Судово-психіатрична експертиза в суді, Експертиза в судовому засіданні, КПК. Стаття 283. ВИРОБНИЦТВО СУДОВОЇ ЕКСПЕРТИЗИ, Участь експерта у дослідженні доказів, Постановка питань експерту, Проведення дослідження і дача висновку - Керівництво по судовій психіатрії - Підручники для студентів онлайн\nСудово-психіатрична експертиза в суді\nЕкспертиза в суді - один з найбільш складних видів експертної діяльності, що пов'язано з декількома факторами: стислі терміни проведення дослідження, часом - емоційно-стресові умови роботи, яка здійснюється під пильною увагою зацікавлених і протиборчих сторін. Все це висуває підвищені вимоги до кваліфікації експерта. Проте в цілому даний вид експертиз - високоефективний засіб вирішення експертних завдань. Так, відповідно до одного з досліджень [Шишков, 1978а], з +95 проаналізованих експертних висновків, даних в судовому засіданні, в 70 була відповідь був по суті підлягають вирішенню питань.\nНеухильно зростаюча частота звернень судів до даної форми використання спеціальних пізнань вимагає проаналізувати цей самостійний вид судово-психіатричних експертиз окремо.\nМожливі два основні варіанти виступу експерта в суді:\n1) у разі призначення експертизи в судовому засіданні;\n2) у разі допиту по проведеному раніше експертному дослідженню.\nЕкспертиза, проведена безпосередньо в судовому засіданні, може призначатися в трьох основних ситуаціях.\n1. У разі якщо експертні питання вже були вирішені в ході мала місце експертизи в експертній установі, проте стан і поведінку підекспертного змінилося і викликає сумніви у учасників судочинства. Це - найпоширеніший у практиці варіант, коли до суду викликається експерт, вже проводив експертизу по даній справі. Така ситуація може розглядатися як окремий випадок ситуацій, коли спостерігається зміна об'єктів дослідження, тобто фактичних обставин, які стали основою експертних висновків. У ході судового розгляду можуть з'явитися нові дані або змінитися були на попередньому слідстві (йдеться насамперед про свідченні учасників судочинства), які відносяться до опису стану та поведінки підекспертного в юридично значимі періоди часу.\n2. У разі якщо експертні питання не були вирішені в ході експертизи в судово-експертній установі і було складено повідомлення про неможливість дачі висновку. Цей варіант відомий в експертній практиці як "перенесення рішення до суду", коли дефіцит інформації не дозволяє дійти однозначних експертним висновків, однак мається на увазі, що недостатність матеріалів може бути подолана шляхом участі експерта в дослідженні доказів у судовому засіданні. У такій ситуації рекомендація про подібній участі експерта в суді може включатися в повідомлення про неможливість дати висновок.\n3. У разі якщо судом приймається рішення про проведення первинної або повторної експертизи  саме в судовому засіданні. Така можливість передбачена не тільки процесуальним законодавством, а й ч. 1 ст. 27 Закону про ГСЕД, згідно з якою "судова експертиза відносно живих осіб може проводитися в медичному чи іншому закладі, а також в іншому місці, де є умови, необхідні для проведення відповідних досліджень та забезпечення прав і законних інтересів особи, щодо якого проводяться дослідження ". Тут, однак, слід враховувати ряд обмежень, що накладаються на експерта державного експертної установи, зокрема ч. 3 ст. 16 Закону про ГСЕД. Відповідно з містяться тут нормами, експерт не вправі "приймати доручення про виробництво судової експертизи безпосередньо від будь-яких органів або осіб, за винятком керівника державного судово-експертної установи; здійснювати судово-експертну діяльність як недержавного експерта ..." Таким чином , виклик до суду для виробництва експертизи в залі судового засідання не може бути адресований конкретному співробітнику установи, він проводиться в загальному порядку шляхом винесення ухвали про призначення експертизи, яка доручається конкретному експертній установі, керівник якого відряджає обраного ним експерта (експертів) для виконання отриманого завдання.\nУ кримінальному процесі виробництво судової експертизи в судовому засіданні регламентується ст. 283 КПК.\nКПК. Стаття 283. ВИРОБНИЦТВО СУДОВОЇ ЕКСПЕРТИЗИ\n2. У разі призначення судової експертизи головуючий пропонує сторонам подати в письмовому вигляді питання експерту. Поставлені питання повинні бути оголошені і по них заслухані думки учасників судового розгляду. Розглянувши зазначені питання, суд своєю ухвалою або постановою відхиляє ті з них, які не відносяться до кримінальної справи або компетенції експерта, формулює нові питання.\nОстаннє уточнення немаловажно, оскільки дозволяє деталізувати регламентацію всієї процедури призначення, виробництва експертизи та оцінки експертного висновку.\nУ першу чергу йдеться про обов'язок суду і в цьому випадку переконатися в компетентності експерта. Особливо очевидною задача по обговоренню кандидатури експерта є за тих обставин, коли викликане до суду сведущее особа не є співробітником експертної установи. Незважаючи на вибір виконавця експертного дослідження керівником державної установи, його кандидатура може бути відхилена в ході обговорення і попереднього допиту в суді по цілому ряду підстав. Це, наприклад, причини із загального переліку підстав для відводу експерта, передбачених процесуальним законодавством (ст. 70 КПК, 18 ЦПК, 18 Закону про ГСЕД). Разом з тим можуть з'ясовуватися й інші питання більш неформального властивості - специфіка експертного досвіду, емоційна стійкість до обставин конкретної справи та ін., Сенс яких може зводитися до спроб поставити під сумнів об'єктивність даного експерта. Слід також пам'ятати, що обов'язок експерта - заява про самовідвід за наявності підстав, зазначених у законі. Якщо відводів експерту не надходило або клопотання про відвід відхилено судом, головуючий роз'яснює експерту його права та обов'язки і попереджає його про відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від дачі висновку (ст. 307, 310 КК), про що у експерта береться долучаються до справи підписка.\nПропонується виділяти наступні етапи експертизи на судовому слідстві [Проведення експертизи в суді ..., 1979]:\n• участь експерта у дослідженні доказів, які стосуються предмета експертизи;\n• постановка питань експерту;\n• проведення досліджень і дача висновку експертом;\n• оприлюднення висновку експерта в суді.\nДана модель має на увазі приблизно однаковий процесуальний порядок провадження у справах, за якими експертиза проводилася в стадії попереднього розслідування, і поділити, за якими вона раніше не проводилася, за винятком допуску експерта до участі у справі. Якщо особа виступало раніше в якості експерта, тобто вже фігурує у справі в цій якості, не виникає необхідності знову призначати його. Експерт же, який не давав висновку, може брати участь у дослідженні обставин, які стосуються предмета експертизи, лише після винесення судом ухвали про призначення експертизи. У той же час питання перед експертом можуть бути поставлені тільки після з'ясування всіх обставин, що мають значення для дачі висновку, причому питання повинні формулюватися в ухвалі суду. Таким чином, у справах, за якими експерт раніше не давав висновку, може виноситися два визначення - про призначення експертизи (відповідно до якого експерт допускається до участі у справі) і про постановці питань перед експертом.\nУчасть експерта у дослідженні доказів\nНа даному етапі забезпечуються максимальна повнота і обгрунтованість необхідних для експертного дослідження вихідних даних та дослідницького матеріалу. Експерт може брати участь у дослідженні всіх обставин, що відносяться до предмета експертизи, ставити запитання підсудному, потерпілому і свідкам, брати участь в огляді речових доказів та інших слідчих діях. Зрозуміло, що подібна участь експерта у дослідженні доказів повинно бути не тільки активним, але і цілеспрямованим. Тому доцільно клопотати про звільнення його від присутності в залі судового засідання на період, коли досліджуються обставини, що не відносяться до предмета експертизи (наприклад, по іншому епізоду справи).\nПостановка питань експерту\nВинесенню ухвали про призначення експертизи передує і процедура формування переліку питань, що складається з кількох елементів: уявлення питань учасниками судового розгляду, обговорення представлених питань та винесення судом відповідної ухвали. Тут також важливо активну участь експерта у виробленні формулювань питань експертного завдання, що викладаються в письмовому вигляді і переданих йому для ознайомлення. Це виправдано в силу багатьох обставин - для їх продуктивного обговорення, переробки з метою усунення повторів або питань загальнотеоретичного толку, що не мають відношення до даної справи, редакційних змін з метою досягнення коректного виду в світлі предмета експертного дослідження та меж компетенції даного експерта, встановлення логічної послідовності . Усне виклад питань допускається у виняткових випадках, коли є поважні причини (малограмотність, стан здоров'я), при цьому питання заносяться до протоколу судового засідання. Представлені питання повинні бути оголошені, і по них повинно бути заслухана думка учасників судового розгляду. Потрібно пам'ятати, що у експерта є право на клопотання про відхилення тих чи інших питань як виходять за межі його компетенції, не відповідають сучасному розвитку науки або не відносяться до предмета дослідження. У найбільш повному вигляді перелік підстав для відводу поставлених питань наведено в абз. 4 ч. 1 ст. 16 Закону про ГСЕД. В остаточному вигляді питання експерту формулює суд у своєму визначенні.\nОдночасно на цьому етапі вирішується питання про умови і матеріалах, необхідних експерту для проведення дослідження. Коло поставлених питань, попереднє нагляд поведінкою підекспертного дають експерту достатнє розуміння про основні орієнтири майбутнього дослідження і, відповідно, про ті можливі його об'єктах, які можуть стати цінними джерелами клінічної інформації. Мова може йти про будь-яких матеріалах, що містять відомості про поведінку підекспертного в ході попереднього судочинства, - це протоколи колишніх судових засідань, характеристики із СІЗО і допити його співробітників, медичні карти і навіть опитування співкамерників та ін. Важлива оцінка часу, достатнього для проведення дослідження і складання експертного висновку. Воно визначатиметься обсягом дослідження, складністю поставлених завдань і т.д.\nПроведення дослідження і дача висновку\nПісля винесення ухвали про призначення експертизи починається етап власне експертного дослідження, яке може включати:\n• подальшу участь у дослідженні доказів (питання учасникам процесу, спостереження і т.д.) • Одним з найбільш наочних прикладів затребуваності участі експерта в судовому засіданні є діагностика так званих виняткових станів. Саме в цих випадках психіатр може отримати максимально повні і послідовні відомості про поведінку підекспертного в юридично значущий період, уточнюючи дані раніше свідчення. Важливо, що ситуація судового засідання істотно відрізняється як від умов експертної установи, так і від звичайної, життєвої, звичної для випробуваного ситуації, до якої він, можливо, був адаптований. Екстремальність судового розгляду визначається цілою сукупністю чинників - своєю незвичністю; протиборством сторін, які відстоюють різні точки зору з одного і того ж питання, що веде до виникнення у підекспертного "полярних" переживань (від надії на сприятливий результат до думок про безвихідь свого становища); многократностью звернень до нього з питаннями учасників процесу і повторною перевіркою раніше даних свідчень; значущою (і нерідко психотравмуючої) зустріччю з рідними і близькими, потерпілими з необхідністю вислуховувати їх думку про себе, спостерігати їх переживання і т.д. Саме ця ситуація найчастіше сприяє виявленню особистісних особливостей або психопатологічних розладів підекспертного;\n• аналіз об'єктів дослідження, перерахованих вище. Наприклад, поведінка підекспертного безпосередньо в судовому засіданні може бути порівнювати з даними про його поведінку в СІЗО, точно так само як може бути встановлена динаміка його стану, іноді обнаруживающая тісну залежність від ключових етапів судочинства;\n• клінічне інтерв'ю і соматоневрологічних обстеження. Учасники судового розгляду мають право бути присутніми при проведенні експертизи, однак з відомими застереженнями, які враховані законом (п. 5 ч. I ст. 198 КПК, ч. 3 ст. 84 ЦПК, ст. 24 і 36 Закону про ГСЕД). Необхідно пам'ятати про процесуальні права експерта, що зберігають свою силу і в ситуації виробництва експертизи в суді. У разі необхідності проведення тривалих і складних досліджень вони можуть проводитися і в медичному (експертному) установі;\n• складання експертного висновку, який дається в письмовому вигляді в повній відповідності з діючими інструктівнометодіческімі нормами. Які-небудь інші варіанти оформлення результатів експертизи ("Доповнення ...", "Консультація ..." і т.п.), тим більше з редукцією встановлених розділів експертного висновку, неприпустимі. Допускається лише, що в тих випадках, коли у даній справі раніше експертиза вже проводилася, відпадає необхідність викладати весь обсяг відомостей, який вже відображений в наявному ув'язненні, - достатня відповідна посилання з переходом до катамнестическом даними. Необхідно також пам'ятати, що експерт має право клопотати про надання йому необхідного часу, достатнього для написання та оформлення експертного висновку, у зв'язку з чим подальше слухання може бути перенесено судом на відповідну дату.\nОголошено ув'язнення в судовому засіданні. Вважається, що даний заключний етап виробництва експертизи в суді може і не вичерпуватися простим прочитанням складеного ув'язнення. Експерт може дати необхідні пояснення (наприклад, про сутність використаних ним методів, їх надійності). По завершенні оприлюднення висновок експерта приєднується до справи.\nНадалі можливе самостійне процесуальна дія - допит експерта по проведеному їм дослідженню.\n Два перші варіанти є додатковою експертизою.


