Означений регіон навколо озера Тескоко справді був схожий на райський куточок, а тому здавна привертав увагу багатьох прибульців. Іззовні навко- лоозерну долину, загальною площею близько 6500 км , оточували високі (до п'яти кілометрів заввишки) гори вулканічного походження, які захищали її від зовнішніх вторгнень циклонів, забезпечуючи тим самим стабільність клімату.\nЩедре сонце дарувало навколишнім теренам тепло і світло, а високогір'я (означена долина лежить на висоті 2300 м над рівнем світового океану) рятувало від тропічної спеки. Велике солоне озеро Тескоко з двома болотистими й порослими очеретом північними (Шочімілько й Чалько) та двома південними (Шалтокан і Сумпанго) лагунами гарантувало достатню вологість місцевого мікроклімату, а ріка\nАколман, що впадала в озеро з північного сходу, забезпечувала місцевих мешканців чистою і прозорою водою. Місцеві родючі грунти давали можливість щорічно знімати по три- чотири урожаї, а навколишні гори й очеретяні зарості кишіли різноманітною дичиною.\nНавіть місцеві бджоли не мали жала, тому віддавали людині запашний мед без будь-якого спротиву чи ускладнень.\nТа на час приходу мешиків регіон уже перебував у стані явної перенаселеності. На його живописних землях мешкали численні народи (отомі, кулуа, аколхуа, чальки, шочі- мільки, текпанеки, мішкіки, куїтлауаки та ін.), склалося близько півсотні міст-держав, об'єднаних у вісім конфедерацій, три з яких уперто виборювали загальнотескокську гегемонію. Це — Аскапоцалько текпанеків, Тескоко власне чічімеків і Кулуакан народу кулуа — уламку величних тольтеків. Решта міст (Сумпанго, Чалько, Екатепек, Текпайо- кан, Сітлальтепек, Куатітлан, Тепеяк, Шалтокан, Попотла, Ш очімілько, Тлакопан, Койоакан та ін.) змушені були маневрувати між трьома регіональними квазігегемонами, ставши своєрідним будівельним матеріалом для найрізноманітніших блоків, союзів та воєнно-політичних конфедерацій, що виводили то одну, то іншу силу на рівень панування у загаль- ноозерному масштабі.\nЗа цих обставин ще один конкурент\nДолина Мехіко астецької доби\nнікому із місцевих володарів не був потрібен, але астеки прийшли й утрутилися у смертельний бій за місце під гарячим тескоканським сонцем.\nЯкщо вірити астецьким переказам, привів їх на береги Тескоко вождь Уїциліутль, однак, осівши у рік "Вісім Тростина" (1279) на пагорбі Чапультепек (західний берег озера), мешики одразу зіткнулися з протидією сусіднього Кулуака- ну, правитель якого Ачітометль змусив прибульців доволі швидко визнати свою залежність від могутніших кулуа. Більше того, занадто незалежний, з точки зору Ачітометля, ас- тецький вождь Уїциліутль був разом із дочкою по-зрадниць- ки захоплений і прилюдно страчений в Кулуакані, після чого Ачітометль узагалі вирішив позбутися небезпечного сусідства і змусив астеків залишити багатий водними джерелами Чапультепек і переселитися в район Тісапан ("Біля крейдової води"), який на всю Тескокію славився тим, що буквально кишів смертоносними отруйними зміями (аспіди, гримучі та променисті змії тощо). Судячи з усього, Ачітометль (за іншими джерелами кулуаканського вождя звали Кошкоштлі) сподівався, що отруйні змії просто винищать астеків, однак він дуже помилився.\nУ критичний момент поневірянь мешики обрали своїм наступним вождем вольового Теноча (Теночцина), який зумів завдяки своїй невтомній енергії вдихнути у співвітчизників віру в можливість порятунку.\nПро роль цього видатного лідера свідчить хоча б те, шо його ім'я відбилося у ше одній самоназві астеків — народ теночків, і слід визнати, шо Теноч заслужив такої честі.\nЗа свідченнями, що їх зібрав той же Саагун, астеки прийшли до Тісапану зовсім не для того, щоб поголовно вимерти від зміїних укусів. Навпаки, вони "дуже зраділи, побачивши змій, і всіх їх засмажили, їх засмажили усіх, щоб\nз'їсти, усіх їх з'їли астеки" . А далі Теноч показав сусідам, з ким вони мають справу.\nЗа традицією, про те, шо необхідно робити далі, астекам сказав уже згадуваний бог-статуя Уїцилопочтлі, який наказав їм: "Послухайте, ми не залишимося тут, а підемо далі, де перебувають ті, кого ми переможемо і над ким володарюватимемо. Ми не будемо догоджати кулуаканцям, а оголосимо їм війну" . Відтак Теноч здійснив те, шо змусило вжахнутися навіть звиклих до всього індіанців.\nТак уже склалося, що в цей момент кулуаканці вели виснажливу війну з шочімільками (тобто мешканцями міста- держави Шочімілько —"Квіткове Поле"), і теночки як васали- союзники змушені були воювати під знаменами Ачітометля (Кошкоштлі?). Війна завершилася перемогою Кулуакану, і астеки в ній виявили себе з найкращого боку — як вірні та войовничі бійці, тому авторитет їхній істотно зріс.\nОсобливо прославив астеків відомий епізод з полоненими шочімільками, коли Кошкоштлі (Ачітометль?) спочатку наказав асте- кам захопити 8 тис. ворожих вояків у полон, а потім відібрав у них бранців і навіть почав звинувачувати союзників у відсутності воєнної доблесті, нахабно заявивши, шо згаданих шочімільків узяли в полон кулуаканці, а не мешики. Та астеки передбачили таку поведінку свого сюзерена, тому перед тим як віддати полонених Кошкоштлі повідрізали у них по одному вуху. Кулуаканських полководців, які намагалися присвоїти собі чужих бранців, астеки посоромили простим запитанням: "Де вуха полонених?" Кулуаканці, звичайно, вуха пред'явити не змогли, а астеки, навпаки, доставили Кошкоштлі кілька кошиків з вісьмома тисячами відрізаних вух (ця сцена жваво змальована на останній сторінці "Кодексу Ботуріні"), чим беззаперечно довели астецьке походження означених бранців.\nПісля кількох успішних воєнних операцій астеки зажили слави безжальних горлорізів і відповідну повагу сусідів, і саме цим вирішив скористатися хитрий Теноч, коли зажадав "породичатися" зі своїм сюзереном.\nОдразу після перемоги Теноч відправив до Ачітометля пишне посольство, яке дипломатично благало кулуакансь- кого володаря видати за астецького вождя його дочку-кра- суню, пообіцявши зробити її своєю всевладною царицею.\nАчітометль, заплутавшись у власних зовнішньополітичних інтригах, необачно погодився на такий династичний шлюб. Очевидно, він розраховував завдяки цій акції зробити войовничих астеків своїми вірними й покірними союзниками, яких так бракувало Кулуакану для боротьби за регіональну гегемонію. Привівши тендітну принцесу до Тісапану, одягнені в чорні мантії жерці теночків не довго думаючи принесли її в жертву богу Уїцилопочтлі. Після цього вони запросили "на весілля" кулуаканського володаря і на його очах зідрати шкіру з тіла його бідолашної дочки, а один із астецьких жерців виконав перед шокованим гостем ритуальний релігійний танець. Убитого горем батька астеки намагались "утішити", пообіцявши вшановувати пам'ять замордо-\nваної царівни як уособлення своєї богині родючості Тонацин ("Наша мати"), але безуспішно: шокований Ачітометль утік з моторошної церемонії. Убитий горем, він збожеволів і решту своїх днів провів біля останків нещасної загиблої.\nНаслідком цього кривавого зрадницького демаршу, звичайно, стала війна, котра швидко виявила, що астеки ще не дозріли до того, аби змагатися з потужним кулуаканським військом на рівних. Спадкоємець Ачітометля, вождь народу кулуа Кулутонал, помстився за зрадництво й жорстокість: астеки були вщент розбиті й мусили тікати на північ, де віддалися під владу могутнього Аскапоцалько. Так новими сюзеренами астеків стали текпанеки (тепанеки), котрі хоча й упустили мешиків у свої володіння, але, навчені гірким досвідом Ачітометля, ніколи до кінця астекам не довіряли й намагалися покласти край будь-яким спробам своїх васалів вести самостійну політику.\nНадалі мешики змушені були платити данину різним сусідам, неодноразово міняли господарів і навіть знову воювали проти Шочімілько на боці кулуаканського правителя Чальтіутлатонака. Нове посилення теночків стривожило кулу- аканців. Однак тепер кулуа діяли значно активніше і ніяким астецьким обіцянкам уже не вірили. Більше того, у 1325 р. кулуаканський правитель Циутекацин (1321 — 1334) узагалі віддав наказ поголовно вирізати астеків.\nРятуючись від геноциду, теночки сіли вночі на свої каное й відплили від берега у пошуках кращої долі в іншому місці навколо озера — та ніде вільних земель вони так і не знайшли. Скрізь місцеве населення зустрічало їх украй вороже, і здавалося, що на цьому історія теночків має припинитися. Однак їхній вождь Теноч не звик пасувати перед труднощами, а тому вирішив використати останній шанс на виживання. Знайшовши посеред озера невеликий (10—12 км у діаметрі) безіменний болотистий острівець, астеки зупинилися на ньому й почали облаштовуватися. Нове поселення вони назвали "містом Теноча"(Теночтітланом) на честь свого вождя й засновника міста. Дату народження своєї столиці астецькі кодекси зафіксували як рік "Два Будинок", що відповідає нашому 1325 р.\nЗа іншою версією, назва Теночтітлан похолить віл того, шо саме тут астеки помітили орла на кактусі, який пожирав змію, і прозвали свою столицю, відповідно, Тен-Оч-Ті-Тлахн —"Біля Кактуса".\nСтановлення астецької державності. Соціальна стратифікація та господарсько-політичний устрій класичного астецького суспільства. Будівництво майбутньої столиці величної імперії розпочалося спорудженням храму, присвяченого богові Уїцилопочтлі, від якого точно на захід, схід, північ і південь провели розмежувальні лінії, поділивши острівець на чотири "квартали" ("Квітковий" — Куепопан, "Божественний" — Теопан, "Комариний" — Мойотлан та "Будинок Чапель" — Ацакоалько) — колективні території для кожної з чотирьох п'ятиродових фратрій астецького етносу. Проте масштабні містобудівні роботи потребували багато каміння й деревини — а їх на болотистому острові просто не було, тому цінні будівельні матеріали астеки змушені були обмінювати у прибережних сусідів на те, чим забезпечувало їх озеро — на раків, тростину, рибу, водоплавних птахів...\nЩе однією проблемою була нестача їжі, адже на болоті займатися рільництвом неможливо, але й тут астеки знайшли вихід, звернувшись до землеробської технології чінам- пів — геніального винаходу теотіуаканців, котрий теночки запозичили, а можливо й винайшли самостійно.\nШтучні плавучі острови з гілок і лозин, на які насипали дефіцитну родючу землю, виявилися фантастично продуктивними, давали по три урожаї на рік, а тому вдосталь забезпечували астеків маїсом, бобами, насінням олійних культур, червоним перцем і агавою. Єдиною проблемою, яку мешики так і не змогли розв'язати власними силами, була відсутність питної води. Тескоко — озеро солоне, тому прісну воду майбутні володарі Мексики змушені були купувати в Чапультепеці — із джерела, розташованого на їхніх колишніх землях, підконтрольних кулуаканцям. Із дефіцитної деревини астеки збудували спеціальний танкер для перевезення води. Завдяки усім цим заходам астеки змогли врятуватися від загибелі й створити передумови для поступового відродження воєнно- політичних та культурно-господарських потужностей.\nТоді ж завершилося формування основних параметрів суспільно-державної структури астецької етносоціальної спільноти, яка набула рис розвиненого стратифікованого вождівства.\nТеночки чітко поділяли себе на два основні соціальні стани: текухтлі ("діди", "пани", привілейована верхівка) і\nмасеуальтін (простолюд, в однині — масеуаллї). Перші мали служити державі (керувати окремим родом чи фратрією або служити в апараті центрального уряду), другі — платити ренту-податок (у середньому — 20—30 % загального доходу). Різний статус зумовлював, звичайно, різне матеріальне утримання. За вірну службу текухтлі отримували як нагороду від центральної влади багатий одяг (з хутра, вовни чи пташиного пір'я) і прикраси, а мешканці підлеглої кланово-адміністративної територіальної одиниці мали забезпечувати їх згідно з рангом (ієрархічна градація текухтлі передбачала 21 ранг) "кормлінням", житлом, прислугою, продуктами харчування і наложницями.\nЛюдина ставала текухтлі, починаючи з посади кальпуллека (глави одного з двадцяти традиційних астецьких родів кальпуллі). Показовою ознакою текухтлі була частка цин, шо додавалася до їхнього імені й виконувала функцію майже аналогічну звичним для Європи часткам дон — у іспанців, де — у французів або фон — у німців.\nСтруктура державного управління астеків містила в собі ще чимало реліктів виборчих ранньодемократичних елементів. Формально вищим органом влади у теночків виступав тла- токан —"вища рада", до якої входили 20 кальпуллеків (по одному від кожного роду) , які об'єднувалися у чотири фратріальні "фракції". Про специфіку роботи означеного органу свідчить офіційна назва кальпуллеків на час їхнього своєрідного сесійного засідання — тлатоані ("оратор)". Отже, функція представників родів полягала в тому, щоб донести до всіх членів суспільства думку своєї кальпуллі стосовно того чи іншого питання. Від імені народу вони обирали шістьох пожиттєвих вищих ієрархів державної влади, серед яких провідну роль відігравав тлакатекухтлі (скорочено тлатоке — "верховний текухтлі","пан людей"), який керував зовнішньою політикою та армією.\nЗ часом посада тлакатекухтлі (інші назви — уейтлатоані ("великий наказувач") або уеуетекухтлі ("великий вождь")) позбавилася решток колишньої "демократичності", шо особливо проявилося в ускладненому двірцевому ритуалі Теночтітлану. Порядок спілкування з володарем, якого проголосили сакральним сином Сонця і Землі, став таким: "Говорили з ним завжди з опушеними очима, і ніхто ніколи не наважувався йому дивитися прямо в обличчя. Виходячи, не можна було повернутися лицем до дверей, а треба було задкувати; кількість поклонів при вході й виході була точно визначеною. Нарешті, ніхто не мав права, навіть в екстрених випадках, одразу пос-\nтати перед Мотекусомою [тобто правителем]: придворний звичай вимагав аби кожен з тих, хто прийшов, деякий час очікував біля\n- „10 ~ .\nворіт . Іоді ж верховний правитель астеків став вважатися в межах імперії стратегічним власником "всієї землі", шо остаточно наблизило Локолумбову Астекію до класичних зразків хрестоматійної східної деспотії.\nДругою людиною в державі астеків вважався сіуа-коатль ("жінка-змія"), який попри свою назву був чоловіком. Він очолював верховний суд (до якого входили 13 найпо-\n.12 важніших у місті чоловіків — їх називали куаутлі) , керував обранням наступного правителя й виконував у разі необхідності функції регента при неповнолітньому тлакатекухтлі (останній ставав повновладним володарем лише тоді, коли йому виповнювалося ЗО років), вів адміністративні справи і заміщав тлакатекухтлі на час його відсутності (в разі походу, хвороби тощо). Ці двоє, разом з чотирма іншими вищими сановниками Теночтітлану (начальник арсеналу тлакоч- калкатль("хранитель будинку дротиків"), організатор жертовних кровопускань есуауакатль ("той, хто пускає кров"), тлілланкалкі ("хазяїн дому мороку" — ?) та начальник державного архіву, жрець епкоуа-тепіктотон ("перламутрова змія")) утворювали тлатокатлалі —"верховний уряд" ас- тецької держави.\nНа світанку мешицької історії усі державні посади в астеків були виборними, але за часів Теночтітлану, попри збереження самого інституту виборності, він насправді став скоріше ритуальною фікцією, аніж реальним механізмом формування владної верхівки. А наприкінці XIV ст. астецька знать уже настільки вирізнилася, що шансів потрапити до текухтлі із масеуальтін було небагато. Та хоча сімейна спадковість панівних верств суспільства викликала серед простолюду глухе невдоволення, впливати на ситуацію уже ніхто не міг. Формувалась система, в якій доля кожного визначалася не індивідуальними здібностями індивіда, а місцем особи в соціально-ранговій диференціації суспільства, враховуючи його родинне походження, що майже унеможливлювало шанси простолюдина на офіційну кар'єру. Влада повчала своїх масеуальтін так: "Не ходи туди, де тебе не чекають, і не втручайся в те, що тебе не стосується" . А те, що своїх текухтлі астеки-простолюдини стали з часом заздрісно називати піпільтін (скорочено піллі —"сини"), лише конста-\nтувало існуючий стан речей і панівну верхівку зовсім не хвилювало.\nУтім, варто зазначити, що ніякими особистими майновими привілеями статус текухтлі не підкріплювався, а спадковість владних органів забезпечувалася виключно різними можливостями доступу астеків до освіти, зв'язками у впливових колах, підтримкою родовитих родичів тощо. Астецьке суспільство та його економіка були тотально одержавлени- ми, і лише за службу державі текухтлі отримував пожалу- вання, престиж і привілеї, тому передати їх своїм дітям автоматично він не міг, а отже формально шлях нагору нікому з мешиків не був заказаний. Інша річ, що батько намагався проторити своєму чадові шлях до текухтлі через спеціальну освіту й особисті зв'язки. Однак масового невдоволення такий стан речей не викликав, оскільки й у цьому випадку спрацьовувала звична для Доколумбової Америки система "за все треба платити".\nСправді, за свою службу текухтлі діставав доступ до матеріальних благ, про які масеуальтін міг лише мріяти. Він краще харчувався і яскравіше вдягався (простолюд мав носити скромний білий одяг). Астецька знать наділялася ексклюзивним правом на носіння "елітного" бавовняного взуття та одягу (особливо цінувалися тонкі тескоканські тканини), тоді як простолюд мусив задовольнятися грубими тканинами з агави. Текухтлі не платили ніяких податків, "розплачуючись" з суспільством своєю державною службою. Статус текухтлі передбачав також чимало інших привілеїв, однак щоб стати "служивим" людині треба було багато чого подолати, так що "гнилих" кар'єристів система своєчасно виявляла і відбраковувала. Першим етапом була освіта, в установах якої, за даними індіанських хроністів, молодь "починали... вчити, як вони повинні жити. Як поважати людей, як присвятити себе корисному і правильному й уникнути пога-\nного, посилено уникаючи пекла, порочності та жадоби\nШколи в астеків були державними і поділялися на два типи:\n• "Будинок юнаків"— тельпучкаллі (тельпочкаллі) — тут вивчали історію, міфологію, військову справу, рільництво й ремесла, розучували церемоніальні пісні. Це були школи для плебсу, де готували свідомого масеу- аллі — вояка й виробника.\n• "Розташовані серед домівок" — кальмекак — тут додатково вивчали тонкощі астецької релігії, організацію та історію астецької державності, письмо, арифметику, астрономію, астрологію та календарознавство, віршування й ораторське мистецтво. Зі стін кальмекак виходили майбутні воєначальники, управлінці та жерці — одним словом, текухтлі, однак плата за перспективне майбутнє теж була чималою.\nНавчанню у школах тельпучкаллі підлягали юнаки плебейського походження, починаючи з 15 років (дівчат навчали у сім'ях або на спеціальних "курсах" тільки готувати їжу і правильно вести господарство, "носити воду й товкти маїс" ). Навчальний курс був розрахований на три роки. У кальмекак, куди потрапляли, переважно, сини знаті, вчилися значно довше, починаючи з шести-дев'ятирічного віку. Порядки у цих школах також відрізнялись. У тельпучкаллі школярів не переобтяжували науками, після "напружених" аудиторних або практичних уроків, на яких вони мали засвоювати гарантовані державою навчальні дисципліни, передбачалися обов'язкові відвідування "будинків співів"(куїка- калько), котрі ще називали "домами радості"(куїкоян), — своєрідних "червоних кварталів", де майбутніх масеуальтін спеціальні гетери-куртизанки ауїаніме ("ті, що радують") навчали основам музики, танцям та мистецтву кохання. Що ж до кальмекак (їх на весь Теночтітлан було лише шість), то там порядки вирізнялися особливою жорстокістю, паличною дисципліною. Від момачтіке ("учня") вимагали цілковитої самовіддачі на заняттях (основою яких було щоденне зубріння). Після занять на них чекали періодичні випробовування: неспання або спання у багнюці, кровопускання на честь бога жерців і мудрості Кецалькоатля (для цього учні мали протикати собі колючками агави стегна, ноги, вуха або руки), випробовування вогнем, напівголодне існування, харчування грубою їжею і т. ін. Враховуючи, що в тельпучкаллі навчалися 15—18-річні молодики, зрозуміло, чому на випускників кальмекак (тламатініме —"знавці речей", "ро-\nзумні ) дивилися з пошаною , а простолюд не дуже-то и рвався у текухтлі.\nНе менш виснажливим був ритуал призначення особи на найвиші державні посади. Претендентів на кожну вакансію обов'язково мало бути четверо. "Обраного" після почесного "підвищення" чекало кіль-\nкаденне "випробування": він мав спати просто неба й до того ж роздягненим, їсти лише вночі, причому вживати тільки воду і хліб тошо. Та й у подальшому житті, чим вишим був суспільний (а отже й майновий) статус особи, тим ретельніше вона мала дотримуватись періодичних харчових постів, здійснювати передбачені культом кровопускання тошо.\nОсобливо виснажливим був ритуал сходження на престол чергового тлакатекухтлі: царевич-претендент мав чотири доби не спати, вживати лише воду, жертвувати кров, прилюдно проколюючи вуха й ікри ніг, витримати піший "інаугураційний" хід до палацу, під час якого почет бив його палицями, лаяв і прилюдно ображав. Так гартувався характер майбутнього лідера.\nВідрізнялися текухтлі від простолюду й мірою відповідальності за свої вчинки: в разі порушення законів суворість покарання також зростала відповідно до соціального рангу винного. Діяв принцип: "хто више стоїть — з того й більше вимагають". Зокрема, якшо астек- простолюдин сильно напивався, його лише показово били палицею по руках, тоді як шляхетний за таке саме правопорушення міг заплатити власним життям. Якшо масеуаллі потрапляв у полон, його після визволення могли хіба шо покартати, в той час як текухтлі підлягав у такому випадку страті. Поблажливо сприймали астеки й сімейну невірність простолюду, а от родовитого астека могли за це закидати камінням, жерця за зв'язок із заміжньою жінкою забивали палицями, його будинок руйнували, а майно конфісковували. Священика, звинуваченого в сексуальних збоченнях, спалювали живцем.\nСімейні традиції астеків загалом позначались консерватизмом: родина була патріархальною, тому дівчат з малих років повчали в такий спосіб: "Хто б не був твоїм чоловіком, ви, двоє, маєте прожити решту [життя] разом. Не полишай його, тримайся за нього, приліпись до нього, навіть якщо він буде бідняком, навіть якшо він буде лише малим орлом, малим ягуаром, нещасливим вояком, нужденним шляхтичем, іноді втомленим, не вшановуватиме богів — навіть через усе це ти не повинна його зневажати" . Проте "розлучення було дозволене, якшо чоловік і жінка давали на це згоду. Дружина мала взяти до себе\n- J8 „\nдочок, а чоловік — синів . Верхівка суспільства мала право тримати наложниць, яких набирали з простолюду, проте, враховуючи їхній низький статус, і вимоги до них були невисокими, тоді як дружини аристократів мали після смерті своїх чоловіків "позбавляти себе жит-\nтя" ("за все треба платити!"). Своїх дітей астеки ніколи не пестили і жорстоко карали за будь-яку провину чи непослух: били палицями, кололи руки голками агави, тримали обличчя дитини над вогнищем, в яке кидали стручки перцю, тощо. Це викликало цілковите схвалення з боку іспанських хроністів, яких захоплювала "наполегливість у такій важливій для держави справі... як виховання своїх дітей" . Шлюбним віком вважались 20 — 22 роки для юнаків і 15 — 18 років для дівчат. Пошуками наречених та організацією весілля опікувалися батьки та спеціальні професійні свахи. Кількість дружин залежала від соціально- майнового статусу чоловіка: еліта дозволяла собі мати по кілька жінок\nі наложниць, простолюд задовольнявся здебільшого однією дружиною. Права дружини гарантувалися тільки її посагом, можливістю розлучення та повторного шлюбу (навіть для вдови), але доки жінка перебувала у шлюбі, її чоловік лишався для неї цілковитим господарем і міг продати власну дружину та дітей у рабство в разі потреби.\nДля масеуальтін основним заняттям вважалося мотичне й чінампне землеробство. Жерці й текухтлі зверталися до простолюду з такими напучуваннями: "Рубай дрова, ори землю, саджай нопалі, саджай агави; і в тебе буде що пити, тт ..21 тт\nїсти и одягти. Цим ти стоятимеш на ногах... . Для ведення господарства кожен масеуаллі отримував від своєї кальпуллі з її земельного фонду (кальпуллалі —"земля кальпуллі") у користування ділянку (тлалміллі —"сімейна земля"), з якої годувався сам і за користування якою платив владі ренту- податок (текуїтль), а також виконував певні "повинності"(коатекутль) на користь держави та її службовців-текухтлі (служба носієм, спорудження мостів, храмів і фортець з палацами, надання постою воякам у поході тощо). Влада уважно стежила за тим, щоб усі аграрні ресурси суспільства максимально ефективно використовувалися. Якщо виділена ділянка не оброблялася хоча б два роки, родина, за якою її було закріплено, втрачала таку ділянку і ставала тлалмаїтль ("рука без землі"). Це було великим нещастям, адже така сім'я випадала з роду-общини і змушена була надалі жити кабальним батрацтвом чи орендою кріпосницького типу або взагалі самопродаватись у рабство і ставати тлакохтлі ("невільником").\nЗа порядок в общині відповідав її староста, у якого зберігався затверджений владою піктографічний кодекс з планом общинних земель, на якому жовтим кольором позначалися всі сімейні наділи, пурпурним — царські, а рожевим — державні, передані в користування текухтлі. При зміні меж до карти-кодексу вносилися необхідні уточнення. Єдність общини цементувалась спільним родовим божеством з відповідним святилищем та круговою порукою за сплату державних податків і підтримання суспільного порядку на прилеглих теренах.\nОсновним землеробським знаряддям мешиків залишилася дерев'яна мотика (виктлі або коа), а основною сільськогосподарською культурою — кукурудза (сінтлі), з двох десятків сортів якої виробляли борошно і пекли коржі- тортільї. Вирощували також кабачки, гарбузи, томати (томатль), квасолю, батат, юку (маніоку), вест-індську грушу, карликову гваюлу (каучуконос, з якого отримували кау-\nчук та клей), екзотичні камоте (рослина із сімейства в'юн- кових, соковиті коріння якої уживалися для виготовлення різних страв) та чіа (із давлених зерен котрого виробляли олію, із смажених — солодощі, а з настою — напій, що освіжав). З метою підвищення ефективності використання аграрних площ астеки надавали перевагу складовому, а не монокультурному вирощуванню рослин. Вони висаджували на полі одночасно різні культури, використовуючи в такий спосіб для збереження родючості та збільшення врожайності системну "співдружність різних культурних рослин: квасоля обвиває кукурудзу, а між ними ростуть різні гарбузи" і т. ін. Велику роль у господарському комплексі астеків відігравала також сухостійна агава-магей ("кактус-столітник"), соковиті коріння якої ішли в їжу, із шипів робили голки з нитками й булавки, з волокон плели мотузки, канати й мішковину, листя використовували для виготовлення паперу, покриття дахів у будинках, а з соку виготовляли міцну (до 8°) брагу октлі.\nМагей (або американська агава) дає за добу до 10 л соку, недарма в сучасній Мексиці її прозвали "зеленою коровою".\nУ південних районах, що потрапили під владу астеків за імперського періоду, активно вирощувалися різноманітні прянощі (ваніль, кориця), тропічні плодові дерева — різноманітні пальми, сапоте, мамей і гуайява.\nНе забували астеки і про збиральництво: в їжу йшли молоді паростки тростини, їстівна водорість текуїтлатль, равлики, мурахи, сарана, бабки, личинки деяких комах, ящірки, пташині яйця і т. ін. Різновидом збиральництва можна вважати й доволі поширене серед індіанців Мезоамерики бортництво. З медичними та ритуально-культовими потребами було пов'язане збирання отруйно-психотропних грибів і кактусів, полину та шавлії.\nЩоб забезпечити себе тваринними білками і протеїном, астеки розводили маленьких собак, індичок, гусей, качок і перепелів, полювали на оленів, кролів, зайців, ласок, броненосців, водоплавну пташину "та цілі стада чудових мускусних свинок" (мабуть, пекарі), ловили сітками й острогою рибу, збирали раків і личинки деяких мух, з яких виробляли борошно, споживали змій, тритонів, креветок, лангустів, пацюків, мишей, ігуан, водяних жуків, кротів і навіть койотів. Щоправда, за відсутності розвиненого тваринництва\nхарчовий раціон астеків усе ж був дуже пісним: частка продуктів тваринного походження не перевищувала в їхньому меню 1 %.\nТака багатогалузева господарська система виявилась доволі продуктивною, завдяки їй населення Центральної Мексики за останні два передколоніальні століття збільшилось удвоє.\nЗнали астеки й деякі ремесла, проте як самостійна галузь господарства ремесло у теночків ще не сформувалося. Воно залишалося побічним продуктом рільництва й мало ще доволі примітивний характер. Мешики навчилися викладати мозаїчні панно (з дерева, кості, коралів, мушель і самоцвітів), непогано обробляли камінь (нефрит, порфір, кремінь, опал, місячний камінь, аметист, гірський кришталь, яшма, малахіт, пірит, бірюза тощо) та обсидіан (з нього навіть виготовляли чудові вази), однак їхні гончарі так і не додумалися до гончарного круга. Астеки вміли плавити мідь, золото і срібло, отримуючи з них різноманітні сплави. Напередодні конкісти вони познайомилися з оловом, ртуттю і свинцем, але до активного використання цих металів у господарстві справа не дійшла. Переважним методом металообробки у мешиків залишалося холодне кування, оскільки на болотистому острові постійно не вистачало палива, необхідного для плавлення металів.\nЖили теночки у примітивних глинобитних хижах, розмір та кількість поверхів у яких зумовлювалися соціальним статусом господаря (простолюдові — одноповерхова хижа, дрібному чиновникові — двоповерхова і т.д.). Лише палаци для верхівки, храми й фортифікаційні споруди будувалися астеками з цегли-сирцю, висушеної на сонці (дуже рідко — з паленої цегли через ті ж проблеми з паливом), а також із надзвичайно дефіцитного каменю.\nСвій одяг астеки виготовляли з бавовняних та агавових тканин, а також із пір'я. Щоправда, спочатку, коли через нестачу продуктів харчування основною проблемою для теночків було виживання, бавовнику вони майже не вирощували, а тому здебільшого носили саму лише пов'язку на стегнах з болотної тростини амоштлі. І лише з часом, коли добробут мешиків значно зріс, їхній одяг набув класичних для астецької матеріальної культури ознак.\nЧоловічий одяг складався з пов'язки на стегнах (маштлатль) і плаща з однією застібкою (тілматль), жіночий — з тонкотканої пов'язки на стегнах, вузького пояса і туніки-безрукавки (уйпіллі). Одяг доповнювався сандалями зі шкіри або сплетених волокон агави та прикрасами з нефриту, бірюзи, опалу, місячного каменя, золота чи срібла (причому срібло астеки цінували више від золота, оскільки плавити руди вони не вміли, а срібні самородки трапляються значно рідше, аніж зо-\nлоті). Жінки носили діадеми, сережки (у вухах, носі й на нижній губі), намиста тошо залежно від свого соціального (а отже й майнового) статусу. Поширеним серед астеків був також звичай фарбувати тіла у червоний, синій, жовтий чи чорний кольори, але це вже пов'язувалося з війною чи культовими ритуалами, а не побутовим життям. Особливо популярним був червоний колір. Сировиною для виготовлення відповідної фарби слугували спеціально доместиковані комахи (кошеніль), котрі гніздилися на місцевих кактусах у незліченній кількості.\nЗ часом, уже від завойованих народів, теночки почали масово отримувати какао-боби, з яких готували духмяний гарячий напій чоко- латль (збита суміш молотого какао, маїсового борошна, меду та прянощів), а також тютюн.\nВарто зауважити, що рільництво, пов'язане з тяжкою працею, приваблювало далеко не всіх масеуальтін. Бурхлива історія постійно тримала астеків на грані війни, яка вважалася однією з форм служіння богам (таке "служіння" називали яйотль) і давала шанси для простолюдина пробитися нагору навіть без кальмекацької освіти — і в цьОіМу (поряд з природною войовничістю астецького етносу, адже "мекси-\nканці шукали найбільше щастя у війні ) полягав секрет популярності військової служби у мешиків . Ядром їхнього війська були два відносно невеликі загони вояків-про- фесіоналів — "Орел" та "Оцелот" ("Ягуар"), — котрі Те- ночтітлан утримував постійно. Під час бойових дій з гвардійців формувався офіцерський корпус або ударні привілейовані частини (котрі в бою використовували, як правило, для раптового удару у фланг супротивника), проте основою астецької армії залишалося народне ополчення, куди на період війни рекрутувалися всі чоловіки, спроможні носити зброю. Ця армія (в імперський період налічувала 150—200 тис. вояків) складалася з 20 родових частин, очолюваних главами кальпуллі, котрі своєю чергою зводилися у чотири фратріальні п'ятиродові корпуси, кожен з яких очолював професійний "генерал"(тлакатеккатль —"той, що муштрує людей") із числа керівників гвардійських загонів. Усі командири, залежно від ранжиру, розрізнялися за типами та кількістю прикрас і вплетеного в одяг пір'я екзотичних птахів. Верховним командувачем армії виступав сам тлакатекухтлі, різнокольоровий плащ якого прикрашали нефритові підвіски, смугасте яскраве пташине пір'я та великий метелик із золотим тулубом та зеленими крилами — символ астецького бога війни Іспапалотля.\nПід час бою астеки починали голосно свистіти, щоб налякати ворога, тому вміння сильніше свиснути було однією із складових військової підготовки. Супротивник мав думати, шо це свистять тисячі астеиьких бойових стріл і запанікувати ше до початку битви.\nЩе одним секретом воєнних успіхів астеків була чудова система розвідки, яка в тотально мілітаризованому мешиць- кому суспільстві була пов'язана з цілком мирною, на перший погляд, галуззю господарства — торгівлею. Купці астеків, як специфічний суспільний стан (почтека), жили закритою ендогамною спадковою кастою у спеціальному кварталі Те- ночтітлана, мали високий суспільний статус (щось середнє між текухтлі і масеуальтін) і чимало привілеїв (навіть власних незалежних суддів), молилися окремому богові-покро- вителю Якатекухтлі, приносячи йому криваві людські пожертви. Почтеки цілковито монополізували зовнішню торгівлю (внутрішньої астеки майже не знали). їхні інтереси перед владою представляли двоє почтекатлатохке ("панів торгівлі"), імена яких мали приставку цин, отже за своїм рангом ці "пани" відповідали рівню текухтлі. Убивство своїх купців представниками інших держав астеки розцінювали як офіційне оголошення війни. Та всі ці привілеї почтеки здобули, звичайно, не завдяки торгівлі (хоча іноді вона ставала для мешиків просто життєвою необхідністю), а збиранням цінної розвідувальної інформації під час своїх торговельних подорожей до земель сусідів. Не дивно, що купецьке ремесло почтеків астеки розглядали як різновид військової служби. Ну а якщо здобутої у такий спосіб інформації не вистачало, астеки застосовували під час війни і таємних лазутчиків кімічтін ("мишей").\nТака організація давала змогу теночкам завжди бути в курсі міжнародних подій, знати майже все про своїх сусідів і ретельно готувати будь-яку військову операцію. Лише після ґрунтовної підготовки астеки кидали на супротивника своїх вояків, озброєних луками і стрілами, метальними дротиками, списами й дубинами з обсидіановими шипами чи наконечниками, і захищених дерев'яними, оббитими шкірою, щитами та міцними шоломами.\nОбсидіанові знаряддя, виготовлені астеками, були настільки гострими, шо "кололи й різали" не гірше від європейських "мечів і ... 27\nсписів , а кремінними лезами індіанці голилися .\nПодальші історичні події засвідчили, що астецька військова організація виявилася найефективнішою у Мезоаме- риці в доколумбові часи. Та після заснування Теночтітлана це необхідно було ще довести своїм сусідам, що постійно загрожували астекам з усіх боків.\nЕще по теме Астеки в "боротьбі за батьківщину". Заснування Теночтітлана.:


