Якість свинини – один із головних параметрів селекції для РІС - Франчайзингова компанія – лідер в галузі виробництва генетики свиней в Україні\nЯкість свинини – один із головних параметрів селекції для РІС\nНа початку жовтня відбулася глобальна річна зустріч команди РІС у місті Нешвіл, штат Теннесі. ТОВ “Генетична компанія” РІС Україна, також прийняла участь в цьому грандіозному заході, в якому брали участь працівники РІС з усіх країн світу.\nСеред багатьох тем, які піднімалися в сесійних залах, хочеться поділитися, на скільки багато уваги РІС приділяє якості м’яса та вартості преміальних відрубів туші. Важливо розуміти, що все більше виробників свинини у світі, які працюють на генетиці РІС, вирощують свиней до 130+ кілограмів живої ваги і каркас має відмінні показники. Термінальні лінії РІС (PIC337, PIC410, PIC800) – дозволяють досягати таких результатів, без осалювання туші.\nТож як визначити якість м’яса?\nЯкість сирого продукту:\nпісність, колір та текстура;\nнаявність внутром’язевого жиру;\nпостійність та однорідність якості.\nЯкість переробки – вихід та можливість утримання вологи: pH24 – найбільш значущий показник, який вказує на якість продукту та можливість утримувати вологу\nЗадоволення смаком та потреби покупця:\nніжність, соковитість, аромат;\nна диво не корелюється з багатьма вищевказаними показниками.\nТаким чином, щоб отримати Преміальний продукт, потрібно:\nмати елітну генетику;\nконтролювати всі процеси вирощування свиней;\nпередзабійна підготовка та післязабійні процедури;\nсортування та відбір.\nЩо робить РІС, щоб бути лідером серед генетичних компаній!\nСелекція на гранично допустимий РІВЕНЬ pH24. У 1998 році РІС розпочали проводити селекцію на гранично допустимому рівні pH24 – головному чиннику, що визначає смакові якості м’яса. Цей показник тісно пов’язаний з кольором м’яса, технологічними властивостями і смаковими характеристиками.\nПрограма GN Crossbred. Для максимізації економічного потенціалу товарних свиней ми розробили програму схрещування оцінки тварин, одержуваних на генетичному нуклеусі в умовах товарного виробництва. З 2003-го програма схрещування на генетичному нуклеусі збирає дані з товарних комплексів для підвищення точності в прийнятті рішень щодо селекції тварин на генетичних майданчиках PIC за такими критеріями як міцність, прирости, продуктивність, цінність туші, в т.ч. якісні характеристики м’яса. Щотижня збираються показники виходу цінних відрубів, pH, кольоровості, мармуровості на тисячах туш товарних свиней з відомим родоводом.\nСелекція на внутрішньом’язевий жир за допомогою ультразвуку. Починаючи з 2007 року, PIC проводить селекцію за показниками внутрішньом’язевого жиру у кнура Дюрок (PIC280), що дозволяє нам довести до досконалості нашу програму схрещування по оптимізації цієї ознаки.\nВпровадження аналізу на рівень змісту молочної кислоти. У 2009-му в свою програму схрещування ми додали аналіз на вміст молочної кислоти. Її рівень ми вимірюємо за допомогою нашого власного “фітнес-тесту”, коли тварини отримують фізичне навантаження, після якого зразки крові тестують на вміст молочної кислоти.\nВикористання нових технологій. Так, у 2012-му ми почали застосовувати нашу власну платформу зв’язків, заснованих на геномній селекції. Система дозволяє нашим вченим розшифрувати зв’язку ДНК між тваринами і збільшити точність селекції на всі показники, у т.ч. якість м’яса в наших племінних індексах.\nЗ 2018-го PIC стала першою генетичною компанією, яка проводить селекцію тварин на цінність преміальних відрубів туші, а також на ніжність текстури м’яса. Це результат послідовних наукових розробок і інвестицій в генетичну програму компанії, спрямовану на розведення найбільш високопродуктивних тварин для наших клієнтів по всьому світі.\nВ останній день заходу, спеціалістами РІС з якості м’яса Ніл Мет’юс та Брендрн Філдз був проведений фантастичний тренінг з оцінки яксоті м’яса та сліпому тестуванні якості м‘яса. Кілька світлин з тенінгу:\nЦе був неперевершений досвід!\n“Генетичний прогрес в PIC ще ніколи не досягав таких темпів!\nНами рухає невтомна жага знань в галузі генетики свиней, і завдяки їй ми вдосконалюємо наші продукти, аби у виробників свинини було більше можливостей для отримання вищого прибутку. Ми з успіхом забезпечуємо генетичний прогрес на кожному етапі розведення, удосконалюючи такі показники: кількість поросят в гнізді, їх збереженість, конверсія корму і прирости, а найголовніше – якість м’яса.”\nЯк забезпечити оптимальні умови для поросят у період відлучення-відгодівля?


Черкащина готується до різдвяних морозів. » Мошни - (Черкаська область, Черкаський район). Інформаційний портал\nНа зміну післяноворічній відлизі із 6 січня в області запанують тріскучі морози.\nВітри, в яких переважатиме північна складова, доправлятимуть у наш край холодні повітряні маси, повідомив начальник Черкаського обласного центру з гідрометеорології Віталій Постригань.\n8-9 січня утримається холодна погода з температурою вночі -15..-20º, вдень –9..-14º. Часом сніг, на дорогах ожеледиця.скачать dle 10.4фильмы бесплатно\n4-01-2017, 17:29. Переглядів: (784). Коментарів: (0)\nУкраїнців попереджають про посилення снігопаду.


Гороскоп на 15 грудня. Стpiлець може розбагатіти, а Овнам потрібно бути уважними, щоб не потpaпити в нeпpиємнoсті – Українці Сьогодні\nYou are here: Home / Гороскоп / Гороскоп на 15 грудня. Стpiлець може розбагатіти, а Овнам потрібно бути уважними, щоб не потpaпити в нeпpиємнoсті\nГороскоп на 15 грудня. Стpiлець може розбагатіти, а Овнам потрібно бути уважними, щоб не потpaпити в нeпpиємнoсті\nГороскоп на 15 грудня 2019 для всіх знаків Зодіаку. Читай щоденний астрологічний прогноз. Ти довідаєшся, що тебе чекає сьогодні і як зробити своє життя кращим. За матеріалами\nГороскоп на 15 грудня 2019\nЧитайте також: Лариса бpeхала своєму чоловікові, відчайдушно завищуючи ціни. Таким чином вона, пpоти вoлі чоловіка, дoпoмагала своїм рідним: мамі і сестрі. Вона дoпoмaгала як могла: купувала дві блузки замість однієї, другу віддаючи сестрі. Продукти закуповувала в подвійному обсязі, чесно відвозячи половину мамі. Коли Лариса наpoдила, в пoлoгoвий зателефонувала мама: – Ларисо, так це ж чудово! Тепер речі можна купувати на базарі, а Дмитрові ти говоритимеш, що вони фірмові та дорогі! На радощах мама поклала телефон, навіть не запитавши ім’я онука\nГороскоп на сьогодні 15 грудня 2019 говорить Овнам, що в цей день вам потрібно бути уважними до всіх обставин. Незважаючи на вихідний день, виникне ситуація поліпшити ваше матеріальне становище. Будьте уважні і не пропустіть можливість. В цей день остеpiгайтеся нeпpиємностей, проведіть його в колі друзів.\nТельці сьогодні переживуть просто неймовірний день. Це буде справжнє свято любові, коли вас будуть огортати яскраві почуття, нiжнiсть, лаcка і навіть благоговіння. Ви з пapтнеpом досягнете єднaння душі. Тому складіть свої плани так, щоб провести цей день зі своєю другою половинкою.\nГороскоп для всіх знаків Зодіаку на 15 грудня 2019 каже, що сьогодні Близнюкам потрібно не переживати про те, що ваші плани можуть порушитися. Можливо, ви планували романтичне побачення. Але воно може раптово відмінитися. Тим не менш, все, що буде відбуватися, призведе до дуже глибоких почyттів.\nРaк (22 червня-22 липня)\nРaки в цей день зможуть оновити коло своїх знайомих дуже цікавим і імпoзaнтним чоловіком. Не сидіть вдома, вирушайте на зустрічі з друзями, відвідуйте закладu. І не виключено, що у вас може з’явитися новий зaлuцяльнuк, який вас здивує.\nЛевам у цей день доведеться зіткнутися з з’ясуванням стосyнків зі своєю другою половинкою. Серйозної розмови не уникнути. На кону ваше майбутнє як пари. Краще провести цю розмову і розставити всі крапки над i.\nГороскоп на сьогодні 15 грудня 2019 каже, що Дівам в цей день потрібно не чинити опiр бажанню багато що змінити в своєму житті, будь-які зміни будуть даватися вам легко і принесуть багато радості. Єдине, з чим варто почекати — це зі змінами в особистому житті.\nТерезам цей день обіцяє чудовий настрій, приємні справи, живе спілкування з близькими людьми і яскрава подія у вигляді відвідування незвичайного культурного місця.\nЗірки радять Скорпіонам 15 грудня прислухатися до голосу Всесвіту. Сконцентруйтеся на своєму внутрішньому світі. Сьогодні вам відкриється істина, яка допоможе зрозуміти, як вам стати архітектором свого життя і як змінити все так, як вам хочеться.\nГороскоп на 15 грудня 2019 каже, що Стрільцям потрібно уникати будь-якого негaтиву і свaрок. Зараз дуже важливо зберігати позитивне мислення. Якщо вам це вдасться, то незабаром Всесвіт вам надішле проект, в ході якого ви зможете отримати цілу купу грошей.\nКозероги в цей день повинні відмовитися від будь-яких ділових зустрічей. Час вихідних — це час відпочинку. Якщо будете працювати, то обов’язково про це пошкодуєте. Так що, краще просто розслaбитися і зайнятися домашніми справами або просто валятися на дивані.\nГороскоп на сьогодні 15 грудня 2019 радить Водоліям в жодному разі не відмовлятися від тих планів, які ви раніше собі намітили на подальше. Сьогодні хтось із близьких спробує вас переконати. Але не ведіться на це. У вас все вийде, хай поки ви і не бачите позитивних зрушень.\nГороскоп на 15 грудня каже, що Риби в цей день зможуть спрямувати свої відносини в тому руслі, яке вам потрібно. Але для цього варто проявити наполегливість і деякий впертість. Не бiйтеся заявити про свої бажання та плани. Зараз ви керуєте ситуацією.


В Новоселиці за мільйон доларів відреставрують синагогу (фото) - Буковинська правда: Суспільно-політична газета Чернівецької області\nВ Новоселиці за мільйон доларів відреставрують синагогу (фото)\nВ Новоселиці на Буковині під шаром вапна виявили фрески Єврейської культури.\nПро це раніше повідомляв активіст Олег Істратій на своїй сторінці у Фейсбук.\n"Фрески Єврейської культури в Новоселиці! Виявив під шаром вапна незвичайну Біблійну красу!\nВже 9 років туристи з Ізраїлю включають цю синагогу в свій туристичний маршрут.\nЗа три тижні я і Паша Майский, як монтажники лисів і помічники групи, очистили 450 квадратів. Дуже красиво, багато історії та енергії того часу в цьому будинку.\nНаписані книги з описом кожної живописної картини.\nУ синагогу приходили колись молитися до 1943 року. Ці стіни пам'ятають родину Діни Лідер, вона очолює зараз громаду в Нью-Йорку, пам'ятають родичів ці стіни, Вікторії Нулланд, держдепу США, вони жили нижче вулиці сьогоднішньої Шевченка, в Новоселиці. Така у нас в Новоселиці синагога, такий у нас містечко ....", - пише пан Олег.\n"У 2006 році. в місті Новоселиця Чернівецької області, мною було взято в оренду занедбане приміщення, де були виявлені дивні фрески початку минулого століття. Які збереглися до наших днів, під товстим шаром вапняної побілки.Випромінюючи єврейську культуру. та релігійний живопис того часу, аналогів якої немає ні в одній синагозі світу.\nУ першій половині 19-го століття, почалася активна еміграція євреїв в Бесарабію. Де до 1941 року, тільки в Новоселиці проживало 6500 євреїв, складаючи в той час 90% від загального населення, які в основному молдовани. Ці дві національності завжди жили у світі, де корінні жителі мали постійну роботу яку давали євреї і з повагою ставилися до громаді Талмуд-Тори. 2 липня 1941 місто окупували румунські війська. У той же день 83 єврея було вбито, шістдесят були заарештовані й утримувалися в даній синагозі. Сорок два з них розстріляли через три дні, утримую без води і продуктів харчування, інших переселили в гетто. У якому до 30 липня 1941 року, зібрали 3 200 євреїв Новосельчан, жінок, дітей, старих. 760 з них растрелять до відправки. Решту вишикували в дві колони, одна була направленна в Транснітрію (Придністров'я) інша убік Хотина, де багатьох з них просто втопили в річці Дністер. Тільки 204 Новоселицький євреям в тій бійні вдалося дивом врятуватися і перебратися в Америку і Ізраїль.\nПісля війни синагогу перетворили на "Палац піонерів" замазавши вапном стелю, стіни, синагоги, що створило консервацію цього дійсно історичного місця, як і скорботи за загиблими євреями так й історичної культури, що переплелася між нашими народами.\nТільки в 2008 році на мої численні листи всім єврейським громадам і організаціям світу, мене почули. Першими приїхали студенти Російського державного гуманітарного університету.\nВ один із днів після цього, мені передзвонив голова Євроазіатського евреского конгресу, голова Ваад України, голова Генеральної ради ЄАЄК Йосип Зісельс.\nПісля цього була залучена група реставраторів на чолі з Юлієм Лівшіцом. Група приїхали у Новоселицю, і очистила всі фрески за три тижні площею в 500 кв.метров- це одна з найбільших знайдених на сьогодні в Європі поверхонь фресок.\nБули вжито негайних заходів, щоб врятувати картини і перевести їх у категорію музейних об'єктів. Безумовно, це місце викликало інтерес для більш широкої аудиторії як єврейських так і не єврейських туристів. Більше ста екскурсійних груп з усього світу вже встигли відвідати наше місто.\nХочу віддати належне єврейському народу, вони дійсно шанують, пам'ятають, зберігають свою історію, історію свого народу де б вона не перебувала. Сьогодні рівно 73 роки після розстрілів у Новоселиці. І так історично склалося що і у нас і у них зараз йде війна і продовжують вмирати не в чому не винні люди. Давайте разом помолимося за загиблих у цих війнах, і постараємося все разом, всіма народами зупинити це божевільне кровопролиття яке відбувається сьогодні в Україні і в Ізраїлі", - написав Олег Істратій.\nЗасоби які планується вкласти до Новоселицької синагогу, для реставрації та музею Єврейської культури в Новоселиці.\nСтеля знаків зодіаку, в зірках Давида. Новоселицька синагога.\nОцінити коментар! 0 читатель\nсильная, духовная тема !\nНа Буковині виявили зуб мамонта, якому 300 тисяч років\t2406\nМер Чернівців визначився із кандидатурами своїх заступників\t1850


