Марія Капніст: коротка біографія\n4 квітня 1914 р. у шикарному будинку на Англійській набережній у Петрограді народилася Марія Ростиславівна Капніст, справжнє ім’я Марієтта Капніст-Сірко, потомственна дворянка, графиня. Батько граф Ростислав Ростиславович Капніст давав гроші більшовикам "на революцію", допомагав переправляти через кордон газету "Іскра". Мати – прапраправнучка Івана Сірка Анастасія Дмитрівна Байдак, красуня, знала 18 мов.\nМарія Капніст – найменша з п’яти дітей мала гувернанток, учителів. До шести років Маша жила в Петербурзі, великими очима дивилася на Георгія Холодовського, закоханого у її старшу сестру. Друзі його називали Юрієм, а маленька Маша – Юла, Юл. Разом вони грали у піжмурки. У їхньому палаці бували відомі люди, наприклад, Федір Шаляпін, закоханий у матір Марії. Маша спостерігала, як співак тримає мамину руку, цілує її. Федір Іванович прослухав Машу, дав їй кілька уроків.\nВлітку родина відпочивала в Судаку, де був маєток на 70 кімнат. Згодом переїхали туди, а взимку 1921 р. було вивішено оголошення, щоб усі дворяни, титуловані особи прийшли в ГПУ. Батько безстрашно пішов, повернувся пізно увечері; наступного дня його забрали і розстріляли на горі Алчак за те, що граф… Три тисячі людей тоді розстріляли за одну ніч. Тітку убили прямо на очах Маші, так закінчилося дитинство шестилітньої дитини.\nСпочатку замучив голод: їли геть усе – мололи виноградні кісточки, міняли на золото жир дельфіна. Потім довелося тікати від влади. Кримські татари матері з Машею надали притулок, дали національний одяг. Червоний терор тероризував родину: старша сестра Марії померла від розриву серця; один брат утопився, другий потрапив у табори. Врятувався тільки брат Андрій, який поміняв прізвище Капніст на Копніст (цей вчинок Маша не зрозуміла і не простила).\nТа хіба могла ховатися від комуністів горда, непокірна Марія? Якось у школі на завдання вчительки знайти риму до слова "комуніст" вона відповіла: "Комуністами ніколи не будуть Капністи". Її вигнали зі школи.\nЯкось випадково Марія Капніст зустріла Юла: вона згадала свою дитячу закоханість, Маша нагадала юнакові сестру. Та щастя було коротким: у 1934 р. за дворянське походження Марію виключили з інституту і заборонили жити в Ленінграді. Марія Капніст почала мандрувати: працювала бухгалтером у Києві, потім у Батумі. Якось на демонстрації молоду, струнку красуню помітив Лаврентій Берія – і забажав. А оскільки дівчині бракувало практичного розуму, то у 1941 р. Марію Ростиславівну репресували "за антирадянську пропаганду й агітацію" дали 8 років таборів, а Георгію-Юрію сказали, що вона загинула.\nЯкось Марія відмовила й ударила по пиці начальника табору. Щоби помститися, її кинули у чоловічий барак до карних злочинців, але знайшовся захисник, якому свого часу вона допомогла, і врятував її.\nУ таборі Марію від смерті у вогні врятував польський інженер (також в’язень) шляхтич Ян Волконський. Як подяку закоханий попросив народити йому дитину. Коли таборове керівництво дізналося про вагітність, її змушували зробити аборт, – але графиня відмовилася. Тоді їй влаштували пекло: вночі занурювали в крижану ванну, обливали холодною водою. У таборі в пустелі Джезказгана у вугільних копальнях вагітну Марію Капніст зранку спускали в діжці на 60 метрів вниз, а увечері піднімали нагору. У тюремній лікарні вона народила дочку Раду. І сталося неможливе – дитина вижила! Яна Волконського розстріляли, дочці навіть по батькові записали не Янівна, а Олегівна.\nПісля народження дочки Марія знайшла сенс життя. Дочка ходила в дитячий садок при таборі. Капніст уже рахувала дні до "дембеля", але побачила, як вихователька б’є Раду і примовляє: "Я виб’ю з тебе ворога народу". Марія накинулася на неї та побила її.\nДругий термін відбувала в Красноярському краї (в Єнісейську знову зустрілася з А. В. Темирьовою). Упродовж п’ятнадцяти років у табори приходили до Марії посилки – і вона розуміла, що її Георгій (Юл) живий. Він єдиний не боявся підтримувати "ворога народу", надсилав сухофрукти, цибулю, часник, картоплю, консерви. Як вона чекала зустрічі з Юлом!\nГеоргій Холодовський і Марія Капніст зустрілися на московському вокзалі. Сивогривий красень із величезним букетом квітів виглядав жінку своєї мрії. Він не звертав уваги на худу зморщену стару. Не дочекався – і віддав букет жінці: "Вас не зустріли, і я не зустрів того, кого чекав". Коли він пішов, Марія не стрималася: "Юл!". Чоловік кинувся до жінки але вона відштовхнула й побігла. Їй було все одно – хоч під поїзд, але друг догнав її. З того часу вони були ніжними друзями, він сватався, але Марія зрозуміла: у неї забрали красу, кохання. У неї забрали й дочку. Вони зустрілися у Харківському дитячому будинку. Рада відмовилася визнати Марію своєю матір’ю. Вона звинувачувала її у всіх нещастях, яких зазнала за своє коротке життя. Марія Ростиславівна написала: "Я испытала такие страшные лагеря, но более страшные пытки я испытала, когда встретила свою дочь, которая не хотела меня признавать". Згодом Радислава повернулася до матері.\nЗвільнена Марія Ростиславівна була лише в 1956 р., в 1958 р. повністю реабілітована. Справа Марії Ростиславівни Капніст була припинена "за відсутністю складу злочину".\nЗ 1956 р. до останнього дня жила в Києві. Тяжким було вороття Марії на волю. Грошей не було, на роботу не брали — "зеківка", майже жебракувала, спала на вокзалах, у телефонних будках, бомжувала без роботи та прописки. Працювала двірником, прибирала у пельменній. Про сцену аристократка й не мріяла. Раз вона стояла у фуфайці біля кас кінотеатру, до неї підійшов молодий режисер Юрій Лисенко і запитав: "Ви у якому фільмі знімаєтеся?" – і повів на знімальний майданчик картини "Таврія". Марія Капніст знялася у 120 фільмах. Графині, відьми, монашки. Знялася вона і в Голлівуді - грала черницю у фільмі "Темні води" (1994 р.). Була вона й актрисою Київського театру російської драми.


Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 240 комбінованого типу Харківської міської ради - Робота за програмою "Дитина"\nГоловна » Навчальний процес » Робота за програмою "Дитина"\nПрацюємо за Програмою виховання і навчання дітей від двох до семи років "Дитина"\nПроцес оновлення та гуманізації дошкільної освіти, здійснюється за допомогою використання Програми "Дитина".\nПедагогічні працівники ДНЗ продовжують вивчати рекомендації вітчизняних науковців у сфері дошкільної освіти, інструктивно-методичні документи.\nВикористовуючи методичний банк даних створюються моделі розвивального предметно-ігрового, природного, соціального середовища для дітей. Для забезпечення потреби дітей гнучко, варіативно використовувати простір, почуватися володарями ігор та іграшок, виявляти свої інтереси, займатися улюбленими справами, вихователі постійно трансформують оснащення осередків розвитку: ігрові, куточки самостійної художньої діяльності, книги, природи, розвиваючих ігор, мовно-театральні, національні, чергових, тощо.\nТематичні куточки оформлено й наповнено матеріалами, посібниками та іграшками так, щоб підказати дітям вид діяльності та способи дій, а у відповідних ігрових зонах – сюжет гри та способів його реалізації. При цьому враховано вимоги відповідності предметного середовища віковим особливостям вихованців, що дозволяє задовольнити індивідуальні інтереси дітей, зробити навчально-виховний процес диференційованим. Облаштування простору кожної групової кімнати дає можливість вихованцям діяти як невеличкими підгрупами, так й індивідуально. Підбирався матеріал з художньої літератури, музичного та образотворчого мистецтва, ігрової діяльності тощо.\nРозроблено розклад занять на тиждень. У першій половині для рівномірно розподіляються види активності за основними лініями розвитку залежно від бажання та інтересу дітей. Реалізація завдань освітніх ліній відбувається за режимними моментами на основі блочно-тематичного принципу, схваленого на педраді .\nУ навчально-виховному процесі педагогами використовуються як спеціально організована навчальна діяльність (заняття), так і самостійна діяльність дітей (художня, рухова, мовленнєва, ігрова). В залежності від віку дітей, педагогічної мети заняття проводяться фронтально, підгрупами чи індивідуально. Впроваджуючи інноваційні технології в практику роботи з дітьми педагоги проводять тематичні, комплексні, комбіновані, інтегровані, домінантні, сюжетно-динамічні заняття в залежності від розділу програми, обраного напрямку, що забезпечує високу продуктивність діяльності дітей. Організована навчальна діяльність (підгрупові, індівідуальні, міні-заняття, комплексні, інтегровані, колективні, підсумкові) планується в першу половину дня. У другій половині дня домінує розвивально-виховна зайнятість із фізичної культури, образотворчої , трудової, театральної діяльності.


Про це йдеться у повідомленні на сайті фірми.\nМорська вода є у сто разів ефективнішим провідником електрики, ніж прісна. Теоретично цього достатньо, щоб спорудити з неї примітивну антену для прийому і передачі радіохвиль. Однак фактично морська вода поступається металам у провідності приблизно в мільйон разів.\nЦе не завадило японській компанії Mitsubishi провести розрахунки щодо оптимального діаметру струменя води, яка подається під тиском до сопла антени, і сконструювати систему SeaAerial. Її коефіцієнт корисної дії становить близько 70%. У ході випробувань невелика модель SeaAerial успішно зловила телесигнал.\nЯк повідомляв 5.ua, 22 січня 2016 року в Японії розпочалося будівництво найпотужнішої сонячної електростанції на воді.\nВ Індії сонячні панелі на 18 га повністю забезпечать енергією аеропорт


На Всеукраїнському конкурсі писанкарства «Великодні писанки» обрано переможців – Департамент освіти і науки\nГоловна Без рубрики На Всеукраїнському конкурсі писанкарства «Великодні писанки» обрано переможців\nпоновлено 04.05.2021 23.04.2021\n22 та 23 квітня 2021 року у місті Житомирі на базі обласного Центру дитячої та юнацької творчості відбувся Всеукраїнський конкурс писанкарства «Великодні писанки».\nУ заході взяли участь 79 учасників з 12 областей України, які представили роботи у двох вікових категоріях: молодшій (6-13 років) та старшій (14-18 років). Впродовж конкурсних днів журі оцінили писанкові композиції на тему «Дерево життя», а також контрольний розпис наживо через онлайн-платформу.\nКерівник гуртка Житомирського Центру творчості дітей і молоді Ольга Воробйова оцінювала роботи дітей молодшої вікової категорії. Вона розповідає про особливості конкурсу писанкарства.\n«Специфіка конкурсу в тому, що кожна писанка є індивідуальною, унікальною, кожен регіон має свої символіку та автентичність. Кожна писанка – це шедевр. Кожен учасник вкладав душу в своє творіння. Мені дуже подобаються писанки із західних областей, вони не схожі на наші поліські. За писанкою можна визначити регіон, звідки надіслані роботи. Добре, що керівники допомагають дітям, вчать їх, як писати, як тримати писачок. Керівники докладають багато зусиль, щоб виходили такі чудові роботи. Учасники використали допоміжні натуральні матеріали – тканину, дерево. Я вважаю, що всі учасники вже є переможцями», – розповіла член журі конкурсу Ольга Воробйова.\nПисанки дітей старшої категорії оцінювала керівник фольклорного колективу «Джерельце» Ангеліна Нестерова. Вона була приємно вражена роботами дітей.\n«Відверто кажучи, я дещо боязливо ставлюся до оцінювання, адже на конкурсі представлені кращі з кращих в Україні! Наші учасники – всі молодці. Діти пишуть писанки і передають свою самобутність в традиційній чи авторській писанці. І цей конкурс насправді є святом! Діти працюють так, ніби це сам Господь Бог водить їх ручками під час розпису. З нагоди свята сьогодні розцвіли фіалки поблизу Центру творчості. Це знак!» – поділилася враженнями член журі Ангеліна Нестерова.\nВсеукраїнський конкурс писанкарства «Великодні писанки» проводиться з метою виявлення і підтримки обдарованої учнівської молоді та розвитку творчих здібностей у дітей та підлітків, а також популяризації звичаїв українського народу в сфері декоративно-ужиткового мистецтва, розповіла заступник КЗПО «ОЦДЮТ» Марія Бовсуновська.\n«Такі конкурси дають унікальну можливість долучитися до народних звичаїв та обрядів. Ми, зважаючи на всі карантинні норми, проводимо конкурс писанкарства і дякуємо всім, хто знайшов можливість долучитися. Всеукраїнський конкурс відродився після багатьох років забуття і сьогодні ми відновлюємо традицію його проведення. Роботи учасників є унікальними, вони всі вже є найкращими, тому у членів журі було надзвичайно складне завдання обрати кращих із кращих», – розповіла Марія Бовсуновська.\nУ молодшій віковій категорії у номінації «Оцінка експонату» диплом першого ступеня отримала Вероніка Макійчук із Івано-Франківської області. А в номінації «Оцінка контрольного розпису» перемогла Марія Рибалко із Дніпропетровської області. З-поміж старших учасників в обох номінаціях взяла першість Катерина Чулій із Житомирщини.