Що таке ціанотіс? | vidpo.net\nЦіанотіс успішно і давно вирощують в кімнатах. Він відноситься до сімейства коммелінових (Commelinaceae), В яке входить і відома багатьом традесканція. Більшість рослин цього сімейства схожі. Ціанотіс родом з посушливих районів Східної Африки. Густе м'яке опушення листя допомагає рослині переносити пряме сонячне світло і сухе повітря.\nМ'ясисті соковиті листя і стебла добре запасають і утримують воду, якої вистачає для того, щоб навіть при нестачі вологи в грунті на повзучих, сланких стеблах швидко виникали придаткові коріння. Види ціанотіса привертають погляд не тільки своїми чудовими листям, але й з'являються на верхівках стебел дрібними, яскраво-блакитними, іноді з червонуватим відтінком квітками.\nКультивують чаші всього два види ціанотіса, які легко розрізнити. У ціанотіса сомалійського (С. somaliensis) Стебло густо покритий зеленими, зверху блискучими листям завдовжки 4-5 см. У ціанотіса кьюского (С. kewensis) Листя коротше і ширше, а знизу фіолетові. Обидва ці рослини краще розміщувати на добре освітлених підвіконнях, вони прекрасно переносять сухе повітря, однак їх потрібно регулярно поливати. За таких умов рослини дуже швидко розростаються і відмінно прикрашають інтер'єр.\nРослина досягають 10-15 см у висоту. Сланкі по поверхні грунту пагони утворюють густий килим. Ціанотіс рясно галузиться і швидко розростається в ширину. Пагони рослини подовжуються до 10 см в рік. Дрібні трипелюсткова фіолетово-блакитні квітки зібрані в щільні суцвіття на кінцях пагонів.\nПри хорошому освітленні у ціанотіса розвиваються міцні, товсті стебла і м'ясисті, інтенсивно забарвлені листя. При дуже яскравому прямому світлі зелене листя ціанотіса сомалійського стають фіолетовими, і в такому випадку рослина рекомендують затінювати. Для рослини найкраще підійдуть широкі, добре освітлені підвіконня. Літом можна винести квіткові горщики на веранду або балкон, стежачи за тим, щоб на рослину не потрапляли краплі дощу.\nЗвичайна кімнатна температура цілком підходить для вирощування ціанотісов, але взимку, коли рослина можна тримати і при температурі 12-15С, потрібно стежити, щоб при провітрюванні морозне повітря не пошкодив ніжні листи. Грунт повинна бути пухкої, але не дуже багатою. Підійде звичайна садова земля з до-додаванням торфу й піску. На дно дрібної плошки кладуть дренаж. Ціанотіс прикрасить майже будь-яку композицію. Його можна вирощувати в одній плошці з сукулентів. Низькорослий ціанотіс використовують при створенні "пляшкового садка".\nПолив і підгодівля:\nГрунт повинна бути вологою, але не переувлажненной. Поливають рослину обережно, намагаючись не намочити листя, так як від потрапила на них води з'являються брудні плями. Рослини добре переносять сухе повітря.\nНавесні після пересадки рослину бажано підгодовувати комплексним міні-ральних добривом раз на 3-4 тижні. Надлишок в грунті азоту веде до того, що рослина втрачає стійкість до хвороб. Восени підгодівлі припиняють.\nЧату всього пересаджують тоді, коли в центрі розрослося на всі боки рослини утворюється лисина. Щоб її не було, при пересадці частину пагонів направляють до центру горщика і присипають землею. Згинати пагони треба дуже обережно, так як вони крихкі і легко ламаються. Рослина при регулярному пересаджуванні живе багато років.\nРозмножують живцями, які легко і швидко вкорінюються. Висаджують відразу кілька черешків на постійне місце в підготовлений квітковий горщик у свіжий грунт або живці попередньо укорінюють в чистому піску. Великі екземпляри ділять на частини і розсаджують.\n1. На дно скляної посудини укладають дренаж.\n2. Грунт насипають під кутом, поверхня се приминають.\n3. Висаджують вкорінені живці. У посудину можна висадити і інші рослини, наприклад молочай.\n4. Поверхня грунту засипають білим щебенем, обережно поливають.\nЗасихання нижніх листків: нижні листи засихають – природний процес старіння листя. Видаляйте сухе листя.\nПерезволоження: листя жовтіє, стає прозорими і загнивають – перезволоження. На час перестаньте поливати рослину і поставте його на яскраве сонце. Хворі листя видаліть.\nНедолік світла: пагони в зимовий час витягуються, листя дрібніє і бліднуть – мало світла і занадто висока температура. Тримайте рослину взимку в прохолодному, добре ос-віщати місці.\nСонячні опіки: на листках з'являються світло-коричневі плями, що складаються з висохлої тканини, – сонячний опік. Уникайте попадання воли на листя при поливі в сонячну погоду; потрапили на листя краплі усувайте ватним тампоном. Обпалені листя, які псують зовнішній вигляд рослини, видаліть.\nЗанадто яскраве освітлення: листя зупиняються в рості і набувають фіолетового відтінку-результат переміщення рослини з кімнати з розсіяним світлом на занадто яскраве сонце. Не хвилюйтеся, звичайна забарвлення аркуша незабаром відновиться.\nБорошнистий червець: в пазухах листків з'являється липкий білий ватообразний пушок, рослина уповільнює зростання – борошнистий черв'яків. Хворі рослини знищіть. Неуражені пагони можна пустити на живці.\niplants.ru – ціанотіс, поради по догляду;\ndomrastenia.com – ціанотіс, опис, фото, хвороби і шкідники;\nmelochi-jizni.ru – ціанотіс, поради по догляду;\nflowersweb.info – ціанотіс, опис і догляд.\n« Який принцип дії у тепловізора?\nЩо таке аміназин (хлорпромазин)? »