Основні концепції культури. Сучасні культурологічні концепції\nОсновні концепції культури. Сучасні культурологічні концепції\nЗнайомлячись з основними концепціями культурології, ми повинні мати на увазі, що до першої половини ХІХ століття феномен культури розглядався лише на засадах її раціонального осмислення. У другій половині ХІХ століття його аналіз здійснювався в рамках науково-концептуальних напрямів культури, які стали фундаментальною основою культурології. У період від Ренесансу до Просвітництва сформувалася теорія про можливості людини, покликаної змінювати й удосконалювати світ за допомогою власного розуму. Так виникло світське уявлення про культуру як реалізацію людського розуму.\nФілософія Гегеля як теорія культури. Георг Вільгельм Фрідріх Гегель (1770-1831) – представник класичної німецької філософії, вперше поставив питання про співвідношення культури й людського розуму. У філософській системі Гегеля культура продовжувала виступати як реалізація розуму, але не людського, а всесвітнього.\nФілософія культури Шпенглера. Визначний німецький філософ, історик Освальд Шпенглер (1880-1936) розвинув учення про культуру як безліч замкнених "організмів" (єгипетського, китайського, індійського тощо), що виражали "колективну душу народу", що проходить певний цикл життя, який триває впродовж тисячоліть Незважаючи на те, що він не пояснив процес зародження нових культур, він уперше поставив питання, які стали відправною точкою серйозного сучасного дослідження про людину, культуру й цивілізацію.\nЛюдина, творчість та культура у філософії М.Бердяєва.Визначний російський релігійний філософ Микола Олександрович Бердяєв (1874-1948) був першим виразником духовного драматизму переломної епохи.Він вважав, що людина як вільний творець, стоїть вище культури, тому її творчість обмежують сталі культурні форми. Говорячи про історичну долю Росії, М.Бердяєв покладав надії на "чудо релігійного перетворення життя" як альтернативу сковуючому символізму культури й механічно-бездушному порядку цивілізації.\nКультура й несвідоме начало в концепції З.Фрейда. Австрійський мислитель, лікар-психіатр і невропатолог Зигмунд Фрейд (1856-1939), проаналізувавши відомі концепції культури, вирішив зосередити свої дослідження на самій людині. Він створи в новий напрям у психології та медицині, який назвав психоаналізом, принципи його розповсюдив на різні галузі людської культури – міфологію, фольклор, художню творчість, релігію тощо.\nКультура й колективне несвідоме у концепції Юнга. Швейцарський психолог і філософ Карл Густав Юнг (1875-1961), як і З.Фрейд, починав працювати лікарем-психіатром. Однак він не зупинився на сексуально-біологічному трактуванні несвідомого, а віднайшов, що типові образи, які з’являлися його пацієнтам у сновидіннях, збігаються із символами світової культури, про які вони не могли знати. Це явище Юнг пояснював як природну силу й назвав його колективне несвідоме, а його первинні форми – архетипами колективного несвідомого. Так, виходило, що колективне несвідоме має культурне походження, але передається у спадщину біологічно. Отже, людині для забезпечення цілісності своєї душі треба не боротися з несвідомим, а вести з ним конструктивний діалог.\n"Виклик та Відповідь" як рушійна сила у розвитку культури у концепції А.Тойнбі. Англійський історик і соціолог Арнольд Джозеф Тойнбі (1889-1975) багато творів присвятив детальним описам різноманітних культур і створив загальну концепцію розвитку культури. Як і О.Шпенглер, він виходив із того, що у великій кількості існуючих культур закладено певну істину, однак кожну з них А.Тойнбі розглядав не як замкнутий у собі організм, а як ступінь на шляху реалізації людиною свого божественного призначення.Рушійною силою культури Тойнбі вважав боротьбу двох творчих начал, закладених у людині: "божественне" й "диявольське". На його думку, розвиток культури здійснюється шляхом "Відповідей" творчого людського духу на "Виклик", що закидає йому природа, а кінцевий результат розвитку залежить від конкретних ситуацій, оскільки на один і той же "Виклик" може бути декілька варіантів "Відповідей".\nЦінність як головний принцип культури в концепції П.Сорокіна.Визначний російський соціолог і культуролог Питирим Олександрович Сорокін (1889-1968), розвиваючи концепції Шпенглера й Тойнбі, визнавав прогресивний розвиток сучасної західної культури, але, визначаючи її стан як кризовий, оцінював її не як остаточний занепад, а як необхідну фазу становлення нової цивілізації, що врешті-решт об’єднає все людство. На його думку, культура є сукупністю всього створеного або визнаного даним суспільством на тій чи іншій стадії розвитку, в процесі якого суспільство формує різноманітні культурні системи: пізнавальні, релігійні, етичні, естетичні, правові тощо, що формуються у систему вищих рангів.\nКультура як сукупність знакових систем: структуралізм К.Леві-Стросса, М.Фуко та ін. Помітне місце в сучасній культурі посідає структуралізм. Це сучасний напрям розвитку гуманітарного знання, пов’язаний з використанням структурного методу моделювання та математики в лінгвістиці, літературознавсті, етнографії, історії. Об’єктом дослідження структуралізму є культура як сукупність знакових систем (мова, наука, мистецтво, міфологія, мода, реклама). Основні ідеї структуралізму були розроблені у роботах французьких учених, серед яких виділялися етнограф і соціолог Клод Леві-Стросс (1908-2009), філософ, історик культури й науки Мішель Фуко (1926-1984), філософ Жак Дерріда (1930-2004), психіатр Жак Лакан (1901-1981).\nКонцепція гри (Й.Хейзинга, Х.Ортега-і-Гассет, Е.Фінк). Найрозповсюдженішою нині серед культурологічних концепцій є концепція ігрової культури. Найяскравіший її представник – голландський культуролог, історик і філософ-ідеаліст Йоганн Хейзинга (1872-1945). Розвиток культури за його теорією відбувається в процесі гри. Вся культурна творчість – це гра: поезія, музика, художня творчість, мораль і всі можливі форми культури.В основу цієї концепції покладено тлумачення мистецтва як гри, тобто спонтанної, незацікавленої діяльності, яка сама по собі приємна і не має певної мети.\nАналіз сучасного культурного стану в аспекті теорії гри здійснив іспанський філософ Хосе Ортега-і-Гассет (1883-1955). Піддаючи критиці сучасну "масову культуру", він протиставляє їй "живу" культуру, що є особистим надбанням людини. Конкретні елементи такої культури складають елітарний пласт культурного процесу, що може протистояти "масовій культурі". Важливим елементом людського буття вважає гру німецький філософ Е.Фінк, який ставить її в один ряд із такими поняттями, як смерть, праця, прагнення до влади й любові, що не властиві тваринному світові, бо фантазія, як засіб оперування уявленнями, притаманна лише людині, яка в процесі гри реалізує свої високі духовні надбання.\nКультурологічна думка в Україні. Завдання української культурології полягало в осмисленні культурно-історичного процесу розвитку української культури. Це питання виникло на початку ХІХ століття, в епоху романтизму, коли з боку прогресивної частини інтелігенції було виявлено посилений інтерес до народної творчості та культури. Однак перші положення про культуру заклав ще Григорій Савич Сковорода (1722-1794). Він розробив принципи символічного трактування культури, уявляючи як три світи: людська спільнота й світ окремої людини, світ природи ("макрокосм") та "світ символів" (або Біблія). Все в світі має "зовнішню" (або матеріальну натуру), і "внутрішню" (або духовну натуру), які являють собою дуалістичний світ вічного і тлінного, доброго й злого, піднесеного та приниженого.\nДіячі "Кирило-Мефодіївського братства" проголосили тезу про унікальність кожної національної культури та її етноцентричний характер. Історик Микола Іванович Костомаров у своїй статті "Дві руські народності" (1861) стверджував, що в древності на Русі існували південноруська, сіверська, великоруська, білоруська, псковська та новгородська народності зі своїми власними культурами.\nІдею єдиної руської культури трьох братніх слов’янських народів проводили у своїй творчості члени "Руської трійці" в Галичині (середина ХІХ ст.\nНа рубежі ХІХ – ХХ століття, в епоху промислового перевороту та радикальних соціальних зрушень, коли культура стає засобом політичної й ідеологічної боротьби, виникає теорія двох культур у єдиній національній культурі. В українській культурі простежувалися дві протилежні напрями: революційно-демократичний і націонал-ліберальний. Перший представляли Т.Шевченко, Марко Вовчок, Панас Мирний, І.Франко та інші. Вони визнавали, що в кожній національній культурі присутні елементи демократичної й соціалістичної культури та елементи культури правлячих класів. Представники другого напряму, до якого належали М.Костомаров, І.Огієнко, М.Грушевський, стояли на позиціях безкласовості й безбуржуазності української культури. На думку професора М.Грушевського, її суть полягала в автохтонності українського народу, предками якого начебто було населення, що з найдавніших часів проживало на території сучасної України. У роки радянської влади було зроблено висновок про нову соціалістичну культуру, соціалістичну за формою, національну за змістом, інтернаціоналістську за характером.\nУкраїнська культурологічна думка за кордоном. Зарубіжні представники української культурології, поділяючи концепцію професора М.Грушевського, не відійшли від хронологічного принципу у висвітленні української культури. Так, Д.Антонович та І.Крип’якевич, поділивши її на матеріальну та духовну, виступали проти замкнутості національної культури, визначаючи існування загальнолюдської світової культури. В той же час у ХХ ст., коли активізувалися рухи народів до національного самовизначення, здобула популярність лінгвістична теорія, авторами якої вважаються М.Грушевський та І.Огієнко. Абсолютизуючи роль національної мови, вони вважали її єдиним провідним чинником збереження, утвердження й виживання національної спільноти, що є консолідуючою силою єднання нації не лише в самій країні, а й за рубежем. Так, І.Огієнко висунув ідею "рідномовної політики", в основу якої було покладено положення про державну мову провідної нації, про вільний розвиток культур національних меншин, про єдність материнської культури з культурою еміграції через сприяння розвитку соборної літературної мови через широке застосування її урядовими й освітніми закладами, в тому числі й церквою. Релігійна концепція української культурології була представлена греко-католицьким митрополитом Андрієм Шептицьким (1861-1944); передбачала інкорпорацію української культури в західну через включення православних віруючих у греко-католицьку церкву, підпорядковану Ватикану.\nВиди, форми, функції.\nМатеріальна культура – це сукупність засобів виробництва і матеріальних благ, що створюються людською працею на кожному етапі суспільного розвитку.\nДуховна культура (духовність) – пов’язана зі словом "дух" – філософським поняттям, яке означає нематеріальне начало, на відміну від матеріального начала світоіснування та його уявлення. Питання про співвідношення духу і матерії – що з них первинне, а що вторинне, похідне – основне питання філософії, що визначає рівень інтелектуального, морально-етичного, естетичного та емоційного розвитку суспільства.\nСвітова культура – це одвічна сукупність культур цілісного світу, яка акумулює й розвиває найкращі риси національних культур. Власне, це синтез кращих досягнень національних культур різних народів, які стали загальнолюдським надбанням.\nНаціональна культура тісно пов’язана з поняттями "нація", "етнос" і становить сукупність економічних, політичних, побутових, мовних, обрядових, моральних та інших чинників. Українська культура бере свій початок з давніх часів, охоплює всю сукупність матеріальних і духовних цінностей, створених українським народом на терені України та за її межами (діаспорою) протягом усієї його історії. Національна культура – це синтез цінностей, створених різними соціальними групами людей, її своєрідність та оригінальність виявляється в духовній сфері, перш за все, в мові, літературі, музиці, живописі, філософії, традиціях, релігії.\nСпіввідношення культур. Культура – це чинник, що організовує всі рівні життя людей. Вони взаємопов’язані, але неоднорідні:\n· Народна культура (корінна) створюється в глибинах народного духу, в повсякденній трудовій діяльності народних мас на основі багатого життєвого досвіду, накопиченого століттями.\n· "Висока культура", до кращих зразків якої мають відношення окремі геніальні особи: художники, вчені, винахідники, проповідники, пророки, вожді; вони виховані народною культурою і є справжніми її носіями.\n· Елітарна культура – культура, притаманна еліті суспільства, до якої належать родова аристократія, фінансово-промислові магнати, політичні лідери з владними повноваженнями тощо.\n· Демократична культура – культура, невіддільна від культурного буття трудового народу, цілий пласт його життя, культура вільна, майже не формалізована.\n· Масова культура з’явилася на початку ХХ ст. Для неї характерні:\n- стандартизація культурної діяльності;\n- активне тиражування за допомогою ЗМІ (мода, кіно, телебачення тощо).\n"Масова культура" суперечлива: з одного боку, вона робить доступними культурні здобутки "високої культури", а з іншого – вульгаризує їх, підмінює оригінальність копією, робить пересічним спілкування з мистецтвом, наукою, породжує конформізм та посередність.\nПолітична культура – важливий чинник суспільства, що формується відповідно до реальних соціально-економічних відносин, які сформувались у різних народів у різні часи.\nПравова культура – формується на базі перших двох, чим вищий рівень суспільства, тим вищий рівень правових відносин, але нині, з ускладненням соціально-економічних умов і державних структур, дедалі важче стає впорядковувати правові відносини, що часто суперечать нормам побутової та етнічної культури і служать не людині, а потребам партій і великого капіталу, хоча подаються як загальнолюдські чи загальнонаціональні.\nВиробнича культура стосується проблем і норм етичних відносин між собою членів виробничих колективів та їх взаємин з керівництвом. Вона потребує вироблення оптимальних моделей виробничих відносин із максимальною адресною прив’язкою, тому загальні етичні норми, розроблені в часи колишнього СРСР, не придатні нині, бо не враховують психологічні особливості людей, сформованих в одній політичній системі і раптом "кинутих" в іншу.\nФорми вираження культури. У своїй багатогранності та розмаїтті культура має такі форми вираження:\n- світоглядно-релігійні тощо.\nТехнологічна культура забезпечує науковим рівнем розвитку суспільства. Вона полегшує працю людини, вивільняє кількість позаробочого й вільного часу, завдяки чому людина одержує більше можливостей для розвитку та самовдосконалення.\nСвітоглядно-релігійна культура розділилася на дві незалежні системи – партійну й релігійну. Якщо партійна обіцяє всі блага людині відразу, то релігійна, відволікаючи від земного буття, здійснення своїх програм переносить у потойбічний світ.\nМистецтво – це процес і сукупний результат людської діяльності, особлива форма суспільної свідомості, що являє собою вираження дійсності в художніх образах. Будучи складовою духовної культури, мистецтво дає можливість людині виявити свої художньо-творчі здібності, утвердитися на рівні самодостатнього суб’єкта. Мистецтво включає в себе всі види художньої творчості – літературу, архітектуру, скульптуру, живопис, графіку, декоративно-прикладне мистецтво, музику, танок, театр, кіно та інші види людської діяльності. Його суть полягає в чуттєвому вираженні надчуттєвого, воно є також естетичним освоєнням світу в процесі художньої творчості.\nСлід виділити такі функції культури:\n- людинотворча – засвоюючи досягнення культури, людина пізнає себе і визначає своє місце в суспільстві та в світі, мету свого життя;\n- інформативна – збагачення людини попереднім досвідом, тобто, щоб стати культурною, людині необхідно пройти через усі епохи попередньої культури (І.В.Гете);\n- гедоністична – спрямування на отримання задоволення, насолоди.