Карантинна кава від легендарної «Вірменки» | Lviv.Travel\nСьогодні ми поспілкувались з паном Мирославом, одним з кращих барист відомої кав’ярні «Вірменка», про правильне приготування кави вдома. Оскільки, багато львів’ян і туристів сумують за улюбленим напоєм в джезві, ми спробуємо розкрити найважливіші секрети заварювання.\nЧому саме кава в джезві?\nУ джезві ми заварюємо справжню каву: густу, насичену та ароматну. Це так звана «жива кава», під час її приготування зберігаються усі корисні властивості. Також це один із перших способів приготування кави, який з’явився у Львові.\nЩо робити, якщо вдома немає джезви? Яку обрати?\nСлід обрати турку з широким дном і дуже вузькою шийкою, адже ця форма дозволяє заварити каву зі спеціальною пінкою, яка не дає випаровуватись ароматам. Вважається, що найсмачніша кава виходить у мідній джезві. Це пояснюють тим, що мідь має високу теплопровідність, яка дозволяє металу швидко і рівномірно розігріватись. До речі, у «Вірменці» Ви можете придбати джезву для заварювання кави вдома.\nНа що потрібно звернути увагу під час приготування?\nНайперше і найважливіше – вид зерна. Для приготування смачної кави повинна бути гарно обсмажена арабіка. Вода теж важлива. Бажано, щоб вона була м’якою\nПорадьте, які мають бути співвідношення кави і води?\nПриготування триває 3-4 хв. Пропорції: на 10 грамів кави – 100 грамів води (1/10). Зокрема, вода повинна бути кімнатної температури. Шанувальникам солодкого напою на етапі засипання кави в турку можна додати також цукор. Важливим фактором є те, що кава не повинна закипіти, її лише доводять до кипіння (90°C).\nЗазначимо, що з 20 квітня, на каву в джезві, можна завітати у Вірменку, також обрати для себе ароматний лікер, чи цілющу наливочку. Поки що, каву готуємо тільки на виніс і з нетерпінням очікуємо на шумні вечори, за кавою, з нашими відвідувачами.\nТакож Ви можете замовити вже готову каву для заварювання в джезві «Суміш Вірменки» кур’єром, який доставить її з усіма санітарними нормами. Тел. +380 (96) 529 07 22\nУ попередніх публікаціях ми спробували розібратися у закономірностях приготування кави вдома і отримали поради щодо приготування улюблених капучино і лате.


За добу на дорогах України в ДТП загинуло 17 людей » МІА Вектор Ньюз\nВектор Ньюз » НОВИНИ » Події » За добу на дорогах України в ДТП загинуло 17 людей\nЗа добу на дорогах України в ДТП загинуло 17 людей\nЩе 111 учасників дорожнього руху травмовано\nУпродовж минулої доби на дорогах України в дорожньо-транспортних пригодах загинуло 17 людей. Ще 111 учасників дорожнього руху травмовано, повідомляє прес-служба Національної поліції.\n"Загалом упродовж минулої доби на автошляхах держави сталося 879 дорожньо-транспортних подій, із них 123 - із постраждалими. У ДТП загинуло 17 людей, ще 111 отримали травми", - йдеться в повідомленні.\nУ зв'язку з цим поліція закликає водіїв бути уважними і не порушувати Правил дорожнього руху.\nНагадаємо, раніше повідомлялося, що в Кіровоградській області внаслідок дорожньо-транспортної пригоди двоє людей загинуло, ще троє отримали травми різного ступеню важкості. ДТП сталося на автодорозі біля с. Шевченкове Кіровоградського району. При цьому в ДСНС розповіли, що рятувальники за допомогою гідравлічних ножиць деблокували постраждалу жінку й тіла двох загиблих осіб із понівеченого легковика.


Презентація до уроку з курсу "Основи здоров'я" для 4 класу на тему "Щоб не сталося пожежі". Можна використати в якості матеріалу для виховної години.\nТак чи ні?Включіть воду у ванній та займайтеся своїми справами.\nТак чи ні?Для зливного отвору на кухні використовуйте спеціальну решітку.\nТак чи ні?Харчові відходи викидайте в унітаз.\nТак чи ні?Коли з крана капає вода, не звертайте уваги.\nТак чи ні?Сміття викидайте тільки в спеціальну корзину.\nДавньоєгипетська загадка. Це страшне чудовисько пожирає все на своєму шляху, а наситившись їжею, вмирає разом з нею.\nСумна статистика. Кожні півгодини в Україні надходить сигнал про пожежу. Щодня в пожежах гине 6, а отримують травми 4 людини. Щодня підрозділи МНС більше 500 разів виїжджають за сигналом тривоги. Близько половини всіх пожеж виникає від необережного поводження з вогнем (у тому числі й дітей).\nПустощі з вогнем. Криком вогню не загасиш!\nРозумники й розумниціЧому будь який електроприлад не можна вмикати та вимикати мокрими руками?Чому при вимиканні не можна смикати за шнур?Що може статися, якщо електроприлад або електропровід намокне?\nРозумники й розумниціЧому завжди після користування електроприладами слід неодмінно вимикати їх з розетки?Чому потрібно якнайдалі обходити оголені проводи?\nРозумники й розумниціЧому категорично забороняється вмикати світло та електроприлади, якщо на кухні відчувається запах газу?Чому категорично забороняється заливати водою праску або телевізор, якщо вони загорілися?\nВимкни електроприлади!Зателефонуй 101!


Олександр Мотузяник: Бойовики застосовують реактивну артилерію на Маріупольському напрямку | UACRISIS.ORG\nОлександр Мотузяник: Бойовики застосовують реактивну артилерію на Маріупольському напрямку\nКиїв, 11 серпня 2015 року – На Маріупольському напрямку ключовою точкою української оборони вчора була Старогнатівка та прилеглі території. «Нагадуємо, зранку сили АТО відбили спробу ворожого наступу, перейшли у контратаку і повернули контроль над стратегічними висотами. Незважаючи на понесені втрати, ворог продовжив артилерійські обстріли наших позицій біля Старогнатівки, які велися як у світлу, так і в темну пору доби. Окрім цього, окупанти відпрацювали по наших укріпленнях з реактивних установок «Град», які розгорнуті у районі Роздольного, що на південь від Комсомольського – менш, ніж за 15 км до лінії фронту», – повідомив речник Адміністрації Президента України з питань АТО полковник Олександр Мотузяник під час брифінгу в Українському кризовому медіа-центрі. Також вдень потужні артилерійські та мінометні обстріли бойовиків пройшли у районі Павлопільського водосховища – біля Гранітного і Чермалика. У Широкиному відбулися дві перестрілки між бойовиками та українськими військовими.\nНа Луганському напрямку на ділянці фронту від Старого Айдару до Оріхового не було зафіксовано жодного факту порушення режиму тиші. Біля Станиці Луганської пізно ввечері бойовики близько 2 годин вели обстріл українських позицій. Вранці відбулася короткотривала перестрілка у районі Щастя. Близько другої години ночі бойовики здійснили постріл з міномета біля Золотого. Найскладніша обстановка – у Троїцькому, де українські фортифікації знову були обстріляні зі ствольної та реактивної артилерії. «Підтверджується інформація про розгортання батареї ворожих гаубиць у Стаханові та «Градів» – у Ірміному», – додав полковник Мотузяник.\nНа Донецькому напрямку біля Світлодарська бойовики зрідка використовували лише стрілецьку зброю у районі лінії зіткнення від Розсадок до Луганського. Під Горлівкою також обстановка стабілізувалася: бойовики проявляли активність лише у Майорську і Новгородському, обстрілюючи українських бійців з прилеглих районів Горлівки. На ділянці фронту від Горлівки до Ясинуватої незаконні збройні формування вели вогонь по українських опорних пунктах у Верхньоторецькому та Кам’янці. Бойовики зосередили важке озброєння у житлових кварталах Пантелеймонівки та Ясинуватої, і активно його застосовують, переважно у темну пору доби. На західних околицях Донецька епіцентр протистояння – селище Піски. «Також пізно ввечері під ворожий артобстріл потрапили житлові квартали Красногорівки. Використання важкого озброєння – танків та артилерії – з боку незаконних збройних формувань носить систематичний характер», – уточнив речник АПУ з питань АТО. За минулу добу внаслідок бойових дій 1 український військовослужбовець загинув, 13 – отримали поранення. Ці втрати сили АТО понесли на Донецькому і Маріупольському напрямках – переважно під Горлівкою, Донецьком і Старогнатівкою.\nУчора у зоні АТО українські військові зафіксували 9 польотів ворожих безпілотників.\nСлужба безпеки України викрила зрадника. «Під час передачі таємної інформації ворожому агенту оперативники затримали підполковника юстиції, який працював на посаді заступника начальника слідчого відділу управління СБУ в Донецькій області», – розповів речник АПУ з питань АТО. Встановлено, що роботу координував співробітник ФСБ РФ на прізвисько «Іспанець». «Росіяни щедро платили своєму агенту за цінні відомості – у підполковника юстиції вилучили 40 тисяч доларів США готівкою», – додав полковник Мотузяник.\nТакож на блокпосту біля села Березове Мар’їнського району Донецької області наряд українських прикордонників затримав бойовика. Легковий автомобіль рухався з окупованої території, і прибув на український блокпост, але почав розвертатися, не доїхавши до контрольного посту. За кермом авто знаходився чоловік у камуфляжній формі з символікою бандформування «ДНР». У ході фільтраційних заходів у водія вилучили так званий «військовий квиток», виданий бойовиками і набої до автомата.\nНа дорозі Первомайськ-Лисичанськ правоохоронці зупинили вантажний автомобіль. У ході огляду вантажу виявили та вилучили 2 кілограми вибухівки, 30 набоїв, дві димові шашки та 10 запалів до гранат. Також у Луганській області на одному з контрольних постів українські прикордонники вилучили боєприпаси та вибухівку – магазин до автомата Калашникова, 2 сигнальні ракети, елемент від ударного вибухового механізму та речовину, схожу на пластид. «Небезпечну знахідку виявив досвідчений пес прикордонників», – уточнив полковник Мотузяник.


Квитки на “Зомбіленд”!\nВигравай кіно-призи на треш-хорор ЗОМБІЛЕНД: ПОДВІЙНИЙ ПОСТРІЛ від KADRooM!\nШукай розіграш у нас у Facebook та Instagram.\nНа кожного з трьох переможців, котрих ми визначимо 21.10, чекатимуть пара квитків на допрем‘єрний показ фільму у Києві (22.10), футболка та кружка!\nЗОМБІЛЕНД: ПОДВІЙНИЙ ПОСТРІЛ (у кіно з 24 жовтня)\nНе зволікай! Футболка, кружка та пара квитків самі себе не виграють!


Президент Гамбії пригрозив перерізати глотки всім геям в країні - Фізична розправа чекає всіх, хто захоче укласти гомосексуальний шлюб | СЬОГОДНІ\nПрезидент Гамбії пригрозив перерізати глотки всім геям в країні\nФізична розправа чекає всіх, хто захоче укласти гомосексуальний шлюб\nПрезидент Гамбії. Фото: en.wikipedia.org\nПрезидент Гамбії Яйя Джамме пригрозив перерізати горло всім геям в країні, пише Washingtonpost.\n"Якщо ви робите це (в Гамбії), я переріжу вам глотку, – сказав Джамме. – Якщо ви чоловік і хочете одружитися з іншим чоловіком в цій країні, і ми схопимо вас, то ніхто ніколи більше навіть не гляне на вас, і жодна біла людина нічого не зможе з цим зробити".\nЯйя Джамме, який обіймає посаду президент Гамбії з 1996 року, відомий не тільки тим, що розгорнув у країні активну кампанію проти осіб нетрадиційної сексуальної орієнтації, а й своїми скандальними ініціативами.\nТак, в 1999 році у смерті своєї тітки глава держави звинуватив чаклунів. Тоді в країні було оголошене "полювання на відьом". Також глава держави заявляв, що знайшов ліки від СНІДу, запропонувавши лікувати його відварами з трав.\nГамбія геї розправа


Нарада Комітету Верховної Ради з питань освіти, науки та інновацій і Спілки ректорів – Луганська державна академія культури і мистецтв\nНарада Комітету Верховної Ради з питань освіти, науки та інновацій і Спілки ректорів\n23/04/2020 27/05/2020 Есин РусланНовини\n23 квітня 2020 року відбулося спільне онлайн-засідання Комітету з питань освіти, науки та інновацій Верховної Ради України й Спілки ректорів закладів вищої освіти.\nНараду проводив голова Комітету Сергій Бабак. Від українських ЗВО у спільній онлайн-нараді взяли участь: президент Спілки ректорів закладів вищої освіти України Леонід Губерський, представники Президії Спілки, а також голови регіональних Рад ректорів закладів вищої освіти України.\nСергій Бабак відзначив, що система вищої освіти загалом працює у надзвичайному режимі і наголосив, що в результаті конструктивного діалогу профільний Комітет прагне почути пропозиції від очільників провідних ЗВО України. Ректори долучилися до жвавої дискусії й активно висували пропозиції. Серед основних проблем українських навчальних закладів було окреслено, зокрема, технологічні, методологічні, психологічні й матеріальні. Також розглядалися питання акредитації освітніх програм, організації вступної кампанії в умовах пандемії; обговорювалися пропозиції щодо внесення законодавчих змін, а також питання надання ширшої автономії ЗВО, включно із фінансовою автономією. Ректори висловили стурбованість тим, що наразі в українських ЗВО майже повністю відсутні медичні працівники. Подібна практика, як погодилися ректори, за умов поширення коронавірусу потребує перегляду й подальшого запровадження конструктивних змін, відповідно до вимог сучасної ситуації.\nПідсумувавши перебіг дискусії, Сергій Бабак запропонував Спілці ректорів закладів вищої освіти України очолити процес підготовки звернення до Комітету, щоб узагальнити ключові пропозиції, озвучені під час наради.\nМинулий пост Previous post: Карантинні заходи продовжено\nНаступний пост Next post: Дистанційне навчання без стресу: поради студентам


Експорт зерна у 2018 році приніс рекордні $7,2 млрд — КУРКУЛЬ\nЕкспорт зерна у 2018 році приніс рекордні $7,2 млрд\n12 лютого 2019 393 0\nУкраїна щороку нарощує експорт зернових починаючи з 2010 р. Хоча 2018 р. і не був встановлений черговий рекорд, на зарубіжні ринки було вивезено 41,7 млн т зерна. Це втричі перевищує показник 2010 р. і лише на 0,4% менше, ніж 2017 р. Про це повідомив заступник директора Національного наукового центру «Інститут аграрної економіки», член-кореспондент НААН Микола Пугачов, передає перс-служба інституту.\nЗа його словами, загальне зростання експорту українського зерна в грошовому виразі призвело до найвищої його вартості в історії України — $7,2 млрд. Це відбулося, в першу чергу, за рахунок збільшення експортних цін.\n«Був встановлений новий рекорд за обсягами закордонних поставок кукурудзи — 21,4 млн т. Він на 10% перевищив показник 2017 р. у 19,4 млн т і у 5,2 рази — результати 2010 р.», — ідеться в повідомленні.\nОбсяги експорту пшениці, хоча й перевищили показники 2010 р. у 3,3 рази, зменшилися у порівнянні з 2017 р. і становили торік 16,4 млн т.\n«Поставки ячменю на зарубіжні ринки у 2018 р. знизились у порівнянні з попереднім роком на 1,3 млн т і становили 3,6 млн т», — повідомили науковці.\nНайбільшими покупцями українського зерна у 2018 р., як і раніше, були країни Азії, Європи та Африки.\nЛідируючу позицію у рейтингу найбільших імпортерів вітчизняних зернових з 2011 р. традиційно утримує Єгипет.\n24 травня 524\n20 травня 509\n2019-07-23 13:44:262018-09-20 16:20:092018-05-11 09:00:492018-01-20 11:15:302017-06-07 11:00:55


HYNIX DDR3-1333 2GB (HMT325U6CFR8C-H9N0), купити в Івано-Франківську, детальний опис, характеристики, фото, ціна. Оперативна пам'ять. Комп'ютерні комплектуючі. Інтернет-магазин ІнтерАктив, inter.if.ua\n›HYNIX DDR3-1333 2GB (HMT325U6CFR8C-H9N0)\nКод товару 95180\nПам'ять DDR3 2GB HYNIX 1333MHz, PC3-10600, CL9\nВідгуки про HYNIX DDR3-1333 2GB (HMT325U6CFR8C-H9N0)\nВведіть вашу думку про HYNIX DDR3-1333 2GB (HMT325U6CFR8C-H9N0).\nВідгуки про HYNIX DDR3-1333 2GB (HMT325U6CFR8C-H9N0):\nХочете купити HYNIX DDR3-1333 2GB (HMT325U6CFR8C-H9N0) в Івано-Франківську? Інтернет-магазин ІнтерАктив пропонує низькі ціни на HYNIX DDR3-1333 2GB (HMT325U6CFR8C-H9N0). Якщо товар є в наявності, то ми доставимо його в наш офіс напротязі 1-3 днів. Купити оперативну пам'ять (RAM) в Івано-Франківську можна швидко та дешево. Для цього необхідно зробити замовлення на сайті Inter.if.ua або за телефонами (093) 807-54-32, (0342) 50-48-66. Можлива доставка по Івано-Франківську та області, деталі у менеджерів.\nHYNIX DDR3-1333 2GB (HMT325U6CFR8C-H9N0), 343 грн.


ЧЕРВОНИМИ ЗАЛИШАТЬСЯ ЛИШ МАКИ | Газета "Подолянин"\n9 квітня, саме у Чистий четвер, коли українські господині дружно вимивали від бруду свої оселі, Верховна Рада врешті прийняла закони, яких українські патріоти чекали ще з моменту здобуття Україною Незалежності – з 1991 р.\n– Володимире Михайловичу, наскільки своєчасно прийнято ці закони? Адже одні люди вважають, що сьогодні є набагато важливіші справи, ніж перейменовувати вулиці. Інші ж нарікають, що ці закони мали бути прийняті ще на початку 90-х…\n– Досвід інших посткомуністичних країн Європи свідчить: чим швидше приймалися такого роду закони, тим впевненіше країни розвивалися як нормальні демократичні держави. На жаль, протягом 90-х років, коли більшість української влади була представлена ще комуністичними елітами, це було неможливим. Проте і після подій Помаранчевої революції забракло голосів депутатів, які готові були прийняти такі закони.\n– Інститут національної пам’яті ще з жовтня минулого року розпочав «десовєтизацію» державних свят, зокрема відзначення Дня захисника Вітчизни не 23 лютого, а 14 жовтня. Чи будуть якісь зміни з 1 травня?\n– Думаю, що насправді є потреба впорядкувати систему державних свят в Україні, бо в нас поки що мішанина свят комуністичного минулого, нових національних і релігійних свят. Ми вже взялися за підготовку такого законопроекту. В ньому пропонуємо залишити 1 травня як День праці, натомість скасувати 2 травня як вихідний день. Вихідних узагалі має бути менше.\n– Але ж «на майські» люди звикли садити бараболі…\n– Ми прекрасно це розуміємо, але якщо 1 травня – день, коли ми садимо картоплю, то це не означає, що свято має відзначатися на державному рівні. З отаких дрібничок, коли ми самі себе потроху обманюємо, починається і велика брехня.\n– Новим законом скасовується термін «Велика Вітчизняна війна». Невже це так принципово?\n– Так. По-перше, це термін суто радянської пропаганди, його завданням було підкреслити окремість усіх радянських людей у захисті своєї радянської вітчизни, хоча у війну була втягнута 61 країна.\n– Тобто, дата 22 червня 1941 року перестала бути для України актуальною як дата початку війни?\n– Вона залишається актуальною лише як дата початку одного з етапів війни, коли колишні союзники – Радянський Союз і нацистська Німеччина – почали війну між собою. Щодо кінцевої дати, то після капітуляції нацистської Німеччини війна тривала ще декілька місяців, як мінімум до 2 вересня 1945 року. Для прикладу, мій дід Клим Бареляк, як і багато українців, ще до вересня воював на Далекому Сході проти Японії. Для багатьох українців війна продовжилась ще надовше, оскільки до середини 50-х років тривало протистояння українського визвольного руху з радянським тоталітарним режимом.\n– Ця війна була надзвичайно міфологізована радянською пропагандою. Які ще міфи сьогодні належить розвінчати?\n– Перший міф – власне те, що війна була Великою Вітчизняною і розпочалась 22 червня 1941 року. Інший міф – про те, що війну було виграно Радянським Союзом завдяки геніальному полководцю Сталіну. Насправді ж її було виграно не завдяки, а всупереч Сталіну. Його «стратегія» полягала в тому, що просто тисячами трупів радянських солдатів давили ворога.\nЩе один міф – дуже популярний був у радянській, а нині і в російській пресі, – що представники українського визвольного руху, повстанської армії були колабораціоністами і співпрацювали з нацистами. Натомість факти свідчать про їхню запеклу боротьбу проти нацистів.\n– Напередодні відзначення 70-ї річниці Перемоги було запроваджено додатковий День пам’яті та примирення 8 травня, натомість 9 травня тепер відзначатимемо День Перемоги над нацизмом у Другій світовій війні. Навіщо для вшанування полеглих окрема дата?\n– Тому що більшість європейських держав 8 травня – день підписання нацистською Німеччиною капітуляції – відначають саме як День пам’яті та примирення. Це надзвичайно важливо для України, яка стала однією з центральних арен Другої світової війни і втратила майже 10 мільйонів життів. На жаль, українці, позбавлені власної держави, воювали в арміях інших держав і нерідко – один проти одного. Це трагедія українського народу. Саме тому для нас такими важливими є дні пам’яті та примирення, коли минулі протиріччя втрачають свій вплив.\nЗ іншого боку, на пострадянському просторі вкоренилася традиція відзначення Дня Перемоги 9 травня. Особливо цього року це важливо тому, що маємо ще живих учасників Другої світової війни, які відзначатимуть 70-ту річницю перемоги над нацизмом. Тому, за нашою пропозицією, Указом Президента і новоприйнятим законом затверджено два дні – 8 і 9 травня.\n– Як саме Україна має по-новому відзначати День Перемоги?\n– 8 травня українці долучаться до загальноєвропейської акції «Перша хвилина миру» і разом з усіма вшанують хвилиною мовчання загиблих під час Другої світової війни.\n– А чи є намір вшанувати таки цього разу і ветеранів Української повстанської армії?\n– Коли ми говоримо про перемогу над нацизмом, то повинні вшановувати всіх українців, які боролися з нацизмом чи то в лавах Червоної армії (а їх там справді було найбільше), чи то в лавах Української повстанської армії, чи війська польського, чи в лавах американської, британської, французької або канадської армій. Ми повинні пам’ятати їх усіх.\n– Цього року маємо відмовитися від радянської символіки – георгіївської стрічки та червоного «прапора Перемоги». Що натомість?\n– Новим символом поваги до тих людей, котрі брали участь у Другій світовій війні та загинули, є червоний мак, який ми як громадську ініціативу запровадили ще торік. Такий символ у Європі вкоренився ще після Першої світової війни.\n– Володимире Михайловичу, підсумовуючи нашу бесіду, скажіть, чому українці впродовж ХХ століття мали декілька потужних сплесків боротьби проти комуністичної нечисті, та чомусь ця боротьба жодного разу не призвела до повної та беззаперечної перемоги? Які уроки маємо винести, аби цього разу, після перемоги Революції гідності, після стількох жертв, ми врешті досягли мети багатьох поколінь – вільної та незалежної України?\n– Українці дуже добре вміють боротися «проти», українці дуже добрі повстанці, дуже добрі дисиденти. Але нам треба врешті навчитися користуватися своїми перемогами. Думаю, нині ми отримали такий шанс, і після перемоги в революції наша єдність є не менш необхідною, ніж тоді, коли ми стояли на Майдані.


