Подорож у минуле. Топ-5 історичних замків Львівщини | Львівський портал\nПодорож у минуле. Топ-5 історичних замків Львівщини\n01 Лютого 2016, 17:12 |\nЛьвів та область має неймовірну історію завдяки своєму географічному розташуванню, саме тому тут збереглися австрійські будівлі, польські замки, архітектурні шедеври італійських митців. Жителям Львівської області та загалом туристам є де розвернутись, а весільним фотографам є де зробити гарні знимки. Львівщина, в порівнянні з іншими областями, багата на замки і фортеці, де знімають фільми та де подорожують любителі красивих місцин.\nТа куди власне найкраще податися, щоб відчути «дух минувшини», і в якому стані сьогодні найцінніші твердині, вирішив довідатись Львівський портал.\nЗолота підкова Львівщини:\n«Золота підкова Львівщини» – це три замки: Олеський, Підгорецький та Золочівський, що розташовані у Львівський області у формі підкови(за що і отримали свою назву). Ці три твердині – це частина Львівської галереї мистецтв, тому вхід до замків-музеїв платний. Власне частиною галереї мистецтв ці замки стали за ініціативи екс-директор Бориса Возницького – це був чи не єдиний шанс хоч трішки зберегти старовинні споруди і не дати їм остаточно «завалитись».\nПерший замок «Золотої підкови» по дорозі зі Львова – це Олеський, що розташований у смт. Олесько Буського району. Замок височіє на пагорбі, що колись омивався водами і був фактично неприступний для ворогів. Перші згадки про цей замок датуються 1327 роком. За свою історію він пережив декілька руйнувань: горів, знищувався – та завжди хтось таки брався за його відновлення. Належав замок у різні епохи і галицько-волинському князю Юрію, і литовцям, і полякам. У цьому замку 1629 року народився майбутній король Речі Посполитої Ян III Собеський, а через 10 років майбутній король Польщі – Михайло Корибут Вишневецький. У 1938 році могутній землетрус понищив замок, місцеві мешканці почали розграбовувати його в надії знайти скарби, тому врешті Олеський замок перетворився на руїни, а у 50-х роках у замок вдарила блискавка, яка спалила фортецю до тла. У 1975 році розпочалося відновлення замку, його взяла під своє крило Львівська галерея мистецтв і тепер у відновлених стінах замку розташовані виставкові зали.\nФото 1. 1\nСьогодні приміщення Олеського замку нагадує стародавній замок лише ззовні – облуплені кам’яні стіни, старовинні герби, підземелля. Всередині замок нагадує будинок 70-80 років. У кожній відновленій кімнаті-залі розташована виставка чи то ікон, чи то скульптур Пінзеля, чи знайдених у замку решток. Найцікавіша для туристів експозиція – у підземеллі замку – це виставка середньовічних тортур: там вам і фото в поясах вірності за 50 гривень запропонують, і гнітючу атмосферу подарують.\nЩе одним «хорор» моментом в екскурсії замком є 40-метровий колодязь на подвір’ї, всередині якого чи то сидить диявол, чи десь глибоко намальоване його зображення.\nЦіна і години роботи:\nПрацює вівторок-пятниця з 10.00 год. до 17.00 год., субота-неділя – з 11.00 год. – 17.00 год.\nЦіна – 20 грн. для дорослих, 10 грн. – для студентів, 5 грн. – для дітей.\nРізні туристичні фірми організовують до замків «Золотої підкови» тури(ціна від 250 до 400 грн.). На автомобілі треба їхати трасою Львів-Рівне і звернути в Золочів (замок стоїть на горі і його видно здалеку). Також можна доїхати зі Львова маршруткою «Львів-Броди» зі АС-2 (ціна приблизно 50 грн.)\nПідгорецький замок розташований в 15 хвилинах їзди від Олеського – він закритий для туристів, бо вже десятиліттями тут ведуться «реставрації». Втім, ніхто не забороняє туристам гуляти величезною територією навколо замку та підніматися сходами у внутрішньому дворі. Окрім того, тут панує легенда про «білу пані», яку ревнивий чоловік граф Вацлав Жевуський замурував у стіни замку.\nЦей замок, що його часто називають українським або польським «Версалем», спорудили у 17 столітті спеціально для відпочинку польського воєводи Станіслава Конецпольського. Про це говорить надпис, що зустрічає людей на вході: «Вінець ратних трудів — перемога, перемога — тріумф, тріумф — відпочинок». З плинністю десятиліть час почав руйнувати замок, за яким ніхто особливо не дивився. У 1940 році Підгорецький замок став державним музеєм, який у період війни розграбували німці. Після завершення війни замок став… туберкульозною лікарнею і почав ще більше занепадати, а 50-х роках його «добила» сильна пожежа. З 1997 року, відколи замок забрала собі Львівська галерея мистецтв, тут ведуться реставраційні роботи. Сьогодні результатів реставрації не дуже видно, бо 20 років з кожним днем Підгорецький замок – один із найкрасивіших у Європі сиплеться по шматках…А колись тут знімали легендарних «Трьох мушкетерів», відновлювали дах, добудовували сходи. Підгорецький замок – величезний, і на його повне відновлення необхідні величезні суми, які наразі ні держава, ні область собі не дозволяють. А роки йдуть…\nДо слова, навпроти замку розташований костьол Святого Йосипа (18 ст.), який є частиною палацового ансамблю. Сьогодні він функціонує як невеличка церква, а ззовні є ідеальним прикладом барокового стилю.