Навмисно заразив коронавірусом 22 людей: в Іспанії чоловік ходив на роботу хворим, його за це заарештували » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nЗа інформацією, 40-річний чоловік продовжував ходити на роботу та в тренажерну залу, попри кашель і температуру понад 40° C.\nВін ходив по офісу, знімав маску, кашляв і казав колегам, що хоче їх заразити.\nПізніше п'ять його колег та троє людей, які відвідували разом із ним спортзал, отримали позитивні результати тесту на коронавірус. Усього ж він імовірно умисно заразив 22 людини.\nУ заяві, опублікованій у суботу, іспанська поліція заявила, що чоловік протягом декількох днів мав симптоми захворювання, але відмовився йти додому з роботи.\nОдного вечора він зробив ПЛР-тест, але наступного дня пішов на роботу та в тренажерну залу, поки чекав на результати.\nКоли він отримав позитивні результати тесту, колеги почали бити на сполох, кажуть у поліції. Розслідування інциденту проводили з кінця січня.\nНіхто із заражених людей не мав тяжкого перебігу хвороби.\nТеги - коронавірус, хворий


Auction - Аукціон зі зниженням стартової орендної плати на 50% з передачі в оренду частини нежитлових приміщень 3-го та 4-го поверхів восьмиповерхової нежитлової прибудови (А ¹-8) до житлового будинку (літ. А-9), ганки (а, а¹, а²), 286,3 кв.м. за будь-яким цільовим призначенням, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Семафорна, 42. - Zakupki.prom.ua\n₴4,673.85 without VAT\nJan 21, 09:30 – Feb 15, 20:00\nJan 21, 09:31\nJan 21, 09:30 – Feb 20, 20:00\n₴140.22 without VAT\nЧастини нежитлових приміщень 3-го та 4-го поверхів восьмиповерхової нежитлової прибудови до житлового будинку, ганки\n286.3 метри квадратні\nУкраїна, 49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Семафорна, 42\n728 Паспорт - Дніпро - Семафорна, 42- 286,3 кв.м.pdf


Портфоліо Шпака Г з теми "Про тепло і холод, або деяке призначення пухнастих хвостиків" — Iteach WIKI\nПортфоліо Шпака Г з теми "Про тепло і холод, або деяке призначення пухнастих хвостиків"\nВерсія від 22:21, 16 червня 2013, створена Шпак Григорій (обговорення • внесок) (→Діяльність учнів та вчителя)\n6 Навчальні цілі та очікувані результати навчання учнів\nТеплові явища. Кількість теплоти. Теплові машини\nФізика, інформатика, українська мова\n13 років, 8 клас\nУчасниками проекту є учні 8-го класу, які вивчають тему «Теплові явища. Кількість теплоти. Теплові машини» . Працюючи над проектом учні досліджують теплові властивості різних тіл порівнюючи штучно виготовлені і ті які існують у природі. Вибрають найкращий матеріал за параметрами найменша маса та об’єм і найменшу теплопровідність. Результатом роботи учнів буде виготовлена сумка-термос.\nЗрозуміти: •\tважливість активної роботи в групі; •\tетичні і правові питання , пов`язані із доступом та використанням інформації. підґрунтя і базові засади, які стосуються авторського права і пов`язані із доступом до та використанням інформації;\nНавчитись: •\tпланувати, проводити, і робити висновки з експериментів; •\tоцінювати можливість практичного використання отриманих результатів; •\tвисувати гіпотези та перевіряти їх; •\tшвидко та ефективно знаходити інформацію, критично її оцінювати; •\tтворчо і правильно використовувати знайдені дані для вирішення проблем; •\tналежно використовувати цифрові технології і комунікаційні мережі для обробки даних та обговорення отриманих результатів; •\tвживатися у різні ролі, відчуваючи при цьому певну відповідальність за успіх; •\tвиділяти головні завдання та виконувати їх самостійно; •\tефективно використовувати час; •\tрозширити свій кругозір і політехнічні знання. Будуть сформовані навички •\tоригінальності та інноваційності в діяльності ; •\tусвідомлення власного розуміння навчання та своїх потреб щодо навчання; •\tвихід за межі наявної майстерності та/або вимог навчальної програми для дослідження та розширення свого власного навчального досвіду та досягнення власних навчальних цілей; •\tпрояву ініціативи з покращення навичок для досягнення вищого професійного рівня ; •\tвизначення навчальних завдань, виділення головних завдань та здійснення їх без зовнішнього стороннього нагляду ; •\tефективне використання часу та розподіл робочого навантаження\nУпродовж всієї навчальної теми проводиться оцінювання в журналі оцінювання , щоб допомогти учням розвивати навички мислення вищих рівнів при розробці змісту учнівських проектів та здійснювати моніторинг власного навчання. Перед початком роботи над проектом учитель проводить вхідне опитування за допомогою таблиці ЗХД та асоціативного куща асоціативного куща Способи оцінювання та самооцінювання, які будуть здійснюватися впродовж роботи над проектом: самоспрямування у навчанні; контрольний список для аналізу; оцінювання критичного мислення; контрольний список креативності; самооцінка вкладу в роботу групи; самооцінка ведення блогу; оцінка вчителем учнівського блогу.\n•\tВчитель переконує учнів і батьківську громаду у необхідності використання методу проектів з допомогою інформаційного буклету.\n•\tУчні проходять вхідне оцінювання. •\tВчитель,враховуючи побажання учнів ділить клас на групи та допомагає зробити розподіл обов’язків у групі: «Пір’їнки», «Пушинки», «Перлинки», «Пісчинки» •\tВчитель проводить інструктаж з техніки безпеки з обов’язковим записом у журналі. •\tУчитель ознайомлює учнів із Законом про авторське право, а також знайомить дітей із прийомами критичного оцінювання ресурсів мережі Інтернет. •\tПри потребі учні складають лист-прохання на дозвіл використання певних ресурсів інтернету (фото, малюнки); •\tВчитель рекомендує учням перелік сайтів для використання у даному проекті. •\tВчитель бере у батьків дозвіл на створення електронних скриньок. •\tПроводить бесіду про навчальну та дослідницьку діяльність Робота груп Всі групи мають рівносильні завдання:\n1.\tЗнайти інформацію в Інтернеті про використання теплових властивостей тіл у побуті, техніці і природі («Пір’їнки» - пір’я; «Пушинки» - пух, вата, бавовна і інші; «Перлинки» - твердих тіл; «Пісчинки» - сипучих) і підготувати виступ.\n2.\tОбговоривш, обираєм ті матеріали які будемо будемо в подальшому досліджувати. А також, висуваєм гіпотезу про те який матеріал може бути використаний для виготовлення сумки-термоса.\n3.\tПроводимо експеримент з тими матеріалами які відібрали. Який саме придумують учні самі.\n4.\tОпрацьовують отримані результати і визначаються з матеріалом, а також порівнюють свою гіпотезу з отриманим результатом.\n5.\tДо готової зручної сумки прилаштовують відповідний матеріал.\n6.\tПеревіряють теплові властивості сумки.\n7.\tРоблять звіти про проведену роботу.\nКоршівська ЗОШ І-ІІІ ступенів\nс. Коршів Коломийського району Івано-Франківської області\nНадія Манько, Тетяна Орлова\nОтримано з http://wiki.iteach.com.ua/index.php?title=Портфоліо_Шпака_Г_з_теми_%22Про_тепло_і_холод,_або_деяке_призначення_пухнастих_хвостиків%22&oldid=434797


ТЕМА ІІІ ІСТОРИЧНІ ТИПИ РЕЛІГІЙ - Методичні рекомендації щодо організації самостійної роботи студентів з вибіркової...\nМетодичні рекомендації щодо організації самостійної роботи студентів з вибіркової навчальної дисципліни циклу гуманітарної підготовки\nІСТОРИЧНІ ТИПИ РЕЛІГІЙ\nБагатоманіття історичних типів релігії, зростання інтересу до них і знань про них, з одного боку, викликає необхідність їх класифікації. Це методологічний прийом, використовуваний всіма науками, бо наукове вивчення (в даному випадку) релігії без класифікації неможливе. З іншого боку, це ж багатоманіття релігій світу створює і труднощі їх класифікації. Невипадково ще не вдалося створити оптимальну її модель. Тому в релігієзнавстві існує вельми велике число моделей класифікації, в основі яких такі ж численні їх критерії (принципи). Не вдаючись у докладний аналіз, відзначимо наявний (зокрема, у працях В.І.Лубського, В.М.Нечипуренко, І.Н.Полонської, С.І.Самигіна та ін.) значний арсенал принципів класифікації релігії: нормативні, географічні, філософські, морфологічні, феноменологічні, етнографічні та лінгвістичні. Існують класифікації релігії, що засновані на таких критеріях, як статистичний, час виникнення, рівень організації, державний і правовий статус, форми розповсюдження, етносоціальний, генеалогічний. Поширеною класифікацією релігій є запропонована в даній темі.\n1. Ранні форми релігійних вірувань. До ранніх релігійних форм відносять комплекс тих первісних вірувань, які ще не набули системного характеру. Це – магія, фетишизм і анімізм, що виникли в період формування і розвитку родового ладу (від 100 до 40 тис. років тому). Пронизані вірою в існування надприродного, вони є складним комплексом місцевих традицій, обрядів і ритуалів. Через них члени родової общини, стверджує Б.О.Лобовик, спочатку вклонялися надприродному в чуттєво-надчуттєвому виразі – особливі предмети і явища природи, уречевленні душі предків, потім у демонічному – їх безтілесні душі й духи, яким спочатку додавали риси зооморфного (тваринного), а пізніше – антропоморфного (людського) характеру. При цьому весь ритуальний комплекс здійснювався первісною общиною спільно. Не існувало ні релігійної організації, ні професійних служителів культу. Його відправлення відбувалося у властивій для кожної общини формі під керівництвом вождя, що виконував і функції жерця. Зовсім не домінуючи над реалістичним у свідомості первісних людей, магія, фетишизм і анімізм, як прояви фантастичної її (свідомості) складової також включалися в єдиний план визначення різних етапів їх життя, розуміння ними навколишнього світу, відношення до нього і самих себе, а також між собою в рамках родової общини.\nМагія (грець. μαγεία – чаклунство, чародійство) – це віра в існування надприродних сил дії на матеріальні предмети, явища і процеси, істоти, душі й духів, а також у здатність людини встановлювати контакт з ними, при їх допомозі пояснювати все в світі, здійснювати контроль над ним і робити вплив на нього, тобто ірраціональним шляхом (за допомогою даних сил) здійснювати певні практично умовні дії для досягнення поставленої мети.\nНевміння наявними реальними силами досягати бажаний результат вимушувало первісних людей у всякій справі, в успіху якої вони не були упевнені, вдаватися до магічних дій, з яких поступово виник релігійний культ. Згідно різним сторонам практичної діяльності людей склався цілий ряд видів магії: промислова, аграрна, військова, любовна, або статева і т.д. На основі наступальних магічних дій, що є якоюсь подібністю тих дій, які можуть привести до досягнення бажаної мети, виділилися типи магії: імітативна, парціальна, ініціальна, вербальна та ін. Можуть бути і змішані типи. Існує магія заборони і обмеження дій, або магія табу. Виконавцями магічних обрядів виступають знахарі, ворожбити, відуни, відьми та ін.\nЗ вірою в надприродну силу обрядів і таїнств служителі релігійного культу сучасних релігій дуже часто застосовують чисто магічні прийоми: таїнство соборування (лікувальна магія), скроплювання святою водою посівів і худоби (промислова), квартир і автомобілів (охоронна), молебень про перемогу (військова), обряд анафематствувоння (шкідлива) і т.д. Магія збереглася і у вигляді побутових марновірств: віра в замовляння, в лихе око, ворожіння на картах тощо.\nФетишизм (франц. fétiche від португ. feitiço – амулет, магічна річ) – це віра в можливість існування надприродних властивостей (здатність зціляти, оберігати від ворогів, допомагати на полюванні) у деяких об'єктів дійсності.\nСпочатку фетишами ставали предмети природи: «незвичайний» камінь, певний шматок дерева, «особливе» ікло звіра, майстерно зроблена фігурка тощо, природним властивостям яких первісні люди через певні причини надавали надприродне значення. Не володіючи достатніми знаннями про зовнішній і про свій внутрішній світ, вони наділяли фетиші особливостями власного життя. Подібно до того як дії людини співвідносяться з устремліннями її розуму і волі, так і предмети природи, володіючи цими ж особливостями, можуть вступати у відносини як між собою, так і з людьми. А завдяки приписаним їм і таємничим, надприродним властивостям, предмети-фетиші наділялися здатністю чудодійно впливати на хід яких завгодно подій: допомагати на полюванні та рибалці, оберігати від ворогів, сприяти лікуванню хвороб, здійснювати магічні церемонії і т.