Христос хрещається! У річці Йордані! | LIGHT\n19 січня український народ святкує третій пращник, відомий під назвами Хрещення Господнє, Богоявлення, Водохрещі.\nХрещення Господнє для наших предків було одним з найважливіших зимових свят. До хрещення ретельно прибиралися в будинку, вимивали вікна і виносили сміття. Увечері обов’язково йшли до церкви і освячували воду, або набирали святу воду з ополонки.\nВодохресною водою наші предки окропляли себе, будинок і худобу. За народними повір’ями, така вода знімає запаморочення, судоми і оніміння ніг. Водою кропили новонароджених, щоб вони росли здоровими.\nВодохреща, Водохреще, з Водохреще, з Йорданом, Христос хрещається! У річці Йордані! переглядів: 388


Види волокон - ВОЛОКНАМИ ТА НИТКАМИ - Ми — художники-митці,ляльок-іграшок творці - Трудове навчання 3 клас - І.М. Веремійчик - підручник - Генеза 2014\nМи — художники-митці,ляльок-іграшок творці\n• дослідиш властивості ниток і тканин\n• створиш аплікації та м’які іграшки з ниток і тканин\nСировиною для виготовлення тканин є волокна — тонкі й пружні нитки. Їх називають текстильними волокнами. За походженням текстильні волокна поділяються на натуральні та хімічні.\nПроцес виготовлення тканини є досить складним і тривалим. Його можна розділити на кілька етапів.\nВолокна надходять на прядильну фабрику, де піддаються складній обробці: їх розпушують, очищують від сміття, вичісують, витягають у тонку рівну стрічку — рівницю. Рівницю скручують у суцільну нитку — пряжу. Цей процес називають прядінням. Пряжа надходить на ткацьку фабрику, де з неї виготовляють тканину шляхом переплетення ниток.\nЦей процес називається ткацтвом.\nБудь-яка тканина має два боки: лицьовий і виворітний. Кожному видові тканини властиві свої ознаки, за якими можна визначити лицьовий і виворітний боки:\n— на лицьовому боці рисунок на тканині більш яскравий і виразний, а на виворітному — блідий і розмитий;\n— у тканин із ворсом лицьовий бік ворсистий, а виворітний — гладкий;\n— у тканин з блиском лицьовий бік блискучий, а виворітний — матовий;\n— у гладкофарбованої тканини лицьовий бік більш гладкий, а виворітний — більш ворсистий, має петельки, кінці обірваних ниток.\nТканину виготовляють шляхом переплетення ниток основи й піткання. Нитка основи проходить уздовж, а нитка піткання — упоперек тканини. У результаті отримують рисунок — ткацьке переплетення. Існує безліч видів ткацьких переплетень, найпростішим із яких є полотняне. У ньому нитки основи й піткання переплітаються через одну.\nТканини з полотняним переплетенням ниток мають однаковий ткацький рисунок і з лицьового, і з виворітного боків. Таке переплетення надає тканинам міцності, зносостійкості. Більшість бавовняних тканин (ситець, бавовняне полотно), а також лляне і шовкове полотно виготовляють саме полотняним переплетенням.\nЗ різних видів тканин виготовляють різні вироби. Наприклад, наволочка належить до білизняних виробів, які необхідно часто прати й прасувати, піддаючи впливові хімічних речовин і високих температур. Такі умови експлуатації передбачають певні вимоги до тканин, із яких виготовляють білизняні вироби: тканини повинні бути міцними, зносостійкими. Ці властивості притаманні бавовняним і лляним тканинам, виготовленим полотняним переплетенням.\nДослідження властивостей ниток і тканин\n1. Візьми невеликий клаптик вати й, розтягнувши його в різні боки, скрути з нього саморобну нитку. Від котушки ниток № 10 і штопки відріж нитки такої самої довжини, як і саморобна нитка.\nПовісь невеличку картонну коробку спочатку за допомогою саморобної нитки з вати й поступово клади в неї маленькі камінчики.\nЩо ти помітив/помітила? Чи багато камінчиків витримує така нитка?\nНе змінюючи величини вантажу, повісь цю саму коробочку на іншу нитку — штопку. Поступово підкладай у неї камінці, доки нитка не обірветься.\nПовтори дослід з котушковою ниткою.\n2. Візьми клаптик полотна та витягни з його краю декілька ниток. Поспостерігай, у яких напрямках розташовані нитки тканини. Переверни клаптик на зворотний бік, роздивись його уважно й зроби висновок, чи однаково виглядають обидва боки тканини.\nУдома уклади колекцію ниток. Дізнайся якомога більше про те, де і з якою метою їх можна використати.\nДотримуйся безпеки праці в роботі з тканинами.\nДотримуйся правильних прийомів різання тканини. Дотримуйся правильних прийомів з’єднання деталей тканини.\nВиконай за малюнком аплікацію з ниток і тканин.\n1. Приготуй тканину і нитки різного кольору.\n2. Виготов лекала. Обведи контури деталей майбутнього виробу.\n3. Виріж деталі і наклей їх на аркуш цупкого паперу чи картону.\n4. Прикрась коника шматочками кольорових ниток.\nВиконай формотворення рибки в техніці м’якої іграшки з ниток і тканин.\nВиготов виріб одним зі способів за малюнком чи власним задумом: рибку з кольорових ниток або рибку — м’яку іграшку.\nЯ від діда втік, Лиска мною смакувала,\nЯ від баби втік. І з тих пір мене не стало.\nНіби колесо у мене Не журіться, не сумуйте\nШвидкохідний колобік. І мене реконструюйте*.\nСлово колобок складається з двох слів: коло і бік. Колесо також від слова коло. Бік-коло не що інше як колесо. Колобок і колесо — це символи сонця. Сонце є в усьому, а отже, і форму Колобка-колеса можна утворити з будь-якого матеріалу.\nНамалюй Колобка за власною уявою. Намагайся передати його вдачу.\nВиготов Колобка з тканини, використовуючи техніки шиття і аплікації із тканини.\nПеред роботою повтори правила безпечної роботи з голкою і ножицями.\n1. Підготуй два прямокутники і круг із тканини.\n2. Склади деталі прямокутника. Зший їх.\n3. Прикрась «личко» Колобка і наклей його на прямокутну основу.\n4. Створи інших персонажів казки. Інсценізуй казку з друзями.\nВиготов Колобка-м’яча в техніці м’якої іграшки. Використай його для ігрових прийомів навчання мови чи математики.\n* Реконструювати — відновлювати, переобладнувати, конструювати заново.\n1. Схарактеризуй процес виготовлення тканини.\n2. Які волокна ти знаєш?\n3. Розглянь малюнок. Що зайве?


Кольорове життя людини в чорному | Газета «День»\nКольорове життя людини в чорному\n21 грудня, 2001 - 00:00\nВолодя — третя дитина у сім’ї, але єдиний син. Його батько був чоботарем, матінка — економкою у багатих поляків, які після приєднання Західної України залишили свій будинок, запропонувавши поселитися там сім’ї Володі. Крім сина, в сім’ї виховувалися дві дочки. Ніхто й не подумував про те, що Володя стане художником, проте, завжди допомагали йому в його починах, підтримували хлопця, ну, а потім і гордилися. Володя все життя «трясся» над матусею й боявся хоч чимось її засмутити. Його головним і вірним другом була вона. Володя ділився з нею всім.\nЩе в дитинстві Володя натягував серед двору мотузку для білизни, вішав на неї викрадену з будинку ковдру й ставив лялькові вистави. Згодом ця дитяча гра переросла у серйозне захоплення. Він вступив до Львівського інституту декоративно-прикладного мистецтва по класу скла, але на другому курсі захопився театром. Він працював у Марка Баціяна в «Современнике», у Бориса Озерова в «Гаудеамусі» актором, декоратором, художником по костюмах. Хоч захоплення народним костюмом з’явилося набагато раніше, ще у 16 років, коли він прийшов танцювати у вокально-хореографічний ансамбль «Галичина», художнім керівником якого був Ярослав Чуперчук. Оскільки костюми в ансамблі оригінальністю не відрізнялися, Володя вирішив сам ними зайнятися. Це згодом і стало повітрям, яким він дихав до останньої хвилини свого життя. Його народні костюми створювалися не тільки за допомогою вишуканого смаку й таланту, але й приголомшуючих знань етнографії. Так і було створено костюм, що зайняв перше місце на «Міс Європа-2» і друге на «Міс Світу-92». Але більше у професійних конкурсах він участі не брав. «Один раз переміг і досить», — пояснював він. Але стосовно плаття переможниці лондонська діаспора підняла такий захоплений шум і зробила таку рекламу, що до Володі почали надходити цілком фантастичні замовлення від українців Америки і Канади. З їх же подачі й відбулося «знайомство» Фурика з поп- зіркою Майклом Джексоном, який, як стало потім відомо, збирає колекцію національних костюмів. Вони підносилися йому в подарунок від народів усіх країн світу. Ось Володя й створив йому, без будь-яких мірок, але з попаданням у десятку, гуцульський чоловічий костюм (усі костюми в колекції співака відповідають його розмірам). До його тонкого смаку та шаленої фантазії при підготовці своїх шоу-програм вдавалися артисти української (С. Ротару, І. Попович, О. Білозір, К. Гнатенко, А. Матвійчук, Асія Ахат та багато інших) та російської естради (Л. Доліна, О. Газманов, шоу- група «На-На»).\nВін одягав артистів і акторів у кадрі й поза кадром, не соромився створювати одяг для всіх вікових і вагових категорій. Але більше йому подобалося шити для жінок, ніж для чоловіків, оскільки останніх вважав скутими і консервативними. Не боявся сміливих колірних рішень, хоч сам віддавав перевагу чорному кольору, в ньому він убачав таємницю, глибину, незвичність. Він любив крайнощі й маневрував між ними. День для Фурика складався із 48 годин праці, застілля, спілкування з друзями та знайомства з новими людьми. Він завжди дивував, вражав кількістю та якістю своєї енергії, сил, азарту. Людина-свято, Володя дарував його всім, хто працював iз ним або просто виявлявся поруч, при цьому сам залишався творче самотньою людиною. Принаймні, багато його знайомих так відчували. Все життя він слідував за внутрішніми спалахами і залишався самим собою. ЗАВЖДИ.\n«З Володею я познайомився на зйомках фільму Людмили Єфіменко «Аве Марія», оператором якого я був, — згадує режисер Юрій Ільїн. — Між нами одразу виникла симпатія, здавалося, ми були знайомі завжди. Думаю, це заслуга Володі, тому, що я не з тих, хто легко йде на контакт. Він вражав умінням організовувати красиве спілкування людей навколо себе, він легко і просто гасив конфлікти, що виникали під час роботи, умів похвалити людину так, що вона починала працювати у стократ краще.\nЕскізи ж костюмів, зроблені ним для мого фільму «Мазепа», мені не те щоб чимось не подобалися, вони мене просто не влаштовували і лякали. Я чекав барв истих, яскравих малюнків гуашшю чи олією, а отримав зарисовки кульковою ручкою в учнівському зошиті, до країв якого було пришпилено шматочки тканини — зразки фактури. Але все ж, для початку, замовив йому для себе вечірній костюм. Отримавши своє замовлення готовим, я був уражений, як точно він відчув у своїй роботі мою особистість. Тепер це мій улюблений костюм».\nА потім була робота над «Мазепою». І — раптова, несправедлива смерть. Йому було всього 43 роки...


Підлогомиючі та підмітальні машини купити у Львові. Ціна в січні 2022 - ibud.ua\nЛьвів Товари для дому Дрібна побутова техніка Підлогомиючі та підмітальні машини\nЧасті питання про підлогомиючі та підмітальні машини у Львові\n⇒ Які ціни на підлогомиючі та підмітальні машини у Львові?\n⇒ Де купити підлогомиючі та підмітальні машини у Львові?\nНа ibud.ua ви можете купити підлогомиючі та підмітальні машини чи замовити з доставкою у Львові у 5 компаній. Інтернет-магазини Підлогомиючі та підмітальні машини.\n⇒ Які самі дешеві товари в категорії підлогомиючі та підмітальні машини у Львові?\nТоп 5 товарів з найнижчою ціною: Подметальная машина GTM MS68 (32283) Машина для миття підлоги Kаrcher BR 30/4 C 820 Вт Поломоечная машина Becker A0 30 (8.501.0525) Электровеник аккумуляторный Black&Decker PSA215B Подметальная машина KARCHER KM 70/20 C (1.517-106.0)\nТовари, які купують найчастіше: Электровеник аккумуляторный Black&Decker PSA215B Мультімашіна Konner & Sohnen KS 7HP-MFM 80E Підмітальна машина Kаrcher KM 70/20 C 2 800 м2/ч Подметальная машина GTM MS980AT2 (32282) Поломойная машина Karcher BD 38/12 C Bp Pack (1.783-430.0)