В березні найкращим покеристам року роздаватимуть нагороди - Новини спорту - Покер матч\n17:07, 5 грудня 2019 77 Читать новость на русском\nGlobal Poker Awards / globalpokerindex.com\nШостого березня 2020 року в казино "Aria", що в Лас-Вегасі, відбудеться друга щорічна церемонія нагородження Global Poker Awords. Організатори — сайт покерних трансляцій Poker Central і головний покерний лідерборд Global Poker Index.\nЦього разу кількість номінацій зросла. Переможців визначать за понад двадцятьма категоріями. Серед нових, наприклад, Player’s Choice Award. Приз отримає найкращий гравець усіх покерних напрямків. Традиційно, відзначать не лише покеристів, але й організаторів та медіа. Скажімо, минулого року найкращим бродкастером визнали Марію Хо.\nМарія Хо. Фото: commons.wikimedia.org\nПроривом року тоді став боснієць Алмедін Імсіровіч. А тріумф у номінації "Перемога року" завоював американець Майкл Цінн. Він, нагадаємо, виграв Головну подію серії WSOP-2018. Найкращими гравцями організатори визнали американця Алекса Фоксена та канадку Крістен Бікнел.\nЯк і попереднього разу церемонію нагородження у прямій трансляції транслюватиме PokerGO.


Костянтин Могилко - герой, що віддав життя заради невдячних жителів Слов'янська\nКостянтин Могилко - льотчик, який ціною власного життя врятував від руйнування Слов'янськ, але не став героєм для його жителів\nМогилко Костянтин Вікторович, народився 27 травня 1978 у Вінниці, загинув 6 червня 2014 (в 36 років) біля міста Слов'янськ в зоні АТО, відмовившись катапультації, щоб відвести свій літак-розвідник Ан-30Б за межі міста, льотчик першого класу, підполковник ЗСУ, Герой України (посмертно).\nПодвиг підполковника Костянтина Могилко.\nПро подвиг Костянтина Могилко\n6 червня 2014, в 17:20 ракета проросійських терористів потрапила в літак-розвідник ВПС України, що пролітав над містом Слов'янськ Донецької області. Усвідомлюючи смертельну небезпеку, яка, в буквальному сенсі слова, нависла над густонаселеними кварталами міста, Костянтин Могилко відвів літак від населеного пункту і ціною власного життя уникнув жертв серед мирного населення, незважаючи на те, що він мав повне право катапультуватися, та, найвірогідніше, залишився б живим.\n«Командир літака підполковник Костянтин Могилко до останнього не покинув літак, до конця гасив крен і просто неймовірну інерцію, щоб уникнути неминучих жертв, це дійсно героїзм, яким треба пишатися», - сказав під час церемонії прощання з Могилко Дмитро Філатов, полковник, командир авіабригади.\nІгор Стрєлков про Костянтина Могилко\nВатажок терористів Слов'янська Ігор Стрєлков наступного дня так прокоментував випадок із літаком-розвідником Костянтина Могилко: "(Про збитих літунів) Віриш, нітрохи не шкода! Завдяки цим милим хлопцям артилерія супротивника почала стріляти помітно точніше. До-о-овго вчора вони над нами кружляли. Сумлінно."\nЯк можна зрозуміти з наведених цитат, екіпаж Костянтина Могилко здійснив подвиг двічі:\nа) "сумлінно" виконав завдання, коректуючи вогонь української артилерії, яка "почала стріляти помітно точніше";\nб) потім екіпаж намагався відвести підбитий терористами літак за межі міста.\nАле шок для всіх українських патріотів настав через рік, коли жителі врятованого Слов'янська заявили, що "Могилко для них не герой".\nШок для всієї України: жителі Слов'янська відмовилися перейменувати вулицю міста на честь Костянтина Могилко.\nЖителі Слов'янська щодо перейменування однієї з вулиць міста на честь Костянтина Могилко\nНа слуханнях 27 серпня 2015 у великому залі Слов'янського виконкому з декомунізації та перейменування вулиць міста керівники комітетів мікрорайонів міста відкрито проявили свою неповагу до пам'яті Героя України Костянтина Могилко.\n«Вулиця Ватутіна НЕ буде названа ім'ям Могилко. Народ не хоче так називати. Він для вас герой, а для нас ні. А то ви і Бандерою готові вулицю назвати», - зазначив тоді один з керівників.\nУкраїнський патріот і депутат Віктор Бутко намагався переконати мешканців міста.\n«Квартальні зупиніться! Якщо досі не зрозуміли, що тут сталося рік тому, коли сюди прийшли російські фашисти. У мене на очах збили цей літак, на борту якого був Костянтин Могилко, а бабусі, подібні вам, тільки аплодували при цьому. Це справжнісінька аморальність і ницість», - заявив він.\nОлег Зонтов, виконуючий обов'язки мера Слов'янська, також не зміг стримати емоцій і заявив, що обов'язок жителів Слов'янська полягає в тому, щоб віддати шану пам'яті тим героям, які віддали свої життя заради визволення міста від терористів.\nРезультати інтернет-голосування щодо перейменування вул. Ватутіна іменем Костянтина Могилко\nЗгідно інтернет-голосування на сайті Слов'янська стосовно перейменування вул. Ватутіна ситуація аналогічна станом на 13 вересня 2015 іменем Костянтина Могилко вулицю хочуть назвати лише 8.1%\nІрина Зубенко про подвиг Костянтина Могилко\nБлогер Ірина Зубенко прокоментувала так в соцмережі Facebook поведінку жителів Слов'янська:\n""Ватники" Слов'янська забули слова з пісні "Величезне небо" О. Фельцмана і Р. Рождественського. Порятунок міста для льотчика - це подвиг за замовчуванням, тим більше ціною власного життя. Так було і в 1966р., коли екіпаж капітана Капустіна повів Як-28 за межі Берліна, так було і в 2014р., коли аналогічний подвиг здійснив над Слов'янськом екіпаж підполковника Могилко".\nЦя пісня у виконанні Едіти П'єхи в 1968 році отримала на IX Всесвітньому фестивалі молоді й студентів у Софії 3 нагороди, включаючи золоту медаль. Весь світ в ті роки розумів подвиг льотчиків, жителі Слов'янська не усвідомили його й досі.\nНагороди Костянтина Могилко.\nНагороди Костянтина Могилко\n20 червеня 2014 року - Герой України з присудженням ордена «Золота Зірка», за зразкову мужність і героїзм, незламність духу в боротьбі за незалежну Українську державу, вірність військовій присязі (посмертно);\n6 грудня 2012 року - медаль «За військову службу Україні», за вагомий особистий внесок у зміцнення обороноздатності Української держави, зразкове виконання своїх військових обов'язків, високий професіоналізм, на честь Дня Збройних сил України.\nВідзнака Міністерства оборони України - медаль «15 років Збройним силам України».\nВідзнака Міністерства оборони України - медаль «За сумлінну службу» III ступеня.\nЦікаве про Костянтина Могилко.\nМама загиблого льотчика згадує, що коли збили літак, в якому знаходився її син, вона відчула себе недобре.\n«А я ж відчула, коли вибухнув керований Костею літак, - в ту мить у мене сильно заболіло серце. Трохи пізніше з теленовин ми з чоловіком дізналися, що впав під Слов'янськом транспортник Ан-30Б. До останнього сподівалися, що синові, як і іншим членам екіпажу, вдалося врятуватися», - згадує вона.\nЗа її словами, Костянтин любив літаки з самого дитинства. Цю любов йому прищепив батько, який був цивільним льотчиком.\n«Пам'ятаю, зовсім маленьким хлопчиком він носився з льотним костюмом чоловіка і все намагався приміряти. А якось попросив знайомого фотографа, щоб той сфотографував його в цьому костюмі», - каже Любов Петрівна, мама командира авіаескадрильї «Блакитна стежа» підполковника Костянтина Могилко.\nПершим польотом Костянтина Могилко був політ з його батьком і товаришами по службі по авіаремонтному заводу на відремонтованому ними невеликому літаку Як-12. Мама згадує, як радів її син, побачивши рідну Вінницю з висоти.\n«З яким задоволенням бігав на заняття у Вінницькому аероклубі! Загалом, твердо вирішив стати льотчиком», - розповідала мама зі сльозами на очах.\nЕмблема ескадрилії, яку очолював Костянтин Могилко\nОстанні 4 роки свого життя Костянтин Могилко очолював ескадрилью «Блакитна стежа» 15-ї бригади транспортної авіації Повітряних сил України і в рамках програми міжнародного співробітництва «Відкрите небо» побував в багатьох країнах Європи. Там він здійснював обльоти повітряного простору, збирав фотоматеріали для моніторингу за дотриманням діючих договорів у галузі контролю над озброєннями. Досконало володів англійською.\nТіло Костянтина Могилко доставили в Вінницю\nКоли тіло Костянтина Могилко доставляли в Вінницю, через три тижні після його загибелі, пілот зробив декілька кіл на містом. «Таким ось сумним став останній політ Костика над рідним містом» , - каже батько.\nЛітак імені Героя України Костянтина Могилко\n25 серпня 2015 року президент Порошенко присвоїв новозбудованому літаку - розвіднику Ан-30Б (бортовий номер 86) - ім'я Героя України Костянтина Могилко.\nБіографія Костянтина Могилко.\nСім'я Костянтина Могилко\nУ 1995 році Костянтин Могилко закінчив середню школу №23 у Вінниці;\nУ 1999-му став випускником Харківського інституту льотчиків, який тепер носить назву Харківський університет Повітряних сил імені Івана Кожедуба;\nСвою військову службу Костянтин проходив у Львівській авіаційній бригаді, але трохи пізніше був переведений в Бориспіль до складу 15-ї авіаційної транспортної бригади ескадрильї «Блакитна стежа».\nУ загиблого льотчика залишилися дружина і двоє дітей: син Арсеній і дочка Вероніка.\nЯк часто користувачі Яндекс з України шукають інформацію про Костянтина Могилко в пошуковій системі?\nЯк видно з фото, користувачі пошукової системи Яндекс у вересні 2015 цікавилися запитом «константин Могилко» 116 разів.\nКількість запитів Костянтин Могилков в Яндекс у вересні 2015 році\nКількість запитів Костянтин Могилко в Яндекс за останні два роки\nА згідно з цим графіком, можна простежити, як змінювався інтерес користувачів Яндекса за запитом «Константин Могилко» за останні два роки:\nнайвищий інтерес по даному запиту був зафіксований у червні 2014 (близько 700 запитів);\nнайменше інтересу було проявлено в травні 2015 (близько 20 запитів);\nСлід зазначити, що аж до травня 2014 запит «Константин Могилко» в пошуковій системі Яндекс взагалі не вводився протягом попередніх двох років.\n← Миргородський Максим Вікторович\nНігоян Сергій Гагікович →


«Ворскла» не змогла забити «Олімпіку» - Лента новостей Полтавы\n«Ворскла» не змогла забити «Олімпіку»\nКоманди зіграли в нульову нічию\nСьогодні у Полтаві на стадіоні «Ворскла» ім. О. Бутовського полтавська «Ворскла», в рамках 28-го туру УПЛ, приймала «Олімпік». Після тріумфу в матчі з «Дніпром-1», а також виходу в фінал Кубка України, вболівальники цілком справедливо чекали перемоги і в сьогоднішньому поєдинку. Суперник був не надскладним. «Олімпійці» знаходяться нижче ніж «Ворскла» в турнірній таблиці, після карантину виграли лише раз, а напередодні матчу з ворсклянами взагалі виявили в себе двох гравців з позитивними тестами на коронавірус, і готувалися до матчу з певними корективами. Проте «Ворскла» після кубкового матчу могла бути менш свіжою за противника, що грало на руку «Олімпіку».\n«Ворскла» — «Олімпік» 0:0\n«Ворскла»: Ткаченко, Пердута, Чеснаков, Опанасенко, Васін (Кравчук, 38), Шехіч (Гаджук, 90+2), Пуцлін, Ребенок (Луізао, 46), Кане, Кулач (Власов, 61), Степанюк.\n«Олімпік»: Кічак, Кравченко, Гришко, Зотько, Лебеденко, Політило, Цимбалюк (Вербний, 45+2), Романовський (Кравчук, 64), Балашов (Є. Пасіч, 64), Шахаб (Баланюк, 64), Тейшейра (Ксьонз, 85).\nЯк і очікувалося, Юрій Максимов вдався до ротації. У воротах, чи не вперше у цьому році, вийшов Олександр Ткаченко. Позицію лівого захисника зайняв Павло Ребенок. У центрі захисту разом з Володимиром Чеснаковим у старті вийшов Євген Опансенко. Праворуч у захисті зіграв Ігор Пердута. В опорній зоні вийшли Давід Пуцлін та Ібрахім Кане. На флангах вийшли Едін Шехіч (ліворуч) та Денис Васін (праворуч). В атаці зіграли Руслан Степанюк та Владислав Кулач.\nПерший тайм важко назвати видовищним. В основному атакували гості. На 17-й хвилині після проходу Кравченка і пасу від нього пробивав Шахаб (неточно). Ворскляни відповіли на 23-й хвилині. Після атаки лівим флангом небезпечно пробивав Едін Шехіч. М’яч відбив воротар, а Владислав Кулач, добиваючи, не влучив по м’ячу. Також варто відзначити дальні удари від Віталія Балашова та Даніеля Романовського. Обидва постріли відбив Олександр Ткаченко.\nВарто відзначити, що перший тайм вийшов багатим на зіткнення. Зокрема, з гри вимушено повилітали Денис Васін та Євген Цимбалюк. З гольовими моментами було набагато важче, тому після першого тайму без голів.\nУ другому таймі на полі з’явився Луїзао. «Ворскла» перебудувалася на схему з трьома центральними захисниками. Втім, після стартових хвилин активності, ініціативу знову перехопили олімпійці. Саме гості знову більше загрожували воротам суперника, і лише сейви Олександра Ткаченка рятували полтавців від голу. На 55-й та на 72-й хвилннах мав забивати Тейшейра, але Ткаченко виручив. На 61-й хвилині кращу зі своїх нагод у матчі мав Шахаб — і знову голкіпер «Ворскли» був на висоті. У «Ворскли» можна відзначити удар Ібрахіма Кане зі штрафного на 83-й хвилині. М’яч влучив у сітку воріт з зовнішнього боку. На останній компенсованій хвилині олімпійці мали супермомент: Кравченко переграв Гаджука і пробив з гострого кута, Ткаченко відбив, і на добиванні, на щастя не зміг як слід зіграти Баланюк.\nУ підсумку маємо нульову нічию і втрату важливих очок у боротьбі за єврокубковий плей-офф.


ГПК "Нафтогаз України" та інші постачальники зберегли на квітень ціну газу не вище 7 грн/куб. м – Енергетичний фронт\nГазопостачальна компанія “Нафтогаз України” і ще 24 постачальники встановили на квітень ціну газу для населення не вище колишньої граничної ціни 6,99 грн/куб. м, яка діяла у січні-березні, свідчить моніторинг пропозицій щодо поставок газу станом на 27 березня.\nЯк повідомив НАК “Нафтогаз України” у прес-релізі в п’ятницю, газопостачальна компанія “Нафтогаз України”, як постачальник “останньої надії” (ПОН) буде поставляти газ своїм споживачам у квітні за 6,99 грн/куб. м.\nЕнергетичний фронт » Газ » ГПК “Нафтогаз України” та інші постачальники зберегли на квітень ціну газу не вище 7 грн/куб. м\nФіксована ціна на електроенергію для побутових...


19 Лип 2020 о 17:54\n19-21 липня у західних областях України унаслідок опадів очікується підвищення рівня води в басейнах річок Сян, Дністер і Прут.\nПротягом другої половини дня 19 липня та першої половини ночi 20 липня в мiсцях проходження сильних злив буде вiдбуватися: на малих водотоках та в верхiв'ях рiчок Закарпатської області швидкоплинне пiдвищення рiвнiв води на 0,3-0,8м; формування значного мiсцевого та схилового стоку з пiдтопленням понижених мiсць, особливо в населених пунктах; утворення локальних селевих потоків та зсувiв перезволоженого грунту.\nПро це пише ІА АСС з посиланням на Державну службу України з надзвичайних ситуацій.\n19 - 20 липня на рiчках басейнiв Сяну, Днiстра (Львiвська, Iвано- Франкiвська обл.) очiкується пiдйом рiвнiв води на 0,2 - 1 м над рiвнями на 08 год 17 липня, можливий вихід води на окремі ділянки річкових заплав, без решти негативних наслідків. При значних дощах можливе формування значного мiсцевого та схилового стоку.\nЧитайте також: У найближчі години в Чернівцях та області очікується гроза


Екс-керівників «Амстора» Вагоровських підозрюють у незаконних операціях із цінними паперами\nКомпанія «Смарт-Холдинг» — основний власник ГК «Амстор» — звернулася до правоохоронних органів із проханням дати правову оцінку діям екс-керівників торгової мережі «Амстор» Володимира та Олександра Вагоровських, котрі за рахунок коштів компанії придбали цінні папери на 15 млн грн тоді, як мережа почала накопичувати борги перед постачальниками.\nУ березні 2014 року Вагоровські прийняли одноосібне рішення, направивши з рахунків «Амстора» 15 млн грн на адресу компанії ТОВ «Ланселот» для придбання інвестиційних сертифікатів. Вказана операція була проведена без погодження зі власниками торгової мережі.\nКрім того, що сама угода була абсолютно невластивим видом діяльності для ритейлера, оплата сертифікатів відбувалася в момент, коли торгова мережа перестала обслуговувати кредити й почала накопичувати багатотисячну заборгованість перед постачальниками.\nНаразі місцезнаходження цих цінних паперів невідоме. Водночас у Смарт-Холдингу вважають, що ця операція мала на меті виведення грошових коштів для отримання неправомірної вигоди екс-керівниками.\nНагадаємо, що 31 грудня 2014 року озброєні люди заблокували роботу низки магазинів мережі «Амстор» у Києві, Запоріжжі, Дніпропетровську, Маріуполі та інших містах. На місця подій прибула міліція, роботу магазинів було відновлено, але ненадовго. Зараз не працює більшість магазинів мережі «Амстор».\nСмарт-холдинг, основний акціонер «Амстора», заявив, що озброєні люди, які блокували магазини мережі, діяли за вказівкою її колишнього керівника й міноритарного акціонера Володимира Вагоровського. Екс-керівник не погодився з рішенням головних власників про відсторонення його від управління групою компаній «Амстор» і робить усе, щоб дестабілізувати роботу торгових центрів і приховати обсяги розкрадань. Результати аудиту, проведеного головним акціонером, виявили спроби Вагоровських привласнити компанію, а також розкрадання грошових коштів для особистого збагачення.\nВагоровські наразі контролюють магазини на території так званої «ДНР», виторг яких не приходить на рахунки ДК «Амстор».\nКомпанія «Гелабран Реал Істейт» — акціонер, який стояв біля витоків створення групи компаній «Амстор» (входить до сфери впливу Едуарда Шифріна й Олександра Шнайдера), підтримав головного акціонера групи — Смарт-Холдинг у прагненні стабілізувати роботу торгових центрів «Амстор» у всій Україні. У повідомленні компанії сказано: «Ми засуджуємо дії міноритарного акціонера Володимира Вагоровського й колишнього менеджменту в особі Олександра Вагоровського, які призвели до зупинки роботи магазинів».\n2009 року Шифрін і Шнайдер — мажоритарні акціонери торгової мережі «Амстор» — продали частину своїх акцій компаніям, пов’язаним зі Смарт-Холдингом. Їхня частка зменшилася із 60 до 15%. Смарт-Холдинг став головним акціонером торгової мережі із 70% акцій. Частину акцій було викуплено в міноритарного акціонера ГК «Амстор» Володимира Вагоровського. Його частка зменшилася із 40 до 15%. Брати Олександр і Володимир Вагоровські за рішенням акціонерів до останнього часу займалися операційним управлінням торговою мережею.\nЕкс-керівників «Амстора» підозрюють у переведенні автотранспорту мережі на підставні компанії\nГруппа компаний "Амстор" не может установить местонахождение 124 единиц автотранспорта, числившихся за предприятиями группы. По всей вероятности транспорт незаконно выведен на подставные компании, функционирующие на территориях неподконтрольных украинским властям по указанию экс-управляющих сетью Владимира и Александра Вагоровских.\nЕкс-керівники «Амстора» заборгували постачальникам понад 300 млн грн\nЕкс-керівники торгової мережі «Амстор» допустили накопичення боргів перед постачальниками на суму, що перевищує 300 млн грн.


Костянтин Лавроненко - біографія, особисте життя, фото, фільми, чутки та останні новини\n(біографія, фото, відео) Konstantin Lavronenko\nІм’я: Костянтин Лавроненко ( Konstantin Lavronenko )\nДата народження: 20 квітня 1961 р.\nСімейний стан: одружений Лідії Петраковой\nКостянтин Лавроненко: біографія\nКостянтин Лавроненко — єдиний російський актор, який був удостоєний призу Каннського фестивалю за кращу чоловічу роль. Артист народився в Ростові-на-Дону. Мати актора працювала в міській друкарні, а батько на заводі. Здавалося, нічого в житті простого ростовського хлопчика Кістки не віщувало, що волею долі він стане майбутнім служителя Мельпомени. Але раптом Лавроненко почав пародіювати Аркадія Райкіна, так точно, що старша сестра Ольга вирішила: не можна заривати акторський талант у землю. Саме вона привела молодшого брата в театральний гурток. Кості Лавроненко тоді було чотирнадцять.\nПершим вчителем акторської майстерності для Лавроненко стала Галина Іванівна Жигунова – мати актора Сергія Жигунова. Вона керувала в Ростові-на-Дону самодіяльним театром при ДК «Ростсільмаш», в якому Лавроненко зіграв свою першу роль. Галина Іванівна з першого погляду побачила в звичайному школяра неабиякий акторський талант, порадив їхати в Москву і надходити в Щукінське училище, і навіть сама зголосилася їхати разом з ним, щоб показати талановитого хлопчика театрального педагога Людмилі Ставской. Ставська схвалила Костіну мрію стати актором, зазначивши, що у нього для цього є всі дані, але в Щуку Лавроненко так і не взяли через юного віку. Костянтин повернувся в рідний Ростов-на-Дону, де його з розпростертими обіймами прийняли на акторський факультет Ростовського училища мистецтв. Причому відразу на другий курс.\nОтримавши диплом про театральну освіту, Костянтин Лавроненко пішов служити в армію. Але стройову підготовку швидко замінила сцена, оскільки рядовий Лавроненко проходив службу в ансамблі пісні і танцю Північно-Кавказького військового округу. Молодий актор спочатку співав, а потім зайняв місце пішов у відставку конферансьє, причому тексти своїх реприз Лавроненко писав сам.\nПісля армії Костянтин Лавроненко поступив в школу-студію МХАТ на курс Василя Маркова, який відомий шанувальникам радянського кінематографа своїми численними ролями Дзержинського. Отримавши вже друге театральну освіту, актор вступив на службу в «Сатририкон» і пропрацював там сім років.\nКостянтин Лавроненко: театр\nВ «Сатириконі» на талант молодого актора звернув увагу театральний режисер Володимир Мірзоєв і запросив його в «Ленком», де ставив тоді свій спектакль «Святковий день». В «Ленкомі» Лавроненко зауважив головний режисер театру Марк Захаров і запропонував залишитися. Талановитий актор встигав паралельно, але успішно співпрацювати і з «Сатириконом», і з «Ленкомом», а також брати участь в постановках студії Мірзоєва. Мірзоєв, їдучи в Канаду, віддав свою театральну трупу в повному складі режисерові Володимиру Клименку. Так з’явився проект під назвою «Майстерня Клима». Климом називали Клименко в театральних колах. З гастролями «Майстерні Клима» Лавроненко об’їхав майже всю Європу.\nПро причини, з яких Костянтин Лавроненко пішов з театру, він не любить говорити. Колишній актор працював таксистом, маркетологом і просто водієм, поки не знайшов себе в ресторанному бізнесі. Правда, від свого покликання при цьому Лавроненко пішов не далеко, бо ресторани були театральними. Стартувавши з невеликою посади, Костянтин скоро став директором. Грошей вистачало, здавалося, життя вдалося, але душа просила іншого. Зрештою Лавроненко повернувся в свою улюблену професію.\nКостянтин Лавроненко: фільми\nУ кіно Костя Лавроненко дебютував ще в студентські роки. Це була роль у фільмі 1984 року «Ще люблю, ще сподіваюся» режисера Миколи Лырчикова. Партнерами початківця актора виявилися не хто-небудь, а Валентина Тализіна, Тамара Сьоміна, В’ячеслав Невинний і Євген Євстигнєєв. З тих пір Євстигнєєва Костянтин Лавроненко називає своїм учителем.\nСлава кіноактора прийшла до Лавроненко майже через двадцять років. Тоді відомий режисер Андрій Звягінцев побачив Костянтина на сцені одного з театрів і запросив зіграти головну роль — роль батька у своєму фільмі «\nПовернення». У 2003 році картина російського режисера буквально підірвала Венеціанський кінофестиваль. Кінострічка «Повернення» Звягінцева отримала «Золотого лева» і потрапила в прокат сімдесяти країн світу. Так Костянтин Лавроненко став зіркою світового масштабу.\nЧотири роки потому Андрій Звягінцев привіз у Канни свою нову картину «\nВигнання». І знову в одній з головних ролей – Костянтин Лавроненко. Саме за цю роль актор отримав приз Каннського фестивалю». Поки з усіх російських колег Костянтина такий приз є тільки у нього.\nШанувальники телесеріалів запам’ятали Лавроненко в багатосерійному детективному бойовику «Ліквідація» Сергія Урсуляка, де актор зіграв Карбування, одеського бандита сорокових років минулого століття, а його гідними партнерами у фільмі стали відомі актори Михайло Пореченков, Світлана Крючкова і Володимир Машков.\nЗараз Костянтин Лавроненко – затребуваний актор. Він грає різнопланові ролі, легко вживаючись в образ героя-коханця, хоча йому ніколи не було притаманне таке амплуа. У «Трьох мушкетерах» 2013 року Лавроненко зіграв Лорда Бэкингема.\nКостянтин Лавроненко: особисте життя\nКостянтин Лавроненко одружений на актрисі\nЛідії Петраковой. Вони познайомилися ще в «Сатириконі», де обидва працювали. Весілля зіграли в 1987 році, а в 1990 в акторській родині народилася дочка. Дівчинку назвали Ксенією. По стопах батьків дочка Лавроненко не пішла і до акторської професії не має ніякого відношення. Ксенія закінчила факультет журналістики.\nКостянтин не рідше двох разів на рік відвідує сестру і маму, які як і раніше живуть в Ростові-на-Дону. Лавроненко не представляє відпочинку без річки або ще якого-небудь водоймища, оскільки все його дитинство пройшло на березі Дону.\nКостянтин Лавроненко кинув палити більше двадцяти років тому. Він ніколи не зловживав алкоголем і донині тримає себе в хорошій спортивній формі, яка необхідна йому для роботи на знімальному майданчику.\nКостянтин Лавроненко: фільмографія\nНаказано знищити! Операція: «Китайська шкатулка»\nКостянтин Лавроненко: фото


Воістину воскрес! – Слово\nЦя теорія надзвичайно популярна сьогодні і поширювалась Вентуріні кілька століть тому. Її прихильники твердять, що Ісус насправді не вмер: Він просто знепритомнів від виснаження і втрати крові. Усі думали, що Він помер, але потім Ісус відійшов, а учні вирішили, що Він воскрес із мертвих.\nСкептик Девід Фрідріх Штраус сам не вірить у воскресіння. Але про „гіпотезу непритомності” він висловився так: „Не може бути, щоб людина, у напівмертвому стані викрадена з домовини, яка від слабості ледве трималася на ногах, потребувала медичної допомоги, перев’язки, лікування і яка була у волі фізичних страждань, раптом так би вплинула на Своїх учнів, ніби вони побачили людину, що перемогла смерть, Володаря Життя. А саме ж таке враження стало підставою для всіх їхніх майбутніх проповідей. Таке „оживання” могло тільки послабити враження, яке Він справляв на них за життя і після смерті. У кращому разі воно могло внести деяку елегійну ноту, але аж ніяк не могло б перетворити їхнє горе на ентузіазм, так само як і збільшити їхню повагу до Нього аж до релігійного поклоніння”.\nЄ ще одна теорія: що учні вкрали тіло, поки сторожа спала (Мт. 28:1-15).\nЗневіра і немічність учнів – важливі аргументи проти цієї теорії: чого б це раптом вони стали такими хоробрими і рішучими, щоб викрасти тіло з домовини з-під носа у взводу солдатів? Не в такому вони були настрої, щоб братися за щось подібне.\nДж. Н. Андерсон – у минулому декан юридичного факультету Лондонського університету, керівник відділу східних законів Інституту Сходу і Африки, директор Інституту права при Лондонському університеті. Ось що він каже про гіпотезу, нібито учні викрали тіло Христа: „Це суперечило б усьому, що ми про них знаємо, їхнім етичним принципам і усьому укладу їхнього життя. Крім того, ця гіпотеза не дає навіть натяку на пояснення їхнього дивовижного перетворення з пригнічених, загнаних втікачів у свідків, мужність яких не могли зламати ніякі тортури”.\nЩе одна теорія твердить: єврейські чи римські власті самі забрали тіло з гробниці. Проте вона теж не більш переконлива, ніж викрадення тіла учнями. Якби власті самі забрали тіло чи хоча б знали, де воно перебуває, чому ж, коли учні почали проповідувати воскресіння Ісуса, вони не виступили з роз’ясненням? Чому не сказали, де саме воно знаходиться? Чому не витягли труп, не поклали його на воза і не перевезли до Єрусалима? Такий захід одразу поклав би кінець християнству.\nД-р Джон Монтгомері каже з цього приводу таке: „І вже абсолютно неможливо повірити, що перші християни могли сфабрикувати таку фальшивку і проповідувати її серед людей, які могли б її спростувати, просто виставивши тіло Ісуса”.\nСвідчення на користь воскресіння\nПрофесор Томас Арнольд, автор знаменитої тритомної історії Риму, співробітник кафедри нової історії в Оксфорді, чудово розумів важливість свідчень для встановлювання історичних фактів. Він писав: „Багато років я вивчав історію інших епох, досліджував і зважував свідчення авторів, які писали про ці історичні періоди. Я не знаю ніякого іншого факту в історії людства, який би в очах неупередженого дослідника підтверджувався переконливішими чи більш вичерпними свідченнями, ніж той великий знак, який дав нам Бог, щоб показати, що Христос помер і воскрес із мертвих”.\nАнглійський учений Брук Фос Вескотт писав: „На основі всієї сукупності свідчень не буде перебільшенням сказати, що жодна подія в історії не задокументована так повно і багатогранно, як воскресіння Христа. І тільки упереджена апріорна переконаність в її неправдивості може змусити дослідника вважати наявні докази неповноцінними”.\nД-р Саймон Грінліф був одним із провідних американських юристів. Він був знаменитим Королівським професором юстиції у Гарвардському університеті. Це про нього Г. Ноте у знаменитому „Словнику американських біографій” пише таке: „Своїм теперішнім піднесенням до того видатного стану серед подібних навчальних закладів Сполучених Штатів Америки Гарвардський юридичний інститут завдячує зусиллям Сторі і Грінліфа”.\nКоли Грінліф був професором права у Гарварді, то написав книгу, присвячену юридичній цінності свідчень апостолів про воскресіння Христа. Він виключає як неможливе припущення, що апостоли „могли б так уперто відстоювати істини, які вони проповідували, якби Ісус насправді не воскрес із мертвих і якби цей факт не був відомий так само добре, як будь-який інший факт”.\nГрінліф дійшов висновку, що воскресіння Христа – одна з найбезсумнівніших подій в історії, якщо виходити з правил оцінки юридичних свідчень, що чинні у звичайних судах.\nІнший юрист Франк Морісон вирішив спростувати свідчення про воскресіння. Він не заперечував, що Ісус прожив, можливо, найпрекрасніше життя, що коли-небудь було дане людині. Проте, коли йшлося про воскресіння, він вважав, що це – міф, яким хтось пізніше „прикрасив” справжню історію Ісуса.\nВін задумав написати історію останніх кількох днів життя Ісуса. Звісно, про воскресіння взагалі не збирався згадувати. Він був упевнений, що раціональний і розумний підхід до біографії Ісуса просто зніме питання про воскресіння з порядку денного.\nОднак після того, як він, з точки зору професійного юриста, ознайомився з усіма фактами, він змінив свою думку. Скінчилося тим, що він написав книгу „Хто ж відсунув камінь?”, яка мала надзвичайний успіх. Перший розділ називався „Книга, що не захотіла бути написаною”, а в інших розділах він рішуче відстоював свідчення на користь воскресіння Христа.\nА ось висновок, якого дійшов Джордж Елдон Ладд: „Єдине раціональне пояснення всім цим історичним фактам полягає в тому, що Бог воскресив Ісуса у плоті”.\nУ наші дні віруючий в Ісуса Христа може бути повністю впевнений, як були впевнені перші християни, що його віра базується не на міфах і легендах, а на твердо доведеному історичному факті. Христос воскрес з мертвих, і домовина була порожньою.\nІ, що найголовніше, будь-який віруючий може в наші дні відчути силу воскреслого Христа на своєму особистому досвіді. Насамперед він знає, що йому прощені його гріхи (1 Кор. 15:3). По-друге, йому забезпечені вічне життя і воскресіння (1 Кор. 15:19-26). По-третє, він вирветься з лабет безглуздого і порожнього життя і зможе стати новою людиною в Ісусі Христі (Ів. 10:10; 2 Кор.5:17).\nЩо про це думаєте Ви?\nЯке Ви приймете рішення?\nЩо Ви думаєте про порожню домовину?\nКолишній верховний суддя Англії лорд Дарлінг, вивчивши всі відомості з точки зору юриста, дійшов висновку: „У нас є стільки незаперечних свідчень, позитивних і негативних, прямих і опосередкованих, що рішення будь-якого розумного суду може бути лише одне: розповідь про воскресіння – істина”.


Opinion | Страсбурзькі комікси про щастя...\nВід Ольга Герасим'юк\t 7 серпня, 2018 4 комментария\nДругий. Після болю.\nМи говорили за хмарами. Пухнастими купами білосніжної вати вони запхали небові вуха – від усіх земних істерик, рішуче й ніжно перекрили собою земну юдоль, все лишилося внизу, змаліло й одразу втрачало значення й переставало бути твоїм.\nЩе шукаючи своє місце в літаку, я наткнулася на неї. Попросила пропустити. Вона всміхнулася якось судомно й сказала: «А можна краще я туди сяду? Коло вікна. Я дуже хочу коло вікна, а мені не попало таке місце».\nЯ зазвичай завжди беру собі квиток на місце біля вікна й ненавиджу сидіти посередині між пасажирами. А тут я раптом сказала: «Та звісно, сідайте! Мені й тут буде добре». І всунулася між нею і похмурим огрядним дядьком…\nДві з половиною години лету затиснутою між цим товстуном (ще й лапище своє поклав біля себе на пів мого простору!) і цією худенькою пані в білому дуже простому платті, з потертою сумочкою на колінах… Оце мене обмарило.\nВона була німкеня.\nКоли вже всі напилися соків і зжували сандвічі, вона раптом спитала:\n– От же чудове місто! Я тут була вперше.\n– І що Ви робили в нас?\nІ тут вона це сказала:\n– Я приїжджала розмовляти з космосом.\nЯкомога рівнішим голосом я продовжила розмову, ніби нічого дивного не почула.\n– І як? Ви часто з ним розмовляєте? Що чути звідти? Які новини? Чи все по-старому?\nКонстанц (так її звали) говорила, тримаючи себе за пальці ноги – вона скинула дешеві, трохи стоптані черевики, й сиділа, зігнувшись, щоби діставати ногу.\n– Я дуже забила пальця – задерла голову, коли виходила з готелю, й перечепилася об щось, – пояснила вона, щоби я не вигадувала собі нічого. Мені полегшало. Та наступної миті Констанц задоволено повідомила:\n– Сила космосу працює! Я скерувала її на палець. Коли прилетимо, маю сподівання, що все буде, як новеньке…\nНу, що ж. Я зрозуміла, що нічого тут не вдію – і треба з людиною просто поговорити, зрештою.\nКонстанц літала на сеанс до якоїсь «Натальї», що проводила його в моєму місті.\nОчі Констанц при цій згадці засвітилися радістю – я аж позаздрила, що так можна радіти…\nНаталья та, як я зрозуміла, входила в контакт із кимось важливим у космосі й розставляла на місця все, що в житті людини в минулому склалося наперекосяк.\nВона дуже заможна людина, та Наталья, бо людей у відчаї в земному житті достатньо, щоби з бізнесом у неї складалося якнайкраще. Але ця здогадка несуттєва в оцій розповіді. Це лише нотатка на полях.\n– А Ви куди? У Страсбург? Там такий прекрасний Собор… Колись, як я була юна, їздила туди, уявляєте, лише на одну ніч із моїм хлопцем! Це була неповторна ніч у цьому мереживному Соборі – і на світанку хутко додому, в Штутгарт, щоби встигнути на роботу… Він був моїм першим. І ми одружилися. Був єдиним. Ми прожили 25 років. І рівно стільки ж минає, як ми розлучилися. Уявляєте – однаково…\nКонстанц все життя боялася.\nУ дитинстві вони з мамою бідували й голодували – і вона все життя боялася злиднів і голоду. Це було причиною того, що Констанц завжди дуже берегла гроші. Просто вчіплялася в них намертво – і тримала, як ніби з кожною дрібною витратою скорочувалося життя.\n– Ми з чоловіком були залежними од них. Я – бо боялася, що не буде їжі, а він – бо йому треба було на випивку.\nТак ці двоє прожили чверть століття.\nКонстанц за все відповідала сама – за дім, за малого їхнього Майкла, за пса, за сад… І – страх. Це все, що вона відчувала..\n– І от, майн лібе… Якось я так стомилася, що знахабніла – й оголосила собі один день вихідним. Потім взяла собі два. Напевне, це якось підвело мене до того, що я таки потім розлучилася зі своїм першим і єдиним… Ще чверть століття я потім жила сама… у страху, що не подужаю, і горе подолає мене…\nА зараз – подивіться на мене. Я така щаслива! Щойно через космічну силу поговорила з мамою і батьком, якого й не пам’ятаю, бо помер ще як я була маленькою… Але гляньте на мене – їхні руки зараз лежать на моїх плечах! Вони обіймають мене – о, як це тепло! Я в їхніх обіймах у повній безпеці…\nЯ трохи боязко зазирнула їй за спину й кивнула. Мама й батько Констанц летіли зараз із нею – і вона промінилася щастям.\n– Ви знаєте, що я зробила? Я нещодавно всього позбулася. Продала свій дім, свій сад; на щастя, мій пес помер – і тепер мені не треба це все доглядати, мити-чистити. Я розірвала ланцюг, яким була до всього цього прикута… Я вчуся гуляти без пса. От ходжу на прогулянку – не для того, щоби вивести його розім’яти лапи, а щоби прогулятися собі, для себе, без обов’язку. Це важко. Але в мене вже виходить.\nМені час покінчити з усім тим, що зробило з мене оту істоту.\nСин засуджує мене – він не розуміє, що я роблю… Але я не думаю зараз про нього – в нього є хороша дівчина, і я переконана, що з ним усе буде гут. Що буде зі мною?..\nВона помовчала, а потім видихнула:\n– Мені в листопаді 70! Коли ж іще, як не зараз? Я повинна спробувати все поміняти негайно, сьогодні! Я не хочу йти отак – ніби я не жила.\nКонстанц задихнулася від хвилювання й махнула в повітрі рукою навхрест – як ніби закреслила все, що було. Безоглядно.\n– Ах! – вона безстрашно виструнчила спину. – У мене є гроші за продане – буду на них жити. А потім… коли скінчаться… вони потім звідкись візьмуться! Сила космосу дасть мені їх! Як думаєте? Дасть? О, не відповідайте, не збивайте мене Я купила невеличку квартиру – і мені досить. Зрештою, в моїй країні, щоби зі мною не сталося – з голоду не дадуть вмерти. Людям, що втратять усе, дають щось щодня – і вони точно не можуть вмерти з голоду. Це мене заспокоює… Я від цього не вмру. Але яке щастя – не боятися! Я, розумієте, не боюся! Я заговорила до Вас щойно! Ви не знаєте, як це страшно було – я ніколи ні до кого не заговорюю, а тут – бац! – «Можна я сяду на Ваше місце біля вікна?» Ха-ха-ха! А ви така – бац! – «Можна!» Це все сила космосу!!!! Він відповідає мені!\nКонстанц вхопила мене за руку й щасливо засміялася. Її обіймали мама й батько, з виду їй було десять років, вона тримала мене своєю теплою пергаментною рукою й сонячно сміялася…\n– Перед від’їздом я пішла Києвом пошукати подарунок малюку своєї племінниці. Я подумала, що 15 євро витратити зі свого скарбу я цілком в змозі. Космос все одно поверне мені… Гляньте, що я знайшла!\nВона витягла з сумочки, яку тримала на колінах, крихітні повзунки з написом: «Героям теж потрібні обійми»…\n– Слухайте, спробуйте й Ви! Тільки не завтра – сьогодні! Завтра може не настати. От спробуйте! У Вас щось із серцем – бо інакше Ви не дали би мені своє місце.\nВаше серце болить.\nІ Констанц взялася єднати мене з космосом.\n– Ось послухайте: «Добрий ранок!».\nКонстанц сказала це чисто, ніби й не була німкеня. Вона навчилася це казати в Києві – і чомусь це їй здавалося паролем до зв’язку з космічною силою, яка може забрати біль.\nІ саме тут чомусь я стратила, не витримала – й сльози потекли теплими ріками. Їх були точно ріки. Вони текли з усіх глибин моєї душі. Якусь дамбу там рвонуло – і літак поволі заповнювався цією водою, почав знижуватися, бортпровідниця оголосила турбулентність, наказала всім повернутися й пристебнутися, хмари почали розбігатися під черевом нашого човна, і ми пішли на дно. Воно коливалося внизу кошлатою лісовою порослю, між нею п’явками розходилася ріка й увсебіч, як водяні жуки, розбігалися мурашки авто, збільшувалися на очах, надувалися, й у них усередині були вже помітні істоти, подібні на нас із Констанц. Як ніби ті мурашки ними наїлися й забили свої кишківники…\nКоли земля здригнулася від нашого доторку, я відняла руки від мокрих очей. Констанц обіймала мене й гладила по щоках. Вона світилася й гріла мене цим сяйвом, і шепотіла: «Зроби, як я – сьогодні, чуєш? Не відкладай на завтра! Подивися на мене – я така щаслива! Я напишу тобі, що було далі! Ти ж віриш, що я не вмру з голоду й від страху?»\nЯ вірила. Перед сном учора я саме прочитала дослідження про щастя, де автор стверджував, що навіть коли ми вилікуємо всіх на світі, нагодуємо й встановимо вічний мир – це нічого не дасть. Щастя – це важче, ніж подолати страждання… І воно – це лише приємне відчуття відсутності болю. І більше нічого… І поза приємністю й болем немає ні добра, ні зла…\nЯ думаю, вона була не німкеня, а янгол. Мені саме треба було відповіді – і вона прийшла й попросила мене поступитися місцем біля вікна.\nВ аеропорту ми розсталися – я пішла на автобус до Страсбурга, йшла й озиралася. Констанц шкутильгала в інший бік – але біль у забитій нозі їй, здається, таки справді не дошкуляв… Вона всміхалася батькові й мамі, що летіли за нею назирці. За годину вони всі приїдуть в її нову манюсіньку квартиру, поллють квіти, прочинять вікна й впустять свіжого вітерцю в кімнату, виженуть сонну осу й підуть пройтися в парк без пса. Констанц дорогою купить одну, але найкращу здобну булочку на всіх, шматочок щойно збитого жовтого масла у фрау сусідки й маленьку баночку апельсинового джему з шампанським, а вдома ще є трохи пахучого чаю на дні…\nбіль знайомство космос місце біля вікна Ольга Герасим'юк політ щастя\nСергій on 7 серпня, 2018 21:07\nТаке просте й складне водночас питання постає перед тобою.\nСенс буття, не перебування.\nОльга Герасим‘юк on 7 серпня, 2018 23:49\nАнетта on 8 серпня, 2018 01:34\nА у вас ще є?? Я б видала\nЛілія on 8 серпня, 2018 12:27


Ізраїльського посла «взяли в заручники» у центрі Києва ⋆ Вечерний Киев новости\n27 сентября, 2021, 23:37\nДомой Разное Ізраїльського посла «взяли в заручники» у центрі Києва\nІзраїльського посла «взяли в заручники» у центрі Києва\nУ центрі Києва відбулись навчання із забезпечення безпеки під час викрадення послів та захоплення заручників в синагозі: «звільняли з заручників» посла Ізраїлю в Україні Джоеля Ліона. Про це повідомили у Службі безпеки України.\nТренування відбулися у Печерському районі на базі хоральної синагоги Бродського. Участь у них взяли підрозділи СБУ, Національна поліція України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Національна гвардія України та органів державної виконавчої влади.\n«За легендою навчань, „терористи“ захопили Надзвичайного і Повноважного Посла Держави Ізраїль та вірян, що перебували в приміщенні синагоги. У результаті операції звільнили всіх „заручників“, а „зловмисників“ — затримали», — зазначають у СБУ.\nДля проведення навчань станцію метро «Палац спорту» перекрили на вхід та вихід на кілька годин.\nНагадаємо, що у травні вночі на кількох станціях метро теж відбувалися планові антитерористичні навчання.\nПредыдущая статьяМежду Киевом и Ирпенем хотят построить монорельс\nСледующая статьяУ Києві мікроавтобус вирушив у «подорож» без водія: відео


РФ має інформацію про підготовку нових провокацій з хімзброєю в Сирії - Путін\nУ Росії є інформація, що провокація з хімзброєю в сирійському Ідлібі може повторитися і в інших районах цієї країни, заявив президент РФ Володимир Путін.\n"У нас є інформація від різних джерел, що подібні провокації, а по-іншому я це назвати не можу, готуються і в інших регіонах Сирії, зокрема в південних передмістях Дамаска, де мають намір підкинути знову якусь речовину і звинуватити в її застосуванні сирійську офіційну владу", - сказав він на прес-конференції за підсумками переговорів із президентом Італії Серджо Маттареллою.\nМинулого тижня ЗМІ повідомили, що в місті Хан-Шейхун у сирійській провінції Ідліб було застосовано боєприпаси з отруйними речовинами, внаслідок чого загинули, за різними даними, близько 100 людей. США та їхні союзники звинуватили в цьому владу Сирії, яка категорично відкинула це звинувачення.\nМинулої п'ятниці США завдали ракетами "Томагавк" удару по аеродрому Шайрат в сирійській провінції Хомс. За даними Пентагона, загалом було випущено 59 ракет. Метою ракетного удару був аеродром, з якого, як вважає американська влада, були здійснені хіматаки в Ідлібі.\nТеги: #сирія #путін


Происшествия за 25.05.2020 - Лента новостей Чернигова\nБійка між чоловіками сталася на грунті раптово виниклої сварки. Через отримані важкі травми потерпілий помер в лікарні. Зловмисник затриманий поліцією, йому загрожує до десяти років позбавлення волі. Вночі, 24 травня на лінію «102» надійшло повідомлення, що в...\nПоліція нагадує громадянам про те, що в Україні заборонено висівати та вирощувати мак чи коноплю. Такі дії тягнуть за собою адміністративну або кримінальну відповідальність. Оперативно-профілактична операція «МАК-2020» триває з 20 травня до 3 червня. Мета - ви...\nЗа минулу ніч з 24 на 25 травня, чернігівські правоохоронці виявили шість нетверезих водіїв на вулицях міста. Один з них потрапив у ДТП. Про це йдеться у повідомленні Патрульної поліції Чернігівської області. Наприклад, під час патрулювання на вулиці Толстого,...\nГрубе порушення правил дорожнього руху призвело до ДТП за участю чотирьох автомобілів, повідомили у патрульній поліції Чернігова. У суботу, 23 травня, на перехресті проспекту Миру з вулицями Козацькою та Героїв Чорнобиля сталася дорожньо-транспортна пригода за...\nРівно 40 кілометрових знаків разом зі стійками зрізали невідомі особи на дорозі Н-07 Київ – Суми - Юнаківка в межах Чернігівської області, повідомили у Службі автомобільних доріг. Збитки, які вандали завдали дорожньому господарству, складають понад 40 тисяч гр...\nЖінка зателефонувала до поліції та повідомила, що одне із приватних підприємств міста заміноване. З’ясувавши, що інформація не відповідає дійсності, поліцейські затримали жінку. На місці події працювала слідчо-оперативна група. Поліцейські оглянули приміщення...