д. За надання сприяння фетишу могли дякувати, а за бездіяльність – покарати і навіть замінити. Фетиш став атрибутом життя як окремої людини, так і ранньородового суспільства взагалі.\nПоступово фетишизм супроводжувався сакралізацією не тільки предметів і явищ природи, але й окремих індивідів, а згодом і продуктів людської діяльності (авторитет окремої особи, земельна ділянка, товар, гроші, капітал). Прояви фетишизму можна спостерігати в сучасних релігіях у вигляді поклоніння хресту, іконі, мощам, а також у зв'язку з вірою марновірних людей у талісмани або амулети: підкови, ладанки, кулони, слоники, іграшки, що нібито приносять успіх і відводять небезпеку.\nАнімізм (від лат. anima – душа, animus – дух) – це віра в душі й духів, які містяться в матеріальних предметах, явищах і процесах або які існують окремо від них як їх двійники, що володіють по відношенню до них особливим активним началом.\nАнімістичні образи зростали з властивого первісній людині прагнення до уособлення незрозумілих і загрозливих їй сил природи, а потім і сил самої людини і своєї родової общини. Розглядаючи навколишній світ як щось собі подібне, первісна людина утверджувалася в думці про наявність у всіх проявів цього світу крім видимої також і невидимої природи, їх двійників.\nСпочатку душа мислилася як річ у речі, яка безпосередньо пов'язана з нею і поділяє її долю. Будучи такою, душа повністю уявлялася як чуттєво-надчуттєве, носій життя людини, а згодом і послідовник способу її існування, її якостей і звичаїв. Але поступово анімістичні уявлення очищалися від матеріальних ознак. Душі й духи стали безтілесними. З цим пов'язано включення в анімізм уявлень і про двійників матеріальних процесів (хвороб, воєн та ін.). З'являються демонічні вірування (від грець. δαίµων – Божество, дух), або віра в духів. Уявлення про безтілесність душі породило віру в її переселення після смерті людини в загробний світ. Реальний світ доповнюється світом духовного буття. Зароджується звичай під час поховання класти у могилу різноманітні предмети, двійники яких нібито повинні служити двійникам людських тіл у «країні мертвих». Складається найважливіший елемент культу предків – поховальний культ, пов'язаний з уявленнями про душі й духи померлих людей. А з вірою в можливість існування душі після смерті тіла зростає уявлення про потойбічне життя як продовженні реального.\nАнімістичні образи живої і неживої природи були численні та різного ступеню абстрактності. Змінюючи один одного, вони також змінювалися: від стихійних, диких, страшних, дисгармонійних, іноді потворних і, як правило, загрозливих образів до антропоморфних істот, що володіють розумною волею і доброзичливістю. З часом виникають і образи духів, які поступово набувають якоюсь мірою і соціальні риси.\nЕлементи анімізму є важливою складовою частиною всіх сучасних релігій. Уявлення про Бога, сатану, ангелів, безсмертні душі, благодать є вияв лише більш ускладненого анімізму. Практика «спілкування» з душами померлих, що пов'язана з вірою їх загробного існування, в спіритуалізмі – явище того ж порядку.\nТаким чином, магія, фетишизм і анімізм є ранніми формами релігійних вірувань. Але жодна з них у чистому вигляді, як самостійні релігійні системи не виявлялися. Вони володіли лише відносною самостійністю. Ці форми, що взаємоперепліталися і взаємодіяли між собою, взаємодоповнювали одна одну в рамках єдиної релігійної свідомості людини ранньородового суспільства. Їх існування і функціонування на подальших етапах суспільного розвитку мало і має місце в тій мірі, в якій вони відображали і відображають потреби, насамперед, виникаючих релігійних систем, невід'ємними елементами яких вони ставали і є сьогодні.\n2. Родоплемінні релігії. Близько 40 тис. років тому утворився родоплемінний лад. У своєму розвитку він пройшов три основні ступені: ранній матріархат, пізній (розвинений) матріархат і патріархат. У межах даного ладу склалися певні форми первісної релігії. Їх виникнення було зумовлене природними, виробничими, історичними і етнічними особливостями розвитку окремих племен і народів. Оскільки таких особливостей і їх комбінацій було багато, то і форм первісної релігії також було багато. Серед цих форм можна виявити ті з них, які, з погляду Ю.А.Калініна і Є.А.Харьковщенка, не просто викликані умовами родового ладу, але й найадекватніше відповідали кожному з його основних ступенів, наскільки можливо повно відображали потреби й інтереси людей цього ладу і самі представляли більш менш сформовану релігійну систему. Це – тотемізм, відповідний ранньому матріархату, аграрний культ – пізньому матріархату і шаманізм – патріархату. Кожна з цих форм не поширювалася за межами роду або племені. Тому вони і одержали назву родоплемінних релігій.\nТотемізм – це віра у надприродну спорідненість між групою людей (родом, плем'ям) і певним видом тварин, рідше рослин, іноді яким-небудь предметом або явищем природи – тотемом, що у індіанців Північної Америки буквально означало «його рід».\nРазом з виникненням родоплемінного ладу основою його соціальних зв'язків і відносин стає принцип кревної спорідненості. Тісний зв'язок родового колективу із збиральництвом і, насамперед, з полюванням зумовили і його залежність від тварин. Головним чином на них, а також на ті чи інші чинники природи і розповсюджувалися споріднені відносини колективу. Певним тотемам (як предкам роду і умові існування) ) відповідали і назви тотемних груп. Ці тотеми ставали і об’єктами поклоніння. Проте почитали члени родової общини не тотемів як таких, а їх двійників – тотемних духів. Про них вони складали міфи, до них звертали різного характеру прохання, їм присвячували обряди, відносно них встановлювалися табу тощо. Це певним чином (як і тотемістичні вірування у цілому) регулювало поведінку людей. Тут же виразно простежується ідея про віддяку в земному житті, яка, за віруванням людей, невідворотно надійде за порушення культових заборон.\nЯк ідея віддяки, так і інші елементи тотемізму можна виявити в сучасних релігіях: в індуїзмі (шанування ряду тварин – особливо корови – як священних), у християнстві (зображення Духу Святого у вигляді голуба, причастя) і т.д.\nАграрний культ (або землеробський) – це віра в духів (двійників) певних чинників, пов'язаних, за уявленням людей, із землеробством, поклоніння яким впливає на врожай.\nВиник даний культ у період пізнього матріархату бл. 8 тис. років тому з появою розвиненої сільської громади. Це був період, коли із збиральництва виросло і стало основним видом трудової діяльності землеробство. Оскільки в цій головній сфері життєзабезпечення людей з самого початку були зайняті жінки (чоловіки полювали), остільки цим визначилася і головна роль жінок у всіх інших сферах суспільства. Тому дух землі, духи землеробських культур, що вшановувалися, представлялися не просто в антропоморфній зовнішності. Головними серед них були духи-жінки. Жінкам належала і керівна роль у відправленні аграрних культів.\nЗ поклоніння значущим для землеробства предметам і явищам, їх духам як головним, притому, в основному в жіночому вигляді, народилася ідея смерті та воскресіння деяких духів. Люди помітили, що зерно після висівання («поховання») відроджується («воскресає») знов. Так виник образ вмираючого і воскресаючого Божества. Але нерозуміння суті землеробства, його трудомісткість і негарантованість результату підводили людей до думки, що врожай – це подяка духів за жертвопринесення. Причому їм мислилося, що чим цінніше дар духам, тим вагоміше і подяка, тобто врожай. Виникає ідея необхідності людського жертвопринесення, притому, як системи. Тут же мала місце думка про відповідну віддяку в земному житті, що випливає від духів за їх умилостивлення або подяку з боку людини, як вона думала. Ідея про життя душ померлих у царстві небесному тільки виникла. Перенесення «країни мертвих» із землі на небо було пов'язано з уявленням землевласників про те, що як блага, так і неприємності їм «посилає» небо (світло і тепло, дощ і вітер). А тому там і живуть духи. Туди і була перенесена «країна мертвих» – житло душ померлих.\nАграрний культ широко представлений у сучасних релігіях. З нього до того ж християнства увійшли свята Різдво Христа (свято народження духу Сонця) і Великдень (свято воскресіння духу зерна), а також образ Богородиці (ідея жіночого духу землі), покровитель землеробства (Георгій) і повелитель дощу і грому (Ілля-пророк).\nШаманізм – це віра в надприродні можливості особливих людей (шаманів), шляхом спілкування з духами під час здійснення в екстатичному стані спеціальних культових ритуалів (камланій), знати про будь-які природні та суспільні процеси, що будь-де відбуваються, передбачати їх і робити на них вплив.\nШаманізм зародився бл. 6 тис. років тому в період становлення патріархату. Він ґрунтувався на таких видах діяльності, як скотарство і плугове землеробство, яким займалися чоловіки. Як результат з'являється додатковий продукт. Він дозволив утримувати частину людей з різних причин вилучених із сфери матеріального виробництва. Серед цієї частини були ті, які вважалися перестворенними під дією духів. Зі всіх людей лише вони (у силу певних здібностей) могли бути претендентами в шамани. На основі принципу спадковості «шаманського дару» відбувається становлення професійних служителів культу, а отже, і поява (хоча і не конституйованого) в їх особі духівництва. Здійснення шаманами камланій відбувалося під супровід ударів бубна, калатала або іншого музичного інструменту і, як правило, в стані екстазу. Невипадково на евенкійській мові слово «шаман» («саман») означає збуджену, несамовиту людину. Саме на стадії шаманізму став використовуватися обман як засіб здійснення релігійних обрядів і для підтримки релігійності.\nОскільки скотарство і землеробство було справою чоловіків, остільки вони не тільки стали управляти господарським життям общини, але й керувати процесом відправлення релігійного культу. І на перший план як головні об'єкти релігійного поклоніння виходять шаманські духи-чоловіки.\nШаманізм і сьогодні має місце серед народів Азії, Австралії і Америки. А вияв деяких рис шаманізму у всіх сучасних релігіях робить його причетним до всіх народів. Це наявність касти професійних служителів культу, притому, переважно чоловічої статі, навмисна переорієнтація людей з відносин «людина – світ» на відносини «людина – надприродний світ», уявлення про володіння духівництвом «дару зверху» і на цій основі – про їх зв'язки, якісь особливі відносини з духами надчуттєвої реальності. У ряді сучасних релігій застосовуються елементи екзальтації, тобто входження в стан підвищеної збудливості.\n3. Етнічні релігії: народні та національні. З кінця 4 тис. до н.е. відбуваються якісні зміни різних сторін існування, функціонування і розвитку суспільства: знарядь праці, економічного устрою, виробничих відносин, політичного ладу, форм правління, соціальної структури та ін. Вони зумовили формування і еволюцію в межах цього суспільства і релігій його народу. На зміну родоплемінним віруванням приходять етнічні релігії, серед яких у релігієзнавстві (Ю.А.Калінін, Л.О.Філіпович, І.М.Яблоков та ін.) виділяють народні (ранні) та національні (пізні), або етнодержавні. Цей процес не був єдиним і одночасним ні щодо розвитку самих народів, ні в плані прояву в його рамках етнічних релігій. Деякі народи взагалі не знали етнічних релігій, а перейшли відразу від родоплемінних культів до світових релігій. Там же, де етнічні релігії виникали, вони взаємодіяли і взаємно перепліталися з іншими типами релігій аж до утворення нових синкретичних форм. Визріваючи в суспільних умовах того або іншого народу, етнічні релігії, з одного боку, ні за часом виникнення, ні за змістом віровчень, ні за культовою практикою не схожі між собою. З іншого боку, хоча етнічні релігії формуються і функціонують у межах одного народу, всі вони мають деякий ряд загальних характерних рис, що відрізняються між собою тільки ступенем свого вияву і лише іноді – кардинально. Це стосується і порівняльної характеристики як внутрішнього стану народних і національних релігій, так і між ними. Разом з тим в етнічних релігіях відбувається становлення тих елементів релігійного комплексу, формування і органічний зв'язок яких і сьогодні утворюють релігію як соціально-історичний феномен.