«В школі мене ніколи не називали «фізручкою», – | Новини Хмельницького "Є" | ye.ua\n«В школі мене ніколи не називали «фізручкою», –\n1 Жовтня, 2010 Григорій ПОДІЛЬСЬКИЙ 1032\nЗа понад сорок років Марія Шевчук жодного разу не сварилася на учнів.. Фото: Фото автора.\nКаже вчитель фізкультури захаровецької школи Марія Шевчук, котра напередодні дня вчителя відсвяткувала 70-річний ювілей\nДо сьогодні Марія Карпівна на роботу до сусіднього села їздить на велосипеді. Може сісти на шпагат та відтанцювати фокстрот на заздрість 25-річним колегам.\nПозаочі пані Марію колеги кличуть «жінка-кремінь» – і не тому, що вона непробивна, а тому, що для усього колективу Захаровецької ЗОШ, вона, як справжня мати, й пораду дасть, коли потрібно – наганяй та, головне, завжди триматиме при собі найзаповітніші таємниці, які довіряють їй не лише педагоги за філіжанкою кави, яку вона любить, а й учні.\nПедагогічного стажу у вчителя фізкультури Марії Шевчук вже понад 40 років\n«Чесно кажучи, – ділиться пані Марія, – в мене ніколи не виникало конфліктів з школярами. Я, як почала у 1967 році працювати у Мар’янівській школі, жодного разу ні на кого не сварилася. А діти мені любов’ю та довірою відповідали. І зовсім не тому, що я така лояльна. Просто ще молодим вчителем я зрозуміла, що кожна людина – унікальна особистість. Ніколи не дозволяла собі, якщо учень не може виконати ту чи іншу вправу, накричати на нього, чи тим паче, висміяти перед однолітками. Кожна дитина талановита по-своєму, а ми – педагоги, повинні отой талант вміти розгледіти та розвити».\nПедагогічного стажу у вчителя фізкультури Марії Шевчук вже понад 40 років. Хоча, бути педагогом вона спочатку навіть і не думала. Закінчивши 10 класів Чорноострівської школи, пішла працювати на цукровий завод, згодом на інкубаторну станцію. Потім закінчила Шепетівський сільськогосподарський технікум, де отримала спеціальність бухгалтера.\nБула помічником бухгалтера… Та, як кажуть, від долі не втечеш – молоду комсомолку, відмінницю та завзятого організатора й учасника усіх районних спортивних змагань помітив директор Бубнівецької школи, котрий і наполіг на тому, щоб дівчина вступила до Кам’янець-Подільського педагогічного інституту.\nВідтоді Марія Карпівна зі спортом не розлучається. Навіть, здавалось, покінчивши з педагогічною практикою у Мар’янівській школі в 1998 році, вона не лише зберегла свою спортивну форму, а й повернулася до викладання.\nСьогодні діти не такі, як були років тридцять тому\nПро фізичний розвиток школярів Марія Карпівна згадує недарма. Вона, струнка та підтягнута пенсіонерка – живий приклад того, як зберегти фізичну форму, народивши двох дітей, посадивши не одне дерево та тримаючи величезне господарство у свої 70. І все це на тендітних жіночих плечах. Сьогодні, каже пані Марія, діти не такі, як були років тридцять тому. «Раніше бувало, – каже Марія Шевчук, – неможливо відібрати серед учнів кращих представників школи, щоб поїхати на змагання. Усі були гідні. Нині важче… Хоча, мені приємно, що урок фізкультури в школі залишається найулюбленішим. Принаймні, у нас. З роками я випрацювала невеличку хитрість – нікого не змушувати. Спочатку хай займеться улюбленою фізичною вправою, а потім, наприкінці уроку спробує те, що пропоную йому я та шкільна програма. Не зробив з першого разу – буде ще один урок».\nА взагалі, свою роботу Марія Карпівна любить і до сьогодні. Точніше, свою викладацьку роботу саме у сільській школі. Для дітей, каже відмінник освіти Марія Шевчук, педагоги тут все ще залишаються авторитетами.\nВ Україні третя хвиля коронавірусу — прем’єр про можливе запровадження локдауну 362\nНа Летичівщині засудили вбивцю жінки, тіло якої знайшли у дворі школи 187\nПід час будівництва школи на Старосинявщині привласнили півмільйона гривень – прокуратура 262\nВкрала авто і в'їхала в дерево: у Славуті поліцейські затримали 23-річну підозрювану 265\nСмертельна ДТП у Хмельницькому: батьки загиблої вимагають максимального покарання 1105\nУ Хмельницькому затримали чоловіка, який перебував у розшуку за крадіжки 188\nПрогноз погоди на вікенд: атмосферний фронт принесе похолодання 335\nНа Чемеровеччині виявили майже дві сотні незаконно зрізаних дерев 365\nПризов на Хмельниччині: коли юнаків розпочнуть набирати в армію 519\nФутбол. «Агробізнес» дізнався суперника в півфіналі Кубка України 1698


Лише намір провести реформи гідний позитивної оцінки, - Валерій Тарасов - Новини - Громадянський рух «Нова Україна»\nВерсія для друку 16 лютого 2011\nЛише намір провести реформи гідний позитивної оцінки, - Валерій Тарасов\n«Президент зі своєю командою рішуче приступив до змін. Наміри влади модернізувати країну я оцінюю дуже високо і позитивно. Однак складно відразу отримати позитивні результати реформ, тим більше - якщо двадцять років фактично нічого не робилося», - таку думку висловив голова Кримської регіональної організації Громадянського руху «Нова Україна» Валерій Тарасов напередодні річниці правління нової влади.\nЗа його словами, уряд Азарова докладає титанічних зусиль з відновлення економіки, проте владі не щастить з виконавцями на місцях.\n«Коли проводяться реформи такого рівня і таких масштабів, потрібно підбирати кваліфіковані кадри від сільрад до міністерств. Уряд може прийняти найкращі рішення, тим не менш, реалізуються вони на середньому і низовому рівнях. А там - малограмотний на малограмотному», - сказав Валерій Тарасов. Він вважає, що жорстка партійна вертикаль, яка побудована в країні, не здатна компенсувати кадровий дефіцит.\n«Ефект від реформ ми відчуємо років через десять. Те, що роблять президент і уряд, - це заділ на майбутнє. Якщо влада виконає хоча б 15% обіцянок, ми будемо жити як у казці», - підсумував Валерій Тарасов.\nЯкщо влада виконає хоча б 15% обіцянок, ми будемо жити як у казці\nбоюсь даже представить, какое будущее нас ожидает если вдруг выполнится 16 или, не дай Бог, 17% обещаний)


Сепаратистів знову зловили на брехні і фейкових новинах - ZAXID.NET\nСепаратистів знову зловили на брехні і фейкових новинах\nСуспільство — Роман Ганкевич, 4 грудня 20140\nПідліток із Лисичанська Луганської області, який розповів, буцімто 16-річна дівчина-герой загинула під танком, захищаючи так званих «ополченців» – почав виправдовуватись після того, як це все виявилось фейком. Каже, вся суть у тому, що йому вислали хибну фотографію, пише Радіо Свобода.\nРосійський сайт «Воронежский городской портал» опублікував інтерв’ю з Ярославом Воскоєнком із міста Лисичанськ Луганської області, який називає себе командиром батальйону «Юная Самооборона».\nСеред його розповідей про бої під Лисичанськом і його батальйон історія про 16-річну дівчину-«ополченку», яка буцімто загинула, кинувшись під танк із трьома гранатами Ф-1. Історія про дівчину швидко набула популярності у соціальних мережах. Дівчину назвали героїнею, яка нібито врятувала своїх товаришів-ополченців.\n«Пригадую вихід із Лисичанська і перед очима пітьма, навколо вибухи, кров, по нас ведуть прицільну стрілянину. Валерія Ляхова позивний «Красотка», 16 років, проживала в Лисичанську, в районі Пролетарська, її батько загинув на передовій, вона загинула під танком з трьома гранатами Ф-1», - нафантазував Ярослав журналістам.\nЦю історію разом із фото дівчини поширили у спільнотах «Антимайдан» та «Новороссия». Проте виявилося, що на світлині не Валерія Ляхова, а Поліна Турчина із Краснодара.\nДівчина, якій належить світлина, обурена використанням свого фото в історії про юну героїню із «ополчення» і прокоментувала такі записи: «Це вже взагалі перебір! Дівчина на світлині – я! Ви з глузду всі з’їхали!».\nУ середу користувач Ярослав Воскоєнко відреагував на спростування цього фейку і заявив, що історія правдива, а помилка була тільки з фото. За словами Ярослава, він просив фото дівчини з позивним «Красотка» у її хлопця, а той надіслав йому фото іншої дівчини.\nХлопець не має жодних доказів або ж світлин позивної, про яку він розповідає. Але зазначає, що був очевидцем того, як молода дівчина буцімто кинулась під танк із трьома гранатами, і має намір знайти її друзів і докази.


Запальнички з логотипом у Вінниці - вельми ефективний, а головне цікавий носій реклами вашого підприємства. Такий сувенір буде доречно піднести вашому діловому партнеру, або ж з оригінальною написом або поздоровленням може стати елітним подарунком до ювілею.\nЯк ручки з логотипом, так і запальнички знадобляться на нарадах, конференціях, партійних зборах, і якщо ручки можна роздати перед початком заходу, то сувенірні унікальні запальнички з логотипом буде доречно вручити під час перерви, в той час коли беруть участь підуть на перекур.\nЯкщо розглядати запальничку як рекламний носій, то, швидше за все, кожен бачив процес прикурювання сигарети. І логотип, який нанесений на запальничку, завжди в центрі уваги, при кожному використанні він зайвий раз нагадає потенційним клієнтам про Ваш бренд і компанії.\nЗапальнички - це предмет повсякденного застосування, який давним-давно затьмарив за своєю популярністю сірники. Популярність запальнички обумовлена простотою в експлуатації і практичністю, також доступністю і демократичністю ціни. А використання її плоскій поверхні під нанесення реклами швидко підхопили рекламщиками. Якість наших послуг гарантує вам професійну рекламу за недорогою ціною.\nГоловним завданням для цього маленького дива є постійне перебування на увазі - в руках у людини. Досить важливим аспектом виявляється термін служби «рекламного щита». Адже чим довше функціонує запальничка, тим більше користі вона приносить фірмі, рекламуючи Вашу компанію.\nАбсолютно будь-яка досить успішна організація, у якій є корпоративний стиль і свій бренд, повинна купити запальничку з логотипом у Вінниці, і тим самим припасти в своєму арсеналі завжди затребуваний рекламний продукт.


29-30.04 Кубок Киева по ШКМГ GrandPrix Open Cup и Кубок Киева по Супермото Open Cup 2017\n29-30.04 Кубок Киева по ШКМГ GrandPrix Open Cup и Кубок Киева по Супермото Open Cup 2017\n29 та 30 квітня 2017 року в столиці відбудуться непересічні для шанувальників мотоспорту Кубок Києва з кільцевих мотоперегонів GrandPrix Open Cup та Кубок Києва з Supermoto Open Cup!\nСезон 2017 року буде насиченим на мотоподії, як ніколи раніше. Крім Чемпіонату України по кільцевим мотоперегонам та Супермото у місті Києві проходитимуть кубкові змагання в обох дисциплінах.\nПротягом сезону заплановано провести чотири етапи Кубку м.Києва з кільцевих мотоперегонів GrandPrix Open Cup та три етапи Кубку м.Києва з Supermoto Open Cup.\nДосвідченні спортсмени отримують можливість потренуватись та перевірити себе перед початком Чемпіонату країни. Взяти участь у змаганнях зможуть також ті, хто поки не має досвід участі у перегонах, адже картодром – найкраще місце для перших мотоперегонів.\nУ рамках кільцевих мотоперегонів «GrandPrix Open Cup» заліки проходитимуть у чотирьох класах. Ті, хто впевнений у своїх навичках зможуть посперечатись у швидкості на прямих і навичках проходити повороти у класах GrandPrix Cup та Stock Cup. Новачки змагатимуться в окремому заліку класу Rookie Cup. Ті, хто вирішив обрати для перегонів мотоцикли з двигуном об’ємом 300 куб.см, які стають все більш популярними серед прихильників мотоциклів, ганятимуться в окремому класі Supersport – 300.\nУ кубкових гонках «Supermoto Open cup» змагання проходитимуть у чотирьох класах. Дорослі гонщики виступатимуть у класах Open та Amateur, а діти та підлітки віком до 15 років у класі Юніор. Також цього року в окремому заліку Pit Bike зможуть позмагатися власники піт-байків.\nОтже, сезон починається!\n29 та 30 квітня 2017 року на картодромі «КартТочка» київського автодрому «Чайка» проходитимуть перші етапи Кубку м.Києва обох дисциплін.\nПотужні спортбайки та, хоча й невеликі за розміром, але не менш швидкі мотоцикли супермото не залишать байдужим жодного уболівальника. Яскраві емоції, незабутні враження від захоплюючих маневрів, обгонів і наполегливої боротьби стануть прикрасять останній вікенд квітня.\nМедіа підтримка змагань: українська редакція міжнародного порталу Motorsport.com, перша продакш студія Sharepls videoproduction, інтернет портал про український та міжнародний мотоспорт Motosport.ua, інтернет ресурс СпортГід Київ, автомобільний інтернет портал AutoRia.\n• F1shop.com.ua - інтернет-магазин іміджевої автомотоспортивної атрибутики команд та пілотов MotoGP і Formula1;\nПочаток перегонів у суботу та неділю об 11-30. Слідкуйте за новинами на нашому сайті www.uasbk.com.