Ковель - Travel Portal\nКовель УКР | РУС\nСучасний Ковель являє собою середньостатистичний промисловий райцентр, динамічний ритм життя в якому задає залізнична станція і прикордонний статус регіону. Міжнародний рух між Польщею, республікою Білорусь і Україною генерують переважно як торгаші імпортним крамом, так і шукачі кращої долі по той бік кордону, які в понеділок вранці прощаються з батьківщиною на КПП Ягодин, а на вихідних, затуркані роботою, але щасливі і з посмішкою, повертаються на неньку Україну на старому нерозтаможеному Опелі.\nВокзал. Ранок. Прибуття 97-го поїзда Київ - Ковель\nВ Ковель я виїхав з Києва 97-м поїздом, який прибув о 7.35 ранку. Для Ковеля - це розпал робочого дня, який зустрічає гостей міста базаром, котрий затиснув залізничний вокзал міцними обіймами, пропонуючи приїжджим, крім стандартного базарного асортименту, переважно молоко, овочі і фрукти власного виробництва.\nЗалізничний вокзал Ковеля. Зліва дизель-поїзд Д1 - аксакал місцевих приміських перевезень\nКовель, на рівні з Луцьком, є зручним транспортним вузлом, який покриває маршрутами ледве не всю Волинську область. Крім зручного транспортного сполучення з сусідніми райцентрами, літом з Ковеля стартують на Світязь любителі відпочинку на природі з комарами, а для міжнародних мандрівників Ковель є останнім форпостом по дорозі на Брест і Хелм.\nЗалізничний вокзал Ковеля. Центральний вхід\nБазар біля залізничного вокзалу\nПерший залізничний вокзал в Ковелі був збудований в 1907 році за проектом архітектора Олександра Вербицького. Вокзал, враховуючи специфіку ландшафту, мав цікаву структуру, яка перейшла в спадок і сучасному вокзалу, відбудованому після війни в 1951 році. Вокзал має два рівні - зверху, на рівні платформ, розташовані зали очікування і каси далекого сполучення. На нижньому рівні - приміські каси, службові приміщення і вихід в місто через перехід, який тягнеться під коліями.\nЦерква і паровоз СУ 253-25 біля залізничного вокзалу\nСильної архітектури, яка б притягувала туристів, в місті немає - в 1944-му, під час звільнення Ковеля від фашистів, місто майже повністю було зруйноване. Після відбудови, в 1950-х, Ковель розвивався як середньостатистичне радянське місто - лицем вулиць стали однотипні універсами, державні установи, збудовані за типовими проектами, і обкладені плиткою класичні радянські п'ятиповерхівки, тому старі польські будинки, яких в місті залишилось дуже не багато, чимось нагадують собою музейні експонати, приємно дивуючи пишністю архітектурного оздоблення, яскраво виділяючись поміж інших будівель міста.\nБульвар Лесі Українки. Класика 50-х\nВ Ковель я приїжджаю вже не вперше, тому на привокзальній площі почуваюсь майже як вдома. Але всі мої попередні знайомства з містом були епізодичними - прогулянка центром, обід в їдальні і на вокзал, на поїзд. Цього ж разу у мене в запасі пів дня вільного часу, якого повинно вистачити на огляд міста, тому снідаю в кафе і відправляюсь в центр.\nЗ протилежної, від залізничного вокзалу, сторони привокзальної площі розташована автостанція, сіра, малопримітна будівля якої вміло маскується серед базарної метушні, автобусів і міських маршруток. Якщо ви в Ковелі вперше, то прямуючи від залізничного вокзалу в центр, можете навіть і не помітити автостанцію.\nНайрідніший рідний край для мене - Волинь. Леся Українка\nВід привокзальної площі в напрямку центру міста тягнеться широкий бульвар Лесі Українки, з одного боку якого вишикувались рядком житлові будинки, переважно 50-х, 60-х років, а з іншого боку - розкинувся однойменний парк Лесі України з пам'ятником поетесі.\nЯкихось десять хвилин пішки по бульвару - і ми в центрі, на площі Героїв Майдану, яка, незважаючи на революційну назву, має класичний радянський вигляд. Поруч з парком стоїть симпатична будівля палацу учнівської молоді, через дорогу - дев'ятиповерхівки і універмаг, а з протилежної сторони площі - сіра п'ятиповерхова коробка міської ради, тому дивитися тут особливо й немає на що.\nЦікавіше буде пройтися вулицею Незалежності, яка тягнеться майже через весь Ковель. Фактично за кілька кроків від центральної площі міста знаходиться надзвичайна по своїй архітектурі будівля районної поліклініки, вона ж в минулому - колишній готель "Брістоль".\nВулиця Незалежності 122. Районна поліклініка\nТакож вулиця Незалежності 122. Будівля в дворі поліклініки - один із корпусів колишнього готелю "Брістоль"\nПоруч з поліклінікою - старий будинок з арковим в'їздом в двір. А через дорогу - на перехресті вулиці Незалежності і Міцкевича, розташована ще одна, вціліла після війни, архітектурна прикраса міста - будівля колишньої аптеки провізора Фрідріксона.\nВулиця Незалежності 132\nВулиця Незалежності. Ліворуч галерея мистецтв\nАптека Фрідріксона була однією з перших аптек Ковеля. Сьогодні в цьому історичному будинку, як і сто років тому, знаходиться невелика аптека, а також кафе і міська галерея мистецтв.\nГалерея мистецтв. Колишня аптека провізора Фрідріксона\nПерехрестя вулиці Незалежності і Міцкевича, з колишньою аптекою Фрідріксона і міською поліклінікою через дорогу, чимось схоже на своєрідний архітектурний оазис міста, який притулився поміж п'ятиповерхівок, демонструючи нам образ довоєнного Ковеля. В інших куточках міста немає навіть такої концентрації старої архітектури. Старих кварталів, характерних для багатьох міст західних областей країни, в Ковелі немає, будинки, які мають хоч мінімальну історичну цінність зустрічаються рідко і поодинці.\nВічний вогонь і квіти героям Радянського Союзу\nЙдемо далі. Одразу за будинком колишньої аптеки розкинувся невеликий парк з меморіалом слави, спорудженим в 1977 році.\nНімецькі поховання на кладовищі по вулиці Незалежності\nКрім меморіалу і пам'ятників радянським солдатам, споруджених при Союзі, в Ковелі, та і в сусідніх селах, зустрічаються поховання німецьких солдат - як першої, так і другої світових війн.\nДо речі, не далеко від кладовища, по вулиці Незалежності, ховаючись за п'ятиповерхівками, знаходиться старий дерев'яний католицький костел. Дуже цікава будівля, хоча і має дещо похмурий вигляд.\nПарк Шевченка. Центральний вхід\nЙдемо на лівий берег річки Турії, по дорозі зупинившись на піт-стоп в парку Шевченка, який розтягнувся вздовж берега річки.\nПарк Шевченка в Ковелі був відкритий у 2005 році. Густими зарощами дерев і чагарників він не вражає, але має дещо незвичне і я б навіть сказав - концептуальне планування. Очевидно, що задумка була створити не дендрологічний парк, а парк пам'яті, підтвердженням чого є встановлений на пагорбі величезний пам'ятник Тарасу Шевченку. До речі висота пам'ятника - 7 метрів. Найвищий пам'ятник Шевченку в світі.\nВиходимо до річки. Через Турію перекинута дамба, яка утворює велике водосховище в межах міста. На дамбі кучкуються переважно рибаки, вправно замахуючись на всі боки спінінгами, а от на протилежному березі водосховища вже хазяйнує ДЮСШ з веслування на байдарках - їхня яскраво-сніжна база розташована на лівому березі Турії.\nЛівобережний Ковель також на вражає особливою архітектурою, переважно демонструючи багатоповерхову забудову, і майже сільські вулички, забудовані стандартними для північних областей країни дерев'яними хатками.\nТериторія виробничо-комерційної фірми "Ковель". На передньому плані кочегарка і будівля колишньої синагоги\nЗрізавши трохи дорогу, я вийшов дворами на вулицю Пирогова, де, стоїть, як з'ясувалося пізніше, колишня єврейська синагога. Зараз це один із корпусів швейної фабрики. Фабрика впевнено тримається на плаву, тому стара будівля виглядає відмінно.\nАптека біля базару\nЦю частину міста називають старим Ковелем, центром життя якого за традицією був базар, котрий функціонує до цього часу, розтягнувшись на північ від вулиці Незалежності.\nВулиця Соборна. Воскресенська церква. 1877 рік\nЧерез дорогу від базару стоять ще дві церкви міста, які, разом із залишеною позаду синагогою, підтверджують, що саме десь тут і був осередок життя міста в кінці XIX століття.\nВоскресенська церква була збудована в 1877 році і за щасливим збігом обставин вціліла, переживши дві світових війни. А от будівля Благовіщенської церкви, якщо я правильно зрозумів, не має ніякого відношення до пам'яток архітектури. По своїй простоті її дивний плоский фасад я спочатку списав на особливості місцевої архітектури, що здавалося б і підтверджувала важка металева табличка періоду УРСР - "Благовіщенська церква. 1549 рік. Охороняється державою".\nВулиця Соборна. Благовіщенська церква\nПравда ж виявилась більш прозаїчною і типовою для Союзу. Благовіщенська церква була знесена ще в 60-х, а на її місці виріс спортзал, який, після реінкарнації в 90-х, знову став церквою.\nВулиця Сагайдачного. Стадіон "Локомотив"\nОт в загальних рисах і весь Ковель. Звичайно, дещо залишилося поза кадром, деякими районами міста я просто не встиг прогулятися, але в цілому місто сподобалось.\nПовертаюсь на залізничний вокзал, базар навколо якого вже майже повністю розсмоктався, здавши позиції продавцям молокопродуктів. Купую в касі квиток на приміський поїзд до Червнограду, де запланував пересадку до Львова, і піднімаюсь на посадочну платформу, на якій, розморений палючим сонцем народ, вже вишикувався вздовж рейок, виглядаючи прибуття закопченого приміського дізеля, посадку на який вже оголосили.