\nЕпоха рабовласництва формує теїстичний тип надприродного. У етнічних релігіях головними об'єктами поклоніння замість духів стають боги. Вони стають не просто предметом віри і культу, але й вирішальним елементом у релігійному комплексі. Поступово складається богослов’я (рос. калька з грець.), або теологія (грець. εόλόγια, від εός – Бог, λόγος – вчення). Бог стає і поняттям, що лежить в основі філософських і соціально-етичних учень релігії. В уявленнях віруючих він є субстанція всього сущого, йому вони приписують вседосконаліші якості та всевизначаючу роль. Ускладнення соціально-політичних і економічних засад суспільства, його функціонування і поділ розумової і фізичної праці, що завершився, хоч і не повсюдно щодо народних релігій, але у цілому привели до утворення релігійної організації. Релігійна організація, базуючись на певних елементах, що її конституює, спрямовує діяльність, регулює відносини, визначає характер будови, формує свідомість, виробляє систему орієнтацій і контролю, які пов'язані загальним віросповіданням і відповідають її потребам та інтересам.\nНародні релігії (від грець. ένος – народ) – це так звані природні релігії, які виникають у рамках певної етнічної спільності як результат поступового і тривалого розвитку її світоуявлень, виражених у міфах, звичаях, обрядах, традиціях, культовій практиці.\nЗ часу виникнення і еволюціонування в оточенні ранніх (бездержавних) етносів, ці релігії тісно пов'язані з народом. Їх етнічні та релігійні межі співпадають. Природні та соціальні катаклізми (зміна клімату, війни і т.д.) безпосередньо відображаються і на релігії народу: від процесів модифікації даної релігії до асиміляції її складнішим і динамічно еволюціонуючим релігійним комплексом у межах подальшого і розвиненішого періоду культури того або іншого народу; від переростання нею рамок вузької етнічності разом з виходом народу на новий рівень розвитку й отримання завдяки цьому загальнозначущого статусу до повного її зникнення разом із зникненням етносу. Цим обумовлена порівняльна маложивучість ранніх етнічних релігій.\nНародні релігії охоплювали своїм впливом головним чином верхні й середні верстви населення. У народних масах ще сильні були залишки родоплемінних культів. Верстви, що офіційно представляли релігію, утверджували ідеї соціальної нерівності, походження і успадкування влади земних панів від небесних, необхідності посилення цієї влади і т.д., які відповідали їх духовним, ідеологічним і культурним потребам. Низи суспільства (раби і навіть сільська біднота) були усунені від офіційного культового ритуалу.\nЗемна ієрархія, що побудована на поділі праці, пануванні й підпорядкуванні, знайшла відображення в ієрархії небесній. У політеїстичних, тобто багатобожних релігіях, до яких відносяться всі народні релігії, серед богів, як правило, виділялася невелика група головних, а в їх оточенні – верховний бог. Останній шанувався як пан і богів, і людей. У всіх інших була своя певна сфера впливу.\nОкрім знаного уособлення світу природи (боги – Сонця, Місяця, вітру, вогню і т.д., різного роду духи – русалки, водяні, лісовики та ін.) у народних релігіях боги уособлювали різні сфери діяльності людини (землеробство, скотарство, писемність і т.д.). Їх вплив розповсюджувався і на вчення про загробну (посмертну) віддяку, що зароджується. Уявлення про потойбічну віддяку мало місце не у всіх народних релігіях і не протягом всього часу їх існування. І стосувалося воно не всіх верств населення. На рабів нагорода небесна не розповсюджувалася.\nНаселивши природний і соціальний світ крім духів і богами, спроектувавши на них всю складність власного буття, люди для забезпечення свого існування у них же шукали взаємопорозуміння і підтримку. Богам, вважали вони, необхідно приносити жертву і не тільки у вигляді рослин і тварин. Немало релігій (давньо-вавилонська, -грецька, -єгипетська, -мексиканська, -фінікийська та ін.) мали відношення і до людського жертвопринесення. Обов'язковість і складність жертвопринесень, правильність їх здійснення стало розглядатися як умова досягнення успіху в спілкуванні з богами і полегшення власного існування.\nВиникла необхідність у посереднику між богами і людьми. Релігійні організації, навколо яких групувалися б віруючі, виникли не у всіх народних релігіях. У ролі посередника частіше виступав жрець (старослав. «жреті» – приносити в жертву). Він був не тільки жертводателем, але й ворожбитом, знахарем, цілителем, чаклуном та ін. Відношення допущених до релігійного обряду віруючих не сягало далі його споглядання. Там же, де відбулося поглиблення поділу праці та соціальної диференціації, посилилася і тенденція до відособлення жрецтва в самостійні групи. З появою храмів (санскр. tern, грець. ένέτοζ, лат. templum – відділення, розділення) жрецтво інституціоналізувалося і одержало економічну базу. Виникло храмове жрецтво (у релігіях Стародавнього Єгипту, народів Дворіччя). Жерці в значній мірі монополізували і духовну культуру: вели літописи, записували твори фольклору і т.п. Але в основному в народних релігіях жерці не були організовані, у них не було письмових джерел. Усний міф формував міфологічність народних релігій.\nБудучи результатом певного релігійного синтезу попередньої традиції і виникаючих нових явищ у житті конкретного народу, ранні етнічні релігії не збереглися до наших днів, але деякі їх ідеї і обряди увійшли до сучасних.\nСеред народних релігій виділяють: давньоєгипетську релігію, релігії народів Дворіччя, давньоіндійську, давньогрецьку, давньоримську та інші релігії. Щоб зрозуміти, як конкретно переломлювалися характерні риси народних релігій і для подальшого розгляду тих чи інших історичних типів релігії розглянемо деякі з ранніх етнічних релігій – давньоіндійську і давньогрецьку.\nДавньоіндійська релігія – це релігійні погляди і обряди індоаріїв, що започаткували в 2 тис. до н.е. ведичну релігію, безпосереднім продовженням якої в 1 тис. до н.е. був брахманізм.\nНазва і особливості релігії ведичної і брахманської пори випливають із Вед (санскрит., досл. – священне знання). Веди – це священні книги. Вони утворюють 4 групи текстів: Самхити (Вибране), Брахмани (Пояснення Брахмана), Аран'яки (Лісові книги), Упанішади (Сокровенне знання). Кожна з них відображає певний період в історії розвитку ведичної літератури.\nУ свою чергу Самхити складають 4 збірки: Ригведа (Веда гімнів), Самаведа (Веда мелодій), Яджурведа (Веда жертвопринесень), Атхарваведа (Веда заклинань). Найстародавніша і найбільш значна за цінністю знань про релігії є Ригведа – збірка гімнів, що прославляють богів і звернених до них молитов. Самі боги ранньої ведичної релігії носили антропоморфний характер і поділялися на земних, атмосферних і небесних. Пантеон включав тисячі богів. Головними з них були бог неба Варуна, богиня-мати землі Притхиві, бог Сонця Сур'я, бог Місяця і п'янкого напою Сома, бог грози, дощу і грому Індра, бог вогню Агні, бог засухи Вритра тощо. Матір'ю богів вважалася богиня Адиті, а їх главою – Варуна. Місце і роль богів у ведичному пантеоні, їх популярність і призначення змінювалися. Популярний Індра вбачався і найсильнішим, і взагалі покровителем світу, а з часом – богом війни, покровителем царської влади і верховним богом. Варуна став охоронцем порядку і справедливості. Так поступово обожнювалися не тільки явища і сили природи, але й суспільства. З поклонінням богам з приводу цих явищ і сил пов'язана Самаведа – збірка співів ритуально-обрядового призначення. За своїм характером ведична релігія і була такою. Головною ритуальною дією і сенсом обрядовості були жертвопринесення. Яджурведа – збірка, яка висловлювала жертовні формули і заклинання, молитви і правила здійснення жертвопринесень. Храмів як культових споруд не було. Жертвопринесення богам здійснювалися у формі вживання священного напою сома або в жертву приносили рослини, тварин і людей. Це робилося просто неба на спеціально споруджених жертовниках. Посередницькі функції між богами і людьми виконували жерці. Ведичній релігії були властиві первісна магія, анімізм. Атхарваведа – збірка магічних заклинань проти демонів, ворожих сил та іншого, з якими боги перебували в стані постійної війни.\nПроцес взаємодії ведичної релігії з місцевими культами привів до формування брахманізму. Його виникнення супроводжувалося утворенням у суспільстві 4 каст (варн, санскр. – ритуально чисті): брахманів – жерці-брахмани, кшатріїв – військова еліта і вожді племен, вайш'єв – вільне населення (землероби, скотарі, ремісники, торговці, воїни), шудр – раби. Кастова структура закріплювалася законами Ману (збірка «Закони Ману», бл. 5 ст. до н.е.). Природно, ведичні боги поступилися місцем кастовим богам. Пантеон пізньоведичних богів очолює божественна трійця (тримурті, санскр.– три образи, особи): Брахма – творець Всесвіту, Вішну – зберігач усіх світів, Шива – їх руйнівник. У пантеон входять їх дружини і діти (богиня Калі, дружина Шиви і його діти – бог мудрості Ганеша, бог війни Сканда), а також численні племінні боги, боги окремих околиць та ін. Всі вони, будучи антропоморфними, містили в собі залишки первісного тотемізму. Більшість божеств ототожнювалася з тваринами: Вішну – з міфічним птахом Іарудою, Шива – з биком і т.д. Були священні тварини (корова і мавпа) і рослини (лотос).\nЯк і раніше якихось особливих культових споруд для поклоніння богам не було. Головними культовими діями також залишалися жертвопринесення. Вони супроводжували весь життєвий шлях людини (народження, присвячення в члени варни, шлюб, поховання), торкаючись і менш значних подій на цьому шляху. До деякого часу приносилися і людські жертви. Без жерця-брахмана будь-які жертви вважалися недійсними. Вони повинні бути принесені в необхідний час, у відповідному місці та в установленому порядку, з використанням певних гімнів, молитов, магічних формул і дій. Необхідною умовою жертвопринесення був і обряд очищення. Практика жертвопринесень включала приготування і вживання сома. Виконання цих та інших обов'язків ставало професією. Необхідна була відповідна література. Але її створення викликано не тільки ускладненням релігійного ритуалу і виниклою неясністю деяких текстів Самхитів. З посиленням соціальної нерівності й поглибленням диференціації суспільства потрібно було обґрунтувати і ці процеси, а також підняти і укріпити авторитет жерців-брахманів. У 8-6 ст.ст. до н.е. розробляються Брахмани – книги, які написані брахманами для брахманів і коментують Самхити, що пояснюють і обґрунтовують ритуальну практику, її символічний сенс. Поступово брахмани монополізували не тільки релігійну, але й світську сфери.\nОсобливістю брахманської релігії було і відлюдництво, шлях аскези. Аран'яки і Упанішади являли собою збірки правил для відлюдників, старців, поглиблених у пізнання буття. Особливо виділяються Упанішади. Вони посилено підкреслюють моністичні (від грець. μόνος – один, у розумінні начала всього існуючого) ідеї ведичної релігії. На відміну від іншої ведичної літератури Упанішади центр уваги переносять з явищ природи на вирішення проблем походження, умов існування і перспектив розвитку людства, на з'ясування внутрішнього життя окремої людини, стани її душі та причин, що їх породжують. Пануючою стає концепція переселення душі (реінкарнація, франц. réincarnation – перевтілення, уособлення) та необхідності звільнення від перероджень (сансара, санскр. – круговорот народжень і смерті) і досягнення усвідомлення її (душі) злиття з божественною душею (мокша, санскр. – звільнення). Вихід з перероджень забезпечує виконання норм релігії (дхарма, санскр. і палі – закон, право, чеснота, істина тощо), встановлених Брахмою для кожної варни. І відповідно до закону віддяки (карма, санскр. – справа, дія, жереб) душа після тілесної смерті людини і оцінки її життєвого шляху богом смерті Ямою переселиться в тіло іншої (більш менш благородної) людини, а то й у тварину, рослину або інший предмет природи. Анімістичні уявлення в брахманізмі були так високо розвинені, що світ (створений, за Ведами, з води або яйця) весь пронизаний духами і душами, із злими проявами яких постійно борються боги.