Конституція і права людиниСтудент через суд добився, щоб у Луганську його навчали українською мовою\nПолітика і права людиниХельсинкские комитеты подводят итоги и строят планы защиты прав человекаЗвернення Громадянського форуму України до Верховної Ради України, громадськості та політичних силВідкритий лист Д. В. Табачнику, віце-прем’єру з гуманітарних питань Уряду України\nПраво власностіЗемельный вопрос и вропейский ответ на из-вечную тему\nСоціально-економічні праваЗвернення Української Гельсінської спілки з прав людини щодо реформи системи надання субсидій громадянам\nПраво на охорону здоров’яСахарный диабет: несладкая жизнь\nПоглядТрагічна історія України вимагає покаяння (роздуми до річниці Голодомору)\nЖертви політичних репресійСтрашній правді голодомору присвячується…Виступ на вечорі-реквіємі «Народ мій є!», присвяченому Дню пам’яті жертв голодоморів та політичних репресій\nВісті з пострадянських країнДело Александра Тютчева в Краснодаре передано в суд\nКрім того, насправді тисячі людей мають право на отримання субсидії за рівнем доходів, але позбавлені можливості його реалізувати через нормативні обмеження, що не враховують об’єктивні обставини їхнього життя.\nВ інтерв’ю журналістам лідер фракції СПУ Василь Цушко зазначив, що різним політичним силам необхідно узгодити свої позиції з розгляду законопроекту про Голодомор, оскільки не можна «танцювати по могилах мертвих».\nІ це не зважаючи на те, що ще під час ІІІ-ої сесії 14 травня 2003 року відбулося Спеціальне засідання Верховної Ради України з метою вшанування пам’яті жертв голодомору 1932-1933 років, на якому було прийнято Звернення до українського народу учасників Спеціального засідання. У тексті звернення, зокрема, сказано, що кваліфікація цієї катастрофи української нації як геноциду має принципове значення для стабілізації суспільно-політичних відносин в Україні, є важливим чинником відновлення історичної справедливості, морального зцілення кількох поколінь від страшного соціального стресу, незаперечним доказом незворотності процесів демократизації суспільства, суворим застереженням від спроб встановити в Україні нову диктатуру, нехтувати найголовнішим правом людини – правом на життя.\nВсі країни, які хотіли стати дійсно незалежними державами, вшанували своїх героїв, які боролися за незалежність, вшановують пам’ять загиблих воїнів, які боролися і проти фашистського, і проти радянського поневолення. А в Україні державні службовці дозволяють собі публічно називати вояків УПА «недобитими»\nДо Помаранчевої революції в Україні панував сталий і огидний посткомуністичний режим, в створенні якого звинувачували, перш за все, Кучму. На мій погляд, саме тому і сталася Помаранчева революція, що цей режим своє віджив. Ми мали надію на те, що після помаранчевих подій, приходу до влади Президента Віктора Ющенко, країна піде шляхом наших сусідів по комуністичному співіснуванню, наших співв’язнів.\nАле всі ці надії, Ви, пане Президенте, поховали через дивне ставлення до своєї історичної місії, як миротворця та об’єднувача «земель руських». Та не були ніякі землі України роз’єднані до виборів 2004 р., поки російські політтехнологи не завезли до України технологію роз’єднання. І об’єднувати людей з різних земель України потрібно на природних інтересах: поліпшенні економічного стану, збагачуванні бідніших за рахунок багатих, як це робиться в цивілізованому світі, і запровадженні ефективної медицини, освіти, тощо. Ці пріоритети ті самі ы для Донецька, і для Львова.\nТоді і не набралися б ми такого, і не отримали б чергового ляпасу 17 листопада. Коли зграя ситих йолопів потоптала на радість комуністам пам’ять жертв Голодомору, жертв комуністичної ідеології та комуністичної системи. Соромно…\nКомуністичну партію треба було заборонити за безліч злочинів перед українським народом. А те, що вони тепер ще й опинилися при владі – це просто брутальна наруга не тільки над пам’яттю жертв, а й над усіма нами – тими, хто знає свою історію.\nПенсіонери, шахтарі, гірники, ветерани Афганістану, регресники та інші стояли і виборювали своє життя під Верховною Радою. Приїхали вони туди не для того, аби підтримати якогось кандидата, та й не політичні сили організовували цю демонстрацію. Привело їх сьогоднішнє прийняття проекту бюджету. З Києва, Білої Церкви, Черкащини, Донецька та Донбасу приїхали ті, хто зміг залишити свою роботу, шахту заради подальшого існування цих підприємств. Були, в основному, пенсіонери, адже, в першу чергу, новий бюджет б’є по їх кишенях. Згідно із майбутнім бюджетом, пенсіонери вже не зможуть працювати на шахтах та отримувати пенсію. Вони мають вибрати щось одне. В’ячеслав Кириленко сказав: «Було б зрозуміло, якби депутати сказали, що у зв’язку з тяжким економічним станом в країні ми на кілька років приберемо ці пільги, але й собі їх обмежимо. Так вони ж за собою залишили купу пільг і це при тому, що майже всі вони – мільйонери. На мою думку, прийняття цього бюджету буде лебединою піснею для Партії регіонів». А от думка голови спілки незалежних профспілок, народного депутата фракції БЮТ Михайла Волинця: «Я думаю, що люди, які сьогодні приїхали до Верховної Ради, абсолютно нічого не зможуть зробити, та й вплинути не зможуть. Вони – у меншості. Нема загальнонаціонального протесту. Вони поки що не усвідомлюють, що сталося. От коли їм прийдуть перші платіжки, коли вони отримають меншу пенсію – тоді будуть шукати, до кого б приєднатися, аби висловити свій протест, але буде вже пізно. Не можна за людей зробити те, чого вони не хочуть. Не можна їх захистити, якщо вони самі цього не бажають».\nПо-друге, Партія Регіонів панічно боїться бунту у власній вотчині. Звідси репресії проти керівників вугільних підприємств. Фактично зміщені всі генеральні директори вугільних об’єднань, що не побажали підтримати партію Януковича на виборах. Порушено кримінальні справи проти керівників вуглевидобувних підприємств Донбасу. Генеральна прокуратура повідомила про виявлення численних фактів зловживання службовим становищем керівниками вуглевидобувних підприємств у Донецькій і Луганській областях. Зокрема, держпідприємств «Артемвугілля», «Красноармійсквугілля» й «Ровенькиантрацит». Треба помітити дивну географію тих кримінальних справ. Під них не потрапив майже жоден з активних прибічників Партії Регіонів.\nВ цих умовах лідери Партії Регіонів не знайшли нічого кращого, як почати кампанію по нагнітанню політичного та соціального напруження в області. Прокуратура Донецької області початку всерйоз «шерстити» громадські організації регіону. Правоохоронні органи мають намір з’ясувати, чи не є робота міжнародних фондів підтримуваних ними громадських діячів Донеччини втручанням у внутрішні справи України.\nОдин з лідерів місцевих «яструбів», керівник так званого «Комітету виборців Донбасу» Олександр Хряков заявив, що саме громадські організації стали основним інструментом втручання у внутрішні справи України під час президентської кампанії 2004 року, і саме на «третій сектор» (так позначається комплекс громадських організацій в американській класифікації структури держави) лягли основні функції організації Майдану. Щось подібне, заявив Хряков, зараз активно готується в Донецькій області. Він пророкує, що «Майдан-2» відбудеться восени наступного року. Врешті, це не виключено, хоча б з тих причин що міста області стануть вже в січні місяці десятками заморожених примар, на фоні яких Алчевськ здаватиметься тропіками. Та Олександр Хряков говорив не про те. Він заздалегідь, виконуючи високе замовлення, спробував перевести майбутній соціальний вибух в ранг штучно створеного замовного з закордону виступу, який не підтримуваний населенням. Він також обвинуватив у співучасті в майбутньому «путчі» донецьку владу всіх рівнів, починаючи з губернатора області Володимира Логвиненко й закінчуючи мером Донецька Олександром Лукьянченко, секретарем міської ради Миколою Левченко й начальником управління по зв’язках із громадськістю тієї ж міськради Максимом Ровинським. Губернатор виявився винуватий у тім, що включив у Громадську раду при ОДА «представників прозахідних організацій». Влада міста допомагала «революції» тим, що дозволяла тим же організаціям розміщати свої інформаційні повідомлення на офіційному сайті Донецького міського голови, у такий спосіб сприяючи новому Майдану. З цього можна зробити висновок, що верхівка Партії Регіонів» заздалегідь призначила «козлів відпущення» з власних рядів, які будуть віддані на розтерзання.\n20 листопада 2006 у Харківському історичному музеї розпочала роботу виставка «Свіча скорботи», присвячена Дню пам’яті жертв голодомору і політичних репресій. Враховуючи, що для нашого народу ця тема була закритою протягом років радянської влади, виставка, за словами начальника управління культури та туризму Ніни Супруненко, не претендує на широкий показ цієї страшної трагедії в історії українського народу.\nГолодомор на Харківщині, особливо 1932 – 1933 років, мав досить серйозні наслідки, які в тій чи іншій мірі зачепили всі сфери суспільно-економічного і культурного життя області та знайшли відбиття на морально-психологічному стані населення. За неповними даними в нашій області загинуло від голоду близько 2 мільйонів харків’ян.\nВиступ на вечорі-реквіємі «Народ мій є!», присвяченому Дню пам’яті жертв голодоморів та політичних репресій\nУкраїнська нація вбивана й не вбита, винищувана й незнищенна. В українців забирали землю, мову, культуру, історію, волю, саме життя. Винищували під корінь українську інтеліґенцію, українську еліту. Ув’язнювали й розстрілювали. Винищували цвіт української нації – українських хліборобів. Висилали в Сибір. Убивали голодом. Чинили геноцид. Ті, хто сьогодні сміє заперечувати, що Голодомор 1932 – 1933 років був геноцидом української нації, не бояться й не знають Бога. Вони знають і бояться лише пахана й кілерів. Вони пахолки. «Раби, підніжки, грязь Москви». Вони не українці. Вони україноподібне чортовиння. Вони виплодки народовбивць. Із тими, хто сміє заперечувати, що Голодомор був геноцидом, мають розмовляти не публіцисти, не політологи, не політики, а українські слідчі (я наголошую: українські слідчі). Щойно український Президент України (я наголошую: український Президент України) зробив кроки назустріч не абстрактним людям, а українській нації, щойно він на повен голос назвав Голодомор геноцидом – україноподібне чортовиння заволало. «Нє нужно слова «ґєноцид», можно назвать іначє», – заволав один. «Он роєт ров мєжду славянскімі народамі!» – заволав інший. Рів було вирито 1933 року. Величезний рів. Величезну яму. Величезну українську могилу. В неї лягли не десятки, не сотні, не тисячі, не десятки тисяч – мільйони українських селян: діти, жінки, чоловіки… І не було їм допомоги. Праведників народів світу поруч не було. Панове, чи знаєте ви, як погибало, як конало з голоду українське село в центрі Європи? Спочатку їли рештки картопляного лушпиння. Потім жолуді. Потім бруньки. Потім коріння й листя. Їли собак, котів, горобців, хробаків, шкіру, підошви. Потім село перетворилося на пустелю. Діти вночі кричали, хлібця в мами просили. В мами хлібця не було. Потім дитячих голосів було вже не чути. Потім село починало жалібно вити. Потім тихо стогнало. Потім замовкало й перетворювалося на кладовище. А держава хліб мала. Це було народовбивство. Це був геноцид. Я знаю про Голодомор не від істориків, не від публіцистів, не від письменників. Я знаю про Голодомор від моєї мами. Моя мама, Сара Аронівна Матусовська, 1932 – 1933 років була вчителькою української мови та літератури в селі Горожено на Миколаївщині. Додатково її «навантажили» уроками співів. Діти попухли з голоду. Засинають на уроках. Буває, й не прокидаються. А за шкільною програмою — співи. Співи! Навесні почали їсти траву. Йшли на цвинтар — на цвинтарях завжди пишне зело. Сусідський хлопчик вийшов із хати. Ледь доплентався до цвинтаря. Знесилений, упав у траву. Мати чекає — нема. Почала шукати. Знайшла-таки. Раптом побачила — когось ховають. Підводить хлопчика, тягне за руку:\nБюлетень "Права Людини", 2006, №32