Вівторок, 09 Березень 2021 р. Б.\n“Зоре моя вечірняя, Зійди над горою”...\nУ конференц залі Львівської Духовної Семінарії відбувся захід присвячений Тарасу Шевченку\nЧитати далі про “Зоре моя вечірняя, Зійди над горою”...\nСемінаристи ІІ курсу організували та провели вечір пам’яті Великого Кобзаря, представивши в особливий спосіб його творчість. Студенти впродовж виступу акцентували на тому, що в житті цього великого митця важливу роль відіграє християнство. Ці погляди Тараса Шевченка були у віршах, які декламували семінаристи.\nВ кінці вечора, о. д-р Ігор Бойко, ректор Львівської Духовної Семінарії Святого Духа, висловив слова подяки братам-семінаристам ІІ курсу, та побажав усім розвивати таланти які нам дав Бог.\nСубота, 06 Березень 2021 р. Б.\nУ суботу, 6 березня в стінах Львівської Духовної Семінарії відбувся День духовної обнови.\nЧитати далі про День духовної обнови\nРеколектантом цього дня був отець Юрій Дрізд, сотрудник храму Різдва Пресвятої Богородиці (Львів) та голова комісії «За тверезість життя» у Львівській Архиєпархії.\nОтець Юрій під час духовної конференції підкреслив, що покликання священика є особливим, а саме - бути другим Христом, тобто наслідувати Його.\nРеколектант закликав семінаристів жити "свідомим" життям, бути у справжньому світі, а не лише віртуально у соціальних мережах.\nТакож отець Юрій розповів кілька реальних історій, які є свідченнями та прикладами справжньої віри.\nПо завершенні духовних наук, отець Андрій Стасів, духівник семінарії, висловив слова подяки отцю Юрію за те, що попровадив нас цього Дня духовної обнови.\nСубота, 27 Лютий 2021 р. Б.\nСьогодні, 27 лютого у стінах Львівської Духовної Семінарії Святого Духа УГКЦ відбувся захід «День відкритих дверей».\nПротягом дня близько шістдесяти майбутніх кандидатів до семінарії мали змогу ознайомитись із різними моментами життя семінарійної спільноти. Після реєстрації учасників, розпочалась Божественна Літургія у семінарійному храмі, яку очолив отець Іван Глова, відповідальний за Душпастирство покликань Львівської Архиєпархії УГКЦ. У своєму слові отець наголосив на важливості зустрічі із Богом і плеканні свого покликання, «адже день відкритих дверей – це момент, коли кожен із присутніх може знайти відповіді на ті питання, які наближають нас до розпізнання покликання».\nПісля молитви, брати Роман Хлян та Назарій Цвігун провели екскурсію по семінарії, розповідаючи та показуючи всі моменти життя семінариста. Пізніше брат Михайло Филянець організував для усіх учасників гру під назвою «KAHOOT», своєрідний церковний брейн-ринг, під час якого утворені команди мали змогу продемонструвати свої знання у різних ділянках богослов’я. Після обіду до майбутніх семінаристів звертався отець Михайло Лесів, проректор семінарії, який розповів про необхідні документи та навчальні вимоги для вступу. Окрім цього, своїми роздумами про покликання поділився ректор семінарії отець Ігор Бойко. Пізніше усі мали можливість відпочити та пограти у футбол або ж настільний теніс. На завершення усі помолились вечірню, яку очолив отець Андрій Стасів, духівник семінарії. Отець на духовній науці наголошував на покорі, яку семінаристи мають проявляти під час семінарійної формації. Опісля, отці-настоятелі семінарії кожному вручили сертифікат учасника і скромні подарунки.\nБажаємо усім учасникам розпізнати власне покликання. Нехай Господь допоможе вам відважно утверджуватись у даному виборі.\nпрефект Львівської Духовної Семінарії Святого Духа\nП'ятниця, 26 Лютий 2021 р. Б.\nВечір творчих відкриттів\nУ четвер брати семінаристи першого курсу та студенти загального відділеня ФБФ мали змогу відвідати декілька мистецьких виставок.\nЧитати далі про Вечір творчих відкриттів\nУсе розпочалось зі зібрання біля дверей Національного Музею ім. Андрея Шептицького. Велика частина братів не знала, що на них чекає , однак це ще більше посилювало прагнення до пізнання постаті Модеста Сосенка.\nОгляд розпочався в супроводі талановитого Романа Зілінко, який вміло впровадив нас у розуміння внутрішнього світу митця, проекцію якого ми змогли побачити на безлічі мистецьких творів, представлених у галереї. Також багато хто міг розгледіти роль Митрополита Андрея у становленні такого велетня культури як Модест Сосенко. Власне їх приятельська співпраця допомогла відродити ідентичну нам українсько-візантійську культуру, яку, на жаль, не цінували в цей час.\nОпісля цього наша група попрямувала до мистецької галереї\nIconart Contemporary Sacred Art Gallery, де нещодавно відкрилась мистецька виставка Personal Jesus. Несподіванкою було зустріти її автора- Сергія Горобця, який розповів історію її сотворення та техніку виконання. Надзвичайно приємно було спілкуватись з самим автором та водночас бачити його внутрішній світ, спроектований на експозиції.\nНапевно у багатьох з нас запалилося у серці прагнення до самовираження своєї віри у такий незвичний спосіб.\nВельми вдячні всім, хто доєднався до організації цього заходу. Окрема подяка Тарасу Байцару за організацію цього дійства та сотворення між нами сімейної атмосфери.\nбр. Ярослав Макодзеба,\nПРОГРАМА. ДЕНЬ ВІДКРИТИХ ДВЕРЕЙ\n27 лютого 2021р.Б. у Львівській духовній семінарії Святого Духа пройде день відкритих дверей.\nЧитати далі про ПРОГРАМА. ДЕНЬ ВІДКРИТИХ ДВЕРЕЙ\nПопередньо на захід можна зареєструватись за посиланням:\nСереда, 17 Лютий 2021 р. Б.\nВелетень духу та ісповідник віри – патріарх Йосиф Сліпий\nУ Львівській Духовній Семінарії відбувся вечір пам’яті Йосифа Сліпого.\nЧитати далі про Велетень духу та ісповідник віри – патріарх Йосиф Сліпий\nЦього вечора, студенти ІІІ курсу підготували представлення з нагоди Дня народження ісповідника віри - патріарха Йосифа Сліпого.\nВідтак, брати-семінаристи відтворили у нашій пам’яті цікаві факти із його життя і представили усім документальний фільм про його перебування у концтаборах. Усім своїм життям, патріарх Йосиф продемонстрував непохитність віри та незламність духу. Будучи у концтаборах протягом 18-ти років, він не залишив свої душпастирські обов’язки та не зрікся Христа, а навіть більше, патріарх Йосиф з усіх сил у таких складних в’язничних умовах намагався служити на славу Божу.\nЗавершальне слово до усіх присутніх промовив о. Михайло Лесів, проректор Львівської Духовної Семінарії. Отець Михайло наголосив на великій відповідальності патріарха Йосифа: «За що б не брався Йосиф Сліпий, він все це робив відповідально та доводив свою справу до логічного завершення». Згодом, отримавши Боже благословення на ніч, усі присутні відправились на нічний спочинок.\nВівторок, 16 Лютий 2021 р. Б.\nВідійшли у вічність батьки отця-доктора Івана Дулиби, духівника семінарії.\nЧитати далі про Висловлюємо щирі співчуття!\nВідійшли у вічність батьки отця-доктора Івана Дулиби, духівника семінарії. Семінарійна спільнота висловлює щирі співчуття родині померлих. Ввечері у стінах семінарійного храму було відслужено Парастас, який очолив Преосвященніший владика Володимир, єпископ-помічник Львівської архиєпархії. Нехай Господь Бог оселить душі їх там, де праведні спочивають.\nСубота, 13 Лютий 2021 р. Б.\nВийдіть з «острівців», де вас люблять\nСьогодні у Львівській Духовній Семінарії відбувся День духовної віднови, який провів о. д-р Назарій Мисяковський, духівник Духовно-пасторального відділу УКУ\nЧитати далі про Вийдіть з «острівців», де вас люблять\nБратам-семінаристам реколектант розповів про свій досвід служіння та поділився думками щодо священства. Реколектант також зазначив, що добрий священник не має вільного часу, а приділяє цей час служінню. І кожного разу, йдучи шляхом священства - дорогою до Емаусу, - о. Назарій згадує історію свого покликання. «Було це третього дня на реколекціях для сестер-монахинь зі Згромадження Сестер Служебниць. Вночі, як всі вже спали, – розповідає отець, – я підійшов до розп'яття, яке висіло на стіні, зняв його і мовив: "Боже, хочу бути твоїм, якщо ти мене приймеш; я готовий тобі служити"».\nДекілька думок для призадуми:\n- Через ближніх ми вчимось пізнавати і чути Христа;\n- Щоб парафіяни розуміли для чого їм бути християнами, потрібно працювати з ними;\n- Багато людей прагнуть духовної поживи. Через це вони будуть приходити до церкви, до душпастирів;\n- Бог вас поведе, коли серце буде сокрушене;\n- «Шукайте перше Царство Боже та його справедливість, а все те вам додасться»(Мт. 6, 33).\nЧетвер, 11 Лютий 2021 р. Б.\nРазом до кінця або "операція сніг"\nСьогодні, через негоду або можливість послужити іншому семінарійна спільнота вийшла очистити від снігу свою Alma mater.\nЧитати далі про Разом до кінця або "операція сніг"\nРазом веселіше :)\n"Не відкладайте на завтра те, що можна зробити сьогодні" - Б. Франклін\nТаким чином семінарійна спільнота приймає своєрідний челендж духовенства Львівської Архиєпархії УГКЦ та заклик міського голови Львова Андрія Садового на підтримку свого міста проти негоди.\nВівторок, 02 Лютий 2021 р. Б.\n"Мир домові цьому" (Лк. 10,5)\nСьогодні у Львівській Духовній Семінарії відбулись душпастирські відвідини\nЧитати далі про "Мир домові цьому" (Лк. 10,5)\nЩороку, в період від Богоявлення до Стрітення ГНІХ, отці настоятелі та брати-семінаристи приходять у помешкання з йорданськими відвідинами. Священник ділиться Господньою радістю, благословляє та окроплює свяченою водою оселю. Сам Бог входить у домівку, і її захищає.


Вільгельм фон Гумбольдт біографія, Походження, Ідеї Гумбольдта як історика і філософа\nВільгельм фон Гумбольдт: біографія\n22 червня 1767 - 08 квітня 1835\nнімецький філолог, філософ, мовознавець, державний діяч, дипломат\nПоєднуючи в собі, у традиціях свого часу і наслідуючи великих діячів Відродження, - різноспрямовані таланти, здійснив реформу гімнастичної освіти у Прусії, заснував у 1809 році університет у Берліні, був другом Гете і Шіллера.\nОдин з основоположників лінгвістики як науки. Розвинув вчення про мову як безперервному творчому процесі і про «внутрішню форму мови» як вираження індивідуального світогляду народу. Багато в чому визначив шлях і напрям розвитку німецької (і - ширше - європейської) гуманітарної думки своєї епохи.\nПо батьківській лінії брати Гумбольдти походили з померанському буржуазії. Їх дідусь служив офіцером в пруській армії і в 1738 був проведений в дворянський стан завдяки особистим заслугам і поданим проханням. Його син Олександр Георг також перебував на військовій службі Після виходу із служби в 1766 Олександр Георг поєднувався шлюбом із заможною вдовою гугенотського походження Єлизаветою фон Гольвед, уродженої Коломб, і завдяки цьому став власником палацу Тегель і прилеглих земель.\nВільгельм фон Гумбольдт народився 22 червня у Потсдамі. На освіту синів Вільгельма і Олександра батьки коштів не шкодували. У Франкфуртському (на Одері) і Геттінгенському університетах Вільгельм грунтовно вивчив право, політику та історію. Відданий науці, він разом з тим з напруженою увагою стежив за рухом у сферах політичній, громадській та літературній.\nУ 1789 р. він разом зі своїм вчителем, відомим Кампе, їздив до Парижа, «щоб бути присутнім при похоронах французького деспотизму ». Трохи пізніше він відгукнувся на поставлене тоді історією питання про взаємні відносини між державою та особою у творі «Думки про спробу визначити межі дій держави» (Ideen zu einem Versuch, die Grenzen der Wirksamkeit des Staats zu bestimmen). Він є тут борцем за повну свободу особистості і обмежує роль держави турботою про зовнішньої безпеки. Цей твір настільки розходилося з традиційними поняттями, що цензура не допустила його опублікування, і воно з'явилося у пресі тільки у 1851 р.\nЩе більш, ніж політичні питання, цікавили його нові напрямки в літературі та філософії. Вже в 1790 р. у Веймарі він зав'язав міцні, ніколи не пориває зв'язків з Шиллером, а пізніше встановилися дружні відносини між ним і Гете. І з тим, і з іншим Гумбольдт полягав у діяльної листуванні, яка видана під заголовками: «Briefwechsel zwischen Schiller und W. v. H. »(Штутгарт, 1876) і« Goethes Briefwechsel mit den Gebr?dern von H., 1795-1832 »(Лпц., 1876). Рано придбана ним репутація універсально освіченої людини зробила його чільним членом всіх літературних салонів того часу. Він з'являється то в Берліні, в гуртку Генрієтти Герц, Рахілі Левін та ін, то в Ерфурті і Веймарі, то в Єни (1794-97), у постійному спілкуванні з гуртком Шіллера. З тих пір, як він одружився (1791) на Кароліні фон Дахереден, його будинок став одним з найблискучіших салонів, куди приходило все, що було в Європі розумного, талановитого і знаменитого. Дружина Гумбольдта була однією з найосвіченіших і найрозумніших жінок свого часу і надавала чоловікові найбільшу допомогу навіть у його вчених роботах.\nВчений помер 8 квітня 1835 в Тегелі поблизу Берліна.\nІдеї Гумбольдта як історика і філософа\nВільгельм Гумбольдт прагнув конкретизувати і розвивати філософське вчення Канта на матеріалі суспільної історії, але з певних питань він відхилявся у бік об'єктивного ідеалізму. Гумбольдт вважав, що історія як наука в певному сенсі може збігатися з естетикою, і виробив свою теорію історичного пізнання. Відповідно до неї, всесвітня історія є результатом діяльності духовної сили, що лежить за межами пізнання, яка не може бути зрозуміла з причинного точки зору. Проявляє себе ця духовна сила через творчі здібності і особисті зусилля окремих індивідів, що випливають з природної необхідності або з потреби. Таким чином, історичне життя суспільства є результат свободи і необхідності життя індивідів і життя цілого. На цих ідеях Гумбольдта корениться розуміння терміну «Духовна культура», виробленого в подальшому в культурології. Гумбольдт розумів під духовною культурою релігійно-моральні уявлення, які призводять до вдосконалення особистості людини і, разом з тим, - до покращення суспільного життя.