalisme. Gennembrud, storhed og stagnation Anders Lundkvist Forlaget Hovedland, 2017, 395 s.\nNår Lundkvist tillægger de offentligt ansatte så stor betydning, hænger det, så vidt jeg kan se, sammen med en alt for stor optimisme mht. statens relative uafhængighed af kapitalmagten. Godt nok medgiver han, at ”i et kapitalistisk demokrati er staten dobbeltbestemt”, hvilket indebærer, at staten også fungerer indenfor den kapitalistiske produktionsmåde, hvorfor den er nødt til at sikre dennes ”eksistensbetingelser, især den private ejendomsret” (192). Mere nævnes ikke om statens binding til kapitalismen.\nJeg er med på, at der også foregår en kamp mellem forskellige interesser indenfor staten, men selv om de offentligt ansatte naturligvis har en umiddelbar interesse i at undgå nedskæringer og forringelser, så husker vi lige, at Lundkvist selv skriver, at kapitalen nu er ”enerådende” (13). Der er således – mindst – tre problemer i det her:\nFor det første: Set fra et kapitalistisk synspunkt er udgifter til det offentlige umiddelbart en omkostning, som sænker den samlede profit. Men den enkelte kapitalist kan alligevel godt – og specielt hvis han leverer til staten – have fordel af en stor offentlig sektor, og der er også meget, som nok med fordel kan varetages af staten. For eksempel er det jo meget smart, at arbejdskraften kan blive lappet sammen og holdt ved lige, så den er klar, når der er brug for den, og et vist uddannelsesniveau er også i kapitalejernes interesse. Det kan også være en fordel med en ordentlig infrastruktur og med et vist socialt sikkerhedsnet, så man undgår alt for megen kriminalitet og uro. Pointen er, at det afgørende er, om de offentlige leverancer er gode for ’kapitalen,’ eller de ikke er. Kapitalen har ingen moral.\nDerfor ser man også en kamp om, hvad der skal læres i skolen, og hvad der skal forskes i. Alt hvad der ikke kan begrundes som et bidrag til ”konkurrenceevnen” er under pres. Af samme grund er der et øget pres på de marginaliserede, som kapitalistisk set bliver mere og mere ubrugelige, fordi de er ude af stand til at producere med en effektivitet, der er stor nok til, at der kan komme profit ud af dem. Dette pres begrundes ganske vist med, at det er en velgerning, man udøver – for det er jo godt for dem selv at få lettet røven fra sofaen. Alle ved godt, at der ikke er arbejde til ret mange af dem, men i dag tør ingen sige lige ud, som den gamle A.P. Møller gjorde det engang i 30erne: ”Vi må bort fra understøttelserne, så lediggangen kan komme til at trykke direkte på lønnen” (139).\nFor det andet mener jeg, at Lundkvist har en alt for snæver demokratiforståelse. Demokrati handler ikke først og fremmest om en stor offentlig sektor, og det kan ikke begrænses til, hvad der foregår i Folketinget. Det er mindst lige så vigtigt, at folk selv direkte har indflydelse på deres livsvilkår, eller selv er med til at kæmpe de forbedringer igennem, som gennemføres i Folketinget. Lundkvist nævner en enkelt gang – i forbindelse med 8-timers dagen – at her var den faglige kamp nok afgørende, og han kan jo også godt se, at andelsbevægelsens demokrati udfolder sig ved, at de involverede selv gør noget, men ellers spiller den slags ingen rolle i bogen. Når det kommer til arbejderklassen, forsvinder det perspektiv. Tværtimod billiger han følgerne af den socialdemokratiske strategi, og problemet her handler ikke kun om forskellige meninger om, hvad der skal til, for at man kan tale om demokrati:\nNår staten og kommunerne bliver det redskab, man bruger for at varetage klassens interesser, så får man ”en selvstændig interesse i en velfungerende stat, dermed en stat der ikke blev sønderrevet af klassekamp” (190). Det betyder, at kampe, der gennemføres af folk selv i form af strejker, blokader, demonstrationer og fagforeningsarbejde, må styres med ofte hård hånd. ”Gør det noget?” spørger Lundkvist. Og svarer, at ja, det gør det, hvis staten er ”overklassens tvangsstat, men netop den spirende velfærdsstat indebærer, at det offentlige får en ny rolle”. Staten ”begynder at varetage almindelige menneskers interesse” (190). Og så gør det ikke noget.\nMen det gør noget. Dels mister parlamentarikerne deres eneste magtbase, og dels går man glip af alle de læreprocesser, der finder sted, når folk selv er involveret. Og værre endnu, set fra en demokratisk synsvinkel: man ’lærer’, at det altid er nogle andre, der har ansvaret for at løse problemerne. Og på den måde får man åbnet sluserne til en ansvarsløs brokkekultur. Det vil sige, at de velmenende centrum-venstre politikere ender med at stå magtesløse over for presset fra kapitalmagten, og at populistiske demagoger får alt for let spil.\nProblemet er en utilstrækkelig sondring mellem en antikapitalistisk kamp og en kamp indenfor kapitalismens rammer og på dens betingelser. Det handler ikke om at nedvurdere det kæmpe arbejde, den socialdemokratiske bevægelse har gjort, men om at denne indsats ikke har sigtet mod en afvikling af, men snarere en effektivisering af kapitalismen, altså mod en ’klogere’ kapitalisme end den, de mere snævertsynede borgerlige gik efter. Det er den samme logik selv Enhedslisten ofte argumenterer ud fra: Det er simpelthen dumt af de borgerlige at skære i velfærdsstaten.\nJa, det kan det være i nogle situationer, men når kapitalismen kører fast, dvs. når væksten stagnerer, og når profitterne måske nok er store, men bare ikke store nok til, at der er udsigt til, at de investeringer, man har råd til, vil kunne kaste ny profit af sig, så vil en fornuftig kapitalist enten søge andre steder hen (som vi har set det i forsøget på at score kassen i diverse mere eller mindre vidtløftige spekulationsforetagender), eller han vil prøve at presse sine omkostninger endnu længere ned. Og en af de omkostninger er den del af de offentlige udgifter, der ikke har noget ’kapitalistisk’ formål. Derfor handler privatiseringer og udliciteringer heller ikke primært om, at ’det private’ er mere effektivt end det offentlige, men om at det arbejde, der udføres i offentligt regi, ikke skaber nogen profit, men tværtimod er et fradrag i den samlede profitmængde.\nDet kan den socialdemokratiske strategi ikke stille noget op med. Det eneste, man kan, er – på en så ’menneskelig’ måde som muligt – at forsøge at strømline kapitalismen, dvs. sælge ud og privatisere og gå ’reformamok’ mht. nedskæringer i velfærdsstaten, sådan som vi har set det i 90erne og igen under Thorningregeringen. Der er ingen tvivl om, at en ren borgerlig ”reformpolitik” er værre. Det ændrer bare ikke ved grundproblemet. Og det har alt sammen ikke noget at gøre med et socialdemokratisk forræderi (selv om man godt kan undre sig over, at de ikke reflekterer mere over, hvad det er, de har gang i).\nLundkvist derimod ser den socialdemokratiske fiasko nærmest som et resultat af en slags ubetænksomhed: de så ikke kampen for velfærdsstaten ”som det, den var og er, nemlig en kamp for at erstatte profitorienteret styring med demokratisk styring; det blev ikke set, at velfærdsstaten var et systemoverskridende, anti-kapitalistisk projekt” (200). De glemte også at fortælle de offentligt ansatte, at de var en spydspids i kampen for demokratiet, og at de var ”tillidsmænd der (…..) arbejder for det fælles bedste, snarere end for en kapitalists profit” (339). Og de har desværre også glemt det demokratiske element i forbindelse med de mange udliciteringer og privatiseringer af offentlig ejendom, hvor de kun har argumenteret pragmatisk ved at gøre det til et spørgsmål om, hvorvidt der nu var en god økonomi i det (314).\nFor det tredie er der et stort problem i bogens definition af ’interesser’. Det bunder, tror jeg, i en alt for firkantet fortolkning af Marx’ tanke om, at den økonomiske basis bestemmer ’overbygningen’, dvs. ideer og bevidsthed. Denne tanke skal forstås ud fra Hegel, som var Marx’ store filosofiske læremester, og som – meget kort fortalt – forklarede hele den historiske udvikling som bestemt af en ide, en ’verdensånd’, der via alle de mange forskellige menneskelige handlinger udviklede sig til stadigt nye højder for til sidst at ’komme til sig selv’ i den filosofi, der bagudvendt forstod hele det tilbagelagte forløb. ’Verdensånden’ er, kunne man sige, et begreb for den sammenhæng, der viser sig at være i den historiske udvikling, men som er skjult for de enkelte handlende individer. En indre, ’åndelig’ orden som sætter sig igennem bag om ryggen på de faktiske mennesker, der altså fungerer som en slags sprællemænd for denne ånd eller ide.\nMarx derimod vendte Hegel på hovedet. Han var materialist og mente, at der måtte være materielle grunde til, at ideer opstod. Mange af hans filosofiske venner fortolkede det sådan, at ideer og bevidsthed derfor måtte være en ’afspejling’ af den materielle basis. Og det er den version, Lundkvist abonnerer på. For Marx derimod var den materielle basis imidlertid fuld af modsigelser. Derfor var der mulighed for flere slags ’bevidsthed’. Menneskets tanker var ikke determinerede, og derfor måtte der oplyses og agiteres, hvad der jo ville være meningsløst, hvis arbejdernes bevidsthed var låst fast af en bestemt ’økonomisk’ position.\nPå det overordnede plan er det rigtigt, at Marx peger på, at der er en objektiv modsætning mellem arbejderne og kapitalisterne. Arbejderne har en interesse i så høj en løn som muligt og i gode arbejdsvilkår. Kapitalisterne har omvendt en interesse i så lave omkostninger som muligt. Men at økonomien er afgørende i sidste instans betyder, at vi aldrig kan komme bagom det elementære, at ethvert samfund er nødt til at producere sine egne livsfornødenheder. Den måde, det gøres på, udgør vores faktiske, konkrete virkelighed. Det er den, vi forsøger at forstå i vores bevidsthed og med vores ’ideer’. Det betyder bare ikke, at for eksempel arbejderbevidstheden ikke kan udvikle sig på mange forskellige måder. Den samme ’materielle’ situation kan føre til selvundertrykkende spytslikkeri, egoistisk skruebrækkeri og solidarisk kamp for bedre forhold.\nDerfor er det så afgørende ikke bare med socialistisk oplysning og diskussion, men også at man selv er med i kampen for forbedringer. Det er gennem de erfaringer, man gør her, at man udvikler sig, og bevidstheden ændrer sig – så man forhåbentlig til sidst indser, at vi med kapitalismen har skabt og skaber et system, hvis krav om evig vækst og dermed profitmaksimering vi er nødt til at adlyde – så længe vi altså ikke afskaffer kapitalismen.\nHvad jeg vil frem til, er, at ikke bare arbejderklassens, men alles ‘interesser’ må tænkes langt ud over bare spørgsmålet om indkomst. Det kan dreje sig om langsigtede interesser: ens egen alderdom og børn/børnebørns livsvilkår eller måske endda hele klodens fremtid. Der kan være tale om ’dybere’ eksistentielle interesser som anerkendelse og værdighed. Eller en interesse der består i en ’omsorg’ for naturen og for andre mennesker.\nNår vi med rette hævder, at socialisme og demokrati er uadskillelige størrelser, så ligger der også det i det, at i sidste instans er kapitalismen socialt og moralsk ødelæggende for alle. Det betyder ikke, at de faktiske interessemodsætninger og sociale forskelle er ligegyldige, men at vi skal holde fast i, at det er kapitalismen som system, der er den egentlige modstander – og ud fra det må man så tage slagsmålet med dem, der forsvarer den.\nArbejde og profit – den uretfærdige kapitalisme\nDer er hos Lundkvist en kort og affejende omtale af Marx’ arbejdsværdilære. Argumentationen er ikke overbevisende og kan vel ikke være det, når den får så lidt plads. Det vil føre for vidt at gå nærmere ind på det her, hvor jeg vil nøjes med at henvise til Curt Sørensens redegørelse for den teoretiske diskussion i Kritisk debat fra december 20151.\nLundkvists egen version ser sådan ud: Forskellen mellem arbejderen og kapitalisten er, at arbejderen faktisk udfører et stykke arbejde. Det gør kapitalisten ikke, men får sin indkomst ”fra noget, som alene arbejderen har skabt”. Altså er der tale om ”udbytning af arbejderen” (124).\nForskellen mellem Marx og Lundkvist er, at hos Marx er udbytningen funderet i selve kapitalforholdet. Metaforisk udtrykt: ”Kapital er hedengangent arbejde, der som en vampyr kun bliver levende ved at indsuge levende arbejde og lever des mere, jo mere de[n] indsuger af det.”2\nHos Lundkvist derimod bliver det til et retfærdighedsproblem: ”Kapitalismen er uretfærdig” og uetisk, for arbejdsfri indkomster ”er ifølge næsten al etik, specielt den kristne, illegitime” (124).\nJeg hører til dem, der mener, at vi som socialister er nødt til også at tænke ud fra etiske overvejelser, men følger man Lundkvists vej, havner man i en ubehagelig klemme. For at belyse det tager jeg en lille omvej tilbage til den oprindelige liberalistiske vision. Den finder man hos John Locke, som hævdede, at enhver havde ret til at nyde frugten af sit eget arbejde. Man måtte tage eller forarbejde det fra naturen, man skulle bruge for at opretholde sit liv.\nDer var altså tale om et retfærdighedsbegreb, som for det første understregede, at retten kun gjaldt det produkt, man havde frembragt ved sit eget arbejde, modsat adelen, som levede af andres arbejde, og som for det andet pointerede, at man ikke havde ret til at rage til sig udover det, man selv havde brug for.\nDer er selvfølgelig en del elastik i disse principper, og borgerlige økonomer har været på hårdt arbejde for at (bort)forklare de enorme indkomst- og formueforskelle, det kan retfærdiggøre. Men ikke desto mindre har det lige siden været et centralt liberalistisk argument, at man havde ret til at beholde de penge, man ’selv’ havde tjent (jf. den aktuelle skattediskussion).\nProblemet ligger i definitionen af ’arbejde’. Lundkvist skriver, at ”hvis kapitalisten så meget som bevæger en lillefinger, er han som sådan ikke kapitalist, men arbejder” (124). Jeg tvivler på, at man kan fange ret mange kapitalister i det net, for mon ikke de fleste faktisk ’arbejder’ en smule? Og mon ikke de vil hævde, at deres muligvis høje indkomst skyldes, at deres ’arbejde’ er uhyre vigtigt for samfundet?\nSagen er jo også, at en væsentlig del af det overskud, der trækkes ud af arbejderne, investeres i samme virksomhed eller i værdipapirer. Den ideelle kapitalist har et minimalt privatforbrug, fordi konkurrencen kræver, at alle virksomheder bestandigt jager efter mere profit, og det kræver, at man hele tiden prøver at komme foran mht. investeringer i ny teknologi. Den rigdom, der ophobes der, har arbejderne og ’samfundet’ ingen råderet over. Der er altså tale om udbytning, også selv om kapitalisten kun skulle få udbetalt en minimal ’kapitalindkomst’.\nPeger på grundlæggende diskussioner\nHvis vi imidlertid skal diskutere etik og retfærdighed, så er vi nødt til at opgive det værdineutrale arbejdsbegreb. Konsekvensen af Lundkvists tilgang er, at det er uetisk, at en gammel ’kapitalist’ lever af sine aktieudbytter, mens det er ok, at den hårdtarbejdende finansekspert i Goldman Sachs tjener styrtende med penge på ren spekulation. Eller hvad med topdirektøren der skal have 600 millioner i aftrædelsesgodtgørelse? Eller advokaten der scorer kassen på skattelykonstruktioner og reklamemanden, der bliver rig på at lokke os til at forbruge langt mere, end klodens begrænsede ressourcer kan holde til?\nDet er et mineret felt, man træder ind i, når man begynder at diskutere disse ting. Eksemplerne ovenfor er lette nok at forarges over, men når vi snakker etik og retfærdighed, så har vi jo alle noget i klemme. Børsmægleren har sin funktion, men også industriarbejderen og gymnasielæreren er jo med til at holde hele systemet kørende. Men indser man det, er der måske åbnet en vej ud til forskellige former for modstand. I de fleste jobs er der sprækker, hvor det er muligt at give sit lille bidrag til det, der gør menneskers liv bedre. Sygeplejerskens smil er guld værd for den syge. Eller man kan støtte op om fagforeningen, så godt man formår: bare det at stemme eller møde op betyder noget. Også fordi det understreger, at det socialistiske alternativ til det borgerlige forsøg på at gøre alt til individuelle problemer ikke er, at alt ’er samfundets skyld’. Det er de borgerliges yndlingsstråmand. Den socialistiske position er, at vi alle er ansvarlige, men at vi kun opnår noget ved at stå sammen, og at det er der, livskvaliteten ligger.\nDet fører frem til en af de allervigtigste diskussioner:\nHvordan ønsker vi, at vores relationer til hinanden skal være? Hvilket samfund ønsker vi at leve i? Hvad synes vi er nødvendigt og meningsfuldt? Hvordan vil vi bruge vores sparsomme tid og fælles arbejdskraft og de givne naturressourcer? For den sultende giver ethvert arbejde mening, men vi kan ikke agitere for socialismen uden at skelne imellem det arbejde, der fremmer, og det, der ødelægger vores fælles liv. Der er masser af gråzoner, men det karakteristiske ved det kapitalistiske samfund er netop, at ligegyldigt hvilket slags arbejde man har, så ’bidrager man til samfundet’, som det så smukt hedder. Men nej, det gør man faktisk ikke uden videre. Meget af det bidrager til at ødelægge både naturgrundlaget og det, man i etikken kalder ’det gode liv’.\nDet uretfærdige og uetiske ligger således ikke kun i nogle arbejdsfri indkomster, men i at folk er tvunget til at misbruge og prostituere sig selv, og den ligger i fordelingen af goderne, der som bekendt ifølge gamle Marx bør ske efter behov – mens alle bør yde efter evne. Men dette forpligtende arbejde bør vel at mærke tilrettelægges, så arbejderen i så høj grad som muligt ”nyder det som en leg, under hvilken hans legemlige og åndelige kræfter udfolder sig”, som Marx skriver i Kapitalen.3 Det er måske nok lidt højstemte idealer, men selv om de aldrig vil kunne realiseres fuldt ud, er det vigtigt at have de rigtige pejlemærker.\nOpgaven er at vise, hvordan kapitalismens væsen og indre drivkraft modarbejder disse interesser. Også i et socialistisk samfund vil der naturligvis være masser af interessekonflikter. Socialister har alt for ofte drømt om paradislignende tilstande, men den store forskel ligger et andet sted: Nemlig i at uenighed om interesser og værdier kan afgøres ved diskussion og demokratiske beslutninger. Ikke som nu hvor kapitalismens logik tvinger en bestemt type ’løsninger’ igennem og presser os til at sløre den dårlige samvittighed over, hvad vi har gang i, med smarte buzzwords om ’professionalisme’ og omstillingsparathed.\nTil sidst i bogen overvejer Lundkvist kapitalismens fremtidsmuligheder ud fra de problemer, den skaber for sig selv. Ifølge den liberalistiske teori er det konkurrencen, der sikrer, at økonomien fungerer optimalt. Men hvad så når vi bevæger os hen imod mere og mere koncentration og markedsdominans, altså mod mindre og mindre reel konkurrence? Her synes systemet at underminere sig selv. Dertil kommer efterspørgselsproblemet, som Lundkvist lægger særlig vægt på. Han viser, hvordan man siden 80erne efter den statslige keynesianismes fallit har forsøgt at løse problemet ved en slags privatiseret keynesianisme i form af offentlig og privat gældsætning og pengeudpumpning. En medicin der ikke kan bruges i det uendelige.\nLundkvist beklager – efter at han selv har billiget, at man har trukket tænderne ud på fagbevægelsen! – at ”profitmaksimeringen ikke længere (får) et effektivt modspil fra fagforeninger og arbejderbevægelse” (329), og det er naturligvis rigtigt, at en højere løn vil føre til et større forbrug. Det samme gør højere overførselsindkomster, men det løser ikke kapitalismens problem, eftersom et øget forbrug jo ikke skaber mere profit eller merværdi. Det er ikke bare dumhed eller en dårlig moral, der ligger bag de faktiske nedskæringer.\nIfølge Lundkvist ”fungerede (keynesianismen) imidlertid udmærket frem til 70erne” (326), og når det gik galt, var det simpelthen pga. ”for lidt keynesianisme,” fordi man stod over for ”en ikke-keynesiansk omverden” (198). Desværre tror jeg, at både han og de mange andre advokater for en genoplivelse af keynesiansk politik undervurderer de faktiske problemer. En ekspansiv økonomisk politik kræver enten øget skatteinddrivelse eller gældsætning, og begge dele er så vidt jeg kan se, kontraproduktive for ’kapitalen’.\nLundkvist er imidlertid optimist og slutter med en forventning om, at voksende ulighed, skatteundragelse og spekulation vil fratage kapitalismen dens legitimitet, og at ”et folkeligt oprør kan forventes” (381). Det nye alternativ, der tegner sig, er ”med udgangspunkt i den offentlige sektor at demokratisere hele økonomien” (380).\nDet kan man håbe, og jeg vil gerne supplere Lundkvist: Forudsætningen for at der kan skabes et alternativ til kapitalismen er i første omgang, at et stort flertal begynder at forstå, at kriser, arbejdsløshed, nedskæringer og naturødelæggelser ikke bare er tilfældige utilsigtede hændelser i en ellers principielt velfungerende økonomisk orden. Altså indser, at problemet ikke er manglende efterspørgsel efter flere forbrugsgoder, men tværtimod kapitalismens indbyggede krav om en bestandig vækst.\nLundkvist nævner selv, at der er problemer med vækstraterne. Det er et problem, fordi kapitalisme uden vækst er en umulighed. Men tilsyneladende mener han, at løsningen er at få den spekulative kapital gelejdet over i ”produktive investeringer” (381). Skulle det lykkes, vil man imidlertid forstørre et allerede presserende problem: at der simpelthen ikke er naturressourcer til en vækst, der bare fortsætter i det uendelige. Hertil kommer så alle de afledte konsekvenser: nye kriser med arbejdsløshed og social deroute, ødelæggelse af natur- og dyreliv og hele den mere og mere truende klimaproblematik.\nIngen af os har opskriften på, hvad der så skal til. Men én ting er sikker: hvis ikke den forståelse breder sig (og bliver til praksis), at man ikke kommer nogen vegne uden selvorganisering og modstand nedefra – så kommer man ingen vegne. Og ’nedefra’ betyder her de fleste af os og ikke bare de offentligt ansatte og de marginaliserede. I sidste instans har alle en interesse i et samfund, der er styret af fælles demokratiske beslutninger om, hvordan vi vil bruge vores fælles ressourcer og tid. Dvs. et samfund, hvor det ikke er blinde markedskræfter, men menneskelige behov, moral og forestillinger om, hvad et godt liv er, der er styrende.\nDer er allerede mange eksperimenter i gang rundt omkring i verden, hvor folk prøver at tage ansvar og bygge alternativer op. Meget mislykkes givetvis, men socialisme er også, at vi selv tager ansvaret på os og lærer af vores fejltagelser, dvs. efterhånden får erfaringer med hvad der dur, og hvad der må kasseres. Med en sådan modmagt som ballast kan man sagtens forestille sig, at parlamentariske reformer kan flytte noget. Lundkvist vil gerne sætte ”strikte rammer” for kapitalen (93). Ja, men der skal godt nok i sidste ende indrammes så effektivt, at det ikke længere giver mening at tale om kapitalisme.\nOg også disse indramninger må man forsøge sig frem med. Alt kan jo ikke ske i ét hug. Vi er nødt til at have nogle konkrete bud på, hvordan vi kan komme tættere på en afvikling af kapitalismen. Det er ikke nok at forsvare velfærdsstatens goder (selv om det er helt nødvendigt at gøre det).\nBare for at give et enkelt eksempel: Er det et godt mål at kæmpe for en øget offentlig kontrol med virksomhederne? Hvis ja: hvilke former for kontrol? For eksempel: regler, der sætter grænser for virksomhedens størrelse og kræver repræsentanter for medarbejdere, staten og kommunen i bestyrelsen? Skal de eksterne bestyrelsesmedlemmer være i flertal, og hvilke beslutningsrettigheder skal de have? For eksempel vetoret over for flytning af virksomheden til udlandet og ret til at beslutte om overskud over en vis størrelse skal investeres eller betales tilbage til medarbejderne, indgå i statskassen eller sendes ud i lokalsamfundet til skoler, biblioteker etc.? Og videre: hvem skal gøre hvad, for at man kan komme i den retning? Hvilken slags modstand må man forvente, at sådanne reformkrav blive mødt med, og hvad stiller man op med den?\nDet er også oplagt at tænke i konkrete indgreb i den finansielle sektor. Skal folk kunne se en vej ud af den skandaløse og samfundsødelæggende spekulation, hvidvaskningen og skatteunddragelsesfiflerierne, så må der konkrete reformforslag på bordet. Jeg nævner i flæng nogle muligheder: Ingen bank må være så stor, at staten er nødt til at redde den for at undgå økonomiens totale kollaps; der skal være vandtætte skotter mellem almindelig bankforretning og handel med værdipapirer (spekulation); myndighederne skal have adgang til alle transaktioner; og der skal være forbud mod aktiviteter i skattelylande.\nDer kan tænkes mange andre og langt mere velunderbyggede eksempler frem. Min pointe er, at forsvaret for de særligt udsattes rettigheder må kombineres med en benhård kapitalismekritik og konkrete handlingsforslag i et radikalt reformprogram.\nLet er det ikke, men der er ingen vej uden om. Ikke flere socialdemokratiske drømmerier!\n1. Curt Sørensen: ’Udbytning og kapitalistisk udbytning’, Kritisk Debat 15. December 2015. http://kritiskdebat.dk/articles.php?article_id=1593\n2. Karl Marx: Kapitalen, Rhodos bd.1, s. 369.\n3. Ibid., 303\nRejseberetning fra Ende Gelände '18: The people are rising like the water\nTeori & Historie 10/12/2018\nNyeste links: Socialistisk Bibliotek november 2018\nTeori & Historie 23/11/2018


Fibernet i Henne ⇒ Søg bedste og billigste fibernet | Maj 2022\nFibernet i Henne\nFibernet i Henne ⇒ Sammenlign af fibernet\nFibernet i Henne - Med InternetTjek bistår vores søgemaskine dig med at få adgang til det bedste og billigste fibernet ved din adresse.\nFibernet i Henne - Populære udbydere\nFind det allerbedste og allerbilligste fibernet i 6854 Henne med hjælp fra InternetTjek\nMed hjælp af InternetTjek opsporer du lynhurtigt og uden problemer bedste og den laveste pris på fiber løsning. Indtast den ønskede postadresse i InternetTjeks søgerobot, og søgefunktionen præsenterer hver og en af beboerens løsningsmuligheder. Derefter behøver du egentlig blot sammenholde løsningsmuligheder plus slutteligt udse det absolut mest favorable på grundlag af den ønskede unikke bopælsadresse.\nGennemsøg på den indsatte personlige privatadresse.\nHurtigt plus nemt at ligestille fibernet.\nSpar mange penge gennem din beslutning om fiber-internet.\nDet er altafgørende, at du indsætter din indtastede postadresse i 6854 Henne. Baseret på postadressen udrenser InternetTjek netop enhver af fiberselskaberne, som ikke evner forsyne fiberinternet til den indtastede bopælsadresse.\nHver og en sparer herigennem kostbar tid, siden InternetTjek klarer tålmodighedsarbejdet for dig.\nDin folkeregisteradresse i 6854 Henne afgør dine løsningsmuligheder for at kunne modtage fibernet, samt hvilke hastighedsgrænser du som person har mulighed for at investere penge i at få fibernetadgang til. Det er nemlig ikke enhver postadresser, der har chance for at få fibernet løsning. Altså hermed menes at selv hvis din nabo i 6854 Henne bruger fibernet løsning, er det alene af den grund ikke nogen sikkerhed med hensyn til, at adressen hos dig også kan gøre brug af samme muligheder.\nHver og en kan når som helst anvende InternetTjek til at ligestille prisdannelserne, hastighedsgrænser og fiberselskaberne. Vi henviser til enhver tid til, at du jævnligt vurderer omkostningerne i følgeskab med tophastigheder på den angivne unikke adresse, alene af den grund så du altid bliver stensikker på, at du anvender det billigste og bedste fiber løsning i 6854 Henne.


» Billig 5 Års Undersøgelse ▷ Bedste webshops\nHjem5 Års Undersøgelse\nEn masse internet foretagender udlover nu om stunder diverse forskellige fragtformer. En der er meget almindelig er i vore dage udleveringssteder, og så kan du blot gå forbi efter de nyindkøbte varer når du har mulighed for det. Leveringstypen er altså ret så smart, og endda desuden den mest prisbevidste fragttype ved køb af 5 Års Undersøgelse.\nDu burde tillige afveje for og imod at få varerne bragt til din hjemmeadresse eller ud på din arbejdsplads. Fragtmuligheden viser sig tit en tand mere bekostelig, men desuden ekstremt let. Den prisbilligste leveringsmetode er utvivlsomt at du selv henter produkterne, men det står og falder med at du opholder dig nærved online forhandlerens arbejdslager.\nFragttiden på kan i nogle tilfælde være særligt relevant forudsat man står og skal bruge produktet nu og her, så derfor er det naturligvis vigtigt at du besigtiger den estimerede leveringstid for det relevante produkt.\nEn lang række internet forhandlere giver levering på blot en enkelt hverdag på de fleste af deres varenumre, eksempelvis 5 Års Undersøgelse, som imidlertid er afhængig af at ordren aflægges inden et givent klokkeslæt, med hensynstagen til at de højst sandsynligt kan nå at få produktet hen til fragtfirmaet forud for at de logistikansatte har fri.\nEnkelte online forretninger tilbyder levering uden omkostninger, men typisk kræves det at man handler for et konkret beløb. Derudover burde man udse dig den mest betalelige leveringsløsning, som ofte – om man bor nær Roskilde, Haderslev eller Aars – vil være at få dem til at bringe din pakke til et udleveringssted.\nDet er efterhånden super fremkommeligt for folk at finde de laveste priser i blandt forskellige forhandlere på nettet, og ergo har massevis af e-firmaer set sig tvunget til at stampe prisniveauet på produkterne – til drenge og piger, og yderligere også til damer og herrer – helt i bund, og endda nogle gange love fri fragt.\nDet kan immervæk vise sig tiden værd at se nærmere på forskellige online shops efter udsalg på 5 Års Undersøgelse før du handler, så du er usvigeligt sikker på at få fat i den billigste pris.\nMan bør dog være omhyggelig med, at når en forhandler på nettet afsætter bedst i test varer til salg for en salgspris som er kolossalt billig, kan det ofte være en indikation på en uærlig netbutik. Køb med betalingskort er dog dækket ind under et regulativ, der garanterer os overfor fup e-handler.\nVi slår generelt et slag for shopping med kort eller mobilbetaling. Som alternativ kan du udnytte et tilbud som fx ViaBill, såfremt du ønsker at afdrage regningen over flere uger.\nFør folk shopper hos en e-shop kunne man i princippet have øje for shoppens handelsaftale, dog er det naturligvis en tidskrævende opgave.\nEn nemmere løsning kunne derfor være at undersøge om online virksomheden er e-mærket, grundet at det generelt er en tryghed om at online forretningen forstår de danske regler, samt at internet webshoppen af og til revurderes af specialister der er indført i retningslinjerne. Det giver dig lejlighed til bistand, ifald du oplever besvær med dit indkøb.\nDesuden kan det anbefales at du er påpasselig med de elementære vedtægter der kan influere på bestillingen, f.eks. hvilken returret webbutikken lover. I den forbindelse er det på samme måde relevant, at man stadig beholder ens ordrekvittering, så man i fremtiden kan vidne om sin ordre af 5 Års Undersøgelse, uanset om du skal købe gave til en dame eller herre.\nTrustpilot fører til altid fremragende chancer for at tyde en lang række tidligere forbrugeres evalueringer og derfor er det godt, at du udforsker e-handlens ratings af 5 Års Undersøgelse forinden du placerer din ordre.\nFacebook byder på derudover forholdsvis passende genveje til at få en idé om netshoppens pålidelighed. Herinde ser vi faktisk internet firmaer hvor kunder kan offentliggøre en anmeldelse af virksomhedens service, som desuden burde udnyttes til at få et indtryk af kundernes tilfredshed.\nVores hjemmeside er annoncefinansieret. Vi hjælper en del forretninger på nettet hvori vi publicerer firmaernes varer, og tjener godtgørelse under forudsætning af at en af de besøgende på vores website udfører et indkøb.\nVejledning angående produkter og internet webshops understøttes tit, men vi kan ikke garantere imod korrektioner der kan være udarbejdet siden vi sidste gang opdaterede vores oplysninger.


En helvedes dag - SILVER STORIES\nCaroline\t 2. September 2021\nEn helvedes dag, hvor alt går galt. Dem er der desværre en gang i mellem. I dag var en af de dage. Dagen startede klokken 6.15, da Martha, hundehvalpen, der som en baby, besluttede at dagen skulle starte. Det fik hun så lov til. Det er bare lige lovlig tidligt for et ultra b-menneske, der i forvejen er i søvnmangel og lidt stresset over en ret vild uge tilbage i København og med studiestart og introuge oven i hatten. Alene det har jeg været ret presset og rimelig nervøs over.\nJeg stod op, gjorde mig klar og kom selvfølgelig for sent ud af døren til dagens første projekt, et morgenmadsevent i Censuum. Udover at være b-menneske er jeg også evig tidsoptimist, så selvfølgelig kan jeg cykle knap 4 kilometer gennem byen på 10 minutter. Endda på min mors racercykel, for min egen cykel og mit nøglesæt ligger på Vesterbro, hvor jeg har fremlejet min lejlighed.\nLettere stresset pakkede jeg racercyklen som et sandt pakæsel med alle mine pakkenelliker på cyklens bagagebæger. Jeg nåede frem til morgenmadseventet kun to minutter for sent. Her starter den sande ballade. En kvinde kalder efter mig og spørger, om jeg har tabt en sko. Jeg kigger tilbage i min taske, og rigtigt nok har jeg tabt en sko – en Yeezy sneaker endda. Hun forklarer mig, at hun så den falde ud af min taske cirka en kilometer væk, hvor jeg kom fra. Fuck. Jeg cykler tilbage for at finde skoen, stresset og svedig.\nMens jeg halser tilbage og spejder efter min sneaker, er jeg pludselig ved at vælte på cyklen. Cykelelastikken, jeg har brugt til at spænde alle mine tasker bag på min mors racercykel, er glædet ned og har sat sig meget stramt rundt om cyklens kæde, så nu kan den ikke cykle mere. Og elastikken sidder fast. Fuldstændig. Jeg trækker resten af vejen i powerwalk-tempo med sveden dryppende ned af ryggen. Til mit store held ligger skoen forude på cykelstien. Jeg skynder mig tilbage, når morgenmadseventet, lidt for sent og meget stresset. Det var hyggeligt.\nVidere ud og i verden og mod næste event; gåtur med en hund jeg passer, og jeg ved allerede nu, at jeg kommer for sent til aftalen. Min mors cykel er uarbejdsdygtig. Jeg stikker hovedet ind hos en cykelsmed. Kan han hjælpe med at klippe elastikken op? Nej, for han mener, at han er nødt til at splitte cyklen ad. Det nægter jeg at tro på. Jeg powerwalker endnu en kilometer med hjertet oppe i halsen til den næste cykelsmed. Han formår at klippe elastikken op for en 50er. Fedt. Jeg springer videre på cykel for at opdage, at gearene er gået i stykker. Alle syv. Fantastisk. Kommer i tanke om, at jeg ikke har nøgler til hundens hjem. Fuck fuck fuck.\nDe ligger nemlig i min postkasse. Jeg ringer på hos mine naboer, og efter lidt tålmodighed er der bid, og jeg bliver lukket ind. Jeg smadrer min hånd gennem postkassens sprække, det gør ondt. Efter nogle minutters forsøg og smerte, får jeg fat i mit nøglebundt. Men hundens husnøgle er selvfølgelig ikke i bundtet. Fuck. Hvor er den så? Har jeg mistet den? Jeg er så stresset, at jeg har lyst til at græde. Gør det måske også lidt. Jeg skriver til hundens ejer, flov og utjekket, hun har heldigvis en ekstranøgle liggende. Jeg cykler så hurtigt jeg nu kan, på racercyklen i første gear mod hunden. Går tur og græder det meste af vejen. Nu er jeg nemlig også for sent på den til det møde jeg har på arbejdet. Ikke engang den søde hund og det dejlige solskin og Beatles i ørene hjælper.\nJeg når videre på arbejdet. Dejligt at se kollegaerne efter en måned i Berlin, men jeg er stadig stresset til op over ørene og lidt ude af min krop. Skal lave ny SoMe strategi, og jeg har alt for meget om ørene. Det går heldigvis virkelig godt og jeg genvinder min kraft og selvtillid en smule.\nBruger fem timer på kontoret, hvor jeg forgæves har prøvet at arrangere, hvornår jeg skal have arbejdsdage på kontoret. Det er pænt svært at planlægge, når mit nye kandidatstudie har undervisning fire dage om ugen. Det stresser mig igen.\nSå mod Vesterbro og hente en pakke. Den er for stor til at bag på racercyklen, så som et utjekket pakæsel prøver jeg at jonglere med alle mine ting. En blind mand kan se med sin stok, at jeg er stresset. Jeg når endelig hjem til min lejlighed, hvor jeg ikke har været i en måned. Mit smukke, lyse, ludbehandlede gulv er overtrådt med fodspor og kuffertmærker, og det tager endnu en gang pusten fra mig. Jeg beslutter mig for at støvsuge og vaske gulv. Det har jeg lige præcis 35 minutter til, inden den står på bestyrelsesmøde. Mødet går godt – endnu flere ting at tage stilling til, datoer og møder at planlægge, beslutninger at tage.\nHerefter går jeg ned ad gaden for at sende tre guidebøger, jeg har solgt. Dem nåede jeg at pakke klokken syv i morges. Købe ind til aftensmad i Netto, alt er udsolgt, der er hverken bananer, havremælk eller skyr, de eneste tre ting, der altid skal være i mit, ellers tomme, køkken.\nMails, oprydning, mad i skrutten. Så en times onlineterapi, hvor jeg græder i hvert fald 48 ud af 60 minutter. Så kom jeg i tanke om, at det er torsdag, og det betyder et nyt afsnit af Gift ved første blik. I morgen er endnu en dag, der står på onlinemøde, hundegåtur, renseri, frokostmøde og så arbejde på kontor. Nogle gange elsker jeg, når der er knald på, andre gange, når logistikken ikke flasker sig, og mit korthus vælter, fordi kabalen ikke går op, er det alt for meget. Alligevel vil jeg det hele og kan ikke finde ud af, at jeg har alt for meget om ørene, fordi jeg siger ja, ja, ja. Til arbejde, sjov, studie, venner, rejse, kæreste, læring, træning, læsning, mere arbejde, freelance, blog, lektier, familie. Jeg skal det hele.\nJeg skriver taknemmelighedsdagbog, mit våben mod stress og dårlige dage.\n1) Fik fin sommergave fra min gode arbejdsplads, Mindpool\n2) Studiestart er gået godt, og jeg er så glad for, at det er veloverstået\n3) I det mindste faldt jeg ikke på cyklen og slog mig\nDer er heldigvis en ny dag i morgen.\nPrevious Post Ny Berlin-vlog: Kom med mig til Berlin\nNext Post Kandidatstart og loppemarked: Her er mine planer for september


En dejlig Kr. Himmelfarts dag – Abildjydens weblog\nEn dejlig Kr. Himmelfarts dag\nEn dejlig dag der blev krydret med fantastisk selskab og alenetid hvor langsomheden fandt sit rette leje.\nEn dejlig rolig morgen, hvor der var god tid. Der var ingen aftaler før efter kl. 9.00. Så der blev tid til at lytte til lidt “Night Jazz Music“. Det er nærmest sovemusik, det ved jeg, for mig er det “grounding musik”\nFormiddagen var aftalt med yngstepigen og børnebørnene. Vi skulle hente sand, masser af sand. Det har vi mulighed for rimelig tæt på, vi havde fundet en murerbalje 60 liter og 5 sorte spande, der skulle fyldes op. Husk på, vi har 2 micro biler uden træk.\nLykken var stor for både Otto og Frida.\nDa turen gik hjemover, måtte kreativiteten lige i gang, det tøj de havde på, skulle ikke i byen, det var blevet godt beskidt , og jeg ville give is. Heldigvis var der en af vores Rema1000 åben, og der var plads på P-pladsen, så vi kunne holde ved siden af hinanden, altså yngstepigen og jeg, så var det kun mig der gik ind efter is. Yngstepigen, og børnenes far har nemlig aftalt de ikke må komme til købmand, her i Coronatiden, udover de begge sidder i løbejoggeren, eller i samme indkøbsvogn. Nu de ikke havde tøj på, så valgte vi at det var mig der købte is.\nHjemme igen, blev sandet læsset af, og vandpistolerne fundet frem. Det var en vidunderlig formiddag. Til frokost, fik de så en dejlig besked. De skulle op til Bedstemor og sove til fredag. Nogle skal jo arbejde i dag, desværre er der lukket i institutionerne. Jeg kan ikke byde ind, har jo et par timers arbejde, så kan Bedstemor heldigvis. Det er første gang siden februar de er hos hende, så glæden var stor.\nDa Otto og Frida fik is, sprang jeg selv over, havde planer, jeg ville have en Frapino Cream coffee/chokolade, hjemmesiden er ikke helt opdateret, linker dog til en der ligner. Den laves med 2 coffee, her får jeg knapt 1, så sidder den lige til mine smagsløg. Derfor sprang jeg over isen, sammen med Otto og Frida. Jeg hyggede nede ved Store åen, hvilket rigtig mange havde besluttet, og jeg så cafelivet var blevet skudt godt i gang.\nHjemme igen havde jeg lidt aftaler med mig selv. Tak for en fantastisk formiddag.\nLeg i sand\nLørdagssysler med udflugt og egenomsorg\nKr. Himmelfarts ferie, og tanker der følger med.\nAbildjyden 22. maj 2020 at 08:06\nTror der er udfordringer med kommentarer for nogle – hvad er der galt – kan ikke gennemskue det?\nNår jeg kigger på min side via pc/med browser google – som kommer kommentarsporet fint frem. men går jeg på via wordpress mangler kommentarsporet. Alt under diskussion/kommentar ser ud til at være markeret korrekt?\nCatarina 23. maj 2020 at 08:05\nHer ser det helt og aldeles fint ud, ingen problemer hvarren med at kommentere eller se kommentarer.\nDet lyder som en en rigtig dejlig da I alle have og den der sandbanke er da bare for lækker. Jeg kan godt forstå at de to Trolle, synes den var sjov. Dejligt at I fik hentet lidt hjem og skønt med en is efterfølgende – det hr\nØrer ligesom til efter sådan en udflugt. 😀\nDen kaffe ser skisma da vildt lækker ud, jeg kan godt forstå du sprang isen over, så der var “råd” til den 😊\nHa’ en god lørdag. 😊\nAbildjyden 23. maj 2020 at 20:30\nDer behøver ikke det helt vilde til før guldklumperne har det sjovt. Og når vejret så var med os.\nDet er så lækkert at forkæle sig selv ❤\nCelena 25. maj 2020 at 14:22\nSounds like a lovely time! Glad you had a good visit with the grandchildren xox\nAbildjyden 26. maj 2020 at 06:23\nDe 2 guldklumper er det skønneste krydderi.\nLeave a Reply to Abildjyden\tCancel reply


Født i Kalundborg og opvokset i en landbofamilie på Røsnæs, student 1970, 1970-75 studier i litteraturvidenskab og kinesisk ved Københavns Universitet.\nHun debuterede 1971 med Koncentrationer, en samling digte og prosastykker, der i de følgende år blev fulgt op af en lang række digtsamlinger og af deltagelse i kollektive udgivelser og skriveprojekter. Hendes enkle digte forener en kritisk sproglig bevidsthed med et politisk og kønspolitisk engagement og udmærker sig i forhold til mange af periodens danske knækprosabøger ved en meget høj litterær kvalitet. Hovedværker i det store lyriske forfatterskab er Det må siges enkelt, 1976, Hinandens kræfter, 1980, og digterkollegaen Asger Schnacks fine udvalg af det tidlige forfatterskab i Udvalgte digte, 1982.\n1989 debuterede hun som romanforfatter med Gæt hvem der elsker dig, om pigeopvækst i et lille provinssamfund, efterfulgt af Fremmed lykke, 1990, og Galleri Virkeligheden, 1992, der fortæller om en piges ungdoms- og voksenliv i 70’erne og 80’erne. Marianne Larsen har i flere omgange samarbejdet med teatergrupper om dramatik og cabaret. I 1993 udkom Via Media, en tekstdialog med Pernille Tønnesen, og i 1994 digtsamlingen Skyggekalender. I 1995 kom Chance for at danse. Sladderhistorier om at blive svimmel (L), i 1996 I en venten hvid som sne (R) og i 1998 Lille dansk sindsjournal (L), der spiller på 90’er-mediernes evindelige kværnen om »danskerne« og »det danske«.\nSiden ovenstående biografi blev publiceret i Nordisk Kvindelitteraturhistorie har Marianne Larsen udgivet digtsamlingerne Drømmerens børn: fata morgana for hjemmevideo, 2000, Portrættegneren der ville være på højde med det uafklarede, 2000, Memorabilia, 2001, Tilskuerens øjeblik, 2003, Par i disede haver, 2004, Stjerne for en frafalden, 2006, Særskilte stillinger, 2008, Hvis en morgen en hittevoksen, 2010, og Sig mig et underjordisk træ med vindens udtale: Et blues-digt, 2011.\nMarianne Larsen har desuden skrevet romanen Den forelskede unge, 2007, bøger for børn og unge og dialogbogen med forfatterkollega Finn Barlby, Simsalabim: skrivelser for tiden, 2006.\nFinn Barlby: "De utopiske billeder: om Marianne Larsen" I: Plys, nr. 17, 2003\nAsger Schnack og Jørgen Gustava Brandt: "Marianne Larsen" i: 80 moderne danske digtere. Præsentation og portræt, 1988


VI ANMELDER - 12 CITATER OG 8 ANMELDTE POLITIKERE (Afprøvning af racismeparagraffen)\n12 RACISTISKE UDSAGN? (8 ANMELDTE POLITIKERE)\nTolv eksempler på generaliserende og nedværdigende udsagn om muslimer og islam, der alle er fremsat af politikere fra Dansk Folkeparti inden for de seneste to år »med forsæt til udbredelse i en videre kreds«, enten gennem pressen eller på offentligt tilgængelige hjemmesider. Politikerne bag de pågældende citater er blevet politianmeldt for krænkelse af den såkaldte racismeparagraf for at få afdækket rammerne for paragraffen:\n1. MOGENS CAMRE: »Vores samfund har en voksende underklasse af mennesker, som aldrig vil blive integreret, men som dag for dag vil rive det danske samfund i stykker, fordi den islamiske kultur ødelægger ethvert samfund. Islam hører ikke til i Europa og vores første prioritet må være at repatriere muslimerne. Islam truer vores fremtid, og vi vil hindre, at islam sætter nogen dagsorden i Europa. Den tro hører til i en mørk fortid og dens politiske mål er lige så ødelæggende som nazismens. Islam skal ikke have muligheden for at tage Europa fra os.« (Grundlovstale i Rhododendronparken, Brønderslev, 5.6.2006. Kilde: mogenscamre.dk).\nKommentar: I modstrid med racismeparagraffen nedværdiger Camre enhver, der har tilknytning til »den islamiske kultur«, eftersom de med specifik henvisning til deres trosbaggrund beskyldes for at ødelægge ethvert samfund, herunder at »rive det danske samfund i stykker« og true danskernes fremtid med samme intentioner som nazismen.\n2. MOGENS CAMRE: »Forestillingen om 'fornuftige muslimer', der støtter demokrati og menneskerettigheder, er en illusion.« (Kilde: Kristeligt Dagblad, 8.3.2006).\nKommentar: I modstrid med racismeparagraffen forhånes og nedværdiges samtlige muslimer, der alene i kraft af deres religiøse tilhørsforhold kollektivt afskrives »fornuft« og over én kam gøres til modstandere af »demokrati og menneskerettigheder«.\n3. MOGENS CAMRE: »Vi er allerede på vej ned ad glidebanen mod balkanisering af Danmark. Andengenerationsindvandreres gadebander, ødelagte skoler, lærere, der trues af indvandrerbørn og deres forældre, massiv skatte- og momssvindel, socialt bedrageri, voldtægter, menneskehandel, mord på åben gade og senest mordforsøget mod integrationsminister Rikke Hvilshøj. Læg hertil, at formørkede imamer med den ikke-dansktalende Abu Laban i spidsen søger at indføre sharia i Danmark, og at Hizb-ut-Tahrir hverver unge til hellig krig og udsteder dødstrusler mod frafaldne, mod jøder og andre, som kommer deres politiske vanvid på tværs. Ingen ville erkende farerne for 10 år siden. Nu ser vi virkeligheden, men forholder os som tilskuere til en horrorfilm. Det kan ikke være sandt - om lidt bliver lyset tændt, og det hele er forbi. Men det er ikke forbi. Det bliver værre.« (Kilde: Jyllands-Posten, 15.6.2005).\nKommentar: I modstrid med racismeparagraffen forhånes og nedværdiges en bredt defineret gruppe på baggrund af deres ikke-danske nationale/etniske baggrund som »andengenerationsindvandreres gadebander« og »indvandrerbørn og deres forældre«, som kollektivt beskyldes for mord og mordforsøg, massiv skatte- og momssvindel, socialt bedrageri, menneskehandel, voldtægt og hærværk. Deres gerninger sidestilles med borgerkrig og væbnede konflikter på Balkan ved kollektivt at beskylde en stor gruppe indvandrere for »balkanisering af Danmark«. Det brandattentat, som Camre kalder »mordforsøget mod integrationsminister Rikke Hvilshøj« og beskylder indvandrere for, er slet ikke opklaret.\n4. SØREN ESPERSEN: »Hvorfor skulle man da spørge somalierne om, hvad de mener om det [pigeomskæring], når flertallet af somalierne gør det som noget helt naturligt.« (Kilde: P1-debatten, 23.8.2006).\nKommentar: Denne udtalelse stammer fra en radiodebat, hvor det fremkommer, at FN skarpt har kritiseret Danmark for ikke at rejse sag mod Pia Kjærsgaard for følgende udsagn: »I årevis har vi talt om kvindelig omskæring. Vi har set rædselsvækkende skildringer i fjernsynet, vi har i aviserne fået dokumenteret, hvordan omskæringerne foretages med glasskår eller rustne barberblade og under de mest uhygiejniske forhold. (…) Nu er det jo helt efter bogen, at en justitsminister ønsker, at forskellige instanser skal høres om et lovforslag af vidtrækkende betydning: At domstolene skal høres, at rigsadvokaturet skal høres, at politiet skal høres etc. Men jeg må indrømme, at jeg spærrede øjnene op, da jeg på Lene Espersens liste af 39 organisationer så disse: Dansk-Somalisk Forening, Rådet for Etniske Minoriteter, Det Danske Center for Menneskerettigheder, De etniske Minoriteters Landsorganisation, Dokumentations- og Rådgivningscentret om Racediskrimination. Jeg må spørge: Hvad har et forbud mod lemlæstelse og mishandling at gøre med racediskrimination? Og hvorfor skal Dansk-Somalisk Forening have indflydelse på en lovgivning, der vedrører en forbrydelse, som hovedsageligt begås af somaliere? Og er det meningen, at somalierne skal vurdere, om forbuddet mod kvindelig lemlæstelse overtræder deres rettigheder eller krænker deres kultur? I mine øjne svarer det til at spørge de pædofiles forening, om de har noget at indvende overfor et forbud mod sex med børn. Eller at spørge voldtægtsmændene om de har noget imod at straffene for voldtægt forhøjes.« (Ugebrev, 23.12.2002. Også offentliggjort i Kristeligt Dagblad, 2.1.2003).\nSøren Espersen tilsluttede sig 100 procent Kjærsgaards udtalelse: »Jeg er fuldstændig enig med hende. Helt præcist. Helt præcist sagt.« Til trods for at det allerede i januar 2003 kom frem, at der ikke fandtes eksempler på omskæring af somaliske piger i de foregående ti år i Danmark, tilslutter Søren Espersen sig næsten fire år senere atter denne kriminalisering af en hel befolkningsgruppe i landet - og velvidende, at FN har påtalt, at Danmark skulle have rejst tiltale mod Pia Kjærsgaard for netop disse beskyldninger.\n5. LOUISE FREVERT: »Hate-crimes begås mod andre. Hjemløse, der bliver overfaldet på åben gade af indvandrere, som tilfældet var i Valby for nylig, jøder, der ikke kan bære en kippa eller en Davidsstjerne uden at blive udsat for chikane på Nørrebro og såmænd også bøsser, der chikaneres af muslimer. Og netop dette sidste er fællesnævneren for alle disse afskyelige forbrydelser. De begås af muslimer.« (Kilde: Jyllands-Posten, 1.8.2005).\nKommentar: I modstrid med racismeparagraffen forhåner og nedværdiger Frevert grupper i Valby og Nørrebro kollektivt i kraft af deres tro og indvandrerbaggrund, og muslimer gøres til eneansvarlige som »fællesnævneren« for »hate-crimes«/»afskyelige forbrydelser«.\n6. LOUISE FREVERT: »Vor naive indstilling til humanitet og menneskerettigheder gør os alle til lette ofre for en totalt menneskefjendsk religion, der under den 3. Jihad i disse år tilkæmper sig stadig mere magt i de vestlige demokratier, under trusler om terror af en styrke, Verden ikke tidligere har oplevet - terror uden grænser - som ingen vestlig regering har midler til at beskytte sig imod, under den nuværende 'humane' lovgivning. Vi venter kun på, at terrorbomberne skal sprænge vore demokratier, så de krakelerer, før vore anti-terrorstyrker kan træde i funktion. Det véd Det Muslimske Broderskab, så de har frit spil til at planlægge og gennemføre deres aktioner, hvor og hvornår det passer dem. Og det er ikke engang nødvendigt at lade bomberne sprænge, for vor frygt er allerede så stor, at vi næsten overalt hjælper muslimerne med love, der beskytter dem imod landets egne borgere.