Збільшення часу роботи акумулятора ноутбука і планшета | Комп'ютер\nВідповіді на питання. > Комп'ютер > Збільшення часу роботи акумулятора ноутбука і планшета\nЗбільшення часу роботи акумулятора ноутбука і планшета\nКоли ми говоримо про якому б то ні було мобільному пристрої, то потрібно знати, що один з найважливіших параметрів – робота від батареї. Як правило, сучасні ноутбуки впевнено тримаються на відстані від розетки близько трьох годин, а спеціально заточені під довгу роботу моделі – від шести до десяти. Але запас не буває зайвим, чи в далекій поїздці або при аварії на підстанції. Звичайно, можна вирішити цю проблему, купивши спеціальну батарею підвищеної ємності – зараз це просто за допомогою eBay, до прикладу. Але можна обійтися і без зайвих витрат, а можна і посилену батарею використовувати ще ефективніше… Ця стаття відповість на головне питання: Як продовжити роботу від акумулятора ноутбука і планшета?\nЯк бути з акумулятором\nВажливо знати базові принципи використання батарей, щоб домогтися істотного виграшу в часі автономної роботи ваших портативних друзів.\nВже пішли в минуле метал-гидридні елементи, як і багато правила їх використання. Сучасні батареї, якими зараз оснащуються ноутбуки та планшети – літій-іонні і літій-полімерні. Їх перевага – у відсутності так званого «ефекту пам’яті», що дає можливість заряджати їх, не вичікуючи, поки рівень зарядки опуститься до нуля. Більш того, повний розряд навіть шкідливий для літій-іонних батарей, тому радимо ставити ноутбук на зарядку, коли заряд батареї досягне критичної позначки в 10, а то і 20%. Щоб зарядити батарею лептопа, зазвичай потрібно близько двох годин, хоча насправді це лише перший етап процесу. Слідом за заповненням ємкості починається так звана «доведення», що триває три, а то й шість годин і дозволяє додати ще приблизно 30% заряду на ємності акумулятора. Сумарно виходять п’ять-вісім годин, потрібні для повноцінної зарядки ноутбука, це залежить не тільки від батареї, але і від блоку живлення.\nВсе сказане вище точно так само відноситься і до таких набирає популярність пристроїв, як планшети. Відмінність лише в тому, що всі ці рекомендації слід виконувати набагато ретельніше і акуратніше, оскільки заміна батареї планшета – непроста процедура, явно не для домашніх умов. Не треба, утім, робити з цього висновок, що планшети можна тримати на зарядці або в кредле місяцями: тривала повна зарядка теж шкідлива для батареї, вона «втомлюється». Періодично потрібно давати акумулятору можливість ґрунтовно напружитися і розрядитися.\nЩе одне важливе правило: батарея погано переносить сильне перегрівання, так що акуратно захищайте планшети від тривалого перебування під прямими сонячними променями. Та утримуйтеся від перенесення в кишені або сумки працюючих планшетів, на яких запущено ресурсомісткі програми!\nНавіть якщо зарядити до межі посилений акумулятор Вашого ноутбука, він швидко розрядиться, якщо робота апаратної частини налаштована нераціонально. Щоб уникнути таких інцидентів слід переводити автономно працює пристрій в енергозберігаючий режим або ж зовсім відключити модулі, які в даний момент не потрібні.\nСамий енергоємний елемент в системі ноутбука – його дисплей. На його обслуговування йде від чверті до половини споживаної енергії. Розумним рішенням стане зменшення до мінімуму підсвічування дисплея; це стосується і старих лампових рішень, і новомодних світлодіодів. Залишилася яскравості буде цілком достатньо для комфортної роботи з текстами і Інтернетом, завдяки високій контрастності шрифту і сторінок. Багато енергії також споживають відеоплата і процесор; зазвичай в режимі зниженої завантаження вони автоматично знижують робочі частоти, але можна зробити це і вручну. Це просто: вибрати в Панелі керування пункт «Електроенергія», треба відзначити режим «Економія енергії». Через хвилину (цей час можна налаштувати вручну) система автоматично «присипляє» комп’ютер. Має сенс також не користуватися дисковим приводом і вимикати бездротовий адаптер, коли він не потрібен.\nБатарея ноутбука заряджається близько 2-3 годин, але щоб повністю зарядити її потрібно ще 3-6 годин\nЧасто в планшети вбудовується сенсор освітленості, автоматично змінює яскравість дисплея в залежності від освітленості місця. Все ж таки є сенс налаштувати яскравість вручну, поставивши її на мінімум.\nАкумулятор у планшета дуже чутливий до перегріву, тому потрібно захищати від попадання прямих сонячних променів\nВ основі планшетів лежить високопродуктивний чип, що поєднує в собі центральний і графічний процесор, такі чіпи відрізняються дуже економним енергоспоживанням. Скоротити витрату батареї можна лише за рахунок відключення периферії – модулів бездротового зв’язку (Bluetooth, Wi-Fi, якщо є – NFC) і приймача GPS. Якщо у пристрої є постійно працюючий модуль стільникового зв’язку, то його енергоспоживання сильно впаде, якщо перевести його в режим 2G. Існує спеціальний профіль «Політ» чи «Без зв’язку», що передбачає відключення відразу всіх бездротових інтерфейсів.\nНавіть якщо перевести комп’ютер в режим зниженого споживання енергії, його центральний процесор залишиться одночасно і центром споживання електрики, тому важливо відключити всі програми і процеси, без потреби працюють у тлі. Якщо комп’ютер не потрібно підключення до Інтернету, то можна спокійно відключити процеси антивірусів, брандмауерів, рекламних фільтрів, менеджерів закачувань, месенджерів і інших чисто мережевих програм. Вимкнувши всі непотрібні програми, що мають графічний інтерфейс, варто заглянути в Диспетчер завдань і подивитися, чи працюють там непотрібні процеси. Також можна заощадити ресурс батареї, розвантаживши процесор через спрощення теми: так, достатньо в меню «Персоналізація» на Панелі управління замість важкої теми Aero вибрати більш щадну процесор тему «Спрощений стиль» або «Класична».\nЧасто користувачі планшетів потрапляють в ситуацію, коли програми, постійно запущені у фоновому режимі – поштові клієнти, месенджери, додатки для соціальних мереж і прогнози погоди – відбирають більшу частину оперативної пам’яті. Не допомагає і їх виключення, оскільки для цих програм передбачено періодичний автоматичний перезапуск. Втім, для таких проблем є часткове рішення: спеціальні утиліти для вивантаження програм з оперативної пам’яті. Все одно доведеться періодично закривати непотрібні додатки, але тепер вже не методом копання в менеджері додатків, а натисканням однієї-єдиної кнопки, винесеною на головний екран. Так, для планшетів iPad і iPad 2 від Apple підійде утиліта Xsysinfo, для пристроїв під управлінням Android – спеціальна програма Quick System Info. Обидві програми можна завантажити безкоштовно. Якщо ж Ваш планшет – рідкісний птах, що працює під управлінням Windows, то дійте так само, як з ноутбуком.\nІснують утиліти, що дозволяють оцінити перспективи Вашого ноутбука або планшета в «автономному плаванні». Їх роль – моніторити рівень енергоспоживання Вашого електронного супутника; для настільних версій Windows (неважливо, встановлені вони на ноутбуці або планшеті) загальновизнаним еталоном є програма під промовистою назвою Battery Eater Pro 05. У режимі «Класичний» ця програма продемонструє перспективи Вашого ноутбука в роботі з мультимедійними додатками, в «Читацькому» — у скромному режимі для роботи з текстами.\nBattery Boost Magic – спеціальна утиліта, яка вимірює час роботи планшета від акумулятора\nІснують програми для планшетів; так, програма для Android називається Smart Battery Monitor, її аналог для iOS – Battery Boost Magic.\n« Збільшення терміну служби обладнання\nСтворення ярлика на робочому столі »


