Синдром 'лікоть тенісиста': лікування народними засобами, вправи · Відповіді на всі питання\nСиндром 'лікоть тенісиста': лікування народними засобами, вправи\n“Лікоть тенісиста” (або латеральний епікондиліт) є хронічне захворювання, що характеризується хворобливими відчуттями і запальним процесом в ліктьовий зоні (а саме в точці з’єднання м’язів з надвиростка плечової кістки).\nПричиною виникнення захворювання “лікоть тенісиста” є зайві навантаження на м’язи, передпліччя і сухожилля рук. Найчастіше таке захворювання вражає гравців великого тенісу. Спортсмени, виконуючи однакові повторювані удари по м’ячу ракеткою, піддають м’язи та сухожилля величезному навантаженні, ніж викликають розвиток латерального епіконділіта, найчастіше правостороннього.\nЗахворювання “лікоть тенісиста” зачіпає не тільки любителів спорту, а й людей, які роблять повторювані фізичні навантаження (рубання дров, робота з гайковим ключем, гра в гольф, забивання цвяхів, малярні роботи та інше), що обумовлює хронічне напруження тканин ліктьовий області.\nІноді така хвороба, що вражає паралельно все сусідні області: м’язи, зв’язки, сухожилля і окістя - може бути викликана травмою або забоєм ліктя.Часто латеральний епікондиліт поєднується з остеохондрозом шийного і грудного відділів хребта.\n“Тенісний лікоть” властивий половині тенісистів і 14% всього населення. Жіноча стать дана хвороба вражає рідше, ніж сильну половину людства (у віковій категорії 30-50 років).\nДіагностика захворювання ліктя\nВизначити присутність латерального епіконділіта в організмі можна за болів в ліктьовий зоні, задньої поверхні передпліччя, області надвиростка, кисті або пальців.\nСпочатку будучи незначними, больові відчуття поступово наростають, збільшуються при сильному стисненні кулака, рукостисканні, захопленні рукою певних предметів або піднятті незначних тягарів: це навіть може бути кухоль з водою. Будь-які прості рухи при даному захворюванні, що має прогресуючий характер, згодом стають нестерпним катуванням.\n“Лікоть тенісиста”, лікування якого полягає в застосуванні комплексної терапії, нескладно діагностувати на початковій стадії розвитку, виявивши набряк тканин і м’язові розриви розгиначів.\n"Лікоть тенісиста": лікування\nЛікування синдрому “тенісного ліктя” проводиться комплексно і направлено на зниження навантаження в ліктьовий зоні, зняття больових відчуттів і запального процесу, повну регенерацію ураженого органу і його зміцнення. Ефективну терапію і швидке одужання забезпечить своєчасне звернення до медичного персоналу при перших ознаках захворювання. Як лікувати “лікоть тенісиста”? На початковому етапі ураженого органу потрібно забезпечити повний спокій. При неяскраво вираженому больовому синдромі потрібно самомасаж в м’язової області та аплікація сухого тепла.\nЗ медичних препаратів ефективні нестероїдні протизапальні і знеболюючі: “Ібупрофен”, “Ортофен”, “Індометацин”, “Бутадион”, “Диклофенак”.“Лікоть тенісиста” результативно лікується фізіотерапевтичними процедурами (лазер, електрофорез новокаїну або гідрокортизону, ультразвук, синусоїдальні струми). Вранці і ввечері на ліктьову область рекомендується наносити йодну сітку.\nФіксація хворий руки\nДля фіксації пошкодженої руки обов’язково варто використовувати накладений у вигляді вісімки еластичний бинт або ортез. “Лікоть тенісиста” швидко гоїться в разі застосування таких спеціальних бандажів, які здійснюють підтримку ліктьового суглоба, що забезпечують зниження навантаження на руку і оберігають від різного роду травм. При гострих болях рука підвішується на косинці або на неї накладається пов’язка з гіпсу (на термін від 3 до 5 тижнів).\nУ лікуванні даної хвороби добре зарекомендували себе рецепти народної медицини, дія яких спрямована на позбавлення від ліктьової болю і зняття запалення. Ефективним засобом є рослина живокіст, коріння і свіже подрібнене листя якого (1: 1) потрібно з’єднати з 1⁄4 частиною розтопленого меду і 1⁄4 частиною рослинного масла. Все це потрібно розтерти до однорідної маси і в теплому вигляді нанести на уражене місце.Зверху треба накласти пласт марлі, компресним папером, забинтувати і залишити на добу. Зберігати лікувальну пасту слід в холодильнику 2-3 тижні або в морозильній камері кілька місяців. У разі правильного лікування через нетривалий час можна забути про таке захворювання, як “лікоть тенісиста”.\nЛікування народними засобами передбачає зняття запалення надвиростка цибулею, сполученим з дьогтем. Для його приготування потрібно розрізати на дві частини цибулину, в середину половинок капнути по дві краплі соснового дьогтю. Обидві половинки потрібно прикласти до хворого суглоба в зоні надмищелка. Пов’язку слід зафіксувати і залишити на 30 хвилин. Лікування необхідно проводити двічі на день.\nМолочний компрес проти запалення ліктя\nДобре допомагає молочний компрес, для приготування якого потрібно підігріти молоко до 60С⁰, розчинивши в ньому подрібнений прополіс: чайна ложка на 100 мл рідини. Теплої молочною сумішшю потрібно просочити марлеву серветку, обернути нею уражений суглоб, зверху прикрити пергаментним папером і утеплити. Компрес залишити на 2 години. Лікування проводити 20 днів двічі на день.\n"Лікоть тенісиста": вправи\nУ міру одужання пацієнт може поступово приступати до занять лікувальною фізкультурою і неспішно повертатися до звичайних навантажень, при цьому прискорюючи власне одужання в домашніх умовах. Для цього рекомендується щадити м’язи, не здійснювати різких рухів, робити легкі фізичні вправи, дія яких спрямована на зміцнення і розтяжку м’язів і сухожиль навколо ліктьової зони.\nРуку підняти на рівень плеча і зігнути в зап'ясті. Іншою рукою потрібно акуратно тягнути за кисть у напрямку до ліктя. Виконувати протягом півхвилини по п'ять-десять разів.\nПокласти на коліно передпліччя таким чином, щоб кисть вільно звисала. Взяти в руку вантаж вагою 0,250-0,500 кг - повільно згинати й розгинати руку в зап'ясті. Вправу повторити 5-10 разів.\nПотрібно сісти, покласти передпліччя на коліно таким чином, щоб кисть руки перебувала перпендикулярно до його поверхні. Стиснути ручку молотка і повільно повертати зап'ясті вліво, потім вправо (5-10 разів).\nОдягти на кінчики пальців круглу гумку і розтягувати її 20 разів, розсуваючи пальці. Після незначної перерви повторити вправу три рази.При недостатньому опорі на пальці можна надіти дві гумки.\nСтиснути в руці тенісний м'ячик близько 20-ти разів. Вправа виконати тричі з невеликими перервами.\nЯк правило, прогнози лікування тенісного ліктя в 95% випадків сприятливі.\nУ рідкісних випадках консервативне лікування виявляється безсилим і доводиться вдаватися до оперативного втручання.\nДля запобігання даного захворювання рекомендується:\nефективна розминка і регулярні силові тренування: проводяться розумно, вони спрямовані на поліпшення силових якостей м'язових груп, зміцнюють сухожилля ліктьовий зони, протидіють перевтоми при грі в теніс;\nрегулярний масаж, що включає основні прийоми: розминка, погладжування, розтирання;\nзастосування зігріваючих гелів і мазей;\nвідвідування сауни - метод, ефективно впливає на травмовані сухожилля; підвищена температура зумовлює появу нових капілярів, підвищують обмінні процеси в травмованому лікті;\nвітамінізація організму, що вимагається для активування обмінних процесів на тканинному і клітинному рівнях; ефективні такі вітамінні комплекси, як "Юникап", "Центрум", "Вітрум".\nГартують процедури при хворобах сухожиль вкрай протипоказані. Це може зумовити тривалий спазм судин, ніж відтягнути лікування на невизначений період.\nЧому вважається, що багатоженство - це погано?\nДля чого ви ходите до церкви?\nЯк підключити дроти в комп'ютері\nЯкі існують нешкідливі відеоігри?\nЧи може не особливо емоційна людина стати поетом?\nХто-небудь замовляв речі з магазинів ВК? Як зрозуміти, що тебе не обдурять?\nЧому раніше у жінок не було прав?


Оркестр Академії Нацгвардії та студенти Університету мистецтв подарували харків’янам різдвяний флешмоб – Національна гвардія України\n85 музикантів та виконавців понад місяць готувалися задля того, щоб створити харків’янам святковий настрій\n17 година вечора. У гомін найбільшого та найсучаснішого у місті торгово-розважального центру майже вриваються звуки Стрілецького маршу, а біля центральної ялинки з’являються музиканти у військовій формі. Покупці та відвідувачі чисельних кафе на 5 поверхах торгівельного центру дістають мобільні телефони – мабуть, ви вже бачили ці відео у соціальних мережах.\nЛунає мелодія, яку знають в усьому світі. Мелодія, яку у багатьох країнах вважать своєю та невід’ємною ознакою Різдва – «Carol of Bells», або «Щедрик» – всесвітньо відомий твір для хору українського композитора Миколи Леонтовича.\nА де ж хор? Глядачі здивовано озираються по сторонах, аж тут – саме глядачі починають поспівувати військовим оркестрантам: «Щедрик, щедрик, щедрівочка, прилетіла ластівочка …».\nДо речі, цього року «Щедрику» виповнилося 105 років. Як зазначив керівник військового оркестру Національної академії Національної гвардії України, майор Андрій Чебанов, уперше «Щедрик» виконав хор Київського університету 1916 року, коли композитор Микола Леонтович працював у Києві, де керував хоровими колективами, викладав у Музично-драматичній школі Миколи Лисенка та очолив щойно створений державний оркестр.\n«Тож, репертуар, який ми обрали для цього флешмобу, був однозначним: військовий марш, адже ми представники Національної гвардії України, «Щедрик», адже сьогодні Різдво та попурі «Українські візерунки», адже ми – українці!», – розповідає Андрій Чебанов.\nЯк наголошує керівник військового оркестру задля реалізації ідеї військові відразу звернулись по допомогу до керівництва та студентів Харківського національного університету мистецтв ім. Котляревського, з яким гвардійців пов’язує вже справжня дружба.\n«Дійсно, з початку літа ми вже встигли спільно реалізувати декілька проектів, підписали з гвардійцями Меморандум про співпрацю в галузі культури та мистецтв, ще над декількома проектами працюємо зараз, – розповідає ректор Університету, заслужений діяч мистецтв України, професор Наталія Говорухіна. – Тому із радістю відгукнулися на пропозицію спільного виконання «Щедрика» Леонтовича, мелодія якого є всесвітньовідомим символом Різдва».\nМісяць репетицій на базі Національного університету мистецтв – музикантам та виконавцям треба було «притертись» один до одного.\n«Нашому хору завжди цікава подібна співпраця, особливо у таких незвичних форматах як флешмоб – виконувати найбільш пізнавану у світі Різдвяну мелодію у незвичному аранжуванні для хору та військового оркестру, дарувати святковий настрій людям», – ділиться враженнями від співпраці з гвардійцями диригент студентського хору ХНУМ імені І.П. Котляревського Олексій Фартушко.\nЩе одним партнером гвардійців у втіленні проекту став торгово-розважальний комплекс «Нікольский».\n«Коли до нас звернулись представники Національної гвардії України, ми спочатку здивувались. І навіть не пропозиції, а тому, що проект вже був пошагово розписаний: що, де, коли, як, для чого – організація вражала!, – розповідає менеджер з маркетингу ТРЦ Нікольский Даміра Шпильова. – Безумовно, ми з радістю погодились співпрацювати! По-перше, цікавий проект. По-друге, цей проект ще присвячений 30-річчю самої Національної академії Нацгвардії. По-третє, це просто чудово, що військові за підтримки творчої молоді та бізнесу мають можливість показати не лише те, які вони мужні та безстрашні, але й які вони творчі. Але головне, що вплинуло на наше рішення – це знак вдячності гвардійцям за їх службу та за мирний Харків!»\nЗа телевізійну версію флешмобу взявся один з кращих телевізійних режисерів України, постійний тренер зборів прес-офіцерів НГУ Лев Кокшаров. На допомогу митцю прийшли прес-офіцери та творчі курсанти Академії. Задача стояла нелегка – зйомки шістьма камерами. І знову репетиції – тепер вже з 8 до 10 годин ранку – поки у торгівельному центрі не відкрились двері для відвідувачів.\n«Люди в погонах забезпечують безпеку мого життя та моїх близьких, тому залишатися в стороні я не вважаю доречним. На заході головна увага зосереджена на військових та музикантах. Я роблю все можливе, щоб допомагати військовим, намагаюся робити їх роботу більш ефективною», – зазначив Лев Кокшаров.\nТож, як все відбувалось всього декілька годин тому? Про це у нашому відео.\nА від себе добавимо, що досвід співпраці гвардійців, студентів Харківського національного університету мистецтв та ТРК «Нікольский» був настільки цікавим та творчим, що учасники проекту вже придумали новий. Але про це згодом. А поки що – чарівна музика, посмішки та святковий настрій! З Різдвом, харків’яни!\nУрочистий мітинг та складання присяги. У Академії Нацгвардії пройшли військові урочистості


БЕРЕЖанський ІНФОрмаційний Портал — Лот №1: Бережанський район. Продано!\nЛот №1: Бережанський район. Продано!\nПерша письмова згадка про Бережани датується 1375 р. Спочатку це було звичайне село, привілеєм князя В.Опольського передане у власність бояринові В.Тептуховичу. У документах кінця ХV ст. Бережани двічі згадуються в статусі села, яке є власністю Ганни з роду Литвинів. Історія йде по спіралі. І те, що залишиться від Бережан - мабуть, знову стане селом?..\nБережани впродовж кількох віків своєї історії завжди були центром адміністративно-територіальних одиниць різних держав. За Австрії з 1782 року вони були центром округу (бецирку). За Польщі місто було центром Бережанського повіту Тернопільського воєводства, а з 4 грудня 1939 до червня 1941 року – центром Бережанського району Тернопільської області. Під час Другої світової війни Бережани були центром окружного староства дистрикту «Галичина». Після Другої світової війни до 1991 року Бережани – центр Бережанського району Тернопільської області в складі СРСР. З настанням незалежності України наше місто стало районним центром Тернопільської області. У місті розташовувались керівні органи адміністративно-територіальних одиниць при різних владах (навіть ворожих).\nБережанщина завжди славилась передовими думками, була центром багатьох історичних подій. Згадаймо кілька моментів з історії. 1848 рік. «Весна народів». Серед активних очільників революційних процесів, керівництва «Головної Руської Ради» у Львові – бережанці, випускники Бережанської гімназії Михайло Малиновський, Михайло Куземський, Іван Борисикевич.\nТимотей Старух вписав славну сторінку боротьби за Україну на зламі віків. На Лисоні творили героїчний чин Українські Січові Стрільці. Сотні патріотів з Бережанщини пройшли через ОУН, воювали в УПА: Дмитро Мирон-Орлик, Мирослав Кушнір, Ярослав Старух…\nСаме в Бережанах створили перший в СРСР (!) міжобласний центр з пропаганди книги (1986), проводили у вісімдесятих роках минулого століття всесоюзні семінари на тему облаштування рекреаційних зон (Лісники, Рай). В Бережанському районі вчили ледь не всю Україну, як треба переробляти сільськогосподарську продукцію на консервних заводах (Жуків, Бережани, Підгайці, Жовнівка).\nЗ Бережанського району почала свій славний шлях у великий футбол команда «Нива»!\nІ тільки за часів незалежної України, а особливо за останні роки, Бережанський район почав втрачати свої набутки. Один за одним закривались відомі підприємства, «тихенько вмирало» сільське господарство. Район почав потрохи віддавати (чи в нього почали забирати?) в інші райони різні установи (дорожній відділ – в Підгайці, ревізорів – у Теребовлю, пошту, зв’язок, санепідемстанцію – в Козову). І процес триває!\nА може, це спеціально робиться? Може, свідомо стирається з історії Бережанський район? Можливо, це продовження невдалих спроб минулих років, коли з Бережан забирали педучилище, торгову школу, медучилище, футбольну команду «Нива»?..\nЧому так стається? Ось одна із гіпотез: нема кому відстоювати інтереси міста, району. Як сказав один із очільників з досвідом: «Нема кому лобіювати інтереси району в столиці».\nВсього кілька разів був у Бережанському районі колишній голова обласної ради Олексій Кайда. Тільки раз був голова Тернопільської ОДА Валентин Хоптян. Не було чого їхати? Не було питань для вирішення?... Нема проблем – нема району! Чи навпаки: нема району – нема проблем?\nДійсно, кому потрібний район, де дотація з державного бюджету понад 90% і цілий «мішок проблем» (від сміття до земельних афер), які ефективно не вирішуються? Виходить, що район нікого вже не цікавить. Його долю вже вирішили… Зараз просто реалізується чийсь план, погоджений в тиші високих кабінетів за мовчазної згоди керівництва району.\nПро адміністративно-територіальну реформу говорять на кухні, за кавою (і не тільки), говорять медики і податківці, вчителі і працівники центру зайнятості… Але тихо, щоб часом не почув хтось із начальства. Мовчать і чекають такої ж долі, як працівники санстанції, дорожнього відділу, пошти… Днями прийшла ще одна новина. Її принесла всезнаюча агенція Бі-Бі-Сі (Баба Бабі Сказала): «Навіть якщо буде не три (Кременецький, Тернопільський і Чортківський) райони, а шість, то все одно не буде Бережанського. Буде Козівський, в склад якого ми увійдемо». Кажуть, існує кілька варіантів адміністративно-територіальної реформи, про яку говорять вже майже десять років. І в жодному (!) з них немає Бережанського району.\nЩо робили керівники району і міста, щоб за 22 роки незалежності України примножити славу Бережанщини і Бережан? Щоб «наростити м’язи» центру адміністративно-територіальної одиниці?\nПромисловість «вмерла», сільське господарство радше мертве, ніж живе. За два десятиріччя незалежності в районі не паспортизовано жодне сміттєзвалище. У місті не виготовлено документів на зелені насадження, а тому – немає жодного скверу, парку, що дає можливість будувати, де захочеться (поруч із Будинком творчості школярів, на березі Золотої Липи, Зарайського Потока тощо). Не виготовлено паспортів і не взято на баланс жодного пам’ятника в місті та й в районі… Стратегічно важливі об’єкти – шлюзи і дамба – нічиї!\nЄ ще одна думка стосовно долі Бережанського району. Можливо, так робиться, бо більшість рішень приймалось без належного інформування громадськості. Проблеми, які назрівали, з’являлися, не мали широкого обговорення. Проаналізував за останні три роки (2010-2012) місцеві засоби масової інформації («Бережанське віче» і «Береж інфо»), я не знайшов там жодної аналітичної статті міського голови, голови районної ради, голови райдержадміністрації, їх заступників, начальників структурних підрозділів про проблеми, які є в місті чи районі, та як вони вирішуються, які причини недоліків, які шляхи виходу із становища. Головний лікар чи начальник відділу охорони здоров’я РДА нічого не писали про те, як реалізується реформа в медицині Бережанського району. Жоден директор школи не написав про проблеми в школах району. Фахівці з відділу освіти РДА мали б проаналізувати, а не просто констатувати ситуацію, що при середньорічній вартості утримання одного учня в районі за фактичними видатками 10.813 грн., в деяких школах цей показник перевищив 20 тисяч.\nМожливо, районний архітектор чи хтось із міської ради написав про відсутність пандусів чи про профанацію цього питання, будівництво в межах прибережної захисної смуги, зміни в генплані міста…? Ні! Жодного слова.\nЦікаво було б побачити за останні три роки в дохідній частині бюджету рядки від реалізації продукції кар’єрів (пісок, камінь, глина), водойм, промислу з випалу вугілля…\nЦікаво було б почути від керівництва району, чи працює і як саме горезвісний завод з виготовлення пластикового профілю (на місці консервного заводу), і що ми з того маємо?\nПро справи в районі (особливо про порушення, виявлені різними перевірками) можна швидше дізнатися з обласних газет і різних сайтів.\nА може ми того всього не знаємо, про це не говорять, бо вже більше року відсутнє керівництво гуманітарної сфери (посада заступника голови РДА з гуманітарних питань – вакантна), а отже, координації в гуманітарній сфері немає? Півроку немає начальника відділу у справах сім’ї та молоді, кілька місяців вакантна посада керівника спортивної галузі…\nСкладається враження, що нинішні очільники району хочуть «увійти в історію» з додатком «останній»: «Останній голова Бережанської районної ради», «Останній голова Бережанської районної державної адміністрації»…\nP.S. Є така сентенція: «Спокій – сильніший від емоцій. Мовчання – голосніше від крику. Байдужість – гірша від війни». Емоції здолали, мовчати не можу, бо байдужість – …


У Хусті побував відомий естонський блогер | mediakhust\nУ Хусті побував відомий естонський блогер\nСерпень 12, 2018 user_xust 381 Views Прокоментуй!\nЦими днями на Закарпатті побував відомий мандрівник і блогер з Естонії Арно Павел. В Україні естонець уперше був під час служби в армії, вдруге – у 2016 році і зараз – утретє. 71-річний відчайдух і екстемал мандрує країнами колишнього Радянського Союзу уже 5 років, пише газета «Неділя Закарпатські новини».\nНа Закарпатті Арно був вперше. Він навмисне вибрав маршрут не в туристичні міста – Ужгород, Мукачево, Берегово, а в більш гірські райони, оскільки більше всього його цікавили Карпати. Із журналістом газети «Неділя Закарпатські новини» Арно Павел зустрівся в Хусті, куди приїхав із Міжгірщини разом зі своїм гідом – Марією Бойко зі Львова.\nНа Закарпатті і літали, і плавали, і сідлали двоколісних «коней»\n«Із Арно ми познайомилися два роки тому, коли він долав дуже цікавий маршрут – 27 тисяч кілометрів Далеким Сходом. Тоді він заїхав на територію України, оглянув східні області, на дві доби зупинився в Києві, відвідав Чорнобиль. Саме там він почув, що є таке місто Львів, у якому варто побувати. Тож замість того, щоб повернутися в Естонію він завітав до Львова. Оскільки я працюю у туристичній фірмі, нам зателефонували з готелю, у якому він зупинився і я не змогла для нього знайти гіда. Тому довелося стати для нього екскурсоводом самій. Так і почалася наша дружба. А за результатами тієї подорожі Арно написав книгу «На УАЗику Україною» , – зізналася вона.\nБільше і набагато цікавіше про те, як живуть естонці і чим найбільше вразило гостя Закарпаття читайте у газеті «Неділя Закарпатські новини».\n← Від початку року на Закарпатті поліція зловила більше 700 п’яних водіїв. Хустщина в числі лідерів\nНавчальний рік на носі, в Хусті вчителі досі без відпускних. Чи отримають вони гроші? →


Екологія земноводних - КЛАС ЗЕМНОВОДНІ, АБО АМФІБІЇ,-AMPHIBIA - ПІДТИП ХРЕБЕТНІ, АБО ЧЕРЕПНІ,-VERTEBRATA - ТИП ΧΟΡΔΟΒΙ-CHORDATA - ПІДЦАРСТВО БАГАТОКЛІТИННІ–METAZOA - ЗООЛОГІЯ з основами екології - Г.В. Ковальчук - 2003\nПоширення та спосіб життя. Як холоднокровні тварини з незахищеними шкірними покривами земноводні поширені здебільшого у вологих тропіках і субтропіках. При просуванні на північ і південь від тропіків, а також у гори, кількість видів земноводних зменшується. За Полярне коло лише місцями проникають сибірський кутозуб (Hynobius keyserlingi), трав’яна і сибірська (Rana cruenta) жаби. У пустелях Каракуми і Кизилкум трапляється ропуха зелена.\nАмфібії живуть у різних екологічних умовах. Є серед них водні форми, які ніколи не виходять на сушу. Це переважно хвостаті земноводні (протеї, сирени - Sirenidae), більшість без- легеневих саламандр (Plethodontidae), деякі тритони. Дихають вони як за допомогою зябер, так і за допомогою легенів, піднімаючись на поверхню води і заковтуючи повітря (сирени, протеї). В окремих представників легені повністю зникають, і газообмін відбувається крізь шкіру або слизову оболонку ротової порожнини (когтистий тритон - Onychodactylus fischeri, безлегеневі саламандри (Plethodontidae)). Водні форми мають видовжене тіло, довгий хвіст з добре розвиненим плавцем. Кінцівки ж, навпаки, розвинені слабо. У жителів підземних водойм, як, наприклад, у протея, зникає пігмент у покривах і редукуються очі.\nБільшість амфібій ведуть напівводний спосіб життя (тритони, саламандри, жаби, джерелянки та ін.). Розмножуються і розвиваються вони у воді; багато з цих тварин і зимують у водоймах. Бурі жаби, ропухи, саламандри після розмноження виходять на сушу і ведуть наземний спосіб життя. Більшість тритонів, зелені жаби зберігають зв’язок із водоймами і після розмноження.\nАбіотичні фактори. З абіотичних факторів важливе значення для земноводних мають температура, вологість (при виході на сушу), хімізм води та ґрунту. Земноводні - холоднокровні тварини, тому температура їх тіла та активність залежать від температури навколишнього середовища. Уже при +10°С рухи більшості наших амфібій стають млявими, а при +5-7°С вони впадають у заціпеніння. Температурні межі, в яких можуть існувати амфібії, вузькі - від -2°С до +40°С. Межі оптимальних температур ще вужчі (для земноводних України - від + 18-19°С до +26-28°С). Проте серед земноводних є і холодостійкі види. Так, сибірський кутогуз залишається активним при температурі +2-4°С і навіть при 0°С. Може витримувати переохолодження до +6°С. Проникає за Полярне коло. Для кігтистого тритона оптимальною температурою є +6-10°С; підвищення температури води до +20°С уже згубне для цієї тварини.\nАмфібії не можуть жити в солоній воді або на засолених ґрунтах. Розчинені у воді солі концентрацією понад 10% згубно впливають на личинок та дорослих земноводних. Морська вода становить нездоланну перешкоду при розселенні земноводних. Тому вони не зустрічаються на океанічних островах. Однак деякі винятки все ж є. Так, трав’яні жаби, зелені ропухи, ропуха-ага (Bufo marinus) розмножуються часом і в солонуватій воді. А філіпінська жаба — у зоні прибою, де солоність води досягає 26%.\nБіотичні фактори. Серед взаємозв’язків амфібій з іншими живими організмами першочергове значення мають зв’язки типу «ворог - жертва». Лише личинки амфібій живляться рослинною їжею (зішкрібають м’якоть із рослин) і детритом. Уже наприкінці личинкового періоду вони переходять на живлення дрібними водними безхребетними (інфузоріями, коловертками, ракоподібними). Більшість земноводних у дорослому стані живиться різними безхребетними тваринами: комахами, молюсками, ракоподібними, черв’яками. Деякі поїдають і хордових тварин. Так, жаба озерна живиться частково рибами, іноді полює на жаб, квакш, тритонів, землерийок. Поширена у Північній Америці жаба-бик (Rana catesbeiana) поїдає риб, земноводних, змій, качок. Земноводними, у свою чергу, живляться деякі тварини. Личинок і дорослих земноводних поїдають риби (сом, судак, щука); плазуни (вужі), болотно-лучні та водоплавні птахи (чорногузи, качки, мартини та ін.), а також хижі звірі (видра, норка, єнотовидний собака).\nАмфібії - слабко захищені тварини. Більшість при небезпеці намагається сховатися. Жаба земляна швидко заривається у ґрунт, деякі саламандри при наближенні ворога набирають загрозливої пози. Пристосувальний характер має захисне забарвлення. Найбільш ефективним захисним пристосуванням є наявність в окремих земноводних отруйних залоз. Отрута амфібій, що поширені в Україні, для людини не шкідлива. Надзвичайно отруйною є жаба кокоа розмірами 2-3 см, яка водиться у Колумбії. З її шкіри місцеве населення добуває отруту для стріл.\nБіологічні цикли. Земноводним властиві як добові, так і сезонні біологічні цикли. Перебуваючи на суші, земноводні ведуть присмерковий та нічний способи життя. Під час дощу та відразу після нього вони стають активними і вдень. Водні форми — переважно денні тварини, хоча часто бувають активними протягом доби, особливо у теплі літні ночі.\nСезонні цикли в земноводних чіткіше виражені у районах із різкими сезонними змінами умов життя: у помірних широтах, горах, напівпустелях та пустелях. Період розмноження у середній смузі припадає на весну. Для відкладання ікри земноводні\nвідшукують водойми, де вода добре прогрівається сонцем. У цей період земноводні окремих видів здійснюють міграції на значну відстань. Окремі види амфібій виявляють турботу про потомство (рис. 203). Самка звичайного та карпатського тритонів яйця загортає у листок водяної рослини. Самці деяких тритонів, що мають зовнішнє запліднення, охороняють ікру. Найбільш різноманітні форми турботи про потомство у тропічних земноводних. Деякі земноводні (саламандри) затримують ікру в яйцеводі і відкладають її у воду в момент виходу личинок або ж народжують сформованих личинок. Плодючість у більшості амфібій велика (ропухи відкладають 1200-12000, жаби - 600- 10000 ікринок), проте вона значно менша у видів, що турбуються про потомство (у тритонів — 100-600, у червуги — 5-15 яєць) (рис. 204). З ікри розвивається личинка (пуголовок), що має ряд спільних із рибами ознак: хвостовий плавець, бічну лінію, зяброве дихання, хорду, двокамерне серце, одне коло кровообігу. Поступово формуються властиві дорослим земноводним органи (кінцівки наземного типу, легені, трикамерне серце, два кола кровообігу та ін.), у безхвостих регенерує хвіст. Метаморфоз відбувається під впливом гормонів щитовидної залози.\nРис. 203. Турбота про потомство в амфібій:\nа - самка рибозмія цейлонського, яка обвилась навколо яєць, відкладених у спеціально викопаній нірці; б - жаба-повитуха, що виношує яйця на задніх кінцівках; в - піпа суріпамська - виношує яйця у виводкових комірках на спині; г - жаба чілійська - метаморфоз пуголовків відбувається у голосовому мішку самця; д - гніздо квакші південноамериканської над водою.\nРис. 204. Кладка яєць (ікри) у різних амфібій: а - джерелянки; б - жаби; в - квакші; г - ропухи; д - часникової жаби.\nТривалість личинкового періоду різна у різних видів; вона також залежить від клімату та погоди. Так, у середній смузі в пуголовків жаби трав’яної завершується метаморфоз у віці 35-40 днів, а в північних районах (наприклад, під Архангельськом) - 60-70 днів. За несприятливих погодних умов метаморфоз у деяких видів завершується наступного літа (часникової та озерної жаби, карпатського та альпійського тритонів).\nВосени всі земноводні наближаються до місць зимівлі. Зелені жаби (озерна, ставкова), а також трав’яна зимують у водоймах (річки, ставки, озера та ін.), збираючись групами у глибоких непромерзаючих місцях (під камінням, у заростях водоростей) або зариваючись у мул. Гостроморді жаби і квакші здебільшого зимують на суші, але частина особин може зимувати у водоймах. Ропухи, джерелянки, часникові жаби, тритони, саламандри проводять зиму на суші, забираючись у ями, нори гризунів, під коріння, пеньки, каміння та ін. У суворі зими, коли земля глибоко промерзає, велика їх кількість гине. У напівпустелях і пустелях земноводні впадають у стан літнього заціпеніння, під час якого всі життєві процеси дуже сповільнюються.\nУ неволі при належному утриманні зафіксовано таку тривалість життя земноводних: жаби трав’яної - 18, джерелянки — 29, ропухи сірої - 36, гребінчастого тритона - 28, квакші - 22, очеретяної ропухи - 16, часничниці — 11, жаби ставкової - 6-10 років. У природних умовах тривалість життя земноводних коротша і становить 3-6 років.


Ільченко, Дикун та Ананко – кандидати на посаду міських голів Черкащини - Нова Доба\nНова ДобаНовиниПолітикаПолітика України\nІльченко, Дикун та Ананко – кандидати на посаду міських голів Черкащини\nКандидатів на посади міських голів оголосили на презентації команди обласної організації партії «Слуга народу» в Каневі 28 серпня. Представлення відбулося за присутності та підтримки президента України Володимира Зеленського під Чернечою горою. Про це повідомляє кореспондент інформаційного агентства «Нова Доба».\nПід час заходу назвали трьох претендентів. Зокрема, на посаду міського голови Черкас представили засновника компанії «УКРАВІТ» – Віталія Ільченка. Голова Всеукраїнської Аграрної Ради Андрій Дикун є кандидатом на посаду голови Умані. Директор міського комунального підприємства «Комунальник» Сергій Ананко претендує на посаду міського голови Сміли.\n– Маємо стратегію розвитку та чіткий план розбудови Черкаського регіону. Черкащина має бути не лише географічним і духовним, але інноваційним та аграрно-переробним центром України. Впевнений черкащани підтримають наші ініціативи, адже тільки об’єднання зусиль уряду, обласної влади та місцевого самоврядування забезпечить повноцінний розвиток громад та реалізацію масштабних регіональних проєктів, запропонованих нашою стратегією, – зазначив очільник Черкаської обласної організації партії «Слуга Народу» Олександр Завітневич.\nДощі з грозами прогнозують в регіоні\nЧеркаські піротехніки за минулу добу виявили 136 вибухонебезпечних предметів\nВ Уряді повідомили, коли почнеться новий навчальний рік


Операційні підсилювачі і cхемотехніка на їх основі, страница 17\n5.4. Основні напрямки використання ОП\n5.4.1. Реальний ОП в структурах з зворотніми зв'язками\nПаралельний зворотній зв'язок\nПринципова схема включення ОП з паралельним зворотнім зв'язком приведена на рис.5.28. Диференційна напруга, що подається на вхід ОП, створюється внаслідок дії паралельно включених двох джерел –джерела вхідної напруги еВХ з внутрішнім опором rВХ і внутрішнього джерела ОП еВИХ з послідовно включеним вихідним опопром ZВИХ. До інвертуючого входу підсилювача перше джерело приєднується через вхідний опір R1, а друге- через опір\nРис.5.28. зворотнього зв'язку RЗ. В розглядаємій схемі величина диференційної напруги uP може бути обчислена методом суперпозиції як сума напруг, що прикладаються до ZВХ.Д від вхідного джерела еВХ і внутрішнього еВИХ. Приймаючи ZВХ >> R1 +rВХ, ZВИХ << RЗ і враховуючи опір rВХ вхідного джерела еВХ в значеннях R1 маємо:\n. (5.13 )\nВеличина вихідної напруги, в відповідності з рис.5.28.\nuВИХ = - КU×uP – ZВИХ × iВИХ (5.14 )\n. (5.15 )\nСумісне розв'язання (5.13 ) – ( 5.15 ) відносно uВИХ дає можливість отримати слідуючу залежність:\nЗ ( 5.16 ) знаходимо величину коефіцієнта підсилення ОП при наявності зворотньоо зв'язку.\nРозділяючи чисельник і знаменик на КU знаходимо:\nВеличина вихідного опору ОП при наявності зворотнього зв'язку:\nОтримані формули повністю відповідають приведеним в 4 розділі теоретичним основам зворотніх зв'язків.\nВеличина вхідного опору для даної схеми обчислюється виходячи з послідовного з'єднання опорів R1 і RЗ по відношенню до загальної шини при умові узгодження струмів, що протікають через них. Враховуючи, що вихідна напруга uВИХ впливає на величину струму через RЗ значно більше, ніж uP = uВИХ/KU, ефективне значення опору зворотнього зв'язку буде знижене в 1 + КU раз. Тому величина вхідного опору буде обчислюватись по формулі:\nRВХ = R1 + RЗ/ (1 + KU)\nбез врахування диференційного вхідного опору ОП. Реальне значення вхідного опору буде визначатись опором R1.\nПослідовний зворотній зв'язок Для оцінки параметрів схеми з послідовним зворотнім зв'язком звернемось до схеми, приведеної на рис.5.29. Виходячи з формули (5.15) , знайдемо величину напруги u_ , що прикладається до інверсного входу:\nu_ = g×uВИХ . ( 5.19 )\nНапруга, прикладаєма до прямого входу\nu + = eВХ .\nВихідна напруга підсилювача обчислюється по формулі (5.14 )\nНапруга uP знаходиться як\nuP = u + - u_ = eВХ - u_ ( 5.20 )\nЗ врахуванням (5.20) формула (5.14) прийме вигляд:\nuВИХ = КU× (eВХ -- u_) - іВИХ×RВИХ .\nВраховуючи в останній формулі (5.19), знаходимо:\nВхідний опір підсилювача з зворотнім зв'язком обчислюється аналогічно тому, як це зроблено в розділі 4, тобто, маємо:\nZВХ.З = ZВХ×(1+g×КU)\n5.4.2. Схеми на ОП для реалізації простих арифметичних операцій.\n5.4.3. Схеми з нелінійнитм перетворенням сигналів.\n5.4.4. Схеми інтегрування і диференціювання.\n5.4.5. Активні фільтри.\n5.4.6. Схеми спеціального призначення ( Пік-детектори, фазові детектори, пристрої вибірки- зберігання, прецизійні випрямлячі, перетворювачі струм-напруга, напруга струм, схеми з регулюємим коефіцієнтом підсилення, схеми оптичної розв'язки аналогових сигналів.\n6. Генератори синусоїдальних сигналів.


Вчені з'ясували, на якому боці ліжка не можна спати | VARIAT\nВчені з’ясували, на якому боці ліжка не можна спати\nПогіршення в самопочутті людини часто буває пов’язано з неочевидними факторами, в чому знову змогли переконатися автори нових експериментів, що проводилися в Великобританії. Вчені висловили думку про те, що на здоров’я впливає навіть те, з якого боку ліжка ми спимо.\nСпочатку експериментатори ставили завдання визначити, чи є зв’язок між тим, з якого боку ліжка спить людина, і якістю його відпочинку, що впливає на стан організму. “Експеримент допоміг прийти до висновку, що люди, які вважають за краще спати на лівому боці ліжка, висипаються і відпочивають краще”, – такий висновок було зроблено вченими після спостережень.\nЗа словами авторів роботи, людина, що спить на лівому боці ліжка, висипається набагато краще, оскільки його сон виявляється більш спокійним і глибоким. “Крім цього таких людей набагато рідше мучить безсоння, в порівнянні з людьми, які сплять на правій стороні ліжка”, – наводиться думка організаторів дослідження в електронному журналі Med-heal.\nСпостереження медиків і результати спеціального анкетування респондентів показали: ті люди, які сплять на лівій стороні, на 4% частіше прокидаються вранці відпочившими і з гарним настроєм в порівнянні з іншими.\nКрім того, дослідники помітили, що “лівобічні” сплячі на 9,5% частіше виявляють психічну стійкість: вони частіше сприймають складні життєві ситуації з позитивом.


ПРОКЛЯТТЯ НЕВІГЛАСТВОМ - Наука - dt.ua\nПам’ятається, за радянських часів партійні лектори-пропагандисти безупинно мусували одну, недоказову за визначенням, тезу: «міжнародна обстановка постійно погіршується»...\nПам’ятається, за радянських часів партійні лектори-пропагандисти безупинно мусували одну, недоказову за визначенням, тезу: «міжнародна обстановка постійно погіршується». Його аналогом нині є глибоке переконання суспільства, що ми живемо дедалі гірше, причому стосується це всіх граней буття. Єдина, але суттєва відмінність між цими твердженнями, що мають загальний і вкрай абстрактний характер, — нинішня правляча верхівка надміру часто зловживає протилежним, бадьористим гаслом-заклинанням: «жити стало краще, жити стало веселіше!».\nНасправді, в Україні відбуваються зміни складного характеру, вони не завжди підкоряються поворотам керма невидимих керманичів, і це вельми втішно. Проте є сфера людської діяльності, у якій і провідна тенденція, і судомні порухи окремих чиновників призводять до монотонного засмоктування в трясовину хаосу й невігластва. Я говорю про науку й освіту. Причини негараздів, що обрушилися на наш учений світ і конкретних його представників, різні й пов’язані зі становищем науки в інших країнах і навіть на інших материках. Їхнє коріння тягнеться в історію людства й людської психології. Смішно було б обмежитися посиланнями на підступи конкретних індивідуумів, хоча кожен із них може запустити механізм розпаду, наступивши на горезвісного метелика американського фантаста Рея Бредбері. Проте об’єктивні чинники усе-таки переважають, і це робить осмисленою зроблену тут спробу аналізу головного питання: чому падає престиж науки в Україні?\nПервісне людство, щойно вийшовши духовно за межі тваринного світу, почало пізнавати навколишній світ, керуючись цікавістю, притаманною вищим тваринам, але спираючись на значно сильніші розумові можливості. Метою пізнання, лише частково усвідомленою, було багатогранне поліпшення власного життя. Для досягнення цієї мети необхідно впорядкувати й безперервно примножувати дані про навколишній світ. Потрібна концепція буття і його відповідності духовній сфері. Таких концепцій лише три, хоча як окремі особистості, так і будь-яке співтовариство людей можуть керуватися і часто керуються на практиці певною еклектичною сумішшю доктрин. Отже — це релігія, магія та наука. Тут не місце для докладного аналізу основоположних понять, блискуче досліджених у чудовій книжці британця Джеймса Джорджа Фрезера «Золота гілка». Обмежимося стислою суттю.\nРелігія значно звужує сферу пізнання, відносячи все незрозуміле до царини сакрального Божого промислу, тим самим стримуючи та засуджуючи будь-яку допитливість розуму, що виходить за межі побутових дрібниць. А магія та наука вітають пізнання світу і практикують його, але докорінно відрізняються методологічно. Наука (мається на увазі природознавство, sciences) відштовхується від експерименту, узагальнює його та висуває потім гіпотези, що піддаються подальшій перевірці. Тим часом магічні рецепти не потребують ніякої верифікації дослідом. Вони є нагромадженням традиційних і (або) вигаданих на хвилі кон’юнктури нісенітниць, які розвиваються в рамках живильного культурного середовища, прихильного до суб’єктів магічної діяльності: шаманів, чаклунів, жерців, оракулів, медіумів й інших подібних персонажів. Уся історія науки — це жорстока, іноді кровопролитна, боротьба як із релігією, так і з магією.\nДуже часто така боротьба відбувається в душах окремих людей, приводячи до формування інтелігенції — тонкої освіченої верстви на поверхні вируючої маси марновірного народу.\nНаука, вимагаючи не тільки природних здібностей, а також вільного часу й відсутності примітивних турбот про хліб насущний, у Стародавньому Середземномор’ї та в Середньовічний Європі була привілеєм вищіх класів. Інакша ситуація склалася в Китаї, де стан чиновників споконвіку формувався за здібностями й був шанованим у народі, до чого досі не доросла, зокрема, Україна. Сила китайської традиції особливо яскраво проявилася останнім часом, коли західний світ як єдине ціле вступив у смугу морального й інтелектуального загнивання. Хоч що там було б, а в Римській імперії поголовна письменність, вивчення фундаментальних наук, нехай і на тодішньому примітивному, доекспериментальному рівні, розвиток будівельної техніки (акведуки, багатоповерхові будинки, бетон), будівництво доріг, удосконалення озброєнь привели до створення предтечі сучасної держави — єдиної структури, де наука перестає бути приватною справою талановитих особистостей. Щоб оцінити рівень інтелекту стародавніх римлян, рекомендую порівняти твори Марка Аврелія або Цицерона з дисертаціями в галузі філософії та соціальних наук, схваленими ВАК України за останні роки.\nНа жаль, створені передумови не привели до, здавалося б, неминучих благотворних наслідків. Під напором войовничих неосвічених варварів, котрі щойно прийняли християнське вчення, культурний Рим не встояв. Згубними для нього стали втрата моральних цінностей минулого внаслідок прийняття нової релігії, а також втрата громадянських свобод і волі до свободи в римському суспільстві. У п’ятому столітті нової ери, коли ще жив «останній римлянин» Боецій, на Форумі вже паслися кози.\nДля відновлення рівня, досягнутого античною наукою, Європі знадобилася майже тисяча років! Проте диво сталося, і спадкоємці франкських, англосаксонських і скандинавських розбійників і душогубів, котрі колись розчавили середземноморську цивілізацію, створили аристократичну систему, що піклується про науку. Ще в XIII столітті сицилійські араби писали про шотландців із презирством, як про плем’я вівцекрадів, а в XVII столітті ісламські країни вже безнадійно відставали від Західної та Центральної Європи. Важко сказати, чому так сталося. Можливо, відіграла свою роль несподівана плодотворність розкольницького розмаїття християнства, на відміну від ісламу, що зашкаруб у догматах і не відчував потреби в освіті простих мусульман. Адже наука — як основи мореплавання, мануфактурного виробництва, військової справи — була потрібна й у рамках інших культурних співтовариств того часу. Проте християнська цивілізація впевнено перемагала. Різні ділянки романо-германського світу поперемінно захоплювали чільні позиції. Особливо процвітали протестантські країни (Англія, Шотландія, Нідерланди, Прусія), але й католики, як до, так і після контрреформації, робили помітний внесок у сукупність європейських досягнень.\nТільки європейські народи, що сповідують православ’я, століттями перебували під впливом, а часом і під ярмом тоталітарного Сходу, залишалися в тіні прогресу в розвитку наук. Навіть після щеплення західних досягнень на непідготовлений грунт вони не прижилися в народі. Саме в цьому коріння ненависті до інтелігенції в Росії та в Україні. Пам’ятаєте, як Пугачов наказав повісити німецького астронома «поближче до зірок»? І справа тут не тільки в неприйнятті представників далеких етносів і культур. Річ у тому, що народна культура східних слов’ян залишилася на донауковому рівні, вона просочена потаємними поганськими магічними обрядами й віруваннями. Популярність вітчизняних «цілителів», що одним порухом виліковують від усіх хвороб чи знімають зурочення, або псевдовчених, котрі добувають енергію з нічого для багатостраждального народного господарства, пов’язана з тими самими глибинними процесами, про які говорив у XIX столітті мудрий етнолог Фрезер.\nБезумовно, пориви назад, у рай магічного блаженного незнання, притаманні всім країнам і всім цивілізаціям. Навіть у Німеччині 1933 року переміг нацизм із його первісною аморальністю і приголомшливою дикістю. Та й нинішні США, найрозвиненіша країна сучасного світу, поступово втрачають англосаксонську культурну й наукову перевагу і технічну першість. Але в них це відбувається на благотворнішому економічному тлі. Їм можна трішки розслабитися, потураючи народній темноті й лінощам. А нам відступати нікуди. Якщо суспільство загалом, чи хоча б реально правляча верхівка не усвідомить необхідності збереження та примноження освітнього рівня народу й життєздатної наукової меншості в усіх галузях природознавства й гуманітарних наук, скочування України на доіндустріальний рівень мислення неминучий, навіть за наявності комп’ютерів, мобільних телефонів і мікрохвильових печей.\nПорівняння становища науки й освіти в різних країнах, як і раніше, показує, що природознавство досі залишається явищем західноєвропейським (включаючи сюди англосаксонську периферію — США, Канаду, Австралію, Нову Зеландію). Усі пізніші успіхи росіян, китайців, японців, корейців або індусів на цій ниві неминуче супроводжуються прийняттям західної культурної традиції. Тож європоцентризм не має нічого спільного з расизмом. Навпаки, натуралісти всіх рас, сприйнявши європейську наукову методологію, сприяють об’єднанню людства на шляхетній і плідній основі.\nВажливо наголосити: наука й гуманітарна культура Заходу — це єдине ціле. Для багатьох стало несподіванкою, що сприйняття інтегрального числення чи квантової механіки невіддільні від визнання прав особистості, від вільнодумства в гуманітарній сфері, від розвитку літератури й музики. Тому природний плин подій зірвав спроби керівництва Радянського Союзу обмежитися технічною складовою сукупності західних досягнень. Тому ні до чого доброго не може привести декларована в Україні псевдогуманітаризація освіти й громадського життя.\nАнтинаукові балачки, що заполонили засоби масової інформації нашої країни, супроводжуються реальним катастрофічним погіршенням матеріального становища науки, розгромом природничої освіти й цілковитим занепадом наукомісткої промисловості. Причини такої зневаги до величезної сфери людської діяльності почасти названо вище. Проте це ще не вся правда. Головне — в соціальному походженні й істинній сутності правлячої верстви України, яка методично руйнує перспективи виживання батьківщини, а про її можливості посісти належне високе місце на континенті годі й говорити.\nПочнемо здалеку. Як навчає історія, аби максимально продуктивно використовувати інтелектуальний потенціал усього народу, аристократичні правителі багатьох країн Європи вітали просування ієрархічними щаблями найталановитіших вихідців із нижчих і середніх верств. Зокрема, це стосується видатних учених-природознавців, талант котрих — справжній національний скарб. Яскравим прикладом є аристократична за зовнішніми ознаками Великобританія. Починаючи з часів «славетної революції» 1688 року, вона посилено матеріально й морально підтримувала своїх видатних співвітчизників за наукові заслуги, зараховуючи їх за життя в найвище коло знаті. Назвемо хоча б Ісака Ньютона, Майкла Фарадея, Вільяма Томсона (Лорда Кельвіна), Ернеста Резерфорда (Лорда Резерфорда).\nУ буржуазно-демократичних Нідерландах про якісь там станові обмеження не йшлося вже з XVI століття. У Німеччині професура формувалася винятково за діловими чеснотами, а її місце в суспільстві й матеріальне становище були унікально міцними для Європи другої половини XIX — початку ХХ століття. Навіть у Російській імперії простим людям надавався певний шанс зробити кар’єру в науці. Назву хоча б нашого земляка, сина кріпака, відомого біолога Данила Заболотного. Винятком була неухильна й жорстока дискримінація осіб іудейського віросповідання, що згодом призвело до загибелі і самодержавство, і царську родину.\nТа ось відбувся жовтневий переворот. Ленін проголосив прихід до влади горезвісної «куховарки», або, відповідно до естета Дмитра Мережковського, «прийдешнього Хама». Ясна річ, цілком позбутися інтелігенції більшовики не змогли, та й не схотіли, але культурне співтовариство вони зруйнували надовго — до 60-х років минулого століття. Єдина обставина врятувала освічених людей у радянських республіках від вимирання — необхідність мати сильну армію та адекватні цьому завданню озброєння. Технічна інтелігенція, науковці повинні були бути численними внаслідок екстенсивного, безглуздого ведення справ у колишньому СРСР. Крім того, були невеличкі переваги в якості життя інтелігентної верстви порівняно з наскрізь проспиртованим «гегемоном» і гнаним із рідних гнізд слов’янським селянством (ситуація на Кавказі й у Середній Азії була інакша, але її аналіз виходить за рамки цієї статті). Це спричиняло постійне долучення до кола освічених людей усе нових і нових когорт населення.\nЗ одного боку, це сприяло проникненню знань навіть у «ведмежі закутки». Але, з іншого боку, інтелігенція вбирала в себе занадто багато особистостей, не спроможних не те що до творчості, а навіть до сприйняття культурної спадщини Європи. У Москві, Ленінграді та спеціальних наукових центрах Росії, куди рвалася талановита молодь усієї країни, становище було кращим, оскільки частковий добір за здібностями (а не за анкетою) таки проводився. Мобілізація талановитих людей для науки — справа, взагалі, копітка. Їх просто бракує. Приміром, за даними американського дослідника, професора Давида Гудстейна, кількість кандидатів наук із фізики (Ph. D.), підготовлених у США, зростало з 10 чоловік на рік 1900 року до 100 1930-го й до 1000 1970 року. Тоді почалася криза, й відтоді цифра не змінилася, хоча потреба у фізиках зростає і американці покривають її за рахунок імпорту, зокрема й із України.\nВ Україні з вирощуванням інтелектуалів завжди було значно гірше, ніж у Росії. Саме це й призвело до тутешнього браку кваліфікованих кадрів і тотального торжества аморальності після розвалу Союзу. По-перше, під час громадянської війни Україна зазнала значно більших втрат, ніж Росія. По-друге, російськомовна інтелігенція типу змальованої в «Білій гвардії» Михайлом Булгаковим, виїхала в Європу чи в Росію. По-третє, найдіяльнішу частину українського етносу —селянство — звірячо винищено голодомором. Ще раніше розправилися з нечисленною українською творчою інтелігенцією, яка намагалася відродити вітчизняну культуру на передовому, а не «хутірському» рівні. Нарешті, страшного удару завдала Україні Друга світова війна й наступні події.\nКадри для вищих навчальних закладів і академічних установ черпалися за трьома принципами: кандидат на місце мав бути етнічним українцем, вихідцем із робітників і селян (в умовах тодішньої України це означало — із селян) і членом комуністичної партії. Прокоментувати це можна як (а) дискримінацію та вичавлювання євреїв у Росію, а потім і в еміграцію з СРСР, (б) недопущення або, принаймні, ускладнення виникнення спадкової інтелігенції, (в) заохочення аморальності, брехливості й кар’єризму. Вказані критерії добору спрацювали на славу, постачаючи правлячу верству вихідцями з найбіднішого селянства, нащадками тих невдах у сільськогосподарському виробництві, котрі доносили на сусідів-«куркулів», пиячили й ледарювали. Ясна річ, такими людьми не обмежувався весь рекрутський набір в інтелігентське середовище, але саме вони дедалі більше переважали в міру сходження службовими щаблями. Найстрашніше, що цей клас місцевої номенклатури відбирав собі подібних. У науці говорять, що мав і має місце позитивний зворотний зв’язок, а він, як відомо, загрожує вибухом.\nВибух, якщо можна так висловитися, стався непомітно. Сформувалася така страшна, бездарна, порочна, злочинна й ненаситна «еліта», яка вже не допускає свого відлучення від влади. Цих панів неможливо ні слухати, ні бачити не здригаючись. Вибори не приводять до зміни становища як унаслідок фальсифікації та підкупу виборців, так і через поширення ганебної злодійської моралі серед усіх верств населення. Безвихідь, у якій опинилося суспільство, нагадує ситуацію у фашистській Німеччині, яка сама вже не могла звільнитися від ярма нацизму, й була врятована вторгненням англосаксів із Заходу. Є також величезна відмінність: ті, хто може виїхати з України, виїжджають. Сотні докторів наук, тисячі здібних молодих науковців залишають батьківщину.\nРуйнується і той мізер позитивного, який залишився нам від радянського минулого. Це — шкільне навчання фізиці, хімії, математиці. Не характеризуватиму те, що було та зникло в полум’ї розграбування залишеної спадщини. Старше покоління це й так пам’ятає, а молоді — уявити собі не можуть. Скажу про те, що відбувається нині. Передусім, з усіх трибун лунають пустопорожні балачки про гуманітаризацію в ім’я людини та з метою наближення до Західної Європи. Це — навіть не убога простодушність, а продумане лицемірство. У нашій країні як процвітало завжди право сильного, так і процвітає, причому тепер воно не обмежене вищестоящим партійним комітетом. Українська культура як животіла, так і животіє.\nЯкщо гуманітарні наміри влади є беззмістовним блефом, то їхнє прагнення знищити природничі науки в усіх їхніх іпостасях — від шкільної фізики до прискорювачів елементарних частинок — щире і практично втілюється в життя. Найсерйознішим ударом для фундаментальної вітчизняної шкільної освіти стало зменшення кількості годин, присвячених об’єктивним наукам.\nНа жаль, ця політика зустрічає підтримку й у трудящих мас. Ось вона, перемога магічного мислення над науковим, ось він, вплив поганського неприйняття вченості на конкретну модель поведінки. Коли стало невигідно відправляти дітей у технічні вузи, батьки юрбами кинулися в школи, насідаючи на вчителів із проханнями про потурання при вивченні природознавства й математики. Вони щиро не розуміють, навіщо потрібна «ця фізика» їхній «гуманітарній» (читай, бездарній і ледачій) дитині. Народне невігластво радісно вітає безкультур’я влади. Страждають при цьому ті талановиті діти, тільки на котрих ми й можемо сподіватися в майбутньому. В умовах повсюдного неприйняття конкретних знань і загальної культури їхні здібності будуть або незатребувані, або подаровані іншим країнам зі щедрістю простачка.\nНамальована картина далека від карикатурності. Більше того, вона відбиває загальносвітові тенденції. Тільки нам від цього не легше. Аби виправити «пошкодження моралі», треба ввести в практику такі засади: якщо ти нічого не тямиш у якомусь питанні, це не означає, що питання не заслуговує на увагу; у своїх діях будь обережний, не зашкодь, бездіяльність краща від дилетантського ентузіазму; нічого не вирішуй одноосібно, спирайся на колективний розум учителів, професорів, дослідників-природознавців — і їх неодмінно мають сповідувати чиновники, відповідальні за освіту й науку.\nА нам із вами, громадськості, тим, хто любить батьківщину й відданий науці, слід, не звертаючи уваги на метушню нагорі й наївну віру простого люду, працювати, примножуючи суму знань загалом і піднімаючи рівень знань у кожному конкретному місці, де ми живемо та працюємо. Треба домагатися відновлення науково-популярного мовлення на радіо, підтримувати просвітницькі проекти, творчість авторів альтернативних шкільних і вузівських підручників природничого циклу. Найголовніше, слід домагатися підвищення зарплати працівникам, котрі забезпечують майбутнє країни. Ситуація, коли недорікуватий міністр роз’їжджає на «мерседесі», коли двірник одержує вдвічі більше від учителя і стільки ж, скільки професор із фізики, поступово перетворить індустріально-аграрну країну на країну чиновників і двірників.


Біля супермаркету «Метро» у Львові збудують пункт для нелегалів\nпятница, 27.11.2009 17:43 437 0\nГоловне управління МВС у Львівській області планує на земельній ділянці позаду супермаркету «Метро» збудувати пункт тимчасового перебування нелегальних мігрантів та їх сімей. Ця земля в промзоні «Сигнівка» є у користуванні правоохоронців. Про це 27 листопада під час засідання виконавчого комітету Львівської міської ради повідомив заступник керівника ГУ МВС у Львівській області Олег Рудницький.\nЗа його словами, розмір земельної ділянки – 9,6 га. Пункт для нелегалів, передбачений для 200 осіб і будуватиметься він виключно за кошти Євросоюзу. Вартість будівництва біля 40 млн грн. «Для міста це інвестиції, вливання коштів ЄС, робочі місця, а також перевага для проведення «Євро-2012», – переконаний Рудницький, пише ЗІК.\nНелегали перебуватимуть тут до їх депортації на батьківщину, місце розташування пункту близьке до вокзалу та аеропорту. Також на цій ділянці, за словами правоохоронця, планується розміщення приймальника-розподільника для неповнолітніх і арешт-майданчик.\nТеги: нелегал мігрант


NAVI Junior виступить у фіналі WePlay Academy League, а UPEA транслюватиме й коментуватиме The International\nNAVI Junior пройшла в фінал WePlay Academy League, а UPEA транслюватиме The International\n11 Жовтня 2021, 16:05\nМолодіжна команда NAVI Junior вийшла до фіналу WePlay Academy League другого сезону та складе конкуренцію найкращим кіберспортсменам у CS:GO. Серед інших новин кіберспорту – трансляція The International від UPEA за участю топових коментаторів та турнірні змагання в віртуальній площині ROG AUTUMN CUP із Dota 2 з призовим фондом 100 тис. гривень.\nЮніорський підрозділ українського кіберспортивного клубу Natus Vincere потрапив до фіналу WePlay Academy League у другому сезоні змагань із CS:GO. Підсумкові результати групового етапу не дали змоги NAVI Junior опинитися в LAN-фіналі, проте в Play-In кіберспортсмени забрали першість. У вирішальному матчі молодіжна команда NAVI Junior перемогла BIG Academy.\nОстанню команду-учасника LAN-фіналу визначить матч BIG Academy. Раніше до фіналу вже включили збірні шведських кіберспортсменів Young Ninjas та німецьких гравців mouz NXT. Плей-оф другого сезону відбудеться в Києві в період із 12 по 14 листопада. Призовий фонд масштабних змагань становить $100 тис.\nВодночас UPEA організовує повноцінну трансляцію головного змагання з кіберспорту в світі The International, що проходить із 7 по 17 жовтня. У студії проводять повноцінну україномовну трансляцію в супроводі відомих українських коментаторів. Окрім коментування, ефіри супроводжуються професійною аналітикою, а також бесідами зі спеціально запрошеними гостями.\nСеред коментаторів та аналітиків присутні: Андрій Яцюк, Роман Губін, Євгеній Пахолюк, Роман Жура, Роман Шевчук та інші експерти. Прямі ефіри доступні для перегляду на каналі Twitch.\nСтало також відомо, що з 8 по 22 жовтня проходить онлайн-змагання з Dota 2, в межах якого розіграють 100 тис. гривень призових. Коментатором фіналу стане Олександр Дашкевич – володар світового чемпіонського звання з Dota 2.\nЧемпіонат передбачає серію з чотирьох кваліфікацій в онлайн-режимі, а також грандфінал. Кожен етап відіграється відповідно до системи single-elimination із форматом bo1. У фіналах та півфіналах встановлюється формат bo3. Грандфінал передбачає систему single-elimination bo3.\nУ чемпіонаті ROG AUTUMN CUP можуть брати участь команди, в яких не менше трьох гравців є українцями. Вступного внеску організатори не встановлюють. Команда, яка посяде перше місце, отримає 50 тис. гривень призових. За другу позицію в рейтингу надається 30 тис. гривень винагороди, а за третю та четверту – по 10 тис. гривень.\nНагадаємо, на міжнародну арену повернулася найстарша команда українських кіберспортсменів – Ageless Shooters. До її складу входять учасники, вік яких перевищує 55 років.\nЧитайте також: Найпопулярніші види спорту в Україні: футбол, бокс та кіберспорт\nЧитайте також: Які існують ігри для заробітку грошей без вкладень\nДжерело: uesf.ua, sportarena.com, upea.com.ua


Чемпіонство "Шахтаря": Донецький Шахтар достроково став чемпіоном України з футболу (06.05.17 19:53) « Спорт | Цензор.НЕТ\nВсе про:перемога (209) спорт (582) футбол (478) чемпіонат (94) Шахтар (49)\n06.05.17 19:53 06.05.17 19:54\nДонецький "Шахтар" достроково став чемпіоном України з футболу сезону 2016/2017.\nПісля сьогоднішньої перемоги в Харкові над луганською "Зорею" (3:2), "Шахтар" став недосяжним для конкурентів за кількістю набраних очок.\nЧитайте також на "Цензор.НЕТ": Комісар ООН аль-Хусейн стурбований витівками фанатів на матчі "Динамо" - "Шахтар"\nЦе вже десяте "золото" футболістів "Шахтаря" в першості України. 15 чемпіонських титулів у київського "Динамо".\nЦензор.НЕТ › Новини › Спорт › Донецький "Шахтар" достроково став чемпіоном України з футболу


Пропонуємо добірку ідей для створення дивовижних поробок та проведення цікавезних дослідів, які можливі лише взимку!\nШукаєте ідеї, як оригінально прикрасити шкільне подвір'я до новорічних свят? Ми приготували приклади цікавого зимового декору, яким можна втілити, якщо надворі тримаються морози.\n1. Кольорові кульки\nТакі яскраві прикраси легко зробити власноруч, для цього необхідно залити пофарбовану воду у кульки та залишити на холоді на кілька годин. Для фарбування води можна використати харчовий барвник.\n2. Ялинкові прикраси з фарбованої води\nНавіть якщо у вас немає на шкільному подвір'ї ялинки – не біда. Такими прикрасами можна оздобити будь-яке дерево чи кущ. Залийте у формочки пофарбовану воду, додайте туди листочки, яскраві ягідки чи мішуру, покладіть мотузочку та почекайте поки вода у формочках замерзне.\n3. Ялинкові іграшки-годівнички\nСтворивши такі поробки, ви не лише прикрасите подвір'я, а й приготуєте для пташок смаколики, якими вони із задоволенням поласують холодними зимовими днями!\nДля їх створення знадобиться суміш будь-якого насіння, невеликі ємності будь-яких форм, желатин, вода, борошно і мотузочки.\n4. Святкова гірлянда з пташиних ласощів\nСтворіть разом з учнями оригінальний декор, який не лише радуватиме око, а й принесе користь птахам. Яскраві гірлянди можна створити, нанизавши на мотузку шматки сушеного апельсина, гарбуза, сушки.\nТакож можна зробити гірлянду, нанизавши на волосінь зерна консервованої кукурудзи, горошку, а також ягоди горобини, обліпихи чи шипшини.\n5. Сніговий ліхтарик\nПам`ятаєте пригоди Мумі-тролів? А чарівні снігові ліхтарики? Вони надзвичайно популярні в скандинавських країнах, але у нас чомусь практично невідомі. Таку будівлю легко зробити шляхом укладання сніжків пірамідкою, усередину ж будівлі не забудьте поставити товсту свічку.\nКоли надворі зимно, це відмінний час для цікавих ігор. Запропонуйте ділям уявити себе справжніми ескімосами та побудувати справжнє іглу.\nТак, для цього доведеться витратити декілька годин, але результат цього вартий і запам'ятається на все життя!\n7. Фізичні досліди\nНавчіть учнів спостерігати і вбачати причинно-наслідкові зв'язки у природних процесах.\nЧи знаєте ви, що відбудеться з мильною кулькою, якщо надути її на подвір'ї при температурі повітря від мінус шести градусів і нижче? Проведіть з учнями цікавий дослід, та спостерігайте народження дива – утворення дивовижних візерунків!\n8. Чарівне перетворення\nЧи доводилось вам спостерігати миттєве замерзання води? Запропонуйте школярам разом провести досліди з незвичайним перетворенням води під дією низьких температур.\nДля проведення кожного з експериментів необхідно попередньо підготувати воду: пляшку (0,5 л) з питною водою залиште у теплому приміщенні на 4 години, після чого, якщо температура повітря надворі нижча за мінус 18 градусів, поставте її за вікно на 1,5 години. Після цього обережно дістаньте пляшку (не трясіть її!) та проведіть такі досліди:\nОбережно дістаньте пляшку з холоду та щосили вдарте по ній або вдартне нею по столі та, та спостерігайте за процесом кристалізації.\nПомістіть у ємність шматочки льоду та полийте їх охолодженою водою, яка перебувала 1,5 години при температурі -18С.\nНалийте крижану воду та торкніться її поверхні шматочком льоду.\nНалийте охолоджену воду в прозору склянку та киньте в ємність невеликий шматочок льоду.\nЗима – час надзвичайних можливостей для пізнання нового, проявлення творчих здібностей, веселого дозвілля та доброї справи. Тож не гайте часу, вчіть дітей насолоджуватись миттю, дивуватись та цінувати моменти!\nЧитайте також: Новий Рік вже на порозі: святковий адвент-календар і календар зворотного відліку


Сергій Жолинський: В першу чергу перемогти допомогла робота команди — Спорт Івано-Франківськ, sport.if.ua\nСергій Жолинський: В першу чергу перемогти допомогла робота команди\n07 Жовтня 2011 (22:25)\nКалушанин Сергій Жолинський днями виборов золоті нагороди чемпіонату України з гірських гонок у класі А2. Боротьба за чемпіонство у цьому класі точилася аж до останнього етапу, який відбувся у суботу, 1 жовтня, в Чернівецькій області. Жолинський фінішував першим у цій категорії автомобілів і таки виборов перемогу у сезоні. Новоспечений чемпіон України поділився враженнями з кореспондентом sport.if.ua.\nСьомий і останній в цьому сезоні етап чемпіонату з гірських гонок «Золота Осінь Карпат 2011» проходив неподалік села Чорнівка, на трасі, відомій під назвою «Коцюба», яка є достатньо легендарною для українського автоспорту. Для гонки використовувалась її частина протяжністю 4,5 км. «Ця траса є гравійною, а тому досить складною, — говорить спортсмен. — Але мій автомобіль цього дня поводив себе бездоганно. Перед цим змаганням ми разом з командою його повністю «перебрали» і налаштували, а також купили нові колеса. Це дало свої плоди».\nВиступає Сергій Жолинський на бойовому ВАЗ-21130. «Це машина 2005 року випуску, ми будували її два роки, — розповідає гонщик. — У процесі будівництва я консультувався з Борисом Донським, Павлом Михайлусом, їхні поради нам дуже допомогли, і на виході ми отримали добротний бойовий автомобіль. Тепер нашу машину доволі часто ставлять в приклад пілотам-новачкам».\nВесь сезон Сергій Жолинський конкурував з Маркіяном Клименком зі Львова. Перед останнім етапом він навіть поступався йому кількома заліковими пунктами. Та на сьомому етапі Жолинський взяв пальму першості вже з першої спроби. Він єдиний у класі «виїхав» з двох хвилин (1:59,2) та випередив Клименка майже на сім секунд (час львів’янина — 2:6,8). У другій спробі Жолинський знову був найшвидшим — 1:57,6, а Клименко знову йому поступився — 2:3,9. У підсумку двох спроб калушанин показав час 3:56,8 та «привіз» переслідувачу майже 14 секунд.\n«Я задоволений гонкою, все склалося якнайкраще для мене і моєї команди, — каже Сергій Жолинський. — Думаю, перемога, це в першу чергу, результат доброї підготовки команди та бездоганної роботи автомобіля, і в другу чергу — моєї майстерності».\nПроблемні «Буковинські Карпати»\nНаступного дня, у неділю, 2 жовтня, на «Коцюбі» відбувалася ралі-спринтова гонка «Буковинські Карпати 2011». Багато гонщиків, які брали участь у етапі гірських гонок, спробували свої сили і тут. Не став винятком і Сергій Жолинський. Він виступив у парі з другим пілотом іванофранківцем Юрієм Лепьохіним. Екіпаж на фініші дня показав восьмий час в абсолютному заліку.\n«Одразу від старту гонки нас почали переслідувати проблеми, — розповідає Жолинський. — Заходячи вже в перший поворот, а це була права шпилька після довгої прямої ділянки, я відчув, що в нас практично немає гальм, педаль просто впала, але машину таки вдалося втримати на трасі. Далі ми відірвали захист, загубили пробку від мастила. Згодом далася взнаки зношеність коліс. Але загалом я задоволений нашим виступом, команда працювала злагоджено та оперативно усувала неполадки».\n«Щодо гонки, то на мою думку, все було організовано на достатньо високому рівні, — ділиться враженнями Жолинський. — Директор змагання Іван Мельничук — хороший фахівець і знає, як проводити добротні змагання. Думаю, на майбутнє змагання так і треба проводити: перший день — «гора», наступний — ралі-спринт. В нас дуже цікаві дороги, є і «ходи», і технічні ділянки. Цього разу на одному відрізку «Коцюби» я розігнався до 190 км/год, знаю, що максимум у Володимира Петренка там був 205 км/год. Плюс в нас ще є перепади висот. Тому думаю, буковинські ралі-спринти переростуть в повноцінну національну серію».\n«На майбутній сезон маю один план — у будь-якому випадку продовжувати виступати, — підсумовує Сергій Жолинський. — Дякую за допомогу Сергію Барні, Ігорю Насалику, Михайлові Климу. В автоспорті багато залежить від фінансування, в ідеалі, звісно, хотілося б виступити і в спринті, і в гірських гонках, і в чемпіонаті України з ралі».\nНа вихідних стартує чемпіонат України з ралі


Бурякова дієта, бурякова дієта для схуднення, бурякова дієта меню, відгуки - missfit.com.ua\nГоловна / Дієти / Бурякова дієта\nПереваги і нюанси бурякової дієти\nБурякова дієта відноситься до досить ефективним однокомпонентним режимів харчування для схуднення. Овоч, який вважається основним у даній дієті, багатий корисними для організму речовинами. Колись в давнину люди використовували в їжу тільки листя буряка, а сам коренеплід використовувався як ліки. Ним лікували серцево-судинні захворювання, патології печінки, залізодефіцитну анемію. Зараз саме за допомогою буряка лікують запори у грудних дітей, а у дорослих знижують ризик рецидивів геморою та анальних тріщин. Якщо говорити про корисне складі буряків, то в ній міститься аскорбінова кислота, йод, магній, кальцій, мідь, фосфор і інші мікроелементи, що дозволяє завжди тримати свій імунітет на хорошому рівні.\nЗ цукрового буряка отримують цукор. Однак, сам коренеплід має дуже низькою калорійністю. Всього 40 ккал на 100 грамів продукту. Тому бурякова дієта для схуднення допускає протягом дня кілька прийомів їжі, а її обсяг практично не обмежується. Допускається за день з'їдати до 2 кілограмів буряків в тій чи іншій формі її приготування.\nБуряк можна їсти вареної, пити сирої буряковий сік (але тільки не багато, не більше 2 столових ложок за раз, так як це сильний алерген), робити з неї салати, запікати в духовці і т. д. Крім того, не забороняється, крім буряків з'їдати трохи чорного хліба і додавати в страви морква, причому заправляючи невеликою кількістю оливкової олії або сметани з відсотком жирності 10-15.\nМи наведемо кілька рецептів приготування буряка і складемо зразкове меню на добу.\nПочнемо з того, як вибирати буряк, щоб отримати від неї максимальну користь. Буряк не повинна бути великого розміру. Колір насичений. Шкірка обов'язково щільна, немає ознак гнилі і нерівностей. Ось основні правила.\nТепер по приготуванню.\nБуряковий сік. Як його отримати? Найпростіше - це скористатися соковижималкою. Через брак можна скористатися блендером для подрібнення буряків, а потім вичавити через складену в кілька шарів марлю. Або потерти на тертці і потім вичавити. Будьте акуратні, сік буряка залишає плями на одязі, які дуже важко відіпрати. У чистому вигляді сік буряка зазвичай не вживають. Його або розбавляють водою, або змішують з іншим соком. Під час дієти самим підходящим є морквяний.\nБуряк запечений. Молоду буряк розрізати на кілька частин і покласти у форму для запікання. Зверху трохи присипати корицею для смаку, скропити оливковою олією і лимонним соком.\nБуряк варена. Гарненько помийте коренеплід і не очищаючи його помістіть в каструлю для варива. Приблизний час приготування : 1 годину, поки не стане м'яким. Варений буряк легко очищається, зберігає свій красивий, яскравий вигляд і максимум вітамінів і мікроелементів.\nДієтичний борщ. Нам знадобляться для приготування страви буряк, морква, ріпчаста цибуля, капуста. Дані компоненти потрібно згасити на сковороді (тушкувати на воді, без додавання оливкової або рослинного масла). Потім помістити в каструлю в киплячу воду. Туди додати трохи лимонного соку або столового оцту. Також можна варити борщ з додаванням курячого м'яса. Однак у цьому випадку калорійність страви зростає.\nХороші бурякова дієта відгуки має про таке меню.\nСніданок. Пара столових ложок бурякового соку. Салат з тертих моркви і буряків (сирих), можна заправити невеликою кількістю оливкової олії.\nЛанч. 1 варена буряк, нарізаний кубиками.\nОбід. Борщ (див. рецепт вище), скибочка чорного хліба, чай без цукру.\nПолуденок. 200 г морквяного соку, половина відвареного буряка.\nВечерю. Запечена в духовці буряк, морквяний або буряково-морквяний салат, заправлений оливковою олією. Чай без цукру.\nДотримуватися не більше 7 днів. Протягом них можна втратити до 5 кілограмів ваги.


Хороший штатив для зйомок - SmileFilm\nКорисні поради для вибору штативів для фотоапаратів та відеокамер.\nФотограф використовує штатив для фіксації камери в одному положенні, а відеооператор – для плавної зміни напрямку зйомки. Незважаючи на різне призначення, і фото-, і відеоштативи допомагають досягти однієї мети – покращити якість зображення. Як вибрати цей корисний аксесуар?\nДля фотоапарата – чи то дорогої дзеркальної камери, чи то бюджетної мильниці – підійде будь-який штатив з різьбовим кріпленням. Кріпильні отвори більшості фотокамер оснащені стандартною дюймовою різьбою, діаметр якої становить 1/4 дюйма. І лише деякі професійні моделі мають різьбу діаметром 3/8 дюйма.\nАле брати перший-кращий універсальний фотоштатив не варто. Цей аксесуар повинен не лише підходити до фотоапарата за типом кріплення, але й забезпечувати зручність фотографу.\nКорисні поради щодо вибору штативів для фото- та відеокамер:\nВага штатива повинна перевищувати вагу фотоапарата – в іншому випадку конструкція може впасти навіть при слабкому пориві вітру. Якщо фотокамера дуже важка, збільште вагу штатива за допомогою вантажу, який можна підвісити на спеціальний гачок.\nВибираємо штатив для відеокамери.\nЯкщо вам необхідна свобода переміщень – фіксуйте відеокамеру на моноподі, оснащеному підставкою з трьома «лапками». Ці пристосування відрізняються від триподів лише кількістю ніжок (3 у трипода, 1 у монопода). Проста конструкція забезпечує оперативну роботу з камерою у процесі репортажної зйомки.\nВибирайте штатив правильно!


Жовківський район, Звертів - Оренда будинків довготривало, винайняти будинок\nОренда будинків, Жовківський район, Звертів\nЗняти будинок довготривало, Жовківський район, Звертів\nЯкщо Ви вирішили орендувати будинок довгостроково, Жовківський район, Звертів, то наш сайт зробить пошук оренди будинку у Львівській області максимально простим. Ми реалізували сучасний пошук будинків в оренду за допомогою мапи. Ви маєте можливість переглядати оголошення про довготривалу оренду будинків рухаючи мапу і в результатх пошуку буде відображено пропозиції саме на цій ділянці мапи. Також до Ваших послуг розвинений фільтр, який надає можливість як спрощеного пошуку оголошень за допомогою посилань так і детальніша версія, де Ви можете ввести потрібні Вам памраметри ціни, площі, типу будинку.\nЯкщо Ви не знайшли підходяхий варіант, то Ви маєте змогу зберегти пошук і періодично переглядати нові будинки, Жовківський район, Звертів не витрачаючи час на налаштування фільтра. Також ми відправимо Вам повідомлення, якщо з'явиться новий будинок, що буде підходити під збережені параметри пошуку. Винайняти будинок Жовківський район, Звертів з допомогою нашого сайту не так і важко.


Львів від Христини Соловій • Ukraїner\nМи продовжуємо серію, у якій розповідаємо про відомих людей та їхні рідні міста. У другій історії співачка Христина Соловій познайомить зі своїм Львовом. Це місто, де ніби завше йде дощ, не залишає байдужим нікого. Сюди приїздять замилуватись архітектурними формами за філіжанкою кави або ж відвідати один із численних фестивалів. Ми ж спробуємо розповісти вам про це місто з невідомого боку. Разом із героїнею вуличками Львова походжатиме засновник проєкту Ukraїner Богдан Логвиненко.\n— Шо ми сьогодні будем дивитись?\n— Я навіть не знаю, як це означити, щоб це була якась тематична екскурсія. Це буде, мабуть, швидше мої улюблені місця. І перша локація — це пам’ятник Івану Федорову. Коли я вперше його побачила, я подумала, що цей дядько — це і є Львів.\n— А чому саме він?\n— По-перше, моя залюбленість в книжки і скільки часу я тут проводила в студентські роки, скільки грошей і стипендій я тут залишила, і скільки друзів серед букіністів в мене тут з’явилося, яких сьогодні, на жаль, налякав дощ і їх немає, але це не заважає мені вам розказати про свої улюблені місця.\n— А яка найкрутіша книга, яку тут, саме тут знайшла? Ти пам’ятаєш?\n— Саме тут я знайшла більшість видань Володимира Набокова «Лоліти». От, і їх у мене зараз більше ніж п’ятнадцять, але це ще не кінець. В мене тут є такий друг Дмитро, який мені дуже часто знаходить те, що мені цікаво, і навіть коли я не у Львові.\n— Давай подивимось вініли? Може щось знайоме знайдем?\n— Але їх шось дуже мало сьогодні. Останнє, що я пам’ятаю, я знайшла тут зі своїм другом, точніше — він знайшов, а я до нього приліпилася, шоб він мені дав послухати. Це було видання «Тріо Маренич» якесь дуже красиве.\n— А тут ціла поличка з Висоцьким.\n— Ну, бачиш. О! Софія Ротару. Ну це не найкраща її обкладинка, саме вінілу, але мені дуже подобається, як вона виглядала і весь її образ.\n— А от обкладинки альбомів — це твої ідеї?\n— Саме обкладинка остання — це ідея мого менеджера, який зараз зі мною не працює, але ми з ним дуже багато чого встигли зробити. Андрій Балан. Він придумав цю всю ідею, концепцію, яку я навіть не захотіла змінювати ні на афіші, ні на альбомі, ні на маркетах ютюба і айтюнса. Багатьом я здаюсь там злою, надмірною якоюсь, але я такою інколи є, тому нема чого приховувати, треба все показувати.\n— То шо, ти курила з ранніх літ, так?\n— Я не з ранніх літ курила, але я ну… покурювала. Ну і я ще постійно тусувалася з різними богемними людьми, мені хотілось бути такою — з сигаретою.\n— А як ти переїхала?\n— Ну це взагалі було якось… ну, закономірно для нас на той час, тому шо я закінчила гімназію, брат давно вже вчився в «політесі» і нас у Дрогобичі нічого не затримувало. Тим більше з моїм вступом на філологічний. Поступово-поступово: спочатку бабусю мама перевезла, а потім ми перебралися.\n— Ага, тобто якийсь час батьки жили тут, а потім ви перебралися з Дрогобичу з бабусею.\n— Ні, такого ніколи не було, навпаки — мама займалася переїздом, поки я вже жила в своєї тітки на вулиці Шептицьких і якраз біля того ж мого улюбленого костелу Ельжбети — Ольги і Єлизавети церкви вона, здається, називається зараз, ось. І, ну, я була сама по собі тут фактично. І це найкраще, що могло зі мною статися після переїзду з Дрогобича до Львова. Тому шо я вважаю, що середовище формує особистість, і те, що зі мною тут відбувалося, з ким я спілкувалася, зустрічалася, чого я набиралася — все воно залишилось в мені і зараз. Ну от Київ мені не дав такого відчуття, як нове середовище, як нове місто. Ну, тобто я користуюся якимось своїм бекграундом львівським і стараюся його зберегти і законсервувати в Києві.\n— А чого не вистачає в Києві от в порівнянні, просто, зі Львовом?\n— Я не знаю, мені здається, я просто звикла і це така моя зона комфорту. Весь цей часопростір я переношу туди і культивую його там. Ну, я не київська тусовщиця, як це було у Львові. Квартира моя за інтер’єром дуже львівська. І львівські меблі, і повно книжок, і повно вінілів, і вся ця атмосфера — це моя така фортеця, знаєш.\nМистецьке об’єднання «Дзиґа», галерея якого розташована в колишньому монастирі домініканців, була і залишається фізичним центром місцевих ініціатив. Завдяки цьому руху народжуються та реалізуються різноманітні ідеї, проєкти та мистецькі акції, що мають резонанс далеко за межами Львова та України. «Дзиґа» підтримує, продюсує та сприяє розвитку різножанрового сучасного мистецтва, а тому стала експериментальним майданчиком для молодих митців та відкритим простором для пізнання мистецтва.\n— Як воно стало твоїм улюбленим?\n— Знаєш, здається, з першого разу. Мені здається, шо всі люди з мого оточення можуть зі мною погодитись, і, в принципі, це теж їхнє улюблене місце. Не пам’ятаю, хто мене сюди привів; це, здається, був якийсь літературний вечір, я була на першому курсі і тоді ще був живий Олег Лишега. Здається, тоді я вперше сюди потрапила, але тут все було зовсім інакше, ніж зараз.\n— Ти любиш сучасне мистецтво?\n— Я дуже з обережністю ставлюся до сучасного мистецтва і до його розуміння, тому не можу тобі однозначно якось відповісти. Залежить від експонату мабуть.\n— Тут є якісь афіші пов’язані?\n— Ой, навіть не знаю. По-моєму, тоді навіть афіш не було. Це було ще задовго до моєї історії з «Голосом країни» і я виступала там в складі якогось бенду при етноклубі, який організовував Остап Костюк. І був такий проект, до речі, він зараз існує — «Lemko Bluegrass Band». То я дуже, просто за радість мала з ними поспівати. Ростик Татомир організував, здається, цей бенд.\n— Ти пам’ятаєш, як ти перший раз зайшла в «Дзиґу»?\n— Це були літературні вечори і виступи якихось молодих львівських гуртів.\n— Чи можна сказати, що щось з того, що ти тут побачила, надихнуло тебе на твою кар’єру, на твою творчість?\n— Ну, мені здається, вся тематика мого альбому «Любий друг» — я її звідси притягнула. Не тільки з «Дзиґи», з усіх своїх історій, які зі мною тут траплялися, і відчуваю себе тут, як вдома, насправді.\n— Коли-небудь виступала на Площі Ринок?\n— Та, це був, здається, 2016 рік, виступ в рамках «Альфа-джазу». Дуже класний був концерт.\n— В Дрогобичі теж є Площа Ринок, правда?\n— Чим відрізняється дрогобицька і львівська? Чи є шось таке, що їх вирізняє?\n— Ну, там зовсім інша ситуація, там менше пафосу, менше ліпнини на будинках і все якось більш стримано і провінційно.\n— Нема Італійського дворику.\n— Немає. Немає таких красивих решіток (чи як вони називаються?) на дверях. Машини не їздять. Але це моє рідне місто, і я люблю його таким, яким воно є, таким, яким я його знаю. Я там виросла і… може, навіть не тому, що я там виросла, а там дійсно є якась магія своя. От саме ось ця провінційність і робить ту атмосферу. Там є можливість послухати себе і зрозуміти, шо ти хочеш робити. І почати щось робити. У Львові трошки більше руху, в Києві взагалі з цим у мене великі проблеми.\n— Яке твоє улюблене було місце — так, щоб можна було добре поїсти — у Львові?\n— Я не знаю, є багато місць таких. Мабуть, найбільше — Бачевських ресторацію. Мені там подобається, як подають «Мізерію». Це страва, яку моя бабця робила і любила дуже готувати. Правда, вона не так атракційно це робила. Ну, це звичайний салат з огірків. Може бути «Мізерія» з огірків або з помідорів там, з сметанкою, з цибулькою, з зеленню якоюсь; і просто вона там подається в таких тарілочках, і вони складаються одна на одну, як пірамідка… ну, виглядає дуже атракційно.\nБуваючи у Львові, можна щораз відкривати його з інших сторін та висот. Однак побачити справжній старий Львів інколи не вдається навіть його жителям. Андрій Роюк, один з львівських урбан-дослідників, щораз знаходить можливість потрапити у важкодоступні місцини рідного міста.\nДо вежі Корнякта , що є частиною Успенської церкви, Андрію вдалося потрапити не одразу, але краєвид, який чекав на горішніх поверхах, був вартий усіх спроб: «Вежа XVI століття. Вона, до речі, була свого часу найвища зі всіх ваших у Львові. Тут, до речі, дзвін був вилитий у XVI столітті, двома-трьома жердями тримає з часів побудови цієї вежі. Якщо подивитися, стільки є різних будівель, в кожної — історія. Кожна будівля свої має якісь таємниці».\n— Серед українських виконавців за останні декілька років хто тебе зачепив? Є шось таке, що от прям по-справжньому?\n— Мені подобається alyona alyona, вона дуже справжня, і хоча це не зовсім мій жанр, але воно проймає і ти проникаєшся цим, навіть якщо не слухаєш таку музику.\n— Ти з нею знайома?\n— В тебе дуже поетичні тексти. Ну, в них багато такого метафоризму. Ти вчилася на філології, але, може, в тебе було колись бажання стати поеткою?\n— Ні, ніколи. Я взагалі несерйозно відносилась до поеток за винятком Ліни Костенко, Лесі Українки, Сильвії Плат, от. Мені це все здавалося завжди дуже сентиментально, і зараз так звучать мої тексти.\n— З сучасних поетів, поеток тобі ніхто не подобається?\n— Мені подобається Галина Крук. Львівська поетка і моя викладачка по суті. У неї був, можна сказати, літературний гурток. Чи «Літературні кузні», чи «Франкові кузні» — при університеті. І ми з Ірою Швайдак (вокалістка гурту «Один в каное» — ред.) там перетиналися досить часто.\n— Ви вчилися разом з Ірою?\n— Ні, вона старша від мене, здається, на два роки чи на три. Але у нас були спільні друзі, знайомі, хоча ми з нею ніколи не дружили особливо.\n— А тобі подобається те, що вони роблять в «Один в каное»?\n— Мені дуже подобається і дуже люблю за те, що їм вдається бути такими, якими вони є, незважаючи ні на що.\n— А тобі вдається?\n— Мені? Не знаю. Можливо, трошки менше, тому що я вибрала інший шлях. Я стала трошки заручницею образу, якого я сама не створювала. Ну, це сталося після «Голосу країни», і фактично дуже часто мені здається, що мене не сприймають такою, яка я є насправді, а більше крізь призму цього образу.\n— У нас найчастіше от якійсь такий, мені здається, дурнуватий абсолютно епітет до української мови, шо у нас мова «солов’їна», так?\n— Я, типу, взагалі ідеально вписуюсь у цю концепцію.\n— Ти можеш бути навіть заручницею свого прізвища, знаєш?\n— І свого імені, і свого прізвища.\n—Ти хотіла би бути більш брутальною?\n—Ну, знаєш, я думаю, що я достатньо брутальна, особливо для людей, які мене знають ближче.\nМайстерня видатного скульптора Еммануїла Миська цілком може стати ще однією туристичною родзинкою Львова. Його внук, скульптор та учасник гурту «Лірвак» Гордій Старух, зумів поєднати свої найбільші захоплення — музику та скульптуру. Хлопець розповідає, що раніше лірникарство було більш поширеним, ніж тепер. На момент, коли в Західній Європі ліри використовували куртизанки для того, щоб позначити місця борделів, в Україні вона залишалася швидше сакральним атрибутом.\nЗ 2009 року Гордій виготовляє колісні ліри та наново відкриває це мистецтво українцям: «Інструменту тисяча років. Ну, перша згадка в Іспанії була, як би це сказати, перша згадка в плані візуальному тобто. Там є храм, на якому зображені два чуваки: один крутить корбу, а другий натискає клавіші. От тільки він був у два рази більший, називався органіструм і його використовували як, скажем, такий праорган. У нас, наприклад, наші деякі фольклористи-дослідники вони взагалі, ну, там такий жосткий сексизм і традиціоналізм, шо тільки чоловік має бути. Як на мене, це якраз якась повна дурня. Зараз дуже багато народу грає на лірах, тобто це зараз є світовий тренд. Люди на то не тільки в Україні зараз підсідають, вони підсідають на то по цілому світу».\nУкраїнських артистів уже не вперше залучають до партійних списків лише як привабливу для електорату обгортку. Проведення безкоштовних концертів — ще один із «традиційних» методів, до яких вдаються кандидати. Таким чином симпатія електорату до зірки має автоматично перейти у прихильність і до тої політичної сили, за яку вона свідомо чи несвідомо агітує.\n— Зараз, до речі, в політику дуже багато іде музикантів, акторів, шоуменів. Тобі не пропонували на цих виборах?\n— Мені пропонували підтримати концертами політичні партії, і всі вони отримали відмову.\n— Ти одноосібно приймаєш рішення?\n— Я раджуся зі своєю командою, але, як правило, якшо я шось вирішила, то я просто шукаю у своєї команди підтримки свого рішення, от. Але Святослав (Святослав Вакарчук — ред.) дуже часто може аргументовано мені підказати правильне рішення, в якому я там найбільше вагаюсь і не можу визначитися. Ну це стосується зараз не творчих моментів.\n— Ну, можна й так сказати.\n— Коли ви востаннє з ним радилися?\n— Ну, десь, мабуть, навесні в останній раз, чи в кінці лютого.\n— Ще до того, як стартувала кампанія.\n— Та. Коли стартувала кампанія, ми майже не спілкувалися.\n— Він тобі розповідав про те, що він готується йти в парламент?\n— Нє, в нас не настільки близькі стосунки, щоб він радився зі мною з такого приводу, чи йти йому в парламент.\n— Але ти фактично єдина, кого він зараз продюсує, фінансує?\n— Так. У нас контракт.\n—Це контракт із ним особисто? Чи із Susy Production?\n— Контракт з Susy Production.\n— Але фактично останній альбом… він виступав в ньому виключно в ролі радника, так? Чи навіть він його в останній момент слухав?\n— Він його послухав в останній момент. І в цьому є свої плюси і свої мінуси. Він людина, яка завжди знає, як краще донести музику до слухача, щоб вона була зрозумілою і при тому зберігала всі твої ідеї, які ти закладаєш в неї при створенні. Але все-таки ми маємо різні погляди на цей рахунок, тому, можливо, я уникла таким чином якихось довгих дискусій. Зрештою ми разом записали вже один альбом, і я думаю, шо для нього це теж буде справедливо — дати мені свободу слова і голосу.\n— Ми підходимо зараз до театру Леся Курбаса, і це одне з місць, які ти обрала. Скажи, чого саме тут?\n— Я його означила для себе як місце, яке дуже змінило моє життя і мій світогляд, тому шо почалося все насправді в театрі Заньковецької. Там я не пам’ятаю, на яку виставу потрапила зі своєю групою з філологічного факультету, і позаду мене сидів хлопець, який там певний час за мною спостерігав, а потім на вушко мені сказав: «Я тобі сьогодні покажу справжній театр». З того часу я більше в Заньковецької не була, а відразу на найближчу виставу ми з ним пішли сюди. Це став мій улюблений театр, тут я побачила вперше «Формули Екстази», на яких я була щонайменше п’ять разів, якщо не більше. Закохалася в творчість Антонича, залюбилася в лемківські пісні ще більше, тому шо в цій виставі вони були.\nБудівля, де нині розташований Львівський академічний театр імені Леся Курбаса, була споруджена як театр-вар’єте ще на початку ХХ століття. Тут діяв кінотеатр та казино «Casino de Paris», а на верхніх поверхах цієї будівлі був готель «Belvedere». Працівники на підтвердження цих історій демонструють настінні «автографи» тих, хто найімовірніше працював свого часу у вар’єте.\nМикола Береза є актором та директором театру, який сьогодні об’єднала навколо себе однодумців, а також став один із найвідоміших колективів за межами рідної країни: «Для мене це дім. В абсолютно повному розумінні цього слова; і раніше навіть це був дім не в переносному значенні. Я довгий час тут жив-підживав, ось. В гримерці, по кутках десь там, на балконі міг підживати, ще починаючи, кажу, зі студентських років. Але це дім з своїм таким унікальним батьком Кучинським, який художній керівник цього театру, який увів тут свого часу таку круту методологію і на базі цієї методології вже якби весь рух театру, все що з ним пов’язано, а ще в поєднанні з оцим невеличким, компактним залом, де глядач може бути частиною дійства, і воно, мені здається, твориться щось ну, в певній мірі унікальне».