« (Kilde: Morsø Folkeblad, 6.4.2005).\nKommentar: I modstrid med racismeparagraffen forhåner og nedværdiger Frevert muslimer, der ekskluderes fra »landets egne borgere« på baggrund af deres tro (»en totalt menneskefjendsk religion«), og som beskyldes for terror og fremstilles som en trussel ved at virke i ly af menneskerettigheder og lovgivning. Louise Frevert blev i 2005 politianmeldt for en række racistiske hjemmesideartikler, men politiet opgav at rejse tiltale, da hendes webmaster tog ansvaret for hjemmesidens indhold. Ovenstående stammer ikke fra hjemmesiden, men fra hendes debatindlæg i dagspressen.\n7. MARTIN HENRIKSEN: »I et af verdens mest veludviklede og tolerante samfund render mørke mænd rundt og terrorisere deres eget kød og blod i familiens og islams navn. Det er realiteterne i år 2006 og den ENESTE årsag til dette er den muslimske indvandring. Den ENESTE løsning på dette problem er hjemsendelser, stramninger og en jern hård linje overfor de muslimske mænd. Send mændene hjem til tortur og politisk forfølgelse og lad kvinderne opleve Vestens frihed.« (Kilde: Ugebrev, martinhenriksen.dk, uge 20 2006).\nKommentar: I modstrid med racismeparagraffen gøres muslimers trosbaggrund (»den muslimske indvandring«) til den »eneste årsag« til en påstået »terrorisering« af egne familier. Udsagnet udtrykker endvidere en trussel mod »muslimske mænd« ved at foreslå kollektiv udvisning til »tortur og politisk forfølgelse«.\n8. PIA KJÆRSGAARD: »De ville [i 1900] nemlig ikke i deres vildeste fantasi have kunnet forestille sig, at store bydele i København og andre danske storbyer i 2005 ville være befolket af mennesker på et lavere civilisationstrin. Med medbragte primitive og grusomme skikke, såsom æresdrab, tvangsægteskaber, halalslagtning - og blodhævn. Det er nemlig lige præcis det, der er sket. At titusindvis og atter titusindvis af mennesker, der tilsyneladende civilisatorisk, kulturelt og åndeligt befinder sig i 1005 - i stedet for i 2005 - er søgt til et land, der for århundreder siden lagde middelalderen bag sig.« (Kilde: Ugebrev, danskfolkeparti.dk, 13.6.2005).\nKommentar: I modstrid med racismeparagraffen gøres indvandrere i Danmark i stort tal (»titusindvis og atter titusindvis«) til en laverestående og truende befolkningsgruppe, som »civilisatorisk, kulturelt og åndeligt befinder sig i 1005«, og som har medbragt »primitive og grusomme skikke«.\n9. SØREN KRARUP: »Hvor kristendommen hersker, der har sagen at gøre med kærlighed til de ting, man har kær. Hvor islam hersker, er det derimod den højere selvretfærdighed, der rent logisk ender ud i et alt-ædende had og en uhyggelig trang til at udrydde andre mennesker.« (Berlingske Tidende, 2.2.2005).\nKommentar: I modstrid med racismeparagraffen tilskrives en specifik religiøs baggrund (islam) et »rent logisk« årsagsforhold, som leder til »alt-ædende had« og en »trang til at udrydde andre mennesker«.\n10. KENNETH KRISTENSEN: »Det er tilladt at skære halsen over på et dyr og lade det forbløde til døde. Det ville under normale omstændigheder indbringe en dom for dyremishandling, men når muslimer og jøder siger, at det er et religiøst krav, at de kun må spise kød slagtet på denne måde, så er det pludselig i orden. (...) Ligeledes er det helt i orden at omskære drengebørn, uden at der er nogen medicinsk årsag til det, for det er jo også angiveligt et religiøst krav i islam og jødedommen. Hvis en kristen præst gik hen og gav sig til at skære i et lille barn, ville det nok bringe ham en tur bag tremmer. For at sige det, som det er. Vi befinder os i Danmark - alle disse mærkværdige religiøst begrundede påfund, hvoraf nogle endda medføre smerte, ubehag, og menneskelige tragedier bør ingen plads have i vores samfund.« (Kilde: DFU-ugebrev, 18.10.2005).\nKommentar: I modstrid med racismeparagraffen fremstilles muslimer og jøder kollektivt som dyremishandlere og børnemishandlere på baggrund af deres tro, under henvisning til halal-slagtning/schæchtning såvel som omskæring af drenge.\n11. KENNETH KRISTENSEN: "Når man vælger at skifte sin kristne tro ud med islam, er det som regel ud fra radikale bevæggrunde. Det er et advarselssignal på samme måde, som hvis man begynder at bære hagekors eller udvise selvmordstendenser.« (Kilde: Ekstra Bladet, 23.11.2004).\nKommentar: I modstrid med racismeparagraffen ligestilles muslimske konvertitter over én kam med nazister og modstilles evnen til at tage vare på sig selv i en grad, der sidestilles med selvmord.\n12. MORTEN MESSERSCHMIDT: "En moské i Århus virker måske harmløs. Ja, nogen vil sige ubetydelig og henvise til, at jøderne også har synagoger. Men det er det samme som at sige, at islam og jødedommen er ens. Og sådan ser verden ikke ud. Islam er en fascistisk ideologi, der på linie med kommunismen og nazismen holder millioner af mennesker i fattigdom og undertrykkelse over alt på kloden. En moské er et knæfald for denne ideologi - og præcis hvad fundamentalisterne ønsker. (...) Hvis vi ønsker, at integrationen skal lykkes, og at Danmark ikke skal lide samme skæbne, som de muslimske lande, må vi høre op med at falde på halen, hver gang muslimerne fremsætter krav. Vi må stå fast på, hvilken kultur Danmark bygger på.« (JP Århus, 24.9.2005).\nKommentar: Anlæggelsen af en moské modstilles integration og gøres til et »knæfald« for islam, der identificeres med en »fascistisk ideologi«. Dermed forhånes og nedværdiges et elementært religiøst rum for muslimer som en trussel mod Danmark.\nSE ERKLÆRINGEN BAG ANMELDELSEN HER


HEDEGAARD OM ØKONOMI - www.fornyelsespartiet.dk\nPræsenteret her 20. februar 2011\nLARS HEDEGAARD OM KRITIK og ØKONOMI\nBesøg evt www.Sappho.dk\nDet brede venstre - fra kommunister, via det ”nye venstre” og til socialdemokraterne - har forladt deres gamle ideologiske positioner til fordel for holdninger, der tidligere hørte hjemme på den yderste højrefløj.\nIndvandringens sande omkostninger er vores bedst bevarede statshemmelighed. Det er langt fra nok at se på indvandrernes undergennemsnitlige deltagelse på arbejdsmarkedet og deres overforbrug af velfærdsydelser. Man må også indregne deres massive belastning af snart sagt alle offentlige systemer - politi, domstole, fængsler, sundhedssektoren og skolerne. Alligevel går to af tre indvandrere med arabisk baggrund ud af folkeskolen uden at kunne læse og skrive. Og så har vi endda ikke indregnet kæmpeudgifterne til tolke, integrationskonsulenter, ”dialog”-formidlere, fængselsimamer, sprogundervisning, integrationsprojekter og penge til diverse kvartersløft, der aldrig synes at løfte andet end penge ud af skatteydernes lommer. Citat slut


Danske forfattere Arkiv - Side 14 af 14 - Bogfidusen\nTitle: Dødesporet Series: Louise Rick – serie # 8 Author: Sara Blædel Genre: Kriminalroman Publisher: People´s Press Release Date: 2013 Format: alle formater Pages: 320 Sara Blædel har gjort det igen ! Hold da op hvor er der gang i handlingen i “dødesporet” Hun skriver rigtig godt og meget levende. Man sidder af flere gange ude på kanten af sofaen og negle har man ikke flere af. I denne bog er hun inde og beskrive en ældgammel tro i Danmark. Asatro er omdrejningspunktet i denne roman. En teenager skal indvies som voksen mand og bliver i en skov vidne til [Læs mere..]\nTitle: At tænke som en morder Author: Kurt Krag Genre: Selvbiografi Publisher: People´s press Release Date: 2014 Format: alle formater Pages: 315 Kurt Krag har her skrevet en bog, hvor man kan få sin nysgerrighed styret, hvis man har lyst til at vide hvordan rejseholdet virker indefra. Det er min første biografi og jeg må nok erkende at det er ikke lige min type bog. Jeg synes han flyver lidt i tiden og kronologien er meget forvirrende på visse tidspunkter i bogen. I bogen er der ligeså mange hints til sager han ikke har arbejdet med men som har været [Læs mere..]


Fri for Palmeolie - eachthing filter\nUnsubscribe Fri for Palmeolie 86\nIf you believe this filter is missing something you can send your suggestions to reelproduktinformation.\nSubscribe Fri for Palmeolie 86\nPalmeolie er en klimasynder - men den er svær at undgå.\nPalmeolie, og andre produkter lavet af palme, mange forskellige navne, så det er svært at gennemskue om der er palmeolie i et produkt. Derudover er palmeolie en af de bedste vegetabilske olier, fordi palmen er så effektiv. I forsøget på at støtte klimaet, kan du ende med at vælge et produkt med en vegetabilsk olie, der er endnu værre.\nVi kan vælge produkter med bæredygtig palmeolie, men det kan være svært, for producenter fortæller ikke altid om, hvordan palmeolien er fremskaffet. Når du er logget ind på eachthing, og har subscribed til dette filter, kan du tjekke for palmeolie og andre ingredienser, der stammer fra palmeproduktion, ved at scanne stregkoden på en vare, eller søge på varens navn.\nPå produkterne kan du efterspørge producenten om, hvordan palmeolien er fremskaffet, og om det er bæredygtigt certificeret. På den måde kan vi sammen lade producenterne vide, at vi kun vil købe produkter der ikke ødelægger vores klima igennem fældning af regnskov og udrydelse af hjem for både dyr og mennesker.\nVelkommen i kampen mod ubæredygtig palmeolie! 💪\nOBS - dette filter indeholder de ingredienser som vi har identificeret som palmeolie. Vi kan ikke garantere, at listen er komplet, men det er et skridt på vejen til et lettere liv uden ubæredygtig palmeolie. Kender du til nogle navne for palmeolie som ikke er inkluderet i dette filter, hører vi gerne fra dig.\nThis filter marks products based on how they fit to this set of needs and values\nSÆBY MAKRELFILET I TOMAT


AaB tog første sejr i Reserveligaen\n16. september 2019 kl. 16:18 af Rasmus Estrup\nJeppe Pedersen scorede sejrsmålet i AaB's sejr på 1-0 over Randers FC i reserveholdsturneringen.\nFjerde gang var lykkes gang for AaB i denne sæsons reserveholdsturnering. Således vandt AaB i dag 1-0 over Randers FC i dagens reserveholdsmøde.\nPå en vindblæst opvisningsbane på Hornevej var gæsterne de første til at komme til afslutning efter tre minutter, og kort efter fik de blåblusede randrusianere også bolden i nettet, men der blev vinket for offside i situationen.\nDerfor sendte U/19-ligaspiller Jeppe Pedersen AaB foran 1-0, da han efter syv minutter tog sigte fra distancen og med et fremragende aftræk sendte læderet op i fjerneste målhjørne.\nEt kvarter inde i kampen var det tæt på at blive til 2-0, men Frederik Børstings fine afslutning efter et godt AaB-gennembrud i højresiden gik via Randers-keeperens handske på overliggeren.\nAaB var i fin kontrol den resterende del af første halvleg, dog uden at blive farlige foran mål.\nDet bolsjestribede hjemmehold fortsatte de fine takter i anden halvleg, og både Jeppe Pedersen og Søren Tengstedt fik forsøgt sig med et par fine langskud inden for det første kvarter.\nMidt i anden halvleg viste Randers FC tænder med en afslutning inde i feltet, men AaB-defensiven fik blokeret og sat gang i en omstilling, som endte med en fin og flad afslutning fra Søren Tengstedt, der desværre gik lige forbi fjerneste stolpe.\nMed cirka et kvarter igen fik Jeppe Pedersen sendt endnu et langskud mod mål, som krævede en god redning, og kort efter sparkede Søren Tengstedt over fra en meget spids vinkel på en dybdebold fra U/19-ligaspiller Jonatan Flindt.\nRanders FC begyndte mod slutningen at presse gevaldigt på for en udligning. Tættest på var gæsterne efter 81 minutter, da de på et indlæg kom til en fri afslutning på kanten af det lille felt, men afslutningen ramte overliggeren.\nAndreas Hansen og det øvrige AaB-mandskab holdt stand mod slutningen og vandt for første gang i efterårets reserveholdsturnering.\n- Den kraftige Hirtshals-vind, som det kun er Jeppe Pedersen, der er vant til, gav sindssygt svære betingelser. Men i 70 minutter af kampen spiller vi helt gennemført, inden det mod slutningen blev lidt usammenhængende. Alt i alt var den en fed sejr at få. Ikke mindst efter søndagens resultat i Aarhus, siger assistenttræner Lasse Stensgaard, der sammen med sin assistenttrænerkollega Allan K. Jepsen havde valgt følgende opstilling:\nFrederik Børsting, Malthe Højholt (U/19 Liga), Jeppe Pedersen (U/19 Liga)\nSøren Tengstedt, Gabriel Adriano Alves Christensen (U/19 Liga), Oliver Klitten\nEfter 62 minutter blev Frederik Børsting erstattet af Oliver Overgaard (U/19 Liga), og 11 minutter senere kom U/19-ligaspiller Oliver Børsting ind i stedet for Gabriel Adriano Alves Christensen.\nDagens sejr bringer AaB op på siden af Randers FC på tredjepladsen i puljen med AGF og Hobro I.K. foran. Næste reserveligakamp spilles torsdag 10. oktober på udebane mod Hobro I.K. kl. 12.00.


Aarhus som studieby - Aarhus Maskinmesterskole\nAarhus har mere og andet at byde på end skolen. Som landets næststørste by har Aarhus et væld af forskellige kulturelle tilbud. For eksempel er der hvert år i begyndelsen af september liv i alle gader, når Aarhus Festuge fejres. Resten af året kan du besøge byens forskellige spillesteder og koncerthuse, eller du kan finde underholdning på en af byens teaterscener eller museer.\nFra starten af april til sidst i oktober er bycyklerne på gaden, og de gør det nemt at komme omkring i midtbyen.\nNattelivet i Aarhus er også præget af alle de studerende, der bor i byen. Der er et sted for enhver smag, uanset om du skal danse, spise eller bare hygge med dine studiekammerater. Et særligt sted specielt for de studerende er Studenterhus Aarhus, hvor der altid er et nyt, spændende arrangement.


Store forventninger til entry-level inkjet-printer - Print og Medier\nMagnetz: “Print er blevet et ekstra lag på vores kompetencer”\nForside / Nyheder / Store forventninger til entry-level inkjet-printer\nRISOs flagskibsmodel – ComColor GD9630 – er en meget kompakt inkjetprinter, som Henriette Møller og Carsten Hansen har store forventninger til.\nStore forventninger til entry-level inkjet-printer\nUdgivet af: Søren Winsløw i Nyheder 3. september 2019\tKommentarer lukket til Store forventninger til entry-level inkjet-printer 584 Visninger\nI begyndelsen af året overtog Printech agenturet på RISOs inkjetprintere i Danmark. De to indehavere af Printech, Henriette Møller og Carsten Hansen, fortæller, at de har fulgt RISO tæt i de seneste år. På Sign & Print-messe i Stockholm tidligere på året lavede de den endelige aftale om at overtage agenturet.\nRISO er et japansk firma, der har lavet inkjetprintere i mere end 10 år. De har haft forholdsvis stor succes på de ikke-kommercielle markeder i række forskellige lande, men har i stigende grad rettet skytset mod det grafiske marked også.\n– De fleste er ved at få øjnene op for inkjet-teknologien. Først og fremmest er det en hurtig teknologi, i vores tilfælde med helt op til 160 A4-ark i minuttet. Men den har også en miljø- og vedligeholdelsesprofil, der gør den særdeles attraktiv i mange segmenter, fortæller Carsten Hansen.\nRISOs inkjet-teknologi består af en oliebaseret farve, der ikke kræver speciel tørring. Det er tørt, når det kommer ud af maskinen, forudsat man anvender et egnet stykke papir. Der udvikles ingen nævneværdig varme, og strømforbruget er lavt sammenlignet med andre teknologier. På vedligeholdelsessiden har inkjet-printere væsentlig færre udskiftelige komponenter end fx en tonerprinter. Det bidrager til relativt lave driftsomkostninger, fortæller Carsten Hansen og Henriette Møller.\nStor succes i Sverige\n– I Sverige sælger de op mod 200 RISO-printere om året, og jeg ser ingen grund til, at vi ikke skulle kunne komme op på samme niveau, siger Henriette Møller, og tilføjer:\n– Efterspørgslen efter tryksager på ubestrøget papir med et mere offset-agtigt udseende er stigende. Det falder helt i tråd med, hvad man kan med RISOs inkjet-printere.\nCarsten Hansen fortæller også, at svenske virksomheder og institutioner som Postnord, IKEA og Lunds Universitet alle bruger RISO-printere og det er en meget god indikation for, hvilke markeder den er velegnet til. Men de tror også på, at en række printvirksomheder vil kunne se fordelene ved inkjetprint i entry-level klassen som et interessant område for fx bog- og kuvertproduktion i mindre oplag.\nRISOs flagskibsmodel – ComColor GD9630 – er en meget kompakt inkjetprinter. Den bliver vist sammen med en Fiery-RIP på Printechs stand på den kommende Sign, Print og Pack-messe i Odense. Her vil der også blive vist eksempler på relevant efterbehandlingsudstyr fra bl.a. Vivid Matrix og Morgana.\nCarsten Hansen ComColor Henriette Møller Inkjet Printech Riso Sign Print og Pack\t2019-09-03\nForrige: Ny wrapfolie gør det lettere at arbejde under nordiske forhold\nNæste: GRAKOM lancerer FESPA Denmark