Антін Мухарський: або Україна буде незалежною, й Росія розвалиться, або імперія проковтне нас - Культура - Главред\nІмперія може приборкати, приспати нашу волю до незалежності, вважає актор.\nНа сайті "Главред" відбувся чат із письменником, актором, телеведучим, шоуменом, співаком, музикантом і просто харизматичною особистістю Антіном Мухарським, також відомим під сценічним ім'ям Орест Лютий. Спілкуючись із читачами, він розповів, чому десять років не знімався в кіно, які враження від першої після тривалої перерви акторської роботи — в серіалі "Співачка", що спонукало його знову повернутися до кінозйомок; чому його книга "Антисоветские повести и рассказы" вийшла російською мовою, які книжки має прочитати кожен українець; як в Одесі народився Орест Лютий, і за яку вельми несподівану дякувала інтелігентна літня жінка після концерту в тій же Одесі. Окрім того, Антін розповів, чому вважає, що Україні і Донбасу не по дорозі, з якими проявами російського великодержавного шовінізму у виконанні російських акторів-заробітчан, що приїздили до Києва на зйомки, йому доводилося стикатися ще в 90-х роках, а також, які спогади про радянські часи лишаються найбільш яскравими і досі.\n"Десять років я принципово не знімався в кіно, бо наш кінематограф було окуповано російськими заробітчанами…"\nNatalie:Антіне, роль у "Співачці" стала для вас першою після кількарічної перерви, коли ви не знімалися, не грали на сцені. З чим була пов'язана ця акторська пауза — не бачили для себе гідних проектів, просто не було пропозицій, не кликали? Ви задоволені тим, яким у вас зрештою вийшов Гарі Король?\nАнтін Мухарський: Я не знімався 10 років принципово, бо наш кінематограф було окуповано російськими заробітчанами. Дав собі слово, що коли у нас почнуть знімати українське кіно, я повернуся. І ось, здається, такий час настав. Поки що серіали здебільшого знімають російською. Але, зауважте, актори — українські, локації — українські, гроші — українські. Ми зараз стоїмо на порозі створення першого повноцінного україномовного серіалу, який створить прецедент на нашому телебаченні. Продюсери хвилюються — це їхні гроші, їхні борги, їхні головні болі. Якщо серіал відіб'є ці кошти, будуть продовжувати знімати українське. Якщо — ні, повернуться до російської мови. Виробники і глядачі — в одному човні.\nInga:Які у Вас враження залишилися від зйомок у "Співачці"? Що вважаєте найбільшою перевагою цього серіалу? Чим вас привабив сценарій, і ви погодилися брати участь у цьому проекті?\nАнтін Мухарський: Оскільки я не знімався 10 років, мене вразила професійність команди, яка працювала над серіалом. Все, починаючи від деталей костюму і ставлення знімальної групи до артистів, від дисципліни і спланованості кожного робочого дня, було майже досконалим. Це надихає і дає сподівання, що ми стоїмо на порозі великих якісних змін в українському кінематографі, який нарешті стане спроможним видавати на гора справжнє широкоекранне кіно високого рівня.\nNatalie:Антіне, на знімальному майданчику на цьому проекті вам довелося працювати і з зовсім молодими акторами, для яких ці роботи були першими великими ролями, і з російськими акторами. То як працювалося, наскільки комфортно?\nАнтін Мухарський: Працювалося вкрай комфортно. Відчувалося, що всі віддаються справі на 100%. А це — головне.\nInga:До речі, часом здавалося, що Ви і Гарі Король дуже схожі, причому навіть за стилем одягу. Вам тяжко було вжитися в роль?\nАнтін Мухарський: Скажу вам по-секрету, Гарі Король і Антін Мухарський зразка 2002-2012 років — одна й та сама особа. :)))\nInga:Скажіть, за вашими спостереженнями й власним досвідом, ті замальовки про шоубіз, які знайшли відображення в серіалі "Співачка", наскільки вони відображають реальний український шоу-бізнес, його правила? Чи в житті все виглядає ще менш оптимістично?\nАнтін Мухарський: Якість сценарного матеріалу серіалу "Співачка" доволі висока, принаймні існування агенції Гарі Короля змальовано майже зі стовідсотковою відповідністю до оригіналу. Приблизно так само все відбувається і в реальному шоу-бізнесі.\nVega:Антіне, великою несподіванкою стала Ваша роль у "Співачці", а точніше навіть не роль, а те, що Антін Мухарський заговорив російською мовою. Як Вас умовили на це?:) І, якщо серйозно, це був для Вас принциповий момент, складно було тимчасово відійти від власних принципів для ролі, заради мистецтва? Дякую.\nАнтін Мухарський: На початку 2016 року я знову став на облік в одній із акторських агенцій. Не через страшне бажання зніматися в кіно, а через елементарну фінансову скруту. Я не маю іншої професії, окрім акторської. Книговидання, книгописання, видавання дисків — це все витратні статті. Тому роль у 100-серійному серіалі трохи виправила моє катастрофічне матеріальне становище. Кажу як є. Але цей досвід був дуже позитивним у плані того, що я побачив і познайомився з купою професіоналів найвищого ґатунку, які, знімаючи серіали, мріють і прагнуть колись зробити справжнє велике кіно. Будемо над цим працювати.\nЗ приводу мови — це ж персонаж розмовляє, не я. :) Наступна роль буде англійською, я не жартую.\nKleo:Чи є у ваших планах нові роботи в театрі або кіно? Якщо так, то де й коли вас можна побачити?\nАнтін Мухарський: Все життя мріяв зіграти Гамлета. :))) Зараз ведемо перемовини з одним театральним продюсером — може, наступного року мрія здійсниться.\nKleo:Яка у вас кіномрія? З ким із режисерів ви хотіли б попрацювати?\nАнтін Мухарський: Хотів би зняти зі Спілбергом фільм за моєю повістю "Дніпровські щелепи", де теплокровний радіоактивний крокодил-бандерівець пожирає на берегах Дніпра слухачів "Руського радіо". З Тарантіно попрацював би над повістю "Орден смерті" — у жанрі кримінально-містичної драми. Ну, і з Ларсом фон Трієром обов'язково зняв би автобіографічний роман "Розрив" — про події на Майдані і війні, які співпали з активною турбулентністю у моєму особистому житті.\nKleo:У вас за плечами досвід роботи на театральній сцені. Розкажіть, а яких персонажів вам легше і цікавіше грати — позитивних чи негативних?\nАнтін Мухарський: У мене завжди краще виходили комедійні ловеласи. Але й драматичні ролі доводилося грати, наприклад, Раскольнікова. За цю роль я отримав приз критики на Единбурзькому фестивалі.\nKleo:Які у вас враження від геть свіжої картини "Століття Якова"?\nАнтін Мухарський: На жаль, я не встиг подивився цей фільм, бо в останні два місяці був у постійних роз'їздах. Обов'язково це зроблю найближчим часом.\nstrozhuk_k.:Що, на ваш погляд, заважає розвиватися українському кіно зараз?\nАнтін Мухарський: Відсутність якісних сценаріїв, сценаристів і всього того, що пов'язане з літературною історією — основою будь-якого якісного кіно.\nTerenko_S.:Останнім часом потихеньку почали з'являтися картини українського виробництва — чи то фільми, чи то серіали. І не секрет, що все нове, що виходить, одразу потрапляє під шквал критики і фукання від наших же співвітчизників. Чому так? Чому у нас така публіка, що ладна заклювати своє ж, коли воно тільки-но робить перші кроки, тільки-но намагається сформуватися чи відродитися (як тут правильніше сказати). Адже зрозуміло, що одразу не народяться шедеври.\nАнтін Мухарський: Всі вміють критикувати — робити мало хто вміє.\n"Книга десакралізує "духовниє скрєпи", демотивує імперські міфи, б'є в пах адептів "руського міра"…"\nMalinka:Коли, в якій атмосфері, умовах вам найкраще за все твориться як письменнику?\nАнтін Мухарський: В тиші і абсолютній самотності. Мої близькі знають: коли я починаю писати нову книжку, до мене краще не підходити — стаю агресивним і непередбачуваним.\ndanylo_kruk:Про що будуть, тобто вже є, "Антисоветские повести и рассказы"? Книга — російською?\nАнтін Мухарський: Так, книга видавалася в одеському видавництві Stellar, і на прохання замовника робилася на одеський ринок. Щоб із різних боків атакувати місцеву "вату". Книга десакралізує "духовниє скрєпи" та демотивує імперські міфи, б'є в пах адептів "руського міра" і дає під дих всім тим, хто мріє знову полетіти з Гагаріним у космос і посцяти на руїни Берліну. :)))\nValentyna:Антіне, що з останніх українських літературних новинок на вас справило враження?\nАнтін Мухарський: Ярослав Мельник, "Маша або постфашизм" — шикарна антиутопія на рівні Оруела, Бредбері. Дуже раджу почитати.\nKondor:Назвіть ті книжки, які, на ваш погляд, потрібно прочитати кожному, щоб сформуватися як справжній українець?\nАнтін Мухарський: Краще назву авторів: Донцов, Штепа, Горліс-Горський, Забужко, Винничук, ранній Андрухович, Шкляр, Левко Лук'яненко. А ще завжди непогано перечитувати класику: Леся Українка, Франко, Нечуй-Левицький, Панас Мирний і, звичайно, Шевченко.\n"У цьому залі висять портрети Чайковського, Мусоргського, Бородіна й Римського-Корсакова, проте слово "п…ц" тут так гарно ще ніхто не співав…"\nPanianka:Що стало поштовхом для народження образу Ореста Лютого? І це є суто образ, чи Ви, як людина, як особистість маєте з ним чимало спільних рис? Взагалі, не виникає відчуття роздвоєння особистості?:)\nАнтін Мухарський: Орест Лютий народився в Одесі 11 травня 2011 року. На одному з корпоративів, який я вів, був гість, що розмовляв українською мовою. Він виголосив тост, я вступив із ним у діалог... В перерві до мене підбігла організаторка і зашипіла: "Чтобы вы никогда, слышите, никогда не смели больше разговаривать на нашем мероприятии на этом собачьем языке". Ну, от, зрештою, після того випадку в готелі "Моцарт" і було написано перші пісні Ореста Лютого. Тоді я зрозумів: це — війна. Не мир, але меч приніс я.\nPanianka:Розкажіть, чого чекати від концерту Ореста Лютого 29 жовтня?\nАнтін Мухарський: Ооооо!!! Це буде абсолютно нова програма — "Росіян в Донбасє нєт". Нове звучання і нова якість проекту. У другому відділенні — найкращі улюблені хіти на замовлення публіки. Ми дуже готуємося. Чекаємо — Будинок офіцерів, 29 жовтня, початок о 19.00.\nOdessit:Шановний Антін! Дякую за пісню "Про підарасню"! Як кажуть росіяни: "Не в бровь, а в глаз!" Щось подібне ще є? Був на Вашому концерті в Одеській філармонії. Маса позитивних емоцій! Творчих Вам успіхів!\nАнтін Мухарський: Після концерту в Одесі до нас підійшла дуже красива одеситка пенсійного віку і з притаманним одеситам гумором сказала таке: "Сыночек, в этом зале, где висят портреты Чайковского, Мусоргского, Бородина, Римского-Корсакова, слово "п…ц" так красиво никто не пел. Спасибо Вам!". В новому альбомі "Росіян в Донбасє нєт" таких пісень багато — замовляйте на сайті "Українського культурного фронту".\nPanianka:А куди подівся Анатолій Рапс? Про нього якось не чутно.\nАнтін Мухарський: Орест Лютий його вбив. Так і сказав: "Нах... нам цей агрошансоньє! Є Орест Лютий, який також може співати пісні про любов!" :))) Тож на наступний рік готуємо сюрприз — новий альбом Ореста Лютого "Пісні любові".\nІван Купар:Чому не відновлюєте "Зелену лампу"?\nАнтін Мухарський: Дєнєг нєт... :)))\nSmilik:Антіне, за яких таких unreal умов ви здатні погодитися виступити у Москві?:)\nАнтін Мухарський: Я в Росії нев'їздний. Проти мене там відкрито кримінальну справа за статтею 282 УК РФ — розпалювання міжнаціональної ворожнечі, екстремізм, заклики до повалення існуючої влади.\nSmilik:Як гадаєте, як Україна має прийняти наступного року на "Євробаченні" конкурсанта від Росії?:)\nАнтін Мухарський: Кожен в міру своїх сил і умінь: хто — хлібом-сіллю, а хто — "коктейлем" Молотова. :))) Слава Богу, живемо в демократичній країні — хто як хоче так і приймає.\nValentyna:З вашої точки зору, чи повинне мистецтво бути понад і поза політикою? Чи повинні митці говорити тільки про "високе і прекрасне", оминаючи гострі соціальні й політичні теми, аби нікого не дратувати?\nАнтін Мухарський: Якщо коротко, для мене мистецтво розділяється на дві основні категорії: мистецтво, що розважає і задовольняє певні естетичні потреби, і мистецтво, що досліджує соціум, час, людей, які в ньому живуть, — соціально активне мистецтво. Я належу до його адептів. Але будь-яке мистецтво в будь-якій формі має право на життя, і вже вам вирішувати, з яким мистецтвом мати справу.\n"Моя позиція по Донбасу не змінюється — стіна і тільки стіна…"\nInga:Те, що у українців змінилася свідомість за останні два-три роки — не секрет. Але чи завжди, відмовляючись від радянського, російського та вважаючи все українське най-найкращим, ми чинимо з розумом? Як не перегинати палку, не ставати сліпим у любові до України, не перетворюватися як то кажуть на "вишиватника", тверезо бачити вади, які є в нашого суспільства, а не кричати на кожного, хто на них вкаже, що він — "зрадник"? Поділіться Вашими міркуваннями. Дякую за відповідь.\nАнтін Мухарський: Те, що відбувається зараз, — це природний процес, коли люди прокидаються і у своєму ура-патріотизмі готові бити направо й наліво, аби довести свою належність до українства. Я бачив таке на початку 90-х, у 2004-2005 роках, у 2013-му. Нічого нового. Серед неофітів, які включилися в українські визвольні змагання, це дуже розповсюджене явище. З часом вони стають спокійнішими, розважливішими, поміркованішими, але на їхнє місце приходять нові "вишиватники", і все починається знову. До цього треба ставитися з гумором та іронією. Головне — процес іде правильно.\npolit_ua:Антоне, як ви вважаєте, наскільки Майдан, втрата Криму, нинішня війна змінили українців? Стали вони чистішими, розумнішими, більш усвідомленими, патріотичними? Не буває у вас відчуття, що "щось пішло не так" після Майдану?\nАнтін Мухарський: Все йде так, як має йти. Звісно, хочеться, щоб зміни були радикальнішими, сміливішими, відчутнішими. Але неможливо народити дитину за три місяці, а дерево не може вирости за рік. Так і держава будується десятиріччями, а покоління змінюються щодвадцять років. Приходять молоді, затяті, активні, і їх дедалі більше. На початку 90-х на мітинги виходили десятки тисяч людей, в 2004-2005 роках були вже сотні тисяч, у 2013-2014 — вже мільйони. Українці прокидаються, і це процес незворотний. Це дає надію.\nTomas:По вашим наблюдениям, вражда в России по отношению к украинцам возникла только сейчас, в последние годы, или с их стороны всегда было высокомерное и пренебрежительное отношение? И как думаете, сколько времени уйдет на то, чтобы восстановить добрососедские отношения между двумя народами, или как поссорили пропагандой в медиа за несколько месяцев, так быстро и помирят? Спасибо за ответ.\nАнтін Мухарський: Ще наприкінці 90-х років я зі здивуванням відкрив для себе побутовий російський великодержавний шовінізм у виконанні російських акторів-заробітчан, що приїздили до Києва зніматися у кіно і серіалах: "Вы че, хохолики, какая нах... незалежность? Да мы вам газ перекроем — будете тут, как обезьяны, задницы в вату кутать! Какая там украинская мова? Галицайское наречие! Да и вообще, нет никакой Украины — есть Малороссия!". Таке чулося не раз і не два.\nУ 2006 році на кіностудії Довженка ми побилися з одним російським артистом, який зневажав Майдан 2004 року. І відтоді я в кіно, окупованому російськими артистами, не знімався.\nЗ огляду на нашу історію, зараз маємо визначальні часи — або Україна стане дійсно незалежною, і Російська імперія остаточно розвалиться, або імперія знову (не відомо, в який спосіб) придушить, приборкає, приспить нашу волю до незалежності і знову, як уже було в історії, проковтне нас.\npolit_ua:Раніше у вас була доволі категорична позиція щодо вирішення проблеми Донбасу — тільки стіна. Інколи й наші політики, на кшталт того ж Кравчука, говорили про те, що Донбас слід відпустити у вільне плавання. Що, по-вашому, слід із цим регіоном робити сьогодні, коли ситуація зайшла аж надто далеко?\nАнтін Мухарський: Моя позиція з цього питання не міняється — стіна і тільки стіна.\nPetro:Антіне, яка ваша суб'єктивна думка, чи сприяють всі останні й нинішні дії київської влади тому, щоб мешканці Донбасу прагнули назад, в Україну, а не в РФ?\nАнтін Мухарський: Мешканці Донбасу завжди будуть прагнути в РФ. Кількість "руського міра" на одиницю площі там критично велика. Так було ще й до 2013 року. Я часто бував у Донецьку і сам стикався з тим, як там ненавидять усе українське. Це ментальна, ідеологічна та цивілізаційна прірва. Нам не по дорозі.\nBonapart:Ви є людиною з активною громадянською політикою. Не плануєте спробувати себе в політиці, наприклад, у парламенті? Так або ні — чому?\nАнтін Мухарський: Не планую. Часто запрошують, але я відмовляюся. Політика — це мистецтво компромісів. А я поки що цікавлюся радикальним мистецтвом.\nBonapart:Останні дні тільки й обговорюється, що знищення "Мотороли". Що ви думаєте про реакцію нашого суспільства на цю подію? Чи не занадто ми захопилися злорадством?\nАнтін Мухарський: Злорадство — природна реакція обивателя на подію, яку він довго передбачав. А є ще неприкрита радість. Є захват. Є відчуття поновлення справедливості. Є тривога. Знищення "Мотороли" викликало багато почуттів. Все йде своїм шляхом. Найбільш одіозні фігури ОРДЛО підуть у небуття вже дуже скоро. Чиїми руками то робиться — ще належить розібратися.\nTomas:Антон, ведь вы родились еще в Советском Союзе. Поделитесь, какие самые яркие впечатления хранит ваша память о советских временах? Вы всегда были бунтарем, как Орест Лютый? Как вам жилось в тисках массы правил, идеологии и кучи "нельзя", которые были тогда?\nАнтін Мухарський: "Совок" я ненавидів із дитинства. Спершу на несвідомому рівні, роздивляючись яскравих жирних німецьких "ковбойців" та індіанців, яких привозили мені батьки з Німеччини, і наших вбогих пласких солдатиків, ставив питання: якщо СРСР — найкраща країна у світі, то чому наші дитячі іграшки такі уйо...щні? Цей цивілізаційний розрив призвів до того, що у свої 15 років я став київським фарцівником і вимінював у іноземців джинси Lewis і кросівки New Balance на афганську форму, ордени й медалі. В армії займався валютними махінаціями:))) Міняв радянські червонці на дойчмарки і т.д. і т.п.\n"Совок" — тупикова гілка розвитку людства. Я не хочу повертатися в неандертальські часи, де люди лише нагадували людей, а номінально були рабами держави.\nКонстантин Романчук:Скажіть, будь ласка, чи змогли б Ви одружитися з етнічною росіянкою або з громадянкою РФ? (Особисто я — ні.)\nАнтін Мухарський: Після двох попередніх шлюбів у моїх найближчих планах не стоїть пункт "одружитися", а тим більше — з росіянкою. :)))\nMistF:Часто складывается впечатление, что чтобы прославить Украину, надо отсюда выехать, например в ту же Россию. Это мы видим по примеру большого количества артистов, которые, только прославившись в России, стали востребованы и тут. Для актеров, наверное, тоже срабатывает такая штука. Вот почему так? Не умеем ценить своих? Не умеем развивать свое? В чем беда? Спасибо.\nАнтін Мухарський: Це наша велика біда. Ми не вміємо аплодувати живим артистам. От коли він помре, всі розуміють, кого ми втрачаємо. А поки живий і ходить поміж нас, можна й плюнути, й послати, і гадість якусь сказати або зробити. Французи пишаються і підносять, носять на руках своїх артистів, письменників, художників. Так само італійці, німці, поляки. А ми в цьому сенсі якісь варвари, заздрісні, чорнороті, невдячні. Біда просто...\nSmilik:Як ви гадаєте, чи можлива зараз лагідна українізація у нас, чи буде вона ефективною? Чи вже впорається тільки сувора, жорстка?\nАнтін Мухарський: Більше українізацій, різних і активних. Лагідна, сувора, жорстка, непримиренна, фізична, романтична — кожен випадок треба розглядати окремо. Кожному хворому — окремий рецепт українізації. Слава Україні!\nчат культура музика Надежда Майная Росія кино Мухарский совок СРСР мистецтво Орест Лютий