\nЦіна і години роботи :\nПрацює вівторок-п’ятниця з 10.00 год. до 17. 00 год. Субота-неділя – 11.00 год. – 17.00 год.\nДо Підгірців їде та сама маршрутка «Львів-Броди» – 20 хв.\nЗолочівський замок збудували на кошти Якуба Собєського – батька майбутнього польського короля Яна ІІІ Собєського у 17 столітті. Замок не лише був окрасою Золочева, а й оборонною спорудою, що стояла на шляху до Львова. Саме тому за свою історію Золочівський замок часто руйнувався, загарбувався та розграбовувався. В кінці 19 століття замок перейшов до влади австрійських військових – його поспіхом реконструювали, і він почав слугувати…в’язницею. Майже сто років у стінах замку замордовували людей австрійці, поляки, німці та радянська влада. Останні мали тут одну із тюрем НКВД і історії з тих часів заворожують вуха туристів. Сьогодні у замку є ціла зала, де зберігаються залишки тих зловісних часів – двері камер, оборонні деталі, списки та фото розстріляних у часи СРСР за «зраду» і т.д. Кажуть, що тоді жоден ув’язнений у тюрмі не виживав, усіх замордовували і вбивали.\nУ 1972 році замок став частиною галереї мистецтв – тут почали проводити розкопки, знайшли багато цікавих речей ув’язнених, які зараз зберігаються у музеї. Ще досі старовинний замок реставрують – помалу, але результативно – у замку навіть є зала, де у вигляді фотозвіту можна подивитися на те, як волонтери відновлювали стародавню споруду.\nНа території Золочівського замку також розташований Китайський палаці – єдиний в Україні. Сьогодні там функціонує музей східних культур – величезна колекція пам’яток зі Всього світу.\nЦіна та графік роботи:\nПрацює вівторок-суботу з 10.00 год. до 17.00 год., неділя- з 12.00 год. до 17.00 год.\nЦіна – 20 грн. у замок, 10 грн. – Китайський палац\nБудь-який автобус до Золочева зі Львова чи з Підгірців.\nСтаросільський та Свіржський замок\nНа території Львівщини ще є декілька замків, частина з яких – відверто руїни. Втім два замки все ще привертають до себе увагу і заманюють туристів – це Старосільський замок та Свірзький замок. Обидва вони розташовані у Пустомитівському районі, тому туристам дуже зручно подорожувати двома замками одразу.\nЗамок у Старому Селі:\nСтаросільський замок – найбільший на Львівщині та один із найстаріших, згадки про який ведуть з часів Київської Русі. У різний час замок належав гетьманам, князям(Острозький, Потоцький тощо), тут навіть бував Богдан Хмельницький.\nСьогодні Старосільський замок – це руїни, всередині яких розташувалось…сміттєзвалище. Так, за розповідями місцевих жителів, колись сміття та гілки, що руйнували старі мури, вдалося вивезти – тоді замок «врятували» кошти співачки Руслани. Сьогодні підземелля замку завалене камінням (роки зробили своє) і горами сміття. І це, незважаючи на те, що у 2010 році замок взяли у концесію (генеральний директор ТОВ «Кріс» Михайло Риба). Підприємець обіцяв навести лад у замку та у 2015 році повністю завершити роботи з відновлення. Та надворі уже 2016-й, а концесіонер так і не почав щось змінювати.\nДо слова, у руїнах замку часто проводять фестивалі та різні “тусовки”. До прикладу популярний Zaxidfest-2010 проходив саме на території твердині.\nРуїни замку цілодобового та безкоштовно відкритті для відвідувачів – за ними тут просто ніхто не дивиться.\nБіля самого замку проходить залізнична колія, тому найкращий варіант – їхати на електричці до станції Старе село. Також до Старого Села можна доїхати автобусом – зупинка розташована дуже близько до замку.\nСвірзький замок розташований у 40 км від Львова у селі Свірж, його омиває однойменні річка. Вдале розташування замку та його величезні сади і територія зумовлюють проведення тут різних музичних фестивалів впродовж багатьох років.\nЗамок з’явився у 15 столітті і впродовж своєї історії неодноразово руйнувався. У 1648 році під час навали козаками під проводом Богдана Хмельницького твердиня остаточно завалилася. Тогочасний власник Олександр Цетнер відновив його, і завдяки цьому навали татар не могли прорватися до Львова – замок слугував щитом.\nПід час Першої світової війни замок згорів до тла, а після відновлення «дожив» до Другої світової, яка його остаточно «вбила». Так і стояв старовинний Свірзький замок руїнами на пагорбі, аж поки у 1975 році не перейшов у власність Спілки архітекторів, які і розпочали масштабні відновлювальні роботи, аби потім мати тут свою штаб-квартиру. Але планам не судилося здійснитись, тому зараз всередині замок нагадує особняк, де ведеться ремонт – є купа маленьких кімнат, ванні «покої», багато коридорів тощо. Про якусь причетність до історії говорять старовинні обрамлення що де-не-де з’являються на стінах. У підвалах повзають щурі, скриплять радянські двері…\nА от у внутрішньому дворику можна відчути себе героєм фільму «Три мушкетери» – старовинний колодязь (в який за легендою скинули дівчину татари), кам’яні стіни, дерев’яні ворота. Вхідні двері до замку, до речі, також нагадують кадри із історичних фільмів – важкі, металеві, з цікавими візерунками.