Яку небезпеку несе організму довгий сон: вчені зробили висновок. Politeka\nЯку небезпеку несе організму довгий сон: вчені зробили висновок\n16 червня, 06:58\nНадлишок сну може викликати такі ж негативні зміни в організмі людини, як і його нестача\nВідповідне дослідження опубліковано в журналі BMC Public Health.\nФахівці Сеульського університету проаналізували дані більш 133,5 тисячі осіб обох статей у віці від 40 до 69 років за період з 2004 по 2013 рік. При цьому враховувалася інформація про захворювання, спосіб життя, дієті, фізичних навантаженнях.\nУ 29% чоловіків і 24,5% жінок виявився метаболічний синдром, який проявляється у вигляді гіпертонії, високого рівня тригліцеридів і цукру, низького рівня “хорошого” холестерину.\nВчені відзначають, що найбільше страждають метаболічним синдромом виявилося серед тих, хто спав менше шести і більше десяти годин на добу. Крім того, фахівці визначили, що для чоловіків найбільш шкідливим стає занадто короткий сон, а для жінок – занадто довгий.\nРаніше стало відомо, що людина здатна передбачити власну смерть. Американські вчені провели дослідження декількох тисяч історій хвороби і зуміли з’ясувати, що людина дійсно здатна передчувати швидку загибель.\nСекрет криється в гормональних змінах. Організм самостійно починає готувати нервову систему до смерті, тому багато пацієнтів впадали в паніку або депресію.\nТакож раніше дослідники встановили, що від того, наскільки людина злопам’ятна, залежить чи буде її імунітет міцним, а серце – здоровим до старості.\nНагадаємо, вчені з’ясували, за якими ознаками можна визначити, що людина відійде в інший світ в найближчі 7 днів. Дослідникам вдалося виділити кілька конкретних ознак, які можуть свідчити про швидку смерть людини. Одною з таких ознак виявилася часта дрімота. Йдеться про стан, коли людина все менше перебуває бадьорою, адже її постійно хилить у сон.\nТеги: вчені здоров'я здоровье сон ученые


Кучма привітав Лукашенка в Мінську томом Макіавеллі\nУ Мінську відбулася зустріч президента Білорусі Олександра Лукашенка і екс-президента України Леоніда Кучми, де вони обмінялися подарунками напередодні Нового року. Президент Білорусі подарував українському політику червоного плюшевого Півня - символ 2017 року року.\nКучма боїться заморозити конфлікт на Донбасі\nПредставник України в Тристоронній контактній групі з врегулювання ситуації на Донбасі, колишній президент Леонід Кучма застерігає від створення «замороженого конфлікту» на окупованій частині Донбасу.\nЛеонід Кучма хоче вийти з групи переговорників у Мінську\nЕкс-президент Леонід Кучма просить про відставку з посади представника України в Тристоронньої контактній групі, проте до цих пір заміна йому не знайдена.\nКучма вважає, що за війну в Україні відповідальна нормандська четвірка\nКолишній президент Леонід Кучма вважає, що Європа несе відповідальність за події в Україні, пов'язані з протистоянням останніх років. На його думку, таку відповідальність мають нести лідери країн нормандської четвірки: Ангела Меркель, Франсуа Олланд, Володимир Путін і Петро Порошенко.\nТеги: Ангела Меркель, Леонід Кучма, Порошенко, Путін\nЛеонід Кучма закликає владу перестати воювати між собою\nПри цьому він відзначив, що безпека на Донбасі залишається головною умовою України на переговорах Тристоронньої контактної групи по врегулюванню ситуації на сході України.


Як півник потрапив на дах — Едуард Лабуле. Читати українською\nГоловна » Казки » Казки зарубіжних письменників » Едуард Лабуле » Як півник потрапив на дах\nЯк півник потрапив на дах\nЖила собі на пташиному дворі гарна чорна курка. На голові вона носила маленьку корону, як іспанська королева. А на ногах у неї були широкі штани, як у турецької султанші. Слідом за нею ходило дванадцятеро маленьких діток — шість курочок і шість півників.\nКурочки були схожі на матір, а півники — на батька, найхоробрішого й найлюб’язнішого півня у всій Кастілії. Півники вже трохи вміли гукати: «Ку-ку-рі-ку!», а курочки дуже мило кудкудакали. Всі вони були розумні й гарні курчата.\nТа був у тієї курки ще один синок — тринадцятий. Оцей уже анітрохи не скидався ні на батька, ні на матір. Правду кажучи, він ні на що не був схожий, цей тринадцятий півник — йому бракувало однієї ноги, одного крила та одного ока.\nПівник стрибав по двору на одній нозі, розмахуючи одним крилом і поглядаючи навкруги одним оком. Та це не заважало йому кукурікати голосніше за всіх і хапати з материнського дзьоба черв’яків удвічі швидше, ніж його двоокі й двоногі сестри та брати.\nЗдавалося б, коли ти вже вродився кульгавим, кривим та однокрилим, найкраще для тебе — шануватися. Та, мабуть, тринадцятому курчаті бракувало не тільки ноги, крила й ока, а й розуму в голові. В усякому разі, цей півник поводився пихатіше й задирливіше, ніж усі півні від Бургоса до Мадріда.\nПівник нікому не вступався з дороги, ні з ким не хотів дружити, ні з ким не бажав ділитися здобиччю чи подачкою.\nГодинами простоював він над якою-небудь канавкою або над калюжею, яка ніколи не висихала, біля колодязя, і, схиливши голову, милувався собою.\nЯкщо кури починали кудкудакати голосніше, ніж завжди, на сідалі, півник казав — це тому вони розкудкудакалися, що він дивиться на них єдиним своїм оком.\nЯкщо хтось із братів чи сестер ненароком штовхав його або хапав у нього з-під носа черв’яка, півник волав:\n— Все ку-ку-заздрощі! Все рі-ку-ревнощі! — І кидався в бійку.\nВсяке чуже «ку-ку-рі-ку!» дратувало його. Та хоч як намагався перекричати він своїх братів — рідних, двоюрідних, троюрідних,— це йому не щастило зробити: занадто багато було півнів, горлатіших за нього.\nНарешті він вирішив піти геть з цього нікчемного пташиного двору, де тільки й уміють, що кудкудакати та дрімати, сидячи на сідалі.\n— Матінко,— сказав він,— Іспанія мені набридла! Під я до Риму.\n— Куди? Куди? — кудкудакнула злякана курка.\n— До Риму! Я хочу побачити римського папу. Та й він, певно, схоче подивитися на мене.\n— Сину мій,— зітхнула курка,— це ж дуже далеко! Ти заблукаєш!\n— Дурниці! Всі дороги ведуть до Риму! — пихато мовив півник.\n— Либонь, що так,— сказала курка.— Але затям гарненько — пташиний двір, де ти народився, вартий будь-якого двору, навіть королівського. Ніде в світі нема такої теплої, затишної пташарні, таких тінистих шовковиць, під якими можна сховатися й від дощу, і від спеки, такої величезної, такої запашистої купи гною… А скільки тут черв’яків! Нахили голову — і дзьобай! Нахили голову — і дзьобай! Не кажу вже про те, що тут у тебе батько з матір’ю, які дуже люблять тебе, й велика рідня, яка завжди піклуватиметься за тебе. До того, трійко чудових сторожових псів охороняють нас од лисиці. Не забувай про це, синочку!\n— Ці пси мені остогидли! — вигукнув півник.— Вони не дають і кроку ступити! Що й казати — пси є пси… А щодо рідні, скажу тобі щиро, матінко: всі мої брати й сестри тільки й уміють, що горлати та кудкудахкати, всі двоюрідні мають курячий мозок, а троюрідні ще в яйцях були бовтунами. Ні, не вмовляй мене! Нізащо не сидітиму я в цій глушині! Я хочу побачити світ, і хочу, щоб світ побачив мене.\n— Ти хочеш, щоб світ побачив тебе? — сумно спитала курка.— Але хіба ж ти ніколи не дивився на себе в калюжі? Хіба ти не знаєш, що тобі бракує лапки, ока й крила? О-хо-хо, навіть тим, хто дивиться обома очима, не так-то легко вберегтися від лиха. А що ж буде з тобою, мій бідний одноокий хлопчику?\n— Скоро ви довідаєтесь про це,— відповів півник і витяг шию так гордо, як це вміють робити тільки кастільські півні.— Так, я не схожий на своїх братів, але я й вилупився з яйця для того, щоб здивувати світ і посісти в ньому високе становище. Моє місце не тут, на цій купі гною, серед дурної свійської птиці… Прощавайте, матінко! До Риму! До Риму!\n— Стривай, стривай, синочку! — гукнула курка.— Дай хоч обійняти й благословити тебе!\n— Ви надто тонкосльозі, матінко,— відмовив півник.— А втім, якщо це вам приємно…\nІ він нахилив голову.\n— Хочу дати тобі кілька порад, синочку. Ось послухай мене. По-перше, уникай кухарів і кухарчуків — їх легко впізнати по білих фартухах, ковпаках і по ножах, що їх вони носять при боці. Ці люди не мають ні сорому, ні сумління. Справжнісінькі розбишаки. Вмить спіймають, заріжуть і обскубуть до останньої пір’їнки… По-друге — шануйся, будь привітний і чемний. Недаремно кажуть: «Хто міняє в дорозі коня на осла — сам осел. Хто міняє послугу на послугу — мудрець». Пам’ятаю один випадок…\n— Пробачте мені, матінко,— урвав півник.— Все це дуже цікаво, але мені, на жаль, ніколи, я мушу поспішати. Перекажіть моє шанобливе «ку-ку-рі-ку» братам, сестрам та іншим родичам…\nПівник розпустив хвоста за вітром, побіг до хвіртки, і не встигла курка спам’ятатися, як він уже зник.\nЗмахнувши сльозу, подріботіла курка в холодок під стару шовковицю — пошукати черв’яків і трохи забутися.\nА тим часом її тринадцятий син уже мчав підскоком та підльотом по полях, по луках, по стежках та доріжках — просто до оливкового гаю, що його він помітив здалеку.\nВін скакав, біг, летів, тішачись з ранкової прохолоди, зупинявся відпочити і подзьобати зерняток, розклювати гусінь, або, як то кажуть, заморити черв’ячка,— і знову біг, скакав, летів…\nТа коли сонце підбилося вище й почало добряче припікати, півникові захотілося пити.\nЧерез те, що в нього не було правого ока, він подивився ліворуч, потім зробив півоборота, ще раз подивився ліворуч і загукав на все горло:\n— Ріка! Ку-ку-рі-ка! Ку-ку-рі-ка\nТа це була зовсім не ріка, а тільки струмок, пересохший від спеки.\nНаш мандрівник спершу перескочив через гряду гладеньких, ніби відшліфованих камінців, потім перейшов смугу м’якого дрібного піску, і тільки тоді нарешті побачив: той струмочок такий тоненький, вузенький, кволенький, що досить було двох листочків, які впали з дерева, аби зовсім припинити течію.\nПроте недаремно кажуть: «Де волові й не напитися — там півневі втопитися!» Для нашого мандрівника і в цьому струмочку води було вдосталь. Він нахилив до струмочка свій гребінець і опустив у воду дзьобик, потім закинув голову назад, як це роблять усі кури й півні, ще раз нахилився, ще раз закинув голову назад,— і так робив доти, доки відчув у горлі приємну свіжість.\nКоли він нахилився до води востаннє, вона раптом прошепотіла ледве чутним од кволості голосом:\n— О сеньйоре, чи до смаку вам оце питво? Я б рада була пригостити вас краще, та нема чим — це мої останні краплини… Я сохну, вмираю… Ви самі бачите: два маленькі листочки стали для мене нездоланною перепоною. Я не можу підняти їх, щоб понести з собою, і не можу їх обминути… Благаю вас, сеньйоре, відкиньте їх кудись убік! Одним порухом дзьоба ви можете повернути мене до життя й відкрити переді мною дорогу. Після першого ж дощу я розплачуся з вами.\n— Що? — сказав півник, розплющивши своє єдине око так широко, як тільки спромігся.— Ви, здається, жартуєте, сеньйоро вода? Чи не маєте ви мене за чистильника канав? Варто мені було залишати свої родові маєтки, щоб прокладати путь у світ не собі, а комусь іншому?! А дощ я зовсім не полюбляю. Добре пам’ятаю, як після одного дощу хтось назвав мене мокрою куркою! Це мене! Куркою! Та ще й мокрою!.. Ні вже, давайте самі собі раду. А я вам не слуга.\nПівник змахнув крилом, відштовхнувся від землі й перелетів на той бік струмочка…\n— Ти ще згадаєш про мене,— пробурмотіла вода, але так тихо, що півник не почув, а може не хотів чути.\nНа той час, коли сонце підійшло до середини неба і дзвін на церковній башті видзвонив дванадцять гучних ударів, наш півник уже дійшов до оливкового гаю. Він сів у холодку та й задрімав. Снився йому дуже приємний сон — ніби він посів високе, найвище становище в світі. Це він замість сонця світив у небі, світив ліворуч і праворуч, припікав і палив кого треба. А справжнє сонце, опустивши свій золотий гребінець, дрімало в гаю серед олив. Так, це був приємний, дуже приємний сон!\nВиспавшись, півник прокинувся, підскочив, крикнув «ку-ку-рі-ку!» та й пішов далі.\nНезабаром він вийшов на затишну галявину, зарослу кущами диких троянд.\n— І хто тільки понатицяв тут стільки ко-ко-лю-чок? — сказав.-півник і від обурення закотив око під гребінець.— Гляньте на них! Як розчепурилися, як напахтілися!\nІ дивитися огидно, і дихати нема чим! Ні, треба швидше тікати звідси!\nІ він так змахнув крилом, що гілки навкруг нього захиталися, а трава зашаруділа.\n— Добрий сеньйоре! — шелестіло в траві.— Поможіть мені! Я вітер, той самий, який у добру пору вириває з корінням оливкові дерева і зриває з будинків покрівлі… Бачите, що зробила зі мною полуденна спека! Я лежу майже непритомний у траві…\n— А, то це ви, принц-невидимка? — сказав півник, не вітаючись.— Ото вже я не сподівався зустріти вашу величність так низько! Що ж це з вами трапилось?\n— І сам не знаю,— ледве дихаючи, прошепотів вітер.— Мабуть, я надто довго колихав троянди, і вони запаморочили мені голову.\n— Так,— сказав півник.— Чого ж ви хочете від мене, вітряний принце?\n— Ах, зовсім мало! — прошелестів вітер.— Підведіть мене трошечки над землею і змахніть разів зо два своїм крилом, щоб я міг прийти до тями!\n— Не розумію,— сказав Півник.— Хіба можна підвести те, чого не бачиш? А я вас не бачу.\n— І не треба,— відповів вітер.— Ось поруч зі мною лежить пушинка кульбабки. Підкиньте її вгору й поженіть крилом. А я вже підіймусь разом з нею. Мені б тільки вибратися з цих заростів, а там уже мої крила розгорнуться самі собою, і в мене стане сили долетіти аж до отих білих хмар. їх женуть мої брати — це добрий, веселий народ, вони підтримають мене, аж поки я дістану спадщину від свого діда буревія. Підведіть мене швидше! Підведіть! Ви не пожалкуєте, що зробили мені послугу.\nАле півник одступив назад на півкроку й трусонув гребінцем.\n— Сеньйоре,— сказав він,— ваша високість! А чи пам’ятаєте ви, як колись, якихось вісім днів тому, ви зволили залетіти на наше подвір’я і досхочу порозважалися, ганяючи мене туди й сюди, роздуваючи мій хвіст, наче то не хвіст, а вітрило! Всі навколо сміялися, навіть найдрібніші жовтороті курчата, а ви — найголосніше за всіх. Вам було дуже смішно, чи не так? Що ж, і насмішники стають часом посміховиськом. Раджу вам бути тихше води, нижче трави, і, лежачи тут під ногами в мурахів, подумати на дозвіллі про те, як погано сміятися з того, хто має в світі більше ваги, ніж ви.\nОтак сказавши, півник вигнув груди колесом, набундючився, тричі вигукнув «ку-ку-рі-ку!» і побіг далі.\nНа вижатому полі купкою лежав щойно вирваний женцями бур’ян. Легкий димок вибивався з-під купи стеблин і листя. Півник підійшов ближче — подивитися, що тут робиться, і побачив малесенький вогник, який вився черв’ячком серед зелених, ще свіжих стеблин і ніяк не міг розгорітися.\n— До мене, друже! — засичав вогонь.— Мерщій, мерщій, допоможіть мені, бо я зараз згасну… І куди тільки подівся мій двоюрідний брат — вітер? Я зовсім гину без нього… Зробіть мені послугу — принесіть хоч кілька сухих соломинок, аби я міг трохи підживитися. Я не залишуся перед вами в боргу!..\n— Ку-ку-рі-ку! — вигукнув півник.— Ви просите в мене всього лише кілька соломинок? Це, звичайно, небагато. Але чи не скажете ви мені спочатку, ваша ясновельможність, хто засмажив мою покійну бабусю Брамапутру і мою тітоньку Пулярдку?\nІ півник скочив на купу бур’яну і так придушив її до землі, що вогонь одразу перестав сичати, і остання хмаринка диму-розтанула в повітрі.\nА півник змахнув крилом і помчав далі напівскоком, напівльотом.\nНадвечір побачив він перед собою міські мури, черепичні дахи та високу дзвіницю.\n— Кук-ура! Ку-ку-Рим! Ку-ку-рі-ку! — вигукнув він і підстрибнув так високо, як тільки міг.\nНасправді це був зовсім не Рим, а маленьке кастільське містечко, куди навколишні селяни возили на базар городину, яйця і молодих угодованих курей із зв’язаними ногами.\nАле півник ні в кого ні про що не питав, тож міг думати все, що хотів. Він вирішив, що вже досяг своєї мети, і тепер йому лишається небагато — тільки посісти найвище становище в світі.\nЯк же це зробити? О, це зовсім не важко! Треба тільки, щоб вас помітили.\nА як зробити, щоб вас помітили? Треба кричати якнайголосніше.\nПівник побіг на найбільший майдан у місті — це був майдан перед церквою,— злетів на паперть і заходився щосили гукати:\n— Чуєш? — сказав своїй жінці церковний сторож.— Чий це півень кукурікає в нас на паперті?\n— Не знаю,— відмовила жінка.— В нашому місті нема таких горлатих півнів.\n— Та й у всій Кастілії немає півня, який горлав би в такий непідходящий час,— додав сторож і вийшов поглянути, кому це спало на думку тривожити добрих людей.\nВін упіймав горлача за хвіст, перевернув головою донизу й потяг до себе в кухню.\n— Поглянь-но, жінко, на це диво! — сказав він.— За все життя не бачив я такого химерного півня!\n— Хіба ж це півень! — відмовила жінка. — Це просто півпівника. А де ж пак — кукурікає, як справжній тобі півень!\n— Та чого там його розглядати! — вигукнув сторож.— Візьми-но, жінко, окропу та обшпар його добряче, щоб легше було скубти. Ми люди бідні, нам на вечерю й півпівника вистачить, особливо коли ця половина дістається задурно.\nСторожиха зняла з вогнища чавун окропу.\n— Добридень, добридень! — заклекотіла вода в чавуні.— Сподіваюсь, ви пізнаєте мене, сеньйоре?\nОх, це була така неприємна зустріч!\n— Змилуйтеся! Згляньтеся! Згляньтеся, сеньйоро вода! — закричав півник.— Чиста, солодка, чудова вода!.. Ви найкраща в світі, я так люблю вас, коли ви не гаряча! Пожалійте мене, не шпарте!\n— А ви пожаліли мене, коли я була слабша за вас? — відповіла вода, клекочучи від обурення.— Ви навіть не схотіли зайвий раз нахилитися заради мене!\nІ вода хлюпнула на півника з такою силою, що на ньому не залишилося жодної пір’їнки.\nСторож настромив бідолаху на рожен і підніс до вогню.\n— Сеньйоре вогонь! — закричав півник.— Батько світла і брат сонця! Побратим діамантів! Пожалійте мене! Вгамуйте свій жар, притиште своє полум’я — не смажте мене!\n— А ви пожаліли мене, коли я був слабший за вас? — відповів вогонь і заблискотів од гніву.— Ви не схотіли подати мені навіть соломинку!\nІ вогонь так розпалився, що одним подихом перетворив нещасного півника на вугілля.\n— От бісовий птах! — сказав сторож, крутячи на всі боки чорного, як попіл, і твердого, як палиця, півня.— І коли тільки він устиг так згоріти! Ніби його підсмажували на пекельному вогнищі! Та згинь ти, пропади! Не будемо ж ми їсти на вечерю головешку!\nВін схопив півня за ногу, розмахнувся й викинув у двір — просто на купу гною.\n— Вітре! Любий вітре! — прошепотів півник.— Пожалійте мене — мені так гаряче! Повійте на мене! Змахніть наді мною своїм крилом!..\n— А ви пожаліли мене, коли я був слабший за вас? — зашумів вітер.— Поворушили задля мене крилом? Та хай уже… Я повію на вас, якщо ви так просите. Але ж я тепер не той, що був. Крила в мене відросли. Я так на вас повію, що ви в мене закрутитесь!\nВітер дмухнув один раз, і півник злетів аж на дзвіницю — прямісінько на гострий шпиль. Вітер дмухнув удруге — і півник закрутився, мов дзиґа.\nТак він і крутиться досі. Куди вітер дмухне, туди й повертається однокрилий, одноногий півень.\nВсі вже давно забули, що колись він стрибав по землі. І звуть його тепер Вітряним Півником або Флюгером.\n— Нічого,— рипить Флюгер, коли дужий вітер крутить його на шпилі.— Нехай! Нехай я пройшов крізь вогонь і воду, нехай вітер заніс мене аж під небо і крутить, наче на рожні, а все ж таки я домігся свого: посів найвище становище в світі!\nТеги:Казки для дітей 4-5-6 роківКазки для дорослихКазки на нічКазки про птахів\n4.1 / 5. Оцінили: 7\nВидавництво “Альбатрос”, 1992 р.\nЗербіно – відлюдок\nКазка Едуарда Лабуле\nЧас читання 27 хв\nПерейти у розділ "Едуард Лабуле"


Лікаря-хабарника зі Стебника оштрафували на ₴17 тис. - ZAXID.NET\nЛікаря-хабарника зі Стебника оштрафували на ₴17 тис.\n62-річний лікар за сумісництвом є депутатом Стебницької міськради\nСуспільство — Володимир Рихліцький, 11 вересня 2015 0\nЛікаря-хабарника Стебницької міської лікарні Ярослава Фіца, який до того ж є депутатом Стебницької міськради, оштрафували лише на ₴17 тис. за вимагання хабара в розмірі $1000.\nЛікар вимагав гроші за видачу довідки про перебування на лікуванні, що в подальшому слугувало б підставою для звільнення від призову за мобілізацією. Його затримали «на гарячому» під час отримання половини від домовленої суми.\nВипадок трапився на початку липня цього року у Стебницькій лікарні, де Ярослав Фіц працював лікарем пульмонологом одразу на трьох посадах (0,5 та на двох посадах по 0,25 ставки).\nПісля затримання правоохоронці заявляли, що відповідно до Кримінального кодексу України за такий злочин передбачено до 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади терміном до 3 років та зі спеціальною конфіскацією.\nОднак Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області відповідно до ч.1 ст.368 КК України призначив ₴17 тис. та на рік заборонив займатися лікарською діяльністю.\nУ прокуратурі Львівської області зазначили, що не оскаржуватимуть це судове рішення, бо міра покарання обрана в межах санкції статті.\nЗа словами начальника відділу нагляду за додержанням законодавства у сфері протидії корупції Богдана Іванківа, суд врахував як пом’якшуючі обставини – те, що Ярослав Фіц погодився співпрацювати зі слідством, визнав свою вину, а також, що він є людиною похилого віку – має 62 роки.


Минулого тижня найбільше на застуду хворіли Тальнівщині та Маньківщині\nЗа 2-й тиждень 2018 року (з 06.01. по 12.01.18) в області захворіло 3549 осіб, що склало 0,3% від загальної кількості населення. З числа захворілих – 2013 дітей віком до 17 років (56,7%). Найбільше хворого населення у віковій категорії 30-64 роки (25,6% від загальної захворюваності). Показник загальної захворюваності на 100 тис. населення склав 286,1, пише "Нова Доба".\nГоспіталізовано 546 осіб (15,4% від числа захворілих). З числа госпіталізованих – 406 дітей (74,4% від загальної кількості). В умовах стаціонару більше всього перебували діти у віковій категорії 0-4 роки (їх питома вага становить 47,1% від загальної кількості госпіталізованих).\nВ області рівень захворюваності нижче епідемічного порогу, розрахованого на другий (з 06.01. по 12.01.18) тиждень епідемічного сезону 2017-2018 років на 61,2%. Перевищення епідпорогу не зареєстровано на жодній адміністративній території.\nУ порівнянні з минулим тижнем збільшився темп приросту захворюваності на грип та ГРІ серед дорослого населення на 9,5%, проте зменшився серед дітей до 17 років на 28,8%.\nПоказники захворюваності на 100 тисяч населення за звітний тиждень були вище обласного в: Маньківському – 524,5, Тальнівському – 484,0, Кам’янському – 472,2, Золотоніському – 443,4, Смілянському – 428,0, Черкаському – 416,7, Канівському – 413,9, К.-Шевченківському – 365,4, Уманському – 355,7 районах, м. Сміла – 341,8, Городищенському районі – 339,1.\nЗ лікувально-профілактичних закладів області у вірусологічну лабораторію Державної установи «Черкаський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров’я України» матеріал від хворих з підозрою на грип не надходив.\nЩеплено проти грипу 258 осіб. З початку епідемічного сезону 2017-2018 років щеплено проти грипу 6503 особи, з них дітей до 17 років – 1800 осіб (27,7% від вакцинованих). Питома вага щеплених, від загальної кількості запланованих, становить 37,3%.\nЧитайте також: З нового року тальнівська медицина запрацює по-новому


Тягар вибору » Все для дачників і городників, поради та рекомендації\nБанки, конкуруючи між собою, спрощують процедуру видачі кредиту на невідкладні потреби і випускають пластикові картки. При цьому більшість експертів вважають, що за останніми майбутнє.\nЯкому ж способу отримання кредитного ресурсу в споживчих цілях віддають перевагу росіяни? Єдиної думки з цього приводу немає навіть серед банкірів. У ряді великих торговельних мереж електроніки до половини всіх мобільних телефонів, майже 40% комп'ютерів і більше третини великої побутової техніки продається в кредит, ?? зазначає начальник управління з нецільовим кредитами банку Ренесанс Капітал Ганна Полякова. ?? І якщо є можливість оформити кредит безпосередньо в магазині, покупці обирають саме цей варіант . Іншої думки дотримується начальник управління продажів банку Фінсервіс Євген Стародубцев, який вважає, що Все більше громадян безпосередньо звертаються за отриманням кредитів в відділення банків. Банкір пояснює це двома чинниками. По-перше, кредит у магазині істотно дорожче, це, як правило, імпульсивна покупка. По-друге, отримуючи кредит безпосередньо в банку, позичальник отримує не товар, а гроші, які він може витратити раціонально, наприклад роблячи покупки через Інтернет (інтернет-магазини не платять за оренду торгових площ, і товари у них дешевші, ніж аналогічні в звичайних магазинах).\nБезумовно, умови по кредиту, що оформлюється безпосередньо в банку, як правило, привабливішою для клієнта: нижче процентна ставка, менше розмір комісій. За словами заступника директора департаменту розвитку роздрібного бізнесу Промсвязьбанка Лідії Герценой, пов'язано це з тим, що При експрес-кредитуванні в магазині через коротке терміну розгляду заявки банк не має можливості повноцінно перевірити потенційного позичальника, і ризик неповернення кредиту для банку зростає, що покривається за рахунок підвищеної відсоткової ставки. За класичним кредитами банк запитує у позичальника документи, що підтверджують його дохід, а по експрес-кредитах подібного документа не потрібно. Останнім можна частково пояснити і все ще високу популярність експрес-кредитів: споживач змушений переплачувати за кредит, якщо все ще отримує сіру зарплату або живе на інші непідтверджені доходи.\nУ чому згодні банкіри, так це в тому, що переваги більшості позичальників найчастіше визначаються не ціною кредиту, а ціною придбаних у кредит товарів. Недорогі товари громадяни воліють купувати в кредит безпосередньо в торгових точках, ?? говорить заступник директора департаменту роздрібного кредитування Юниаструм-Банку Тетяна Кондаратцева. ?? У той же час на дорогі товари і послуги клієнти воліють оформляти кредити на невідкладні потреби в офісах банку?? щоб забезпечити собі можливість вибору місця покупки. Конкуренція між банками зростає, і вони все частіше йдуть на спрощення процедури видачі кредиту, що природним чином призводить до збільшення попиту громадян на нецільові кредити .\nЗаступник голови правління Імпексбанку Ельміра Тіхоничева дотримується аналогічної думки: На сьогоднішній день в банківській сфері основним трендом є спрощення процедури отримання кредиту. За її словами, банки сьогодні прагнуть підійти якомога ближче до клієнта, і в будь-якому великому магазині чи автосалоні знаходиться офіс продажів того чи іншого банку. Клієнти ж все частіше віддають перевагу нецільового кредитування, що природно, оскільки людина, яка отримала такий кредит, може витратити гроші на свій розсуд. У свою чергу начальник управління кредитування фізичних осіб департаменту роздрібного бізнесу Транскредитбанка Григорій Іващенко зазначає, що громадяни воліють звертатися безпосередньо в банк для купівлі побутової техніки, а також у разі ремонту або придбання автомобіля. За його словами, при придбанні інших товарів більшість громадян оформляє кредити прямо в магазинах, проте в найостанніший час намітилася тенденція зростання звернень в банк за нецільовими кредитами та кредитними картками.\nДо речі, однією з новацій ринку споживчого кредитування стала видача нецільових експрес-кредитів прямо на території великих торгових центрів?? партнерів банку, де продаються товари, які неможливо придбати в одного продавця та за рахунок одного кредиту. За словами Лідії Герценой, в цьому випадку клієнтові немає необхідності звертатися до філії або додатковий офіс банку: Покупець приходить у магазин?? Партнер банку, подає анкету на отримання кредиту і йде вибирати товар. А вже через годину він зможе придбати обрані товари за рахунок наявних грошових коштів, отриманих в кредит. Останнє нововведення, безумовно, відображає загальне зростання попиту на великі кредити, будучи своєрідним гібридом нецільового банківського кредиту з цільовим.\nКонкурент на виріст\nТим часом у споживчих кредитів, що видаються на місці покупки, підростає конкурент?? кредитна карта. Все більше клієнтів, що постійно користуються кредитом при купівлі товарів, воліють кредитні карти звичайним товарними кредитами, ?? відзначає Ганна Полякова з Ренесанс Капіталу. ?? Як наслідок, у сегменті споживчої електроніки, де пропозиція в області споживчого кредитування практично досягло насичення, у ряду роздрібних операторів знижується частка продажів в кредит. При цьому можна припустити, що в інших секторах роздрібної торгівлі (автомобілі, стільниковий зв'язок, комп'ютери та оргтехніка, а також меблі і товари для дому) частка покупок у кредит продовжить зростати .\nПо суті, кредитна карта?? Це звичайна карта, на яку зараховуються кредитні кошти, - пояснює Григорій Іващенко з Транскредитбанка. ?? Адже якщо клієнт уперше звертається в який-небудь банк (не маючи в ньому кредитної історії), то процедура отримання кредитної картки порівнянна з процедурою отримання кредиту . При цьому у кредиток є очевидні переваги перед цільовими і в особливості магазинними кредитами: наявність пільгового періоду кредитування, безстроковість і суттєво нижча вартість (процентна ставка).\nНе випадково директор департаменту роздрібного кредитування Московського кредитного банку Олена Хоркіна вважає, що Цільові кредити, домінуючі зараз на ринку споживчого кредитування, будуть рано чи пізно повністю витіснені кредитними картами, і вже зараз можна з упевненістю говорити про поступове витіснення кредитними картами товарних кредитів у торговельних точках. На думку Олени Хоркіна, час товарних кредитів закінчується, і на ринку роздрібного кредитування відбувається перерозподіл між обсягом кредитних коштів, виданих у формі споживчих кредитів, та кредитів, отриманих за кредитними картками. При цьому Московський кредитний банк прогнозує збільшення емісії кредитних карт приблизно на 18-20% в рік.\nА Євген Стародубцев з Фінсервіс вважає, що, судячи з обсягів і масштабом поширення споживчих кредитів, найближчим часом можна очікувати справжнього буму кредитних карт. Сьогодні багато банків, не займалися раніше товарним кредитуванням, випускають своїм клієнтам кредитні карти. На думку Євгена Стародубцева, основними плюсами карток у порівнянні зі споживчим кредитом є револьверні (кошти, повернені на карту, знову доступні до використання), нічим не обмежені терміни кредитування і можливість використання коштів на картці в будь-який зручний для клієнта час (у випадку якщо клієнт засоби не витрачає, він і відсотків не платить).\nКрім того, купуючи карткового клієнта, банк починає вибудовувати з ним тривалі відносини: сумлінне користування картою забезпечує її власникові хорошу кредитну історію і, відповідно, доступ до більш вигідних умов по кожному виду кредитування, які надає банк.\nЯкий же формою кредитування краще скористатися, наприклад, для покупки новорічного подарунка ціною 1000 дол? Думки експертів з цього приводу розійшлися. Звичайно кредитною карткою, ?? вважає заступник голови правління банку Авангард Валерій Торхов. У порівнянні з цільовим споживчим кредитом це краще хоча б тому, що у вас буде можливість вибору подарунка і вибору магазину, в якому його придбаєте, ?? говорить він. ?? Крім того, ви не витратите час на оформлення кредиту в магазині, а адже в передсвяткові дні на цю процедуру доведеться витратити чимало часу. І нарешті, ви можете скористатися безвідсотковим періодом, який надається власникам карток . У випадку якщо планується придбання у великої торговельної мережі, де приймаються до оплати кредитні карти, а також за умови погашення даного кредиту в короткий термін (один-два місяці) вигідніше придбати кредитну карту, ?? радить Тетяна Кондаратцева. ?? А в інших випадках можна подумати про оформлення споживчого кредиту . А Євген Стародубцев прямо радить скористатися кредитом Фінсервіс на невідкладні потреби, який дозволяє отримати до 50 тис. руб. на строк до двох років без підтвердження рівня доходів і довідки з місця роботи. Якщо ви точно знаєте, що хочете купити в подарунок, ?? говорить Ельміра Тіхоничева,?? то ми радимо придбати цей товар у кредит прямо в магазині, оформивши експрес-кредит. Тим більше що в передноворічний період, як правило, проводяться всілякі розпродажу і акції, причому як з боку торговельних мереж, так і з боку банків. Якщо ж необхідно купити кілька речей, то краще взяти кредит у банку на невідкладні потреби. Проте ідеальним засобом для придбання такого подарунка стане для вас пластикова карта з овердрафтом з безвідсотковим пільговим періодом?? оформивши таку карту, ви зможете завжди мати в наявності кредитні кошти. І не забувайте, що після Нового року буде ще 8 Березня, яке, як відомо, настає раптово .