Мороз додав більше проблем російським військам ніж українським – Кива. Новини Полтави та області.\nМороз додав більше проблем російським військам ніж українським – Кива\nПредставник командування сектору «М» Ілля Кива в коментарі «Останньому Бастіону» розповів по кому мороз вдарив найсильніше: чим гріються зараз українські бійці та про ширення зимової депресії серед російських військ.\nМороз патріотизму не вб’є. Але мороз впливає на обороноздатність і в будь-якому випадку це додаткові незручності для бійців, які зараз перебувають на передовій. Найважче зараз танкістам котрі зайняли в обороні Маріуполя вони зараз вкопані і сидять на сошках на висотах. Повірте там зараз дуже сильно продувається. Так – ми підготовлені, так – ми закопалися, так – ми побудували бліндажі, так – ми забезпечили людей буржуйками. Все це ми зробили. Але не вистачає зимової амуніції, перед усім простого зимового одягу. Зараз ми як циркове театральне училище – одягнені хто у що гаразд.\nАле немає такого морозу який би змусив нас посунутися хоча б на сантиметр з тих позицій на яких ми перебуваємо.\nМи зараз зі впевненістю на сто відсотків можемо говорити, що половину всієї роботи в обороні Маріуполя роблять волонтери. Тому-що якщо б вони не в’язали шкарпетки, якщо б вони не передавали светри, якщо б вони на закупляли берці, якщо б вони не передавали нам теплі бушлати, повірте – у нас би нічого не було. Ми б просто замерзли.\nОт зараз жінка на «Фейсбук» написала – «зв’язала 20 шкарпеток, хочу передати, куди». Ну так от взагалі просто написала. Полтавка. Я відповів – прізвище моє знаєте, далі «Нова пошта» на Маріуполь, а далі буду передавати людям, які знаходяться на самому передку. В першу чергу танкістам – їм зараз складніше за всіх.\nОт ще цікавий випадок. Людина їхала до Польщі купляти собі автомобіль, але потім передумав і купив нам реанімобіль.\nТому є у людей свідомість. Не всі сидять бухають по ресторанах, не всі ходять по кінотеатрах. Є люди котрі знають, що тільки спільні зусилля можуть принести бажаний результат. Нехай кожен хоча б передав талони на бензин. Цим єднанням ми зупинимо будь-яку агресію і звернемо у втечу найстрашнішого ворога, якого ми лише можемо собі уявити. А росіяни на сьогодні не такі страшні, як їх малюють. Вони так само мерзнуть, навіть ще більше. Вони деморалізовані, тому-що вони не знають для чого вони прийшли. Якщо нас гріють серця тих людей, кого ми оберігаємо і захищаємо, то їх холодять ті прокльони від наших дружин, матерів, і сестер, котрі сипляться на їхні голови. Тому-що вони прийшли вбивати нас на нашій землі.


довгострокове партнерство Флориди програма по догляду\nПредметом довгострокового догляду, здається, стає більше уваги сьогодні. Велика частина дискусії зосереджені на довгостроковий відхід пов’язаний з його ціни на послуги, зростанням населення вихід на пенсію, різке збільшення тривалості життя і очікуване вплив на збіжність цих факторів сім’ям і сектора охорони здоров’я.\nПитання зачіпає не тільки одна держава в США, але головним чином усе і Флорида входить в їх числі. Флорида є одним з найпопулярніших держав серед літніх людей і пенсіонерів у зв’язку з його сприятливим кліматом, старший варіанти догляду та допомога життя, що держава може запропонувати. Це фактично збільшило потребу в допомогу життя за ці роки. Дані показують, принаймні, 70 відсотків людей у віці старше 65 років вимагають довгострокових послуг з догляду в якийсь момент в їхньому житті. Medicare і більшість приватного медичного страхування не платить за більшість послуг, які призвели до розвитку довгострокового догляду Програми Партнерства в 1980 році для заохочення фізичних осіб на купівлю LTCi.\nІ, щоб зменшити витрати на довгостроковий догляд, законопроект, прийнятий у штаті Флорида в 2005 році Законодавче яка створена основа для розвитку партнерської програми і спрямовані агентства з охорони здоров’я адміністрації (AHCA), щоб створити програму, яка створює стимули для людей, щоб купити охоплення і встановити стандарти прийнятності та координації з Управлінням з регулювання страхування. Подальший рік, Флорида законодавці схвалили законопроект, який забезпечує чудовий захист реформ здійснювати тривалі страхування по догляду термін дешевшим, доступним і прибутковим.\nДовгострокові Флориди Догляд Партнерська програма допомагає окремим особам вжити заходів для їх LTC потреби шляхом придбання страхових якої людина думати, відповідає сумі активів він / вона хоче захистити. Крім того, він гарантує, що, коли людина подати заявку на Medicaid, люди з кваліфікованим LTC політику партнерства, мають право на захист активів. Це просто означає, що вони можуть тримати свої активи в сумі, що дорівнює сумі, сплаченої їх політику в області витрат з їх обслуговування.\nLTC політики партнерства у Флориді податок кваліфікованих (частина страхових внесків можуть бути затребувані в якості податкового вирахування) у відповідності з федеральним законом, надавати абонентам захист від інфляції, а також забезпечити долар за долар захисту активів в ситуаціях, коли страхувальник має подати заявку на довгострокову допомогу догляду Medicaid. Це означає, що як тільки приватні вигоди страхування будуть вичерпані для людей з політикою програми партнерства, спеціальні правила Medicaid застосовуються, якщо додаткове освітлення необхідне. Без політики програми партнерства, люди, як правило, повинні “провести вниз” свої активи – по суті, збіднюють себе-перш ніж отримати право на Медікейд.\nПослуги, які можуть бути включені в FL довго страхування по догляду термін такі послуги, як догляд на дому, допомога життя дорослий дитячий сад, тимчасового догляду, паліативної допомоги, будинки престарілих та допомоги, надаваної послуги для хвороби Альцгеймера.\nPrevious Previous post: інвестуванні на страховий захист по безробіттю\nNext Next post: порівняти страхування автомобіля котирування онлайн – ви можете заощадити гроші


08 травня 2021, Київ 08:02\nРечник президента Росії Володимира Путіна Дмитро Пєсков заявив, що в Кремлі не перевірятимуть заяви глави Чечні Рамзана Кадирова, який розкритикував «тих, хто порушує згоду між людьми, бреше, влаштовує розбрат».\n«Якщо ми не зупинимо таких людей, не вб’ємо їх, не посадимо, не налякаємо, у нас [в країні] нічого не вийде», – сказав Кадиров. Після цього він закликав спецслужби, поліцію, регіональну владу і громадські організації виявляти тих, хто «ображає честь» в інтернеті, і переслідувати їх, «навіть якщо для цього будуть порушені всі закони».\nЗапис засідання уряду Чечні, на якому Кадиров це заявив, 5 листопада показали на чеченському телеканалі «Грозний ТВ».\nВодночас журналісти проєкту Радіо Свобода і «Голосу Америки» «Настоящее время», які знають чеченську мову, підтвердили, що переклад слів Кадирова правильний.\nПрес-секретар Кадирова Альва Карімов після цього заявив, що «слова Даудова були спотворені». Той же Даудов обіцяв «вкоротити до стандартних розмірів» язик головному редактору «Кавказького вузла» Григорію Шведову. Той розцінив ці слова як прямі погрози не тільки йому, але і всій «журналістській спільноті».


Поліцейські перевірили близько сотні будинків у Хмельницькому на рівень «доступності» для злодіїв | Новини Хмельницького "Є" | ye.ua\n19:44, 20 Вересня, 2018 24°\nПоліцейські перевірили близько сотні будинків у Хмельницькому на рівень «доступності» для злодіїв\n6 Березня, 20171839СуспільствоГалина МЕЛЬНИК\nРобота над проектом триває. Фото: автора\nМешканці вже отримали рекомендації, як убезпечити житло.\nУ рамках проекту «Безпечний будинок» хмельницькі поліцейські продовжують перевіряти багатоповерхівки, аби зменшити рівень злочинності. За словами заступника начальника міської поліції Ігоря Кирника, правоохоронці вже обстежили близько сотні будинків і надали мешканцям рекомендації щодо забезпечення безпеки їхнього помешкання.\n«Робота над проектом триває, ми свідомо не ставили терміни для нього, оскільки обстеження будинків відбувається у той час, коли в представників правоохоронних органів немає викликів. У лютому поліцейські були навантажені іншими видами роботи, але зараз знову приступили до реалізації проекту», - пояснив Ігор Кирник.\nЗа його словами, ініціатива сприймається мешканцями позитивно, однак втілити рекомендації поліцейських можуть не всі. Зокрема, не у кожному будинку жителі можуть встановити у під’їздах камери спостереження.\n«Огородження прибудинкової території, до прикладу, є теж одним із заходів убезпечення будинку. Чи наявність густих зелених насаджень – якщо вони є причиною скупчення асоціальних елементів, рекомендуємо їх зрізати, щоб створити кращу оглядовість. Ми доводимо це мешканцям будинків, що головне – попередити злочинність», - зазначив поліцейський.\nТакі акти складають поліцейські\nПоліцейські приходять оглядати будинки у різних районах міста, попередньо домовившись з головами ОСББ. З тими будинками, які обслуговують ЖЕКи, каже Ігор Кирник, також правоохоронці домовляються про обстеження. Тоді при огляді багатоповерхівки має бути представник управління ЖКГ.\nНагадаємо, учасники проекту «Безпечний будинок» – це дільничні офіцери, патрульні, голови ОСББ, мешканці багатоповерхівок і представники інших органів виконавчої влади та місцевого самоврядування. Правоохоронці перевіряють під’їзди, дитячі майданчики, підвали, прибудинкову територію, стоянки і складають акти обстеження. Після цього на підставі аналізу слабких місць поліцейські повідомлятимуть про них мешканців і рекомендуватимуть, як усунути проблеми.\nТеги новини: Безпечне місто, Хмельницький, поліція, крадіжки, Кирник Ігор


Заявки на монетизацію субсидій приймаються до 31 серпня | Новини\nЗаявки на монетизацію субсидій приймаються до 31 серпня\n09:46, 28 серпня 2017 р.\nПро це повідомила начальник управління соціальної допомоги та компенсаційних виплат департаменту соціальної політики Черкаської міської ради Катерина Бінусова. Заявки на монетизацію приймають лише до 31 серпня.\n«Відповідно до списків субсидіантів від підприємств-надавачів послуг, право на «монетизацію» субсидії мають 8000 родин, на сьогодні до управлінь соцзахисту їх звернулося більше половини. Прийматимуться заявки щодо компенсації до 31 серпня включно. Тому черкащанам, які бажають її отримати, потрібно поспішити», – повідомила Бінусова.\nМонетизація поширюється лише на послуги з опалення газо-електропостачання.\nЧитайте також: Показники лічильників черкащани можуть залишити на автовідповідач.


Вакциновані люди менше часу переносять коронавірус, якщо захворіють - Новини Здоров’я\nВакциновані люди менше часу переносять коронавірус, якщо захворіють\n15:57, 2 грудня 2021 Читать новость на русском\nВакциновані люди, які хворіють на COVID-19 виділяють менше вірусу, ніж ті, хто не вакцинований. Це показало дослідження, яке провели серед гравців NBA.\nНове дослідження вчені Гарвардського університету провели з листопада 2020 року до серпня 2021 року, тобто в період активного поширення штаму Альфа та Дельта коронавірусу. Загалом фахівці проаналізували близько 20 тисяч зразків із носоглотки 173 гравців Національної баскетбольної ліги, які проходили регулярне ПЛР-тестування для участі у зборах та змаганнях.\nВакциновані люди менше часу розносять коронавірус\nВчені виявили, що щеплені гравці у разі проривного зараження виділяли вірус у середньому 5,5 днів, у той час, як невакциновані – 7,5 днів. Це приблизно на 36% менше. Учасники дослідження були щеплені вакциною Pfizer-BioNTech та одноразовою векторною вакциною Johnson & Johnson.\nІнші дослідження про заразність вакцинованих людей\nПерші дані про те, що вакциновані люди з меншою ймовірністю заразять оточуючих, навіть якщо інфіковані самі, надійшли на початку року з Ізраїлю, де масова вакцинація населення проводилася рекордними темпами. У заражених пацієнтів старше 60 років, які отримали препарат Pfizer-BioNTech, вірусне навантаження в тестових мазках з носа та глотки було на 60% меншим, ніж у людей 40 – 59 років, які на той момент ще не були щеплені. Це означає, що вакцинація справді знижує темпи передачі вірусу, вважають вчені.\nЩеплені люди менш заразні\nУ червні Центри з контролю та профілактики захворювань США (CDC) представили результати дослідження HEROES-RECOVER, яке ще триває, за участю близько 4 тисяч медичних працівників і співробітників екстрених служб.\nУ щеплених після зараження інфекція протікала легше та одужання наставало швидше, а вірусне навантаження в їхніх мазках було в середньому на 40% нижчим у порівнянні з тими, хто ще не отримав вакцину. Крім того, тривалість виділення патогенів у вакцинованих була на 6 днів меншою.


Закон про референдум: реакція українців на ідею Зеленського\n1 лютого 2021 , 13:42 - Читать новость на русском\nЩо українці думають про референдум / 24 канал\nЯкщо на усіх етапах ухвали законопроєкту все буде в порядку, то провести перший референдум можна вже буде у 2021 році.\nБільше тут Референдумам бути: що цей закон дає українцям та які є нюанси\nСпершу потрібно зібрати щонайменше 3 мільйони підписів у мінімум двох третинах областей і не менш як по 100 тисяч підписів у кожній області.\nЯкщо всі норми про ініціювання референдуму дотримано, то оголосити про його проведення має президент своїм указом.\nЯкі питання не можна виносити на референдум\nНе всі питання можна буде виносити на референдум, зокрема ті, що стосуються податків, бюджету та амністії. А також питання, які прямо суперечать Конституції, підривають незалежність, суверенітет чи територіальну цілісність України або суперечать принципам захисту прав людини.\nЖурналісти 24 каналу запитали в українців, що вони думають про референдум і чи мають питання, які готові виставити на обговорення та голосування.\nВідповіді дивіться у відео:\nНовини Новини України 24 Законодавство Володимир Зеленський Новини політики Новини політики Референдум


Експерти обговорювали, як створюючи якісний контент забезпечувати стійкість роботи медіа – Фундація Суспільність\n24 липня експерти дискутували онлайн на тему «Як забезпечити стійкість роботи медіа, створюючи якісний контент».\nМетою заходу став експертний аналіз медіаринку в Україні, пошук нових можливостей забезпечення сталого розвитку медіа, які продукують якісний контент, розповсюдження інноваційних моделей монетизації, обговорення національного та світового досвіду розвитку стійкого медіабізнесу.\nДо дискусії долучилися: Анна Бабінець, головна редакторка агенції розслідувань «Слідство Інфо», Олександр Мартиненко, генеральний директор «Інтерфакс-Україна», Наталія Лигачова, шеф-редакторка «Детектор медіа», Данило Мокрик, журналіст-розслідувач проекту bihus.info, Катерина Венжик, директорка зі спецпроєктів інтернет-видання Liga.net, Марек Сіерант, відомий польський журналіст, Андрій Яніцький, керівник Центру вдосконалення економічної журналістики.\nКоординував дискусію Дмитро Тузов, ведучий Радіо НВ, і Тарас Петрів, президент “Фундації Суспільність.”\nУ контексті забезпечення стійкості роботи медіа, створюючи якісний контент, експерти зокрема говорили про монетизацію любові.\n“Що стосується якості контенту: уся інформація, яку виробляємо, ділиться на ту, яку користувач використовує для роботи, і ту, яку споживає для відпочинку. Перший тип контенту зараз є більш стійким”, – зауважив Олександр Мартиненко.\n“Є різні види читачів. Якщо орієнтуватися на широку публіку, популярною буде так званий фаст-фудний контент. Серйозний матеріал може прочитати сто чи тисяча людей, але це будуть люди, які приймають рішення, споживання контенту якими може принести користь.\nЄ проблема клікбейту. Коли зважають на кількість переглядів – тут справді виникне питання фінансування. Модель краудфандингу може мати хороше майбутнє, адже тут важливий більше вплив, аніж кількість, – додав Данило Мокрик.\nКатерина Венжик розповіла про досвід упровадження системи краудфандингу під час пандемії виданням Liga.net:\n“У квітні-травні – доки не почав вирівнюватися рекламний ринок – нас врятували читачі. Але якби Liga.net не запустила краудфандинг, до теперішнього часу ми б дожили, але в якому складі — складно передбачити.\nВизначте свою аудиторію та завойовуйте любов читачів. Донат — це найвищий вияв того, що вас читають і люблять”.\nTagged with: Андрій ЯніцькийАнна БабінецьДанило МокрикДмитро ТузовКатерина ВенжикМарек СіерантмедіаНаталія ЛигачоваОлександр МартиненкоТарас Петрів\nЕкспертна дискусія «Як забезпечити стійкість роботи медіа, створюючи якісний контент»\nВиклики та тренди для міжнародної журналістики


Будівництво дерев'яних будинків - енергетика майбутнього— новини від компанії «Домінант»\nБудівництво дерев’яних будинків є найбільш сприятливим для навколишнього середовища, адже тільки дерев'яні стіни здатні дихати, прекрасно регулюючи повітрообмін, не виділяючи шкідливих і токсичних речовин.\nТепло в дерев'яних будинках прекрасно зберігається. Завдяки відмінній теплопровідності дерева, можна економити на опаленні.\nБудівництво дерев’яних будинків в наші дні особливо набирає популярності, а дерев'яні споруди цінуються як найбільш енергозберігаючі конструкції. У будівництві дерев’яних будинків все частіше застосовують нові визначення енергозберігаючого будинку, екобудинку або пасивного дерев'яного будинку. Таке будівництво дерев’яних будинків відрізняє мінімальне енергоспоживання. Це дійсно робить будівництво дерев’яних будинків просто знахідкою в умовах постійного зростання вартості електрики і тепла, за рахунок чого так гостро стоїть у населення питання комунальних платежів.\nБудівництво дерев’яних будинків можна вважати енергозберігаючим, якщо енерговитрати з квадратного метра дерев'яного будинку менше, ніж 40 кВт • ч / м² за опалювальний сезон. Звичайний будинок в Україні витрачає 100-120 кВт • ч / м².\nБудівництво дерев’яних будинків мінімізує витрату енергії і зменшує теплові втрати дерев'яної споруди за допомогою наступних архітектурних прийомів:\nповне виключення містків холоду в конструктивних вузлах;\nдотримання оптимальної зональності планування згідно із розташуванням сторін світу;\nвентиляція з рекуперацією.\nБудівництво дерев’яних будинків повною мірою може здійснити проект незалежної енергосистеми без додаткових витрат на підтримку теплообміну. У такій споруді додатковий обігрів можуть забезпечити такі альтернативні джерела: тепловий насос або сонячний водонагрівач. Дуже важливо при цьому правильно розрахувати тепловий баланс споруди. Будівництво дерев’яних будинків пропонує також такі нові визначення, з якими, ви, швидше за все, вже зустрічалися: «розумний дім» і «активний дім». Технологія зведення дерев'яного розумного будинку передбачає систему постійного контролю енергоспоживання будівлі, а активний будинок крім споживання малої кількості енергії, здатний виробляти енергію самостійно. Цей будинок можна охарактеризувати позитивним енергобалансом.\nБудівництво дерев’яних будинків володіє всіма необхідними умовами для впровадження технологій енергозбереження, хіба що швидкий перехід на енергетику майбутнього має на увазі швидкі й ефективні кроки в бік прогресу. Зараз це особливо важливо і на рівні окремої сім'ї, і на рівні цілої держави. У світлі останніх економічних і політичних подій, будівництво дерев’яних будинків та альтернативна енергетика сьогодні як ніколи здатні вирішити проблему істотної економії палива та фінансів. Багатьох, звичайно, бентежить ціна енергозберігаючих установок, але, за підрахунками фахівців, в кінцевому підсумку це призводить до 40% економії палива і 30% економії електроенергії. Будівництво дерев’яних будинків коштує порівняно недорого, а терміни зведення дерев'яної споруди становлять від двох до шести місяців. Це дає впевненість, що будівництво дерев’яних будинків, як хороша основа впровадження енергозберігаючих технологій, скоро стане невід'ємною частиною і заміських будов, і міської архітектури.


Малі ГЕС у Карпатах: Міністр екології підтримав будівництво на Закарпатті міні-ГЕС\nМіністр екології підтримав будівництво на Закарпатті міні-ГЕС\n«На жаль, у питанні будівництва малих гідроелектростанцій часто більше\nполітики, аніж здорового глузду. Учора ми побували на одній з таких\nгідроспоруд у Перечинському районі. До слова, поряд з ГЕС знаходиться\nвеличезне форелеве господарство – це, напевне найкращий приклад того, що все\nце може співіснувати. -AAA+\nТехнологічно все зроблено так, що шляхи проходу риби залишилися у природному\nстані. Міні-ГЕС виробляє електроенергію, не завдаючи ніякої шкоди\nнавколишньому середовищу. Так прокоментував спірне питання будівництва на\nЗакарпатті малих ГЕС міністр екології та природних ресурсів Олег\nПроскуряков, – передає кореспондент ІА ZIK.\nЗа його словами у цьому питанні треба відкинути політику, чиїсь інтереси, і\nзосередитися на користі для регіону. «За нашими попередніми підрахунками,\nЗакарпаття, в принципі, може себе повністю забезпечити електроенергією за\nрахунок малих ГЕС. Сьогодні ми обговорювали одну пропозицію – поєднати і\nзробити програму і пілотний проект, де б ми могли «підв'язати», зокрема, й\nаспекти, що турбують громадськість. Це майбутнє, це перспектива, я в цьому\nглибоко переконаний і з цього приводу матиму розмову також з міністром\nенергетики і вугільної промисловості», – сказав Олег Проскуряков.\nОпубліковано БЕР о 14:27


Розробка районних програм підтримки малого підприємництва\n7-8 листопада 2006 року Проектом розвитку Львівщини спільно з Львівською облдержадміністрацією, Представництвом Держпідприємництва України у Львівській області, Центром підтримки бізнесу «НюБізнет» було проведено тренінг на тему: “Розробка районних програм підтримки малого підприємництва”, який мав на меті навчити учасників послідовно, правильно та логічно розробляти Регіональні програми розвитку малого підприємництва на 2007-2008 роки.\nВід Сокальського району участь у тренінгу прийняли:\nКостюк Ганна Іванівна\t-\tкерівник Сокальської агенції регіонального розвитку;\nБокало Андрій Васильович\t-\tголовний спеціаліст управління економіки райдержадміністрації;\nКожушко Олег Васильович\t-\tголова комісії з питань бюджету і економіки Сокальської районної ради, підприємець;\nКозира Лариса Любомирівна\t-\tголова асоціації підприємців Сокальщини.\nЗапрошеними на тренінг були також делегації Радехівського, Стрийського та Мостиського районів.\nТренерами навчань були Олена Бей – директор Центру підтримки бізнесу «НюБізнет» та Вітольд Міхалек – експерт Проекту розвитку Львівщини.\nПершого дня учасники навчання мали змогу ознайомитися із методами підготовки районних програм, їх логіко-структурними схемами та концептуальними основами підготовки. Окрім того учасниками тренінгу були представлені проблеми розвитку бізнесу в районі.\nДругий день тренінгу передбачав навчання, що стосувались ухвалення раціональних рішень та постановки цілей для вирішення поставлених проблем та передбачав представлення учасниками цілей і задач районних програм розвитку бізнесу.\nВ кінці тренінгу провели дискусію щодо взаємозв’язку між заходами, очікуваним бюджетом та реальними результатами Регіональних програм розвитку МП. Тренери надали практичні рекомендації, щодо розробки проектів заходів програм.


Літературна дискусія 1925-1928 рр. - Новий довідник: Українська мова. Українська література - Літературне місто\nЛітературна дискусія 1925-1928 рр. - Новий довідник: Українська мова. Українська література - Літературне місто\nПопередня: Літературні угруповання\nНаступна: Виникнення терміну «соціалістичний реалізм»


Мюнхенська конференція з безпеки прийматиме Український ланч | СЬОГОДНІ\nУ Мюнхені пройде Український ланч\n14 лютого 2020, 12:55\nТема ланчу – "Україна, що рухається вперед"\n15 лютого 2020 року Фонд Віктора Пінчука та Ялтинська європейська стратегія (YES) проведуть 4-й Український ланч у Мюнхені на тему "Україна, що рухається вперед", організований з нагоди Мюнхенської конференції з безпеки. Фонд та YES вже понад 15 років організовують майданчики для обговорення європейського майбутнього України та глобального контексту.\nЗ обранням нового президента та парламенту України в 2019 році реформи і економічні перетворення продовжилися, але в той же час, вирішення конфлікту на Сході країни представляється примарним, незважаючи на перші зроблені кроки. Якими є внутрішні та зовнішні чинники, що формуватимуть політику України найближчими роками? І яким чином вони позначаться на євроатлантичних перспективах України та на європейській безпеці в цілому? Світові та українські лідери обговорять ці питання та поділяться своїм поглядом на майбутні перспективи.\nЧитайте також: Мюнхенська конференція: Росія – загроза, але не зовсім, а Україна не в центрі уваги\nМодератором дискусії виступить Річард Хаас, президент Ради з міжнародних відносин. Серед спікерів також будуть:\nСтаніслав Асєєв, автор Радіо "Свобода";\nМірча Джоане, заступник генерального секретаря НАТО;\nКерсті Кальюлайд, президент Естонії;\nМирослав Лайчак, міністр закордонних справ Словаччини;\nЕді Рама, прем’єр-міністр Албанії;\nПетер Гульквіст, міністр оборони Швеції.\nВікторія Нуланд, старша радниця Albright Stonebridge Group;\nМеган О'Салліван, професорка з практики закордонних справ і директорка Проекту енергетичної геополітики, Школа державного управління ім. Кеннеді при Гарвардському університеті;\nГвендолін Сасс, директорка Центру східноєвропейських та міжнародних досліджень;\nРадослав Сікорський, голова Делегації з парламентських зав’язків із США, парламентська група ЄНП, Європейський парламент, колишній міністр закордонних справ Польщі, член Консультаційної ради Мюнхенської конференції з безпеки;\nФренсіс Фукуяма, директор Центру з питань демократії, розвитку та верховенства права в Стенфордському університеті та інші.\nЗахід відвідають провідні лідери від політики та бізнесу, експерти та представники засобів масової інформації з України та світу, в тому числі кореспондент сайту "Сьогодні".\nВпродовж останніх п’ятдесяти років Мюнхенська конференція з безпеки (МКБ) стала головним світовим форумом із обговорення політики безпеки. Щороку у лютому понад 500 відповідальних за прийняття рішень фігур вищого рівня з усього світу, в тому числі, керівники держав, міністри, провідні представники міжнародних та неурядових організацій, а також високопоставлені представники бізнесу, засобів масової інформації, академічних кіл та громадянського суспільства, беруть участь у конференції аби долучитись до активного обговорення сучасних та майбутніх викликів у сфері безпеки.\nyes мюнхенська конференція український ланч


Пауло Коельйо (нар. 1947 р.) - Зарубіжна література. Профільний рівень. 10 клас. Ніколенко\nЦе я — той хлопчик-пастух Сантьяго, і я шукаю свій скарб, а кожен із нас — теж Сантьяго, тільки ви шукаєте свій скарб. Розповідь про одну людину — це розповідь про всіх, і пошуки, що їх веде один, веде все людство.\nМорально-філософський роман, притча, алюзія, міф, класична й масова література, художність\n1. Чи замислювалися ви коли-небудь про сенс життя? Чи шукали його персонажі тих творів, які ви читали?\n2. Пригадайте повість-казку «Маленький принц» А. де Сент-Екзюпері. Які ознаки притчі в ній виявляються? Які важливі істини допоміг вам відкрити цей твір?\n3. Пригадайте, що означає термін «алюзія». Яку роль відіграють алюзії в художніх творах? Наведіть приклади.\nПауло Коельйо народився 24 серпня 1947 р. в м. Ріо-де-Жанейро (Бразилія). Коли підлітком він сказав матері, що хоче стати письменником, вона відреагувала такими словами: «Мій любий, твій батько — інженер. Він — людина, яка мислить логічно й раціонально, у нього чітке бачення світу. Чи знаєш ти, що означає бути письменником?» Турбуючись про майбутнє сина й намагаючись захистити його від переслідувань влади, яка забороняла мистецтво, батьки відправили сімнадцятирічного Пауло в психіатричну клініку, з якої він тричі намагався втекти. Вийшовши з клініки, двадцятирічний П. Коельйо став хіпі: він мандрував Південною Америкою, Африкою, Мексикою та Європою, читав усе, що підлягало прямій чи непрямій забороні — від класики до езотеричної літератури.\nПауло Коельйо в дитинстві\nПовернувшись до Бразилії, юнак писав тексти пісень для співачок у стилі року та джазу, а також для культового рок-гурту Бразилії, що зробило його знаменитим. Але він продовжував шукати себе: працював журналістом у газеті, намагався реалізувати себе в театральній режисурі й драматургії, видавав журнал. Незабаром теми його віршів привернули увагу влади. П. Коельйо звинуватили в антиурядовій діяльності, за що його тричі заарештовували. Вийшовши на свободу, він вирішив, що настав час стати розсудливим. Його не бентежила раптова втрата роботи. Він сприймав її як привід для того, щоб розпочати подорож, яка завершилася в Іспанії, у м. Сантьяго-де-Компостелла, де зберігаються мощі св. Якоба.\nЦе паломництво — водночас і реальне, і символічне — стало переломним моментом в його житті. Пауло навчився розуміти мову знаків. Він пройшов 80 км стежкою прочан і описав цю подорож у своїй першій книжці — романі «Паломництво», що вийшла друком у 1987 р. Згодом створив роман «Алхімік», який одразу приніс йому й літературне визнання, і славу духовного «гуру». Саме цей роман дотепер залишається книжкою, яка найуспішніше продавалася в Бразилії та в інших країнах, що навіть відзначено в Книзі рекордів Гіннесса. Нині у творчому доробку автора — понад двадцять творів.\nПисьменник є лауреатом багатьох літературних премій у різних країнах, зокрема Франції та Італії. У 1996 р. П. Коельйо був призначений особливим радником програми ЮНЕСКО «Духовні точки дотику та міжкультурні діалоги». У 1999 р. французький уряд присвоїв йому звання кавалера національного ордена Почесного легіону. Утім, як неодноразово стверджував письменник, любов цінніша за гроші й регалії. Він зумів захопити не лише думки, а й серця мільйонів людей: християн і мусульман, бізнесменів та інтелектуалів, звичайних людей і світових «зірок», таких як, наприклад, Умберто Еко та Мадонна.\nВосени 1998 р. Пауло здійснив турне Азією та країнами Східної Європи. Розпочавши свою подорож у Стамбулі, він проїхав через Болгарію й завершив свій шлях у ризі. Серед країн, які він відвідав як знаний письменник і де презентував свої книжки на видавничих форумах і ярмарках, — Німеччина, Колумбія, Іран, Китай, Україна та ін.\nУ вересні 2000 р. вперше було оголошено про існування Інституту П. Коельйо, який він разом зі своєю дружиною христиною Оїтісією заснував у 1996 р. Організація була створена, щоб надавати допомогу бідним бразильцям, насамперед дітям і людям похилого віку.\nКоельйо та Україна: візити й побажання\nРоман «Алхімік» є досить популярним в українських читачів, і не лише в них, оскільки перекладачі та видавці виявляють значний інтерес до цього твору. Першим, хто ознайомив українців із цим твором, був В. Морозов, а згодом власну версію перекладу видрукував В. Шовкун.\nП. Коельйо двічі відвідував Україну. У вересні 2004 р. він став почесним гостем XI Форуму видавців у Львові, а також відвідав Київ. За два роки він знову завітав до нас. Одне з інтерв'ю українським виданням він розпочав такими словами: «Передусім хочу подякувати своїм читачам в Україні. Це — досить особливе для мене місце. Протягом свого першого візиту в Україну я відчув якусь незрозумілу прихильність до цього місця. Офіційно я тут для участі в конференції, присвяченій річниці трагедії на Чорнобильській АЕС. У цьому році я прийняв рішення провести 90 днів у дорозі. Ця подорож — символічна данина початку мого творчого шляху. Я збираюся відвідати ті місця, до яких я прив'язаний з тих чи інших причин». Це паломництво, яке почалося 30 березня, не обмине й «чорнобильську тему». На запитання журналістів, чи планує П. Коельйо написати книжку про Україну й чи збиратиме для неї матеріал у Києві й Одесі, він відповів: «Я ніколи не говорив, що збираюся писати книжку про Україну. Коли я вперше побачив Україну й познайомився з нею, то, звичайно, написав кілька заміток про вашу країну. У своїй новій книжці я згадую Чорнобиль».\nВочевидь, слова митця йшли від щирого серця, а Україна глибоко запала йому в душу. У розпал Революції Гідності він написав у соціальній мережі Twitter рядки на підтримку мужності українців: «Припиніть бути тими, ким ви були, і станьте тими, ким ви є. Київ. Майдан», прикріпивши фото з Михайлівського собору, який на той момент функціонував як госпіталь.\n25 липня 2002 р. П. Коельйо став членом Бразильської літературної академії (ABL). Мета цієї академії, штаб-квартира якої знаходиться в Ріо-де-Жанейро, — зберегти бразильську культуру й мову. Одразу після обрання П. Коельйо отримав понад три тисячі листів від читачів. Незважаючи на всесвітнє визнання, він нерідко піддавався нападам деяких літературних критиків, тому обрання членом Академії стало важливою подією в його житті.\nПауло постійно підтримує зв'язок із засобами масової інформації за допомогою численних інтерв'ю, а також статей у газетах і журналах. За кілька років він написав чимало статей і нарисів для багатьох впливових видань.\nПритча — повчальна алегорична оповідь, у якій фабула підпорядкована повчальній частині твору. На відміну від багатозначності тлумачення байки, у притчі зосереджена певна дидактична ідея. Притча широко застосовується в Євангелії, виражаючи в алегоричній формі духовні настанови, як, наприклад, «притчі царя Соломона», що були поширені ще за часів Київської держави. У новітній європейській літературі притча стала одним із засобів вираження морально-філософських роздумів письменника, нерідко протилежних до загальноприйнятих, панівних у суспільстві уявлень. Тут притча не зображує, а повідомляє про певну ідею (Ф. Кафка, Б. Брехт, Ж.-П. Сартр, А. Камю та ін.).\nХудожність — 1) у широкому сенсі слова основна особливість мистецтва, що відрізняє його від інших форм відображення та пізнання життя (наприклад, наукового); основою художності, художнього відображення життя є відображення життя в образах, художність у цьому сенсі збігається з поняттям «образність»; 2) у більш вузькому сенсі слова художністю називають високу якість твору мистецтва та літератури, що визначає його значення; для художності суттєвою ознакою є завершеність утілення творчого задуму, того «артистизму», який є запорукою впливу твору на читача, глядача, слухача; з художністю тісно пов'язані уявлення про органічність, цілісність, творчу свободу, оригінальність, смак, почуття міри тощо.\n«АЛХІМІК» (1987). Духовний квест, або Пошуки сенсу буття. «Алхімік» розповідає про історію Сантьяго, молодого андалузького пастуха, який мріє про приховані скарби в Єгипті та вирушає в складну й водночас просвітницьку подорож, щоб їх знайти. Роман П. Коельйо — це полювання за втраченими скарбами й духовний квест героя, який долає випробування за допомогою прихованих учителів, які вказують йому подальшу дорогу.\nІсторія розпочинається з того, що Сантьяго вирішує переночувати в занедбаній церкві з величезним сикомором, що росте з місця, де колись стояла ризниця. Саме тут хлопець, який нещодавно закінчив семінарію й вирішив не присвячувати себе професії священика, бачить дивний сон, який спонукає його вирушити в подорож до єгипетських пірамід. Традиційні релігійні символи з'являються чи не на кожній сторінці «Алхіміка», але в історії П. Коельйо вони змінили своє сакральне значення, трансформувалися в нові істини: цар Мелхиседек із Книги Буття в романі зображений чарівником та алхіміком, традиційне ісламське паломництво в Мекку замінено своєрідною подорожжю-пошуком Персональної Легенди, навіть сам Сантьяго як біблійний блудний син має подорожувати світом, щоб переконатися, що обіцяний йому скарб лежить на тому місці, звідки й почалися його мандри.\nРоман «Алхімік» є художнім дороговказом на шляху активного досягнення людиною своєї мрії.\nНазва роману — проста й водночас незвичайна. Алхімія — середньовічне містичне вчення, спрямоване на пошук чудодійної речовини — «філософського каменя», за допомогою якого можна було б перетворити прості метали на золото або срібло й лікувати різні хвороби. П. Коельйо висвітлює філософію цих пошуків у кількох образах роману: Сантьяго, англієць, Алхімік. Дійсно, П. Коельйо використовує ідеї, які, хоча й беруть свій початок з алхімії, усе ж таки є актуальними й у нашому повсякденному житті. Щоб хлопець знайшов свій скарб, він повинен спочатку навчитися приймати зміни, правильно оцінювати простоту, довіряти досвіду, здобутому з повсякденного життя. Він повинен навчитися жити сьогоднішнім днем, розуміти Божу волю за знаками та прикметами, слухати своє серце, збагнути душу світу й зрозуміти всесвітню мову, якою з ним говорить Бог. Іншими словами, для досягнення свого матеріального скарбу Сантьяго повинен пройти духовну трансформацію, процес, який паралельно нагадує алхімічне перетворення свинцю на золото.\nМелхиседек благословляє Авраама. Фрагмент мозаїки купола собору Сан-Марко. Венеція. XI-XIII ст.\n«Персональна Легенда» як широке поняття. П. Коельйо ввів у текст роману поняття «Персональна Легенда». У філософії автора вона має досить широке значення — це й покликання, призначення, і доля, і щось більше за долю. Для Сантьяго Персональною Легендою стає прихований скарб, але знайти скарб — не означає прожити свою Легенду. Саме шлях до скарбу, випробування, численні перипетії, ризикування власним життям та осягнення істинного сенсу життя — ось що є проживанням, тобто втіленням у життя власної долі. Персональну Легенду можна не прожити, і тоді про неї краще навіть забути, як то зробив продавець смаженої кукурудзи. З неї можна пожартувати, як з недолугого сну, як то робить розбійник, що жорстоко б'є й грабує Сантьяго біля пірамід. Проте письменник наполягає, що сама собою Персональна Легенда не втілиться в життя. Йому імпонує активна життєва позиція, діяльний пошук людиною сенсу життя.\nОбраз Сантьяго. До 16 років Сантьяго перебував у семінарії. «Не розумію, як вдалося мені знайти Бога в семінарії. Це була спроба пізнання Бога й докладного вивчення людських гріхів». Сантьяго мав одну мрію — він хотів подорожувати. «Він уважав, що йому в житті призначено поневірятися». Набравшись сміливості, сказав батькам, що не хоче бути священиком. «Треба вибирати між тим, до чого звик, і тим, до чого прагнеш». Одного разу вночі він лежав і думав, тішив себе думками про «новий», а не «чужий» світ, про те, що він устигне завжди повернутися в пастухи, а ось подорожувати... Такою стала зав'язка твору. Головний герой чітко визначився зі своїми бажаннями, поставив перед собою мету й накреслив шляхи, які йому доведеться пройти, щоб досягти її.\nОбраз Сантьяго — це літературний колаж. Ім'я та характер герой «запозичив» у старого рибалки Е. Хемінгуея з повісті «Старий і море». Як Жульєн Сорель з «Червоного і чорного» Стендаля, він навчався в семінарії, але прагнення пізнати світ пересилило тягу до Бога. П. Коельйо запозичив риси характеру героя в різних письменників, але створив новий власний образ.\nОбраз Сантьяго через алюзії відсилає читачів до творів класичної літератури та міфології.\nСантьяго — пастух, вівчар. Цей рід занять він отримав за допомогою гаманця з трьома старовинними золотими, які його батько знайшов у полі. Цей аспект образу був запозичений з міфологій різних народів. В індійській традиції покровителем пастухів був Крішна, у грецькій — Аполлон, Геліос, Паріс, які, у свою чергу, теж були пастухами. Божественними покровителями пастухів були Пан і Дафніс. Як персонаж міфосвіту, вівчар був пов'язаний і з небом, і з Богом, а через овець — з тваринним і рослинним світом (навіть розумів їхню мову), тому до пастуха зверталися за порадою, за ліками, за прогнозом на урожай. Через те, що вівчарі жили окремо від суспільства й постійно подорожували, їх часто сприймали як чаклунів. Не варто забувати й про давню біблійну традицію: Бог — пастир, Земля — пасовище, а люди — вівці, яких доглядав та охороняв Бог. Можна порівняти Сантьяго з «божественною дитиною», з «героїчною дитиною», з людиною, що об'єднувала Небо, Землю, Людей та Бога.\nУ 2002 р. португальський «Журнал де Летрас», авторитетне видання про місцеву літературу й літературний ринок, оголосив про те, що за кількістю проданих екземплярів «Алхімік» випередив усі інші книжки, написані португальською мовою за всю історію розвитку цієї мови. «"Алхімік" — це ніби сучасний "Маленький принц"». Глибока й проста книжка» (М. Павич).\nПритчевість роману. У творі можна визначити три основні моменти, три ключові слова: мрія, любов і сон. Мрія веде Сантьяго до пошуку себе, сон є провідником між світом ідей та речей, а любов, як кульмінаційний момент, усвідомлення героєм своєї суті, дає змогу Сантьяго збагнути, що вибір — це не те, що герой обирає, а те, чого він зрікається. Усвідомлення відмови від спокійного життя з Фатімою заради проживання Персональної Легенди й обіцянка собі повернутися згодом до неї — важливі моменти на шляху до самовдосконалення.\nЗакоханий Сантьяго починає усвідомлювати своє призначення в житті. У цьому також полягає новаторство П. Коельйо, адже він зображує почуття кохання в новому філософському сенсі. Якщо раніше в художній літературі письменники використовували поняття «любов» для передавання найвищих людських почуттів, то П. Коельйо надає цьому слову філософської інтерпретації. У коханні герой усвідомив себе часткою Всесвіту, збагнув найважливішу й наймудрішу частину тієї Мови, якою говорить Світ, яку люди пізнавали серцем. Вона називалася Любов'ю та була давніша за рід людський.\nНа перший погляд, сюжет роману може видатися простим і зрозумілим: герой має засвоїти уроки, щоб досягти прозріння. Коли Сантьяго подорожує африканською пустелею, він знаходить своє кохання, знайомиться з Алхіміком, зустрічає ворожі племена, ризикує своїм життям, обіцяючи перетворитися на вітер, і, пограбований, побитий, ледь живий, розкриває мету своєї подорожі — пошук скарбу. Несподіваний фінал, у якому хлопець дізнається, що скарб заховано не біля пірамід, як це передбачали його сни, а в занедбаній церкві, де почалася подорож. Подорожуючи у відкритий світ, потрібно вміти знайти дорогу додому, довіряти власним мріям навіть тоді, коли здається, що вони вислизнули за рамки досяжності. На жаль, більшість людей займається тимчасовими проблемами, безжально витрачає час, тому вони ніколи не дістануться до Пірамід. Для того щоб зрозуміти цю просту істину, не потрібно навіть вирушати в довгу дорогу, тому що знайти її можна всюди, навіть у власному дворі: треба тільки уважніше прислухатися до власного серця. Там, де воно заплаче, — там і скарб.\n«Алхімік» є романом, що містить ознаки притчі.\nТвір насичений філософськими роздумами, але водночас його сюжет простий для прочитання. Усі важливі думки у творі взято в лапки, тобто вони виділені для читача, автор ніби сам підкреслював та увиразнював головні ідеї.\nКЛЮЧОВІ. Спілкування державною мовою. 1. Англієць говорить Сантьяго, що коли б «міг, склав би величезну енциклопедію лише з двох слів — фортуна й випадковість. З таких слів і складається Всесвітня Мова». Швейцарський психолог і мислитель К. Г. Юнґ в однойменній статті ввів поняття «синхронічність», щоб описати творчий принцип таких випадковостей, які постійно діють у природі. Розкрийте значення слів фортуна, випадковість і синхронічність. 2. Що відбувається в долі Сантьяго, коли він стикається з такою синхронічністю? Математична компетентність. 3. Пригадайте, які події привели хлопця до роботи в магазині з продажу кришталю. 4. Чи є логічним те, що саме Сантьяго здатний змінити й удосконалити магазин, який до того протягом багатьох років був незмінним? 5. Чим Сантьяго відрізняється від власника магазину? Компетентності в природничих науках і технологіях. 6. Якого розміру, на вашу думку, мала бути Смарагдова Скрижаль, щоб умістити істини, відомі справжнім алхімікам? 7. Сантьяго називає істини Смарагдової Скрижалі кодом. Чи можна сказати, що наука вже розшифрувала певні коди, що стосуються світобудови чи життя людини? Інформаційно-цифрова компетентність. 8. За допомогою Інтернету завітайте на персональний сайт П. Коельйо, напишіть про враження від прочитаних творів. 9. Доберіть із сайта митця ті світлини, які, на вашу думку, найкраще презентують його як автора «Алхіміка». Прокоментуйте свій вибір. Уміння навчатися. 10. Коли Сантьяго розпочинає свою подорож пустелею, він зустрічається з англійцем — студентом алхімії. Багато в чому вони схожі між собою: обидва переслідують Персональну Легенду, обидва стикаються з ідеями алхімії. Чим відрізняється їхній підхід до життя та навчання? 11. Чому Алхімік обирає своїм учнем Сантьяго, а не англійця? 12. Прокоментуйте слова Алхіміка: «Я старий та забобонний араб, який вірить у прислів'я свого краю: "Те, що сталося одного разу, може більше ніколи не статися. Але те, що сталося двічі, неодмінно станеться й утретє"». 13. Які події зумів передбачити Алхімік? Який урок мав винести з них Сантьяго? Ініціативність і підприємливість. 14. Коли роман «Алхімік» вийшов друком у Бразилії, його не визнали читачі. Створіть рекламу, яка б привернула їхню увагу до твору. Соціальна та громадянська компетентності. 15. Чим викликане бажання Сантьяго попередити жителів оази про небезпеку від воюючих племен? Яку роль у цьому відіграє закоханість у Фатіму? Обізнаність і самовираження у сфері культури. 16. Уявіть, що ви — художник, до якого звертається видавець з пропозицією створити обкладинку до роману «Алхімік», на якій він хоче бачити символічні образи роману. Опишіть (усно) вашу обкладинку. Якщо можете — намалюйте. Екологічна грамотність і здорове життя. 17. Які небезпеки чатують на людину, яка подорожує пустелею? Чого їй варто остерігатися? Як убезпечити себе? Напишіть відповідь у таблиці (у зошиті).\nМетоди, які використовують герої роману\nПРЕДМЕТНІ. Знання. 18. Сформулюйте критерії художності, які П. Коельйо втілив у романі «Алхімік». 19. Чи належить алюзивність до них? Аргументуйте. Діяльність. 20. Пригадайте притчу про юнака, який хотів навчитися щастя в Мудреця, яку цар Мелхиседек розповідає Сантьяго. Поясніть, чи є критерій включення притчі в текст роману достатньою підставою, щоб вплинути на його жанрову форму й визначати твір як роман-притчу. 21. Порівняйте Сантьяго з героєм тієї притчі. 22. Порівняйте образи царя Мелхиседека й Алхіміка. Цінності. 23. Як ви вважаєте, чому П. Коельйо чітко не вказав, коли саме відбуваються події, зображені в романі? Чому Сантьяго в романі називається просто юнаком? 24. Які нематеріальні цінності здобуває Сантьяго в кінці своєї подорожі?\n• У романі «Алхімік» П. Коельйо втілив власний досвід духовних шукань людини.\n• Головний герой твору постає людиною, яка усвідомлено йде до своєї мети, проживає Персональну Легенду.\n• Мова Світу, яку опановує Сантьяго, дає змогу йому збагнути ідею єдності всього сущого на Землі й відповідно цінність кожного уроку на шляху до істини.\n• «Алхімік» є романом-притчею, оскільки сюжет твору вмотивований повчальною ідеєю пізнання світу героєм.\n• Роман містить сюжетні алюзії на біблійні та міфологічні тексти, які надають глибини філософському звучанню твору.\n• Образ Сантьяго є авторським поєднанням рис художніх образів попередніх епох.


УАВПП оголошує про початок проекту «Інформаційно цінна журналістика: легко, розумно, креативно» / Українська Асоціація Медіа Бізнесу\nУАВПП оголошує про початок проекту «Інформаційно цінна журналістика: легко, розумно, креативно»\nУАВПП за фінансової підтримки Міжнародного фонду “Відродження” (МФВ) оголошує про початок проекту «Інформаційно цінна журналістика: легко, розумно, креативно», який розпочинається в жовтні 2009 та триватиме до серпня 2010.\nГоловна мета проекту – допомогти редакторам та журналістам побачити нові можливості та приховані резерви для того, щоб якісно та цікаво писати про складні речі, використовувати експертний потенціал незалежних аналітичних центрів, аналізувати дії влади, державну політику в інтересах читачів, громадян України. І щоб в результаті якість аналітичних матеріалів у друкованих ЗМІ покращувалась.\nДосягнути цієї мети планується шляхом проведення циклу тренінгів в інноваційному форматі «6+6»: 6 одноденних тренінгів та 6 одноденних майстер-класів протягом 11 місяців від провідних українських практиків видавничого бізнесу, тренерів, експертів та фахівців аналітичних центрів.\nНа думку УАВПП, проект «Інформаційно цінна журналістика: легко, розумно, креативно» допоможе редакторам та журналістам побачити нові можливості, набути нових навичок та встановити прямі зв’язки між собою та з експертами. А це сприятиме підвищенню грамотності використання даних, новин, аналітичної інформації – усього, з чим кожного дня працює кожний журналіст та редактор. Також участь у проекті допоможе покращити власні знання та розуміння того, де та як шукати інформацію, де та як використовувати існуючі можливості незалежних експертних та аналітичних центрів, як використовувати особливості сучасної мультимедійної журналістики та спеціалізованої журналістики. А в кінцевому рахунку – як готувати корисні та цікаві для читачів публікації. Що дозволить продавати більше екземплярів газет та журналів, крім усього іншого!\nПроект орієнтований на, переважно, регіональних редакторів та журналістів – як на аудиторію, яка має менше можливостей для розвитку своїх професійних навичок та суто технічно має менше можливостей для професійних контактів з експертами аналітичних центрів та іншими видавцями.\nВідбір учасників буде проходити на конкурсній основі. На кожний тренінг буде формуватися група з 20 учасників.\nПерший тренінг «Технологія створення аналітичних матеріалів, корисних та цікавих читачам: навички сучасного журналіста» запланований на 14 листопада 2009 року в Одесі.\nТренер – Зоя Казанжи, медіа-бізнес тренер.\nПрограму та детальну інформація просимо дивитись на сайті УАВПП - http://www.uapp.org/uk/news_uapp/8096.html\nКрім цього, в ході реалізації проекту буде створена та розповсюджена збірка інформації та контактів аналітичних та експертних центрів в Україні. В одному документі буде зведена стисла описова та контактна інформація про максимальну кількість аналітичних, експертних центрів та дослідницьких компаній. Ця збірка стане зручним документом для використання саме регіональними журналістами та редакторами, які не завжди знають про існування тих чи інших джерел інформації. І, отже, не можуть знайти цю інформацію через пошукові системи. Розповсюдження збірки буде здійснюватись через прямі розсилки, викладення на веб-ресурсах та інформування шляхом розповсюдження спеціального прес-релізу.\nЗвісно, що завантажити її всі бажаючі зможуть на веб-сайті українських видавців www.uapp.org та веб-сайті українських редакторів www.redactor.in.ua.\nОлексій Погорелов, генеральний директор УАВПП: «Сама ринкова ситуація змушує сьогодні редакторів та журналістів докладати чималих зусиль до постійного покращення якості матеріалів – адже і читачі, і рекламодавці сьогодні суворо відсіюють ті ЗМІ, які працюють неякісно. Як профільна асоціація видавців, УАВПП скеровує свої ресурси та ресурси партнерів туди, де вони найбільше потрібні, де видавці і редактори можуть виграти від взаємодії, партнерства, обміну інформацією та думками. Ми дуже вдячні Міжнародному Фонду «Відродження» за підтримку проекту!»\nВіталій Замніус, директор програми «Засоби масової інформації» Міжнародного фонду «Відродження»: «Брак професіоналізму, низьку якість ми вважаємо головною вадою вітчизняної журналістики. Саме через це ми спостерігаємо таке ганебне явище, як замовна журналістика; саме звідси походить відсутність довіри до ЗМІ та їхня неспроможність елементарно поінформувати громадян про те, що відбувається в країні. З цієї точки зору проект УАВПП дуже своєчасний. До речі, сьогодні багато хто, і ЗМІ у тому числі, очікують на зростання ділової активності, подолання так званої кризи. Однак, переконаний, що саме підвищення професіоналізму та якості матеріалів, пошук нових інноваційних підходів у роботі є відправною точкою для виходу видань з кризи.»\nУкраїнська Асоціація Видавців Періодичної Преси (УАВПП) - www.uapp.org - добровільна, недержавна неприбуткова організація – асоціація видавців, які об’єднали зусилля для того, щоб сприяти розвитку ринку друкованих ЗМІ, та докладати зусиль до збільшення його рекламної ємності, спрощення правил та регуляцій, покращення умов для ведення бізнесу, підвищення його інвестиційної привабливості.\nМіжнародний фонд “Відродження” (МФВ) http://irf.kiev.ua - національна благодійна організація, що працює з 1990 року та входить до мережі фундацій Інституту Відкритого Суспільства (заснованого американським меценатом та філантропом Джорджем Соросом). Місія Фонду – фінансово та організаційно сприяти становленню відкритого, демократичного суспільства в Україні шляхом підтримки значущих для його розвитку громадських ініціатив. Щороку МФВ надає, в середньому, 6 мільйонів доларів США на реалізацію проектів, що сприяють розвиткові європейської інтеграції, посиленню впливу громадянського суспільства та його контролю за владою, системі громадського правозахисту й утвердженню принципу верховенства права в Україні, проведенню судової та пенітенціарної реформ, утвердженню свободи слова та інформації, розвиткові громадської активності національних меншин й толерантності у міжнаціональних взаєминах, реформам у сферах освіти, охорони здоров’я, виданню перекладів творів сучасної суспільної думки, розвитку української видавничої справи.


Діма Коляденко записав відеозвернення до Надії Матвєєвої | Телеканал СТБ\nХореограф Дмитро Коляденко звернувся по допомогу до Надії Матвєєвої. Діма з нетерпінням чекає наближення улюблених травневих свят, коли до нього приїдуть друзі та родичі. І щоб усіх смачно нагодувати, Дімі потрібно дізнатися перевірені рецепти страв на мангалі, які ще й швидко готуються. Дивіться вже цих вихідних, як експерти «Все буде смачно» розкриють зірці кулінарні секрети.\nVideo: Діма Коляденко записав відеозвернення до Надії Матвєєвої\nХореограф Дмитро Коляденко звернувся по допомогу до Надії Матвєєвої, щоб навчитися готувати страви на мангалі. Дивіться вже цих вихідних, як експерти Все буде смачно розкриють зірці кулінарні секрети.


Як пити каву, щоб зміцнити імунітет – ChilliNews/Chilli News/ЧиліНьюз/Чилі Ньюз\nЯк пити каву, щоб зміцнити імунітет\nВ інтернеті існує безліч статей про те, що кава знижує імунітет. Як правило, автори посилаються на неперевірені дані або дані, які не мають експертної значущості. У них використовуються такі формулювання: «кава краде у ваших кісток мінерали», «руйнівна дію кави на вітаміни», «кава провокує хвороби». Але наше видання спробувало розібратися в питанні неупереджено, і знайшли кілька авторитетних досліджень, які розповідають про вплив кави на здоров’я.\n59 досліджень розглядали взаємозв’язок між вживанням кави і ймовірністю виникнення ракових захворювань. У всіх з них вчені зробили висновок, що кофеїн не збільшує цю ймовірність. Більш того – виявилося, що збільшення вживання кави на одну чашку в день на 3% знижувало ризик виникнення всіх видів раку, а також багатьох інших захворювань. Так як доведено, що розвиток онкологічних захворювань пов’язано зі зниженим імунітетом, можна зробити висновок, що вживання кофеїну не знижує захисні сили організму.\nА ось що стосується вітамінів, то надмірна кількість кофеїну дійсно може руйнувати вітамін С і вітамін B, які мають істотний вплив на захисні сили організму.\nЧи є варіанти уникнути цього впливу? Звичайно!\nПо-перше, не зловживайте. Помірне споживання кави не зашкодить вашому здоров’ю. Скільки чашок в день вважати помірним споживанням? Як правило, кожен кофеман знає ту грань, коли починається перебір з кавою, але вчені ще не з’ясували достовірно, яка доза кофеїну принесе тільки користь. А поки вони шукають відповідь, орієнтуйтеся на дві-три чашки в день.\nПо-друге, пийте якісний, зварений кави. Ніякого «якісної кави в пакетиках» або «багатого купажу розчинної кави” не буває. Тільки свіжозварений. Варіть каву в турці, якщо балуєте себе час від часу. Або придбайте капсульну кавоварку Nespresso® додому або в офіс, якщо п’єте його постійно. Кавова індустрія здатна запропонувати так багато варіантів, що відмовлятися від якісного натуральної кави на користь сурогату – злочин проти гарного смаку … І здоров’я, звичайно ж.\nПо-третє, спробуйте кілька рецептів кави з добавками, здатними стимулювати імунітет.\nРецепт №1: кава з імбиром\nПряний, островатий кави з імбиром можна приготувати трьома різними способами:\nдодати в уже приготований звичним для вас кава порошок сушеного імбиру.\nнатерти свіжий корінь (досить сантиметрового кубика), змішати його з водою і цукром, і зварити каву на цій воді.\nнатерти свіжий корінь на дрібній тертці, засипати цукром і додавати у чашку одну ложечку щоразу, коли п’єте каву.\nРецепт №2: кава з лимоном і медом\nНічого складного – просто додайте скибочку лимона або лимонний сік в трохи остиглий кави, а замість цукру використовуйте ложку меду.\nРецепт №3: кава з апельсиновим соком\nЗваріть міцну чорну каву, як ви любите. Чи не додавайте цукор – замість цього подавайте каву зі склянкою свіжовичавленого апельсинового соку. Так ви отримаєте дозу вітаміну С і зменшіть вживання рафінованого цукру. А поєднання кави і цитрусів – як контрастний душ.\nTagged in : імунітет\nПопередня: Previous post: Український вчений знайшов ефективні ліки від коронавіруса\nНаступна: Next post: Шмигаль вважає, що Україна повинна подавати воду в Крим\nП’ятниця 6 Березня, 2020


Сам Гончарук свої розмови і «злив»? – Гетьман\n16 Січня, 2020 admin Гетьман Opinions Новини Статті\n«Злиті» в мережу розмови (нібито) Гончарука-Маркарової-Рожкової більше схожі не на компромат, а на «звіт про успіхи». І якщо це все придумав і реалізував не сам Гончарук… то дарма, це був би цікавий хід«, — таку думку висловив шеф-редактор видання «Гетьман» Дмитро Єгоров в своєму телеграм-каналі про медіа, гроші та владу «гетьманмедіаєгоров»:\n— По-перше, це чудовий спосіб, як казали в одному переоціненому фільмі, «вчасно зрадити — це не зрадити, а передбачити». Піти зараз просто у відставку (з якихось причин) чи дочекатися звільнення чи зіткнутися з фінансовими/економічними/соціальними проблемами 2020 року — це все варіанти сумнівні зі своїми великими репутаційнимі мінусами.\nА отримати відставку за результатами такого міні-скандалу — це зовсім інша справа. Проблеми вирішуватимуть інші. Суспільство знатиме, що звільнили не за роботу, а за розмови — «З ким не буває?». До того ж насправді там і образ на адресу президента по суті ніяких: співрозмовники ж не кажуть, що Зеленський нерозумний чи неосвічений. Просто розуміє економіку «примітивно» в нормальному сенсі слова («Гончарук з запису» одразу ж пояснює, що «примітивно» в сенсі «спрощено»…)\nПо-друге, навіть з такими необразливими для президента формулюваннями все одно Гончарук має шанс стати в очах деяких політичних опонентів героєм-Штірліцем в «ворожому тилу». Що явно не завадить в майбутній кар’єрі.\nПо-третє зазначу, що і співрозмовники (тут в чернетці допустив символічний одрук «співзмовники») самих себе там не особливо дискредитують. Ну, прем’єр (нібито) зізнається, що не економіст, а юрист… Новина?\nА суть розмови, якщо вдуматися, взагалі про те, що в економіці і фінансах все і так чудово йде — мовляв, залишилося в цьому переконати президента та країну. Тобто, як і написав, цей «злив» — це, вважайте, не компромат, а майже неофіційний звіт Кабміну про досягнення. Ще й з подвійною перестраховкою: «Ми розуміємо економіку, президент — менше, але нашій взаємній любові заважають ті, хто не розуміє економіку взагалі».\nЯкщо дивитися широко, то такий «злив» (або ж навіть така фальсифікація) певним чином на користь не лише для Гончарука, але й для більшості з імовірних учасників імовірної розмови. Кожного окремо або всіх разом.\nКабмін хоче знайти у “Нафтогазу” додаткові 30 мільярдів прибутків – ЗМІ