Вчені довели теорію відносності Ейнштейна - Korrespondent.net\nКорреспондент.net, 26 липня 2019, 10:29\nТеорію відносності довели в ході спостереження за чорною дірою\nЦе вдалося зробити в ході спостереження за надмасивною чорною дірою Стрільцем A, розташованою в центрі нашої галактики.\nГрупі вчених вдалося довести загальну теорію відносності Альберта Ейнштейна під час спостереження за чорною дірою, розташованою в центрі Чумацького Шляху. Про це пише EurekAlert!.\nВідповідно до загальної теорії відносності, гравітаційні ефекти обумовлені викривленням простору-часу через присутність маси. Це точно описує поведінку світла, на яке впливає тяжіння чорної діри.\nВчені проаналізували ефект, який називається гравітаційним червоним зміщенням, що виникає при випущенні світла зіркою S0-2, що обертається навколо Стрільця A* і максимально зблизилася з чорною дірою в 2018 році.\nБуло відмічено, що при гравітаційному червоному зміщенні спостерігається зміна частоти світла, що випускається з регіону з сильним гравітаційним полем. При цьому зростає довжина хвилі електромагнітного випромінювання, зміщуючись до червоної області спектра.\nВнаслідок гравітаційного червоного зсуву виникає ефект з уповільненням часу.\nРаніше повідомлялося, що нідерландські астрономи вперше змогли зафіксувати "тінь" чорної діри.\nСтворено рекордно потужний лазер1455\nЗнайдена мармурова голова першого імператора Риму796\nЗнайдено найдавніше поховання людей в Африці615\nУ Китаї знайшли останки динозавра невідомого виду534\nВчені назвали найбільш ранню ознаку COVID-1986\nУ Данії знайдені останки вікінгів70


Куди котиться Україна: Екс-голова РНБО Данилюк розповів про "зраду" в оточенні Зеленського\nсереда, 9 жовтень 2019, 19:14\nОлександр Данилюк заявив, що вирішив піти з посади, бо не хоче брати участь у "підкилимних іграх деяких персонажів".\nЕкс-секретар Ради національної безпеки і оборони Олександр Данилюк заявив в інтерв'ю, опублікованому 8 жовтня, що на президента України Володимира Зеленського здійснюють деструктивний вплив, передають Патріоти України.\n"Я вважаю, що наразі на нього є деструктивний вплив певних людей. Команда, скажімо так, веде його трохи не туди. Я думаю, що висновки буде зроблено й це посилить позицію президента в майбутньому", – сказав Данилюк.\nДжерела видання НВ стверджували, що Данилюк нібито вирішив звільнитися через розбіжності з оточенням Зеленського, зокрема з главою Офісу президента Андрієм Богданом і бізнесменом Ігорем Коломойським. У коментарі виданню "ГОРДОН" Данилюк заявив, що вирішив піти з посади, бо не хоче брати участь у "підкилимних іграх деяких персонажів".


Як Устя перетворювалася на “Йордан”, а рівняни — вірили в чудесну силу води • Фотографії старого Львова\nСвято Йордану в Рівному на Усті, 1936 рік\nСвято Йордану в Рівному на Усті, 1936 рік. На Устю, де святили воду, поспішали і дорослі, і діти\nЦе була дуже гарна й пишна подія. Напередодні святкування обирали безпечне місце на річці й облаштовували його до урочистого ритуалу. Усіма цими приготуваннями опікувалися члени церковної громади, але виключно чоловіки. Якщо погода була морозною, з льоду вирізали хрест, ставили його на березі, обливши для кольору буряковим квасом, прикрашали ялиновими гілочками. Поруч споруджували так званий престол, який також прикрашали. Освяченню води передувала урочиста літургія у православних храмах міста і велелюдний хресний хід до річки.\nСвято Йордану в Рівному на Усті, 1936 рік. Перед початком церемонії освячення\nнколи бувало й так. Хтось із парубків чи чоловіків, роздягнувшись, сідав на край ополонки, спустивши у воду ноги. Двоє інших брали його за руки й під схвальні вигуки присутніх занурювали в крижану купіль. Тривало таке купання доти, доки “морж” не починав волати, щоб його витягували. Тоді сміливцю наливали келишок горілки (чого категорично не радять робити лікарі і сучасні “моржі”), й він, ковтнувши її й цокаючи зубами від холоду, швидко одягався. Хоча охочих до таких морозних купань було в давнину небагато, люди вірили, що завдяки такій процедурі можуть упродовж року уберегтися від різних недуг.\nРівняни — хто набирає освячену воду з Усті, хто намагається вмитися нею\nБереги Усті в Рівному на початку 1950-х років\nНова набережна в Рівному пролягла там, де колись святили воду, поч. 1960-х


Картоплекопалки купити в Києві, Україні недорого | Ціни від виробника в інтернет магазині Сантехо\nКартофелевикапиватель ДТЗ 1Б (транспор., Ексцентрик, відрізні диски, зр., Без валу карданного)\nКартофелевикапиватель ДТЗ 1\nКартоплекопачка навісна вібраційного типу ДТЗ-2В призначила для механізованого вікопування картоплі с помощью трактора. Принцип роботи Копачкі Полягає в Наступний: картоплекопачка підкапує рядок карто..\nКартофелевикапиватель ДТЗ 1В (вібраційний, без валу карданного)\nКартоплекопачка навісна вібраційного типу ДТЗ-1В призначила для механізованого вікопування картоплі с помощью трактора. Принцип роботи Копачкі Полягає в Наступний: картоплекопачка підкапує рядок карто..\nДавно мрієте зменшити витрати сил і ресурсів на викопування картоплі, але не знали як це зробити? Саме в таких випадках на допомогу приходить дійсно геніальне пристрій - картоплекопач до мотоблока. Всім дачникам і фермерам в комплект до картоплекопач знадобиться картоплесаджалки і зчіпки.\nКартоплекопалки умовно ділиться на кілька видів, залежно від оброблюваних рядів:\nЯкщо збір бульб вже механізований завдяки екскаватори до мотоблока, то, як бути з висадкою? І тут на допомогу фермеру прийде інженерна думка і винахід, що дозволяє висаджувати бульби швидко і ефективно. Картоплекопач на мотоблок застосовується не тільки на невеликих територіях, а й у фермерських угіддях.\nСкладається Картоплесажалка до мотоблока з бункерів, сошників з дисковими зашпаровують агрегатами й ложкові-дискових апаратів. Всі рухомі інструменти працюють внаслідок валу відбору потужності.\nКартоплекопалка до мотоблока допоможе вам збирати урожай швидко і легко! Величезний асортимент навісних агрегатів, в тому числі і картоплесаджалок, картоплекопалок (в тому числі і звичайні екскаватори), є в наявності в Києві. Саме в інтернет - магазині Керамін, знайдете необхідне обладнання для висадки і викопування коренеплодів, з яким в найкоротші терміни здійсните всі польові роботи. Картоплекопач і картоплекопалка- це виключно корисна продукція для справжніх дачників, як і інші навісні екскаватори, для обробітку грунту.\n💰 Які Картоплекопалки найдешевші?\nТОП-3 недорогих товарів з даної категорії є: Картофелевикапиватель ДТЗ 1В (вібраційний, без валу карданного) з ціною 3450грн, а також Картофелевикапиватель вібраційний ДТЗ-2В (дворядний, без валу карданного) з ціною 5100грн, Картофелевикапиватель ДТЗ 1 з ціною 5200грн.\n🍀 Які Картоплекопалки найпопулярніші у 2022 році?\nНайкращі та найпопулярніші цього року в Santeho - це Картофелевикапиватель ДТЗ 1Б (транспор., Ексцентрик, відрізні диски, зр., Без валу карданного) з ціною 8350грн, Картофелевикапиватель ДТЗ 1 з ціною 5200грн, Картофелевикапиватель ДТЗ 1В (вібраційний, без валу карданного) з ціною 3450грн.\n💎 Які Картоплекопалки актуальні в 2022 році?\nУ 2022 році найбільш актуальні товари це: Картофелевикапиватель ДТЗ 1 з ціною 5200грн, Картофелевикапиватель ДТЗ 1Б (транспор., Ексцентрик, відрізні диски, зр., Без валу карданного) з ціною 8350грн, Картофелевикапиватель ДТЗ 1В (вібраційний, без валу карданного) з ціною 3450грн.\n🔥 Яка ціна на Картоплекопалки в 2022 році?\nСередня вартість на товари з категорії Картоплекопалки: 5900грн. Діапазон цін від 3450грн до 8350грн.\nЦіни на Картоплекопалки в Santeho 2022\nКартофелевикапиватель ДТЗ 1Б (транспор., Ексцентрик, відрізні диски, зр., Без валу карданного) 8350грн\nКартофелевикапиватель ДТЗ 1 5200грн\nКартофелевикапиватель вібраційний ДТЗ-2В (дворядний, без валу карданного) 5100грн\nКартофелевикапиватель ДТЗ 1В (вібраційний, без валу карданного) 3450грн