За що Геббельс поцілував би російського журналіста Леонтьєва в лобик | УНІАН\nЗа що Геббельс поцілував би російського журналіста Леонтьєва в лобик\n16:31, 18 березня 2011\nУпродовж останнього року російські телеканали не викликали у мене колишнього сарказму. Після приходу до влади Януковича антиукраїнські настрої там помітно стихли. Тому всі телевізійні версії про події в Росії викликали або жаль (палає Кавказ, що тут вдієш) або, наприклад, поблажливу усмішку. Пам`ятаєте, як Рамзан Кадиров, «чесно» дивлячись в очі журналістам, заявляв, що він бразильським зіркам футболу нічого не заплатив за приїзд і зіграний матч, що вони, мовляв, спокусилися на чеченську гостинність.\nУчора вперше за тривалий час подивилася програму «Однако» Михайла Леонтьєва і зрозуміла, що антиукраїнська мовчанка було просто передихом. І що все тільки починається...\nЛеонтьєв, серйозний фахівець з українофобії, зробив сюжет про всеросійський референдум, який пройшов 20 років тому, і на якому громадяни колишнього Союзу відповідали десь приблизно на таке запитання: чи хочете, мовляв, ви жити, в оновленому Радянському Союзі, який буде повністю демократизований, в якому люди будуть щасливі і багаті, дотримуватимуться всі права і свободи, і таке інше?.. Ну що б ви відповіли в 1991 році, коли ви нічого, окрім СРСР не знали, і якби вас запитали: хотіли б ви жити в чудовому будинку біля моря з пальмами і всім таким?.. Звичайно, так. Нагадаємо, що після цього референдуму стався путч, ГКЧП, після якого в СРСР вже ніхто не вірив, а потім були прийняті Біловезькі угоди, своєрідний консиліум трьох майбутніх президентів, який чесно визнав небіжчика (СРСР) небіжчиком, денонсував СРСР і дав колишнім союзним республікам можливість жити і працювати. Далі послідував грудневий референдум, на якому українці відповіли на куди більш грамотно складене запитання, що вони таки хотіли б жити у своєму власному домі Україна.\nАле Михайло Леонтьєв, зігнорувавши все наступні події, концентрувався на першому референдумі. Там, де люди на запитання, чи хотіли б вони жити у процвітаючому, демократизованому, благополучному СРСР, сказали "так".\nРеферендуми - взагалі хитра з погляду соціології штука. Але це інша тема. Михайло Леонтьєв у своїй програмі дав зрозуміти, що, всі хотіли жити в СРСР, а велику країну злили. А зливав її, за версією одіозного телеведучого, Леонід Кравчук. Саме на критиці Кравчука був заснований телепук Леонтьєва в жанрі "ностальжи за совєтами". Точніше – в жанрі популяризації СРСР. Батько пропаганди Гебельс поцілував би Леонтьєва в лобик за таку роботу. Взагалі-то СРСР помер своєю смертю, тому що прийшла його пора померти. А за версією Леонтьева помер, тому що підла радянська номенклатура його поховала. Цікаво, що покійного Бориса Єльцина,котрий ініціював Біловезькі угоди, ведучий не згадав. Царство Небесне Борису Миколайовичеві. Про єдиного справжнього президента і державника Росії не було сказано ні слова. Він, видно, не вписується в концепцію реанімації Союзу. А то, що цю концепцію, надриваючи всі свої жили і підтягаючи всі свої де потужні, а де й не дуже інтелектуальні потужності, намагається проштовхнути російська влада, вже не викликає ні в кого сумніву. Ось, наприклад, нам дають зрозуміти, що наше світле майбутнє - це Митний союз і ЄЕП, а не зона вільної торгівлі з ЄС. І як кажуть, "заметьте"... Поїхав 2 березня Андрій Клюєв до Брюсселя проводити переговори з приводу угоди про Асоціацію і ЗВТ, а вже 3 березня перший віце-прем`єр-міністр Росії Ігор Шувалов вискочив з табакеркиі сказав, що у Росії є зустрічне запрошення для України - Митний союз і ЄЕП.\n15 березня це запрошення РФ, підкріплене загрозою встановити економічний паркан у разі його неприйняття, підтвердив Володимир Путін. З чуток, влада братської країни намагається працювати з Клюєвим, щоб той зменшив прудкість, добиваючись асоційованого членства в ЄС для України. Наскільки успішною була робота північних місіонерів, покаже час, але першим дзвінком можна вважати виступ Андрія Клюєва в Москві, де віце-прем`єр, який два тижні тому побував в Брюсселі, сидячи у Москві, сказав, що Україні потрібно зміцнювати зону вільної торгівлі в рамках СНД.\nДо цього додамо спроби Росії злити долі і капітали в енергетиці і фінансах. І бажання помітити територію в гуманітарному просторі, як от затвердити російську версію підручника історії, видавати десятки книг, що заперечують прагнення українських еліт до державності і які дискредитують українських лідерів національно-визвольних рухів. Наскільки чутливою виявиться до таких реінтеграційних спроб СеСеСеРофілів українська влада? Судячи з усього, їх побажання прямо кореспондуються з перспективами бізнесу. А чого хоче народ? Соціологічна компанія, яку вважають близькою до Партії Регіонів, до чергової річниці цього самого референдуму оприлюднила результатиопитування, присвяченого СРСР . 47% українців сьогодні проголосували б за збереження Союзу. 47% - дуже мало в порівнянні з тими 78%, які проголосували за СРСР в 1991 році. З іншого боку, звідки узялося стільки людей, які не проти Союзу?! Адже вже виросло покоління людей, які не знають, що таке це СРСР.\n«Цифра цілком правдива, - пояснив авторові цих рядків найавторитетніший український соціолог Євген Головаха, – тут включається механізм трансляції старих поколінь. У людей середнього і літнього віку за двадцять років забулися жахи СРСР, але при цьому емоційно гостро в свідомості людей перебувають тяготи сучасного життя. Це опитування швидше за все проходило на південному Сході України. Але на ці цифри смішно орієнтуватися. Якби за наслідками опитувань мінявся зовнішній вектор, чи по ньому можна було міняти законно вибрану владу... Ви уявляєте, що можна зробити з президентом і прем`єром, якщо визначати їх майбутнє за наслідками соцопитувань?! І те, що люди погано відгукуються про роки незалежності, - вони погано відгукуються про владу. Оцінки незалежності - це емоційна реакція на те, як управляють країною, а не на саму країну. І якби знову проводився референдум, навіть питань не було б - усі проголосували б за незалежність».\nОкремо додамо: суспільна свідомість неоднозначна. Люди, як відомо, не проти інтегруватися і в ЄС, і до Росії. Я відкрила найостанніші дані Європейського соціального дослідження, яке щорічно проводиться Інститутом Соціології НАН України. У ньому немає даних, які стосуються СРСР, але є питання, в якому реципієнти за десятибильною шкалою визначають, чи потрібно Україні продовжувати процес входження в ЄС. 5,63 бала - середня оцінка євроустремлінь українців. Тобто більше половини людей вважає, що процес потрібно продовжувати. І це, не зважаючи на те, що цілий рік президента Януковича нам в тій чи іншій мірі проштовхують реінкарнацію Союзу.\nЗнаєте, що сказав той самий Леонтьєв в своїй програмі? Що їм в Росії, не зважаючи ні на що, «чудесным способом» вдалося зберегти Федерацію. «Чудесность способа» добре ілюструє ситуація на Кавказі, в російському метро, і в аеропортах. Чудеса збереження імперії - це чудеса російської нафти і кремлівської пропаганди. Україна була б рада обійтися без подібних чудес. Ми, знаєте, цінуємо Кравчука. І здатні ще розрізнити, як живуть де-небудь в Бордо чи в Провансі і як виживають, ну, скажімо, в Краснодарському краї...


"Нас майже залишили на долю" - "АЗОВ"... - Всеукраїнський незалежний медійний простір "Сіверщина"\nПрес-конференція, вірніше відео-повідомлення командирів полку "Азов", що захищаються на заводі "Азовсталь" в Маріуполі, стала надзвичайно неприємною несподіванкою для Офісу президента. Якби всі звернення командирів "Азова" були сформульовані однією фразою, то казали: "Ми вмираємо - але не здаємося"\nОчевидно, звернення командирів "Азова" будуть дивитися мільйони людей. І висновки цих людей точно будуть не на користь уряду. Українці люблять кольорові зображення. Саме завдяки цьому актор Зеленський став президентом, йому вдалося реалізувати образ своєї колективної мрії.\nАле. Образ захисників України, які місяцями тримають оборону у ворожому кільці, виграє у свідомості людей будь-яку політтехнологію влади. Перш за все постане питання: "Чому героїв не врятували? "\nПитання, як називається, не в очі - а в очі. Вже більше місяця тема "Чому росіяни так швидко дісталися Херсона?" проговорюється у соціальних мережах. Чому мости не підірвали? Ситуація дійсно виглядає дивно, і влада не дала ні найменшої розумної відповіді. Мантри Арестовича для масового розслаблення, давайте не сприймати це серйозно.\nВ соцмережах давно пишуть, що команді Зеленського, мовляв, не вигідно, щоб захисники Маріуполя залишалися живими, казали, що стануть найбезкомпроміснішими критиками влади. Вони поховають весь політичний рейтинг Зеленського. Очевидно, що у випадку загибелі захисників Маріуполя ця заява стане догмою, яку більше не потрібно буде доводити і безглуздо спростовувати.\nВлада впала в капкан, який сама своєчасно створила для екс-президента Петра Порошенка. З Іловайськом. Тоді опозиція (багато з яких зараз в команді Зеленського) спекулювала тезою "добровольчі батальйони відправили на забій, влада нічого не зробила, щоб їх врятувати". Зараз те саме відбувається з захисниками Маріуполя. Будь-яке логічне пояснення ситуації буде розбито на емоційне "Чому їх не врятували?!" і "Що далі?"\nІ тоді ситуацію надихнуть такі політики, як Белецький та Ярош, які на хвилі "влада послала на смерть захисників Маріуполя" повернуть весь вже витрачений політичний капітал. А ось і те, що Белецький до вторгнення Росії співпрацював зі структурами Ріната Ахметова.\nАхметов абсолютно не втратив бажання отримати власну фракцію у ВР, наскільки сильно в Офісі президента бісить. Мабуть, з цим пов'язано, що в соцмережах активно намагаються роздути тему "за здачу Маріуполя винен мер Бойченко". Бойченко - фігура Ріната Ахметова. Не важко здогадатися, хто стоїть за цією тезою.\nІ поки команда Зеленського дбає про свій рейтинг, а політики борються за владу, захисники Маріуполя продовжують гинути. В оточенні.\nТеги:команда ЗЕ, Ахметов, російсько - українська війна, Маріуполь, азов


При загостренні неускладнених форм остеохондрозу шийного відділу хребта протягом 1-3 днів рекомендують зберігати постільний режим. Людина повинна лежати на твердій поверхні (наприклад, дерев’яний щит, накритий матрацом) в зручній позі. Корисний ефект роблять місцеве застосування холоду і легкого сухого тепла.\nГлибоке прогрівання тільки підсилює больовий синдром. Потім режим кілька розширюють, але від фізичних навантажень рекомендують утриматися на тривалий час.\nПацієнтам з постійно рецидивуючим больовим синдромом в шиї й ознаками нестабільності хребетного стовпа рекомендують носити спеціальний комір. Для тимчасової фіксації шийного відділу хребта використовується м’який комір. Перш за все, його слід надягати на ніч.\nТривале використання коміра небажано через можливість ослаблення та атрофії м’язів. Пацієнта навчають правильно здійснювати руху без навантаження на хребетний стовп.\nЗагальні принципи консервативної терапії\nМедикаментозне лікування шийного остеохондрозу засноване на застосуванні анальгетических препаратів. Призначаються нестероїдні та наркотичні знеболюючі, протизапальні засоби: від анальгіну з парацетомол до трамадолу та наркотиків. Нестероїдні препарати застосовуються всередину у вигляді таблеток, ректальних свічок або внутрішньом’язово.\nЗнеболюючі лікарські засоби краще застосовувати профілактично — регулярно по годинах, без появи нападу болю.\nПрийом НПЗЗ повинен проводитися під «прикриттям» блокаторів протонного насоса — омепразолу. Місцеве використання протизапальних засобів у вигляді мазей обгрунтовано тільки при невиражених болях, так як у такій формі ліки погано проникає до запаленої ділянки. Найбільш часто використовувані препарати: ібупрофен до 1800 мг / добу, кетопрофен до 300 мг / добу, диклофенак до 150 мг / добу, піроксикам до 40 мг / добу, кеторолак до 60 мг / добу та ін.\nВплив на м’язовий компонент больових відчуттів припускає використання постизометрической миорелаксации, масажу та лікувальної гімнастики, застосування міорелаксантів. Найбільш часто використовувані препарати: клоназепам до 2 мг / добу, тизанидин до 8 мг / добу, баклофен до 75 мг / добу, діазепам до 40 мг / добу, тетразепам до 150 мг / добу. Широко використовуються комбіновані препарати, що включають міорелаксант і анальгетик.\nТакі ліки зазвичай використовуються не більше 2 тижнів.\nЗастосовуються уколи в тригерні (больові) точки (вводиться кілька мілілітрів розчину місцевого знеболюючого препарату). В якості місцевого анальгетика найбільш часто використовуються розчини новокаїну, лідокаїну, бупівакаїну, гідрокортизон. Компреси з димексидом надають хороший знеболюючий і протизапальний ефект: препарат розводять у співвідношенні 1: 1 з 2% розчином новокаїну.\nНа вертеброгенний компонент больового синдрому впливають методами лікувальної гімнастики і мануальної терапії. При фасеточних синдромі виконують паравертебральную блокаду суглобів хребетного стовпа. Уколи поєднують з фізіотерапевтичними мроцедурамі.\nПри корінцевих болях лікування проводиться триваліше. Принципи терапії такі ж, але є деякі особливості — більш широко використовуються лікувальні блокади (уколи) і препарати, що впливають на НЕВРОПАТИЧНА біль (карбамазепін, амітриптилін). Якщо пацієнт проходить стаціонарне лікування, в гострому періоді доцільно виконувати епідуральні блокади, які проводяться через крижово-куприкове або перше крижове отвір.\nУ найважчих випадках при відсутності абсолютних протипоказань хороший позитивний ефект спостерігається від проведення короткого курсу лікування кортикостероїдами: прийом преднізолону всередину в дозі 100 мг протягом 5 днів і наступна швидка відміна. При паралізують формах можна використовувати пентоксифиллин до 800 мг / добу всередину або 300 мг внутрішньовенно. Мануальна терапія в гострому періоді остеохондрозу протипоказана, особливо при наявності симптомів компресії корінця (на практиці широко використовуються методи витягування).\nМедикаментозне лікування в залежності від стадії\nПеребіг захворювання можна розділити на 3 періоди:\nУ гострому періоді лікування починають з нестероїд препаратів (індометацин, ібупрофен, вольтарен), протинабрякових засобів (гіпотіазид, лазикс) і вітамінотерапії (великі дози вітаміну В). Препарати зменшують біль і запалення, знімають м’язовий спазм, що сприяє зменшенню здавлення корінця. При виражених болях використовують внутрішньом’язові уколи з комбінацією препаратів: лідокаїн, дексаметазон, цианкобаламин і т.д.\nУ підгострій стадії медикаментозна терапія триває практично в тому ж обсязі. Додатково призначається ряд фізіотерапевтичних процедур (діадинамічний і синусоїдальні струми, УЗ-хвилі). Призначається комплекс лікувальних вправ.\nОсобливе місце відводиться електро- і фонофорезу з лікарськими препаратами. Фізичні властивості процедури сприяють більш глибокому проникненню аналгетичний та протизапальних засобів, у тому числі гормональних.\nПаралельно призначаються спазмолітики, міорелаксанти, судинні препарати та стимулятори відновних процесів, Поліферментні препарати (Карпазіо, Лекозим). Місцева дія ферментних лікарських засобів викликає розчинення тканин міжхребцевої грижі, що зменшує здавлення корінця.\nПід час ремісії медикаментозне лікування відходить на другий план. Метою даного етапу лікування є повна соціально-побутова реабілітація, що включає профілактику рецидивів, виконання лікувальної гімнастики і санаторне лікування.\nПоказання до операції при шийному остеохондрозі:\nінвалідизуючий больовий синдром;\nвідсутність позитивно ефекту від медикаментозної терапії протягом більше 3 місяців;\nспондилогенной шийна мієлопатія.\n« Тест на ВІЛ / СНІД\nЯк спекти паску — рецепти до великодня »