\nЦіна і графік роботи:\nОскільки наразі у замку триває реставрація, то він закритий для відвідувачів. Але у замку є охоронець, який з радістю відкриє двері для туристів і прослідкує, щоб ніхто нічого не вкрав. А біля входу у замок є скринька для пожертв. Якщо ж ви подорожуєте на авто, то їдьте трасою Н-09, у Бібрці повертайте ліворуч на трасу Т-14-11.\nНайлегше дістатися зі Львова – з автостанції №5, що на вулиці Зеленій. Там очікуйте маршрутні таксі в напрямку Перемишляни, але ті, які курсують через Свірж з періодичністю кожні 30-60 хвилин. Якщо ж ви на власному транспорті, то їдите трасою Н-09, у Бібрці поверніть ліворуч на трасу Т-14-11. Зі Львова до Свіржа 40 кілометрів.\nУ Львівській області ще є Поморянський замок (близько Золочева), до якого веде «вбита» і розвалена дорога, стан якого нагадує кадри із фільмів жаху, також є руїни замку у Бродах, про який уже давно забули. До слова, місцеві жителі так перейнялись долею Поморянського замку, що створили спільноту Facebook «Я- Поморянський замок».\nТеги: замки, Львівщина, подорож, туристи


Активісти протестували проти видачі Тимура Тимгоєва » Політична Херсонщина\nПолітична Херсонщина » Політика » Активісти протестували проти видачі Тимура Тимгоєва\nПівтора десятка городян тримали плакати "Вимагаємо покарати винних у видачі Т.Тумгоєва ФСБ Росії", "Війна із Росією, а Генеральна прокуратура співпрацює із ФСБ?", "Видача воїна Т.Тумгоєва - ганьба Україні"\n"Ми вважаємо це державною зрадою. Будь-яка співпраця з спецслужбами ворога на 4 році війни неприпустима! Неприпустимо видавати ворогу наших захисників! Тимура видали на вірну смерть. Якщо будемо мочати - то далі здадуть і нас!" - так прокоментувала Римма Бараненко мету акції протесту.\nНаша довідка: 12 вересня 2018 року Генеральна прокуратура України видала ФСБ 30-річного уродженця Владикавказа Тимура Тумгоєва за вимогою Інтерпола. Нагадаємо, що Тимур Тумгоєва біжав із Росієї у зв'язку із переслідуваннями із боку російських правоохоронців. Російська сторона звинувачує Т.Тумгоєва в участі в терористичних організаціях. Нагадаємо, що з точки зору Росії, Олег Сєнцов та інші українські політв'язні, яких незаконно утримують в російських таборах, також є "терористами".\nВ червні 2016 року Т.Тумгоєв прибув в Україну, де й був затриманий на вимогу Інтерполу. Спочатку суд заарештував його на 40 діб, а згодом взяв під екстрадиційний арешт. Після того, як адвокати Т.Тумгоєва програли всі апеляційні скарги на затримання біженца, Європейський суд із прав людини не побачив політичних мотивів у переслідуванні, Генпрокуратура постановила відправити Тумгоєва до Росії.\nЦе рішення було виконане не зважаючи на заборону Комітет із прав біженців ООН, який розглядав цю справу.\nТимур Тумгоєв був бійцем добровольчого батальйону імені шейха Мансура в зоні бойових дій АТО. Екстрадиція Т.Тумгоєва викликала чисельні протести в Україні. 17 вересня в Києві відбулися сутички під будівлею Генеральної прокуратури.\nФото з групи "Херсонської патріотичної громади"\nPH от 17-09-2018, 15:03\nГромадські активісти будуть збирати проблеми та виганяти корупціонерів Політика\nПід стінами поліції відбудеться акція солідарності з священником Ігорем Петренком Політика\nТак що відбувається у "Правому секторі"? - коментари представників організації Політика\nПутін особисто зруйнував свій рейтинг та відвернув херсонців від Росії Політика\nАТО права людини протест Римма Бараненко


- Можна, увійти? - Запитала Олена, забувши привітатися. Тетяна, побачивши дочку свого колишнього чоловіка на порозі квартири, розгубилася. – Проходьте. Взуття не знімайте, не треба. Олена та Тетяна пройшли до кімнати і завмерли там, у незручному мовчанні. - Ось ви, значить, яка? – першою розпочала розмову гостя. - Так, Оленко, я така. – Тетяна винно посміхнулася. - Розлучниця. Так, здається, твоя мама мене називає?\n– Можна, увійти? – Запитала Олена, забувши привітатися. Тетяна, побачивши дочку свого колишнього чоловіка на порозі квартири, розгубилася. – Проходьте. Взуття не знімайте, не треба. Олена та Тетяна пройшли до кімнати і завмерли там, у незручному мовчанні. – Ось ви, значить, яка? – першою розпочала розмову гостя. – Так, Оленко, я така. – Тетяна винно посміхнулася. – Розлучниця. Так, здається, твоя мама мене називає?\n25.11.2021 25.11.2021 Kit LiliiaComment on – Можна, увійти? – Запитала Олена, забувши привітатися. Тетяна, побачивши дочку свого колишнього чоловіка на порозі квартири, розгубилася. – Проходьте. Взуття не знімайте, не треба. Олена та Тетяна пройшли до кімнати і завмерли там, у незручному мовчанні. – Ось ви, значить, яка? – першою розпочала розмову гостя. – Так, Оленко, я така. – Тетяна винно посміхнулася. – Розлучниця. Так, здається, твоя мама мене називає?\n– Можна, увійти? – Запитала Олена, забувши привітатися.\nТетяна, побачивши дочку свого колишнього чоловіка на порозі квартири, спочатку розгубилася, потім схаменулась і широко відчинила двері.\n– Проходьте. Взуття не знімайте, не треба.\nОлена та Тетяна пройшли до кімнати і завмерли там, у незручному мовчанні.\n– Ось ви, значить, яка? – першою розпочала розмову гостя.\n– Так, Оленко, я така. – Тетяна винно посміхнулася. – Розлучниця. Так, здається, твоя мама мене називає?\n– А чому ви мене знаєте? – Здивувалася Олена. – Ми з вами, здається, не зустрічалися.\n– А там… Коли з твоїм татом всі прощалися. На цвинтарі.\n– Ви теж там були? – Олена почала свердлити Таню поглядом. – Я вас там не пам’ятаю.\n– Але я була.\n– Ні. Цього не може бути. Мама б вас, точно, впізнала. І закотила б істерику.\n– Так, я передбачала це. – Знизала плечима Таня. – Мені довелося надіти перуку, і сильно змінити зовнішність. І стояла я трохи далеко.\n– Господи … – Олена все ще не вірила цій жінці. – Ну, ви, і конспіратор…\n– Як я могла не піти до нього? – Голос Тані трохи здригнувся. – Адже ми з твоїм татом… – Вона тут осіклася. – Пробач… Нічого, що я з вами на ти почала говорити.\n– Нічого. Тим більше, що я про вас також все знаю.\n– Що вам зрозуміло?\n– Зрозуміло, що мама тобі про мене могла наговорити. Ну хай усе так і залишається.\n– Що ні? – Не зрозуміла Таня.\n– Це тато мені про вас все розповів. Всю вашу правду. Незадовго до своєї…\n– І яку правду він тобі розповів? – Злякалася Таня.\n– Всю-всю. Історію вашого кохання. Виявляється, це не ви розлучниця, а моя мама.\n– Не треба, Оленко … Не треба про це … – Таня навіть заплющила очі, так їй було неприємно говорити на цю тему.\n– Чому не треба?\n– Тому що це все стосується лише мене та твого тата.\n– Ви що, свята? – Раптом зухвало запитала Олена.\n– Чому – свята?\n– Тому що нормальні люди так не поводяться. Інша б на вашому місці вчепилася зараз у мій рукав і почала б виливати на мене весь біль, який у вас за це життя накопичився. Почала б виправдовуватися переді мною, розповідати, хто винен та інше. Адже моя мама вам життя зламала, а ви…\n– Ти що, з нею посварилася?\n– А навіщо прийшла?\nЦе питання прозвучало дещо грубувато, але Олена на нього не образилася. Вона знову подивилася на Тетяну довгим поглядом.\n– Я прийшла, бо хотіла на вас подивитись. На власні очі побачити жінку, яку батько любив до останньої своєї хвилини.\n– Правда – до останньої?\n– Правда. Він мені в цьому сам зізнався.\n– Боже… – Тетяна опустилася на диван і тихо схлипнула. – Невже я була не права?\n– Я не знаю, хто з вас мав рацію, але… – Олена присіла поряд з цією дивною жінкою, і чомусь поклала свою долоню на її руку. – Тепер я розумію тата. Розумію, чому він з легкістю покинув маму через рік після весілля і пішов до вас. Ви завжди були такою?\n– Я звичайна, Оленко. Звичайна я.\n– Звичайна? Ні. Спочатку ви відвели у моєї мами тата. Потім, коли довідалися, що мама, виявляється, вагітна мною, змусили його повернутися назад. Самі змусили. Це ж розуму незбагненно. Любити людину і змусити її повернутися до нелюбимої дружини заради ще ненародженої дитини. Адже мама все життя вас називала розлучницею. За ваш подвиг.\n– Вона ж не знала, що це я змусила його.\n– Знала, – злісно в голосі сказала Олена. – Все вона знала.\n– Ну й нехай, – стомлено відповіла на це Тетяна. – Але я твердо знала, що у дитини має бути люблячий батько. Адже ти його любила?\n– У дитини має бути щасливий батько! – Вигукнула дівчина, і руки її затремтіли. – І коли він перед тим як його не стало, зізнається дочці, що весь цей час замість дружини любить іншу жінку… Навіщо він мені в цьому зізнався? Не знаєте?\n– А я знаю. Бо, крім мене, він більше нікому не міг сказати цього. Адже вас поряд не було… Вони з мамою дуже віддалилися за останні роки. Знаєте, мені здається, що вона зраділа, коли його не стало.\n– Не каже так! Я розумію, дівчинко, як тобі боляче. Але що ми тепер можемо з тобою зробити? Тобі краще не думати про це.\n– Як я можу про це не думати? Адже я тата любила більше за життя. І тепер я залишилася зовсім одна. Одна на білому світі. Ні, мама мені, звичайно, іноді каже, що любить мене, але я не вірю.\n– Чому? Хіба можна не вірити мамі?\n– Можна, можливо. Коли вона говорить про кохання до мене, я бачу, що це вона так намагається переконати себе, хоче сама повірити, що говорить мені правду. Але в неї не виходить. По суті вона ніколи нікого не любила. Ніколи нікого. Лише себе.\n– Не засуджуй її. Вона не винна у тому, що не вміє кохати. Нещасна жінка.\n– Нещасна жінка, яка всіх робить нещасними. А можна, я до вас приходитиму? – Запитала раптом Олена.\nТетяна злякано глянула на дівчину і нічого не відповіла.\n– Коли мені захочеться поговорити, можна я до вас заходитиму в гості, – знову повторила своє прохання гостя.\nPrevious Article Христина сортувала білизну для прання. Під руку попалася м’ята-перем’ята грудка світло-блакитного кольору. Та це ж сорочка Олега! Дівчина струсила річ, комірець відігнувся, і під ним вона побачила яскраво-червону пляму від помади. – Ах так! Ось, значить, ти як зі мною?\nNext Article – Як же ти дістав! – Ірина вискочила з машини, щосили гримнувши дверима. – Не пробачу! Ніколи! – полетіло їй услід. На роботі в Ірини все валилося з рук. Вона ніяк не могла заспокоїтись. Пролунав дзвінок. Ірина побачила, що дзвонить чоловік. – Зараз почне мораль читати, – подумала жінка і відповідати не стала\nОльга місила тісто на вареники, коли в коридорі почувся шурхіт і в квартиру зайшов чоловік. – Оля, ти в поштову скриньку дивилася? Тут тобі прийшов якийсь лист… Офіційний такий, – сказав Сашко з подивом розглядаючи великий конверт. Ольга швидко помила руки, взяла лист, прочитала і розреготалася. – Та це ж від моєї матусі! – Нічого не розумію… Ти ж казала, що в тебе нема батьків, – Сашко здивовано дивися на дружину\n– Та, що це таке? Знову з’явився під ранок і одразу завалився спати, – Оксана глянула на чоловіка, що вже заснув. Підійшла до вішалки у коридорі, провела рукою по сорочці чоловіка: – Спітніла. Що це означає? У нього є коханка, може, навіть не одна. Як же дізнатися – зраджує він чи ні? О, є ідея!\nЗоя прийшла з робота зла. Дмитро одразу зрозумів – сьогодні прийдеться туго. – Привіт, – ласкаво, сказав він. – Ти чому сьогодні така? – Ще питає. Пішли на кухню. Їсти хочу – не можу. – Пішли, – радісно погодився Дмитро. – Я картоплі посмажив. Знав, що голодна прийдеш. – І все-таки що сталося? – Запитав він знову акуратно. – Сталося, сталося. – Вона нервово постукала пальцем по столу. – І все через тебе\nІрина зайшла в квартиру матері, пройшла на кухню і сіла за стіл. – Привіт, мамо, – роздратовано сказала вона. – Привіт, Іринко. А я тут пиріжків напекла. Щось трапилося? – Мамо, я вже не витримую! З батьками Сергія просто неможливо жити! – Дивно. А мені вони досить приємні люди. – Ага, приємні! Субота – це в них день для прибирання. І всі повинні прибирати! А плиту треба протирати щодня? Я вже готова звідти тікати\nТаня стояла на вулиці вже годину. Було холодно, але вона не залишала місце їхніх таємних зустрічей. – А раптом він прийде? – подумала вона. Хто зна, що могло трапитися. У нього ж дружина, діти… Почулися кроки. – Прийшов все-таки, – посміхнулася Таня. – Привіт, Павлику. – Таня! Давно тут стоїш? – Давно. Я сюди щовечора приходжу. – Таня, виходь за мене заміж. Від несподіванки вона застигла на місці\nCopyright © 2021 Народна Думка.


ТОМАТ "МАР'ЇНА РОЩА F1": ОПИС І ХАРАКТЕРИСТИКА СОРТУ, ФОТО ПОМІДОР - ГОРОД - 2020\nОпис сорту і особливості вирощування гібридного томата «Мар'їна Роща»\nДосить рідко при виборі сорту томатів на посадку вдається поєднати велику врожайність і хороший смак зібраних плодів. Ось і доводиться висаджувати кілька різновидів помідор, щоб і сім'ю смачними томатами нагодувати, і на зимовий період зробити заготовки.\nНаші селекціонери запропонували своє рішення, вивівши гібридний сорт томатів Мар'їна роща. У цій статті ми вам розповімо все, що самі знаємо про томати Мар'їна Роща. Опис сорту, його основні характеристики, особливості вирощування та інша корисна інформація.\nТомат Мар'їна роща f1: опис сорту\nКущ рослини індетермінантного типу, виростає до 150-170 сантиметрів. Кращі результати показує при вирощуванні куща двома стеблами. Стебла потужні, але вимагають підв'язування. Сорт рекомендований для вирощування на захищених грунтах. Посадка розсади на відкриті гряди можлива тільки в південних областях Росії.\nСорт помідор Мар'їна Роща володіє кущем з досить великою кількістю листя, темно-зеленого кольору, середнього розміру. Форма листя звичайна для помідор. Рекомендується видаляти листя нижче кистей після їх формування. Це поліпшить постачання плодів поживними речовинами і посприяє провітрювання землі в лунках.\nЦей сорт не дуже вимогливий до умов освітлення і добре переносить перепади температур.\nхороший смак томатів з легкою кислинкою;\nстійкість до несприятливих погодних умов і основних захворювань томатів.\nнеобхідність наявності теплиці для вирощування;\nнеобхідність підв'язування кущів і видалення пасинків.\nформа плодів округла, іноді зі злегка витягнутим носиком\nколір незрілі плоди зеленого кольору, дозрілі насичено червоні\nСередня маса 145-170 грамів, при хорошому догляді відзначені помідори вагою до 200 грамів\nзастосування універсальне, надає легку кислинку салатів, соусів, лечо, сокам, добре зберігається в маринадах і при засоленні цілими плодами\nСередня врожайність 15-17 кілограмів при висадці не більше 3 кущів на квадратному метрі землі\nТоварний вигляд відмінний товарний вигляд, чудова збереження при перевезеннях\nДату посадки насіння на розсаду вибирають виходячи з передбачуваної дати висадки розсади в грунт. При проведенні пікіровки рекомендується підгодівля мінеральними добривами. Висадку на гряди проводити після прогрівання грунту в теплиці. У процесі росту і формування кистей необхідні підгодівлі комплексними добривами.\nКрім періодичного розпушування грунту в лунках, поливу теплою водою, видалення бур'янів рекомендують видалення листя після формування кистей плодів.\nПомідори Мар'їна роща f1 характеризуються стійкістю до вірусу тютюнової мозаїчності, кладоспоріозу, фузаріозу.\nТомати Мар'їна роща, як показує опис гібрида, мають унікальну врожайністю, але при розміщенні на квадратному метрі трьох рослин збір з куща становить близько 5, 5-6, 0 кілограмів. А це цілком звичайна результативність для гібридного сорту.\nЄдино, що його виділяє це величина кистей з дозрівають помідорами. Ці якість спільно з хорошою стійкістю до захворювань роблять гібрид Мар'їна роща гідним вибором садівника для посадки його в своїй теплиці.


"Переможний" сон Порошенка | Politerno | Politerno\nPoliterno > Україна і світ > “Переможний” сон Порошенка\n“Переможний” сон Порошенка\nСхема стратегії перемоги Порошенка на цих виборах дуже проста. Три тури і три сили.\nПерший крок по реалізації цієї стратегії зроблений в січні – скандальний «Томос-тур» по Україні і паралельно-організація кампанії з дискредитації і ненависті до політичних противників, конкурентів на виборах.\nДругий крок, в лютому 2019 року – «Мова-тур» по містах і селах України. Головна мета «Мова- туру» – роздача української абетки з автографом президента для російськомовних виборців і програми Порошенка на виборах 2014 року для україномовних виборців. Щоб всі згадали, кого вони обрали президентом в 2014 році. Одночасно з цим – провокації проти кандидатів, а також блокада ЗМІ для конкурентів по президентських виборах. Масовий підкуп анонімними мережевими структурами зубожілої частини електорату, символічне підняття пенсій і стипендій. Цілий місяць демонстрація подяки свідомих пенсіонерів і студентів кращому президенту України Порошенкові.\nУ березні 2019 року – останній, «Мілітарі – тур». Це буде третій крок. Президент-переможець в камуфляжі з величезним почтом генералів і «польових порохоботів» роз’їжджає по казармах і військових частинах, а також прискіпливо оглядає лінію фронту. А в цей же час здійснюється шантаж і жорсткий політичний тиск проти кандидата в президенти, який має всі шанси виграти президентські вибори, а також організація тиску і судового переслідування тих, хто попереду Порошенка в рейтингу кандидатів. Особливу увагу буде приділено шантажу і «дресируванню» ЦВК.\nЧитайте також: “Вас Господь попустить!”: Порошенка під час “томос-туру” розлютило питання про корупцію (Відео)\nАле якщо рейтинг президента все одно не росте, то можна спробувати імітацію замаху на президента або нещасного прем’єр-міністра, відповідно, потрібні масові натяки-звинувачення в цьому своїх конкурентів по виборах, мовляв хотіли зірвати вибори. А всі три місяці, поки президент роз’їжджає зі своїми турами по країні і погрожує своїм суперникам, його «стратегічна трійка» – адмінресурс влади, кібервійська Путіна і місцева мафія наполегливо працюють над потрібним результатом президентських виборів, деформуючи волевиявлення українських виборців.\nУ цій історичній боротьбі проти України шансів у демократії дуже мало, але ще є. Для Порошенка головне – правильний результат, але виборча кампанія теж потрібна, щоб або обдурити суперників, або надовго розчавити політичних супротивників, позбавити усіх будь-яких ілюзій, щодо виборів і відучити українців від демократії. В політології це називається електоральна автократія. До речі, президент Венесуели Мадуро протримався 6 років, так чому президент Порошенко не може протриматися при владі теж шість років? І не треба ніякої чесної соціології, дебатів, обговорення програм, екзит-полів або публічного звіту президента Порошенка за п’ять років бездарної і антинародної злочинної політики. Легше швидко і нахабно залякати, і обдурити українських виборців, ніж принижуватися перед ними, клянчити голосу або звітувати за злидні, беззаконня і корупцію. Нехай звикають.\nА потім, 31 березня 2019 року, несподівано для всіх, оголошення фальсифікованих результатів голосування президентських виборів, як вдала суміш чудес «напівсвятого» президента-олігарха Порошенка і тяжкої роботи влади по організації правильних виборів. Як завжди, йому пощастило! А хто проти «церкви, мови і армії» в Україні? Таких немає! Значить переможець – Порошенко! Нехай навіть Путін і його друг Мадуро позаздрять, як треба демократичним чином, на очах всього світу, залишатися при владі. Ви скажите – це кошмарний сон або звичайний авантюризм нинішнього президента-олігарха за підтримки Путіна або «Мадуро-стиль» в Україні!? Так, можливо, але для того щоб залишитися при влади – всі засоби хороші. А, як відомо, «переможця не судять». Особливо в Україні.\nВиктор Небоженко, політолог\nПопередня « Якби український президент мав такі повноваження, як німецький, я б проголосував за Зеленського – Кравчук\nНаступна Наближений до Банкової політолог поскаржився на компанію Коломойського »


Кофемашина lavazza - Блог про дизайн\nЧому використовувати кавоварку так зручно?\nКава сьогодні - це невід'ємний атрибут ранку кожного ділової людини. Воно бадьорить, пробуджує, заряджає енергією і володіє відмінним смаком. Хочеться, щоб напій завжди був під рукою і готувався без особливих зусиль. Для цього й існують кавомашини Lavazza.\nПерше, що відрізняє автоматично приготований напій від зробленого вручну - стовідсоткове якість у кожній чашці. Якщо ви все робите «на око», не завжди напій виходить смачним. Використовуючи прилади Lavazza з цією проблемою ви не зіткнетеся ніколи. Ви можете щоранку готувати різні напої - капучіно, еспресо, лате і інші.\nВикористовуйте різні сиропи, експериментуйте з додаванням цукру і вершків, дивуватися можна буде довго, варто тільки почати.\nЦя машина прекрасно підійде як для особистого користування, так і для великого потоку, наприклад в кафе або в офісі. Машина працює практично безшумно, тому навіть якщо ви прокидаєтеся першими, пристрасть до кавового напою вийде боком нікому.\nКофемашина Lavazza дуже проста у використанні від включення до приготування бадьорить рідини вас відділяє лише пара кроків, які будуть описані на основі класичної моделі Espresso Point Matinee:\nзалийте потрібний обсяг води в бак, при цьому витягнувши пробку з верхньої частини апарату.\nУвімкніть пристрій в мережу живлення та натисніть перемикач на задній стінці кавомашини, приведіть тумблер включення / вимикання в вірне положення.\nДайте апарату 2 хвилини, щоб він досяг потрібної температури. Індикаторами служать зелені кнопки на передній панелі.\nКоли машина готова до роботи, поставте вашу улюблену чашку в спеціально відведене їй місце і висипте вміст напою, який ви хочете спробувати, в отвір. Не забудьте закрити важіль до клацання.\nдалі просто виберіть потрібний напій на приладовій панелі і натисніть кнопку.\nДодаткові опції Espresso Point Matinee:\nВи можете вказувати потрібний обсяг напою, однак, якщо ви не знаєте розміри чашки, зупинити приготування можна за допомогою кнопки STOP.\nподача пара (Необхідна, якщо ви вирішили поласувати капучіно). Для цього вам знадобиться витягнути парову трубку з кавомашини і опустити її в чашу з молоком. Коли ви будете готові до створення пінки, натисніть кнопку «Подача пара», а коли захочете закінчити, натисніть STOP.\nПісля того, як з напоєм ви закінчили, ще раз повторіть процедуру, але вже без молока, просто для того, щоб прочистити трубку. Використані капсули з готовим напоєм автоматично падають в шухляду, який легко очистити.\nДо речі, поговоримо про достаток сортів і видів готових напоїв для кавоварок.\nКавові Lavazza Blue гарні неймовірно багатим вибором готових сумішей. Арабіка, колумбия, індію, африканські зерна, прославлене італійське якість - все це можна знайти в готових комплектах, заміксованих найсмачнішим чином. Також на вибір надаються зерновий, капсульний і мелену каву. Практично всі варіанти сортів можна знайти в трьох версіях. Звичайно, є маса варіантів чалдових кави.\nКожна порція надійно укрита в вакуумну упаковку, завдяки чому початкові властивості так дбайливо сформованого кави, не втрачаються місяцями.\nЯкщо ви хочете спробувати класику, немає нічого кращого Lavazza Club, Lavazza Qualita Oro або Lavazza Espresso. А якщо вам до душі експерименти і буде цікаво спробувати цікаві квіткові нотки, спеції або шоколад, візьміть на пробу Lavazza Tierra або Lavazza Super Gusto. Лінійка дуже обширна, є навіть безкофеіновий Lavazza DeK, так що навіть особливо прискіпливим цінителям буде з чого вибирати.\nОстаннє, про що варто дізнатися - як необхідно чистити кавоварку Lavazza і що робити після завершення роботи з нею.\nЯкщо у вас виникла необхідність почистити машину і забруднення знаходяться на зовнішній поверхні, сміливо використовуйте звичайні рідкі миючі засоби, якими ви звикли користуватися, наприклад, для миття посуду. Головне, про що вам потрібно не забути до того, як ви почнете мити прилад - вийняти вилку з розетки. Що стосується окремих елементів машини, наприклад парової трубки, то крім пропуску додаткового повітряного потоку, трубку потрібно протирати вологою губкою або тканиною. Робити це необхідно після кожного використання трубки.\nЯкщо ви хочете прочистити отвори для одноразових капсул, Ви можете використовувати вологу ганчірку. Наліт і залишку кави можна без особливих зусиль видалити таким простим способом.\nКоли ви закінчили роботу з апаратом, для початку необхідно натиснути кнопку включення / вимикання на самій кавомашині, а вже потім відключати загальне харчування з розетки. Коли машина знаходиться в неробочому стані, ви можете додатково протерти все її частини від пилу або плям.\nМаючи в своєму розпорядженні кавоварку Lavazza ви замінюєте цілу кав'ярню. Вигідне вкладення, погодьтеся.\nУ цьому відео - презентація кавомашини Lavazza Blue LB1000.\nПредыдущаяКухня з мийкою біля вікна (53 фото)\nСледующаяТюль для вітальні - 90 фото варіантів сучасного дизайну тюлі\nМеблі в сучасному стилі - 150 фото надзвичайно красивого\nСтільці для кухні - 120 фото модних новинок і дизайну\nКухня в стилі хай-тек - сучасний і ефективний інтер'єр - 105


Як вибрати і купити нерухомість в Польщі? | Бізнес новини України | Бізнес UA\nНерухомість та земля 16:24, 29.12.2017 Автор: RomanK Друкувати\nДжерело: napensii.ua. → Ключові теги: Польща, нерухомість\nПоки ви перебуваєте в Україні, в першу чергу вам слід визначитися з регіоном проживання. Він може бути пов'язаний з вашою майбутньою роботою, навчанням або відпочинком в Польщі, а може бути обраний заздалегідь, з урахуванням ваших особистих переваг.\nДопомогти вам в підборі місця проживання і не тільки можуть різноманітні фірми-посередники, що займаються питаннями нерухомості за кордоном. Гарненько вивчіть цей ринок і виберете гідну компанію партнера, про яку ви зможете з упевненістю сказати - ось наш ріелтор в Кракові!\nДозвіл на покупку нерухомості обов'язково знадобиться особам, які не є громадянами Польщі та країн Євросоюзу. Особливо це торкнеться тих нерезидентів, які захочуть придбати нерухомість в прикордонній зоні. Терміни видачі таких дозволів - від двох до чотирьох місяців.\nДе ж знайти багатий асортимент об'єктів нерухомого майна, виставлених на продаж? Насправді ознайомитися з ринком нерухомості можна і потрібно ще не виїжджаючи з нашої країни, щоб визначитися з порядком цін на відповідні для вас варіанти. Зробити це можна, зайшовши на спеціалізовані польські сайти або звернувшись в українські компанії, які надають посередницькі послуги в підборі квартири або будинку в інших країнах. До речі, такі фірми, які надають великий спектр послуг в сфері нерухомості зможуть допомогти не тільки з підбором найбільш вигідної пропозиції, але і з документальним оформленням угоди купівлі-продажу.\nЦіни на житло залежать від багатьох факторів: планування, розташування, наявності розвиненої інфраструктури та ін. За даними на початок 2015 року в великих містах ціна за квадратний метр житлової площі становила від 4 до 9 тисяч злотих за квадратний метр.\nПри покупці нерухомості в Польщі, щоб уникнути певних ризиків і непередбачених витрат фахівці настійно рекомендують користуватися послугами тільки осіб і фірм, що пройшли ліцензування своєї діяльності. За допомогою професійних ріелторів і юристів ви зможете легко вибрати, купити і оформити будь-який об'єкт - квартиру або будинок.


На Київщині вже очікуються заморозки - Главком\nДержавна служба України з надзвичайних ситуацій попереджає про заморозки на поверхні ґрунту на Київщині 23 вересня.\nЗа даними Укргідрометцентру, на Київщині вночі 23 вересня на поверхні ґрунту заморозки 0-3 градуси (І рівень небезпеки, жовтий).\nТакож заморозки на поверхні ґрунту очікуються вночі 22 вересня у західних областях, а 23 вересня в Україні, крім півдня, сходу та Закарпаття.\nНагадаємо, за прогнозом синоптиків, 21 вересня в Києві протягом усього дня погода буде похмурою. Нічний дощ закінчиться ще до приходу ранку. День пройде без опадів, а ввечері дощ почнеться знову. Повітря прогріється до +7 ... + 9 градусів.\nЯк повідомлялося, 19 вересня до Києва завітала метеорологічна осінь. Середньодобова температура повітря 19 вересня опустилась нижче +15 градусів і становила +11,9°С.\nЦьогорічне метеорологічне літо, яке розпочалось 14 травня, закінчилось 18 вересня і загалом тривало 128 днів. Найдовшим літо було в 2012 році – воно тривало 166 днів.\nЗа середньою температурою повітря літо 2021 року займає другу позицію серед найспекотніших у Києві з 1881 року .


Дитина української запроданки влаштувалася на роботу в московський ресторан. Politeka\nДитина української запроданки влаштувалася на роботу в московський ресторан\nСин співачки Архип Глушко влаштувався помічником шеф-повара\nСин Наташі Корольової знайшов першу роботу в 16 років. Архипові Глушко вдалося влаштуватися помічником шеф-повара в одному з московських закладів.\nУ нашего папы @tarzan___official на диване не по валяешься !!!Суббота субботой а тренировка по расписанию @tarzan_gym !!! А как вы проводите выходные с детьми?#зож #выходной #семья #фитнес\nA post shared by Наташа Королева (@koroleva__star) on Aug 25, 2018 at 4:55am PDT\n“Архип приїхав на канікули до Москви з Майамі, він мріє стати ресторатором. Тому виявив бажання попрацювати в цій сфері. Як годиться, почав з самих низів – кухні. Влаштувався помічником шеф-повара в одне зі столичних кафе. Виконує всі його доручення, дивиться , як готуються страви. Ми з Наташею пишаємося сином! – сказав “Тарзан”.\nСудячи по сторінках в Інстаграм, на канікулах в Москві Архип також ходить в тренажерку, де займається під керівництвом свого 48-річного батька Сергія Глушка відомого під псевдонімом “Тарзан”. Наташа Корольова, в свою чергу, прищеплює синові любов до співу, музики і танців.\nНаш сын Архип, парень серьезный и не публичный !!! Еле уболтала на фотосессию !!! Терпит ради мамы!!! #сыночек #наташакоролева #символюности фотограф @vadimdemyanenko ассистент @kirsarie\nA post shared by Наташа Королева (@koroleva__star) on Aug 14, 2018 at 6:00am PDT\nНагадаємо, днями Наталя Корольова зірвала зйомки телепередачі Андрія Малахова. Через примхи співачка втратила одного. Російська співачка українського походження Наташа Корольова зірвала зйомки програми Андрія Малахова. Примітно, що програма знімалася про неї. З Наталкою Корольової Малахов завжди знаходився в дружніх відносинах. Він не раз зізнавався, що обожнює її «Жовті тюльпани». Саме Андрій запропонував мамі співачки Людмили Поривай зробити кар’єру на телебаченні. Але, як стверджують ЗМІ, тепер їх дружбу може прийти кінець.\nУ серпні Наташа Корольова і бодібілдер Сергій Глушко відсвяткували 15-ту річницю весілля. Пара одружився в 2003 році, але зустрічатися початку двома роками раніше.\nНагадаємо, запроданка Наташа Корольова знайшла себе нового «Тарзана», з’явилося Скандальне фото.\nЯк повідомляла Politeka, Наташа Корольова в розлученні: в цей день ми плакали і цілувалися.\nТакож Politeka писала, містика в родині легендарної актриси: чорний день перетворився в день народження.


Розсувні нестандартні подвійні двері\nЗагальний опис: Нестандартні двопільні розсувні двері можуть використовуватися практично без обмежень у будь-яких приміщеннях з різними типорозмірами дверних прорізів. Широка гамма моделей дверей і варіантів кольору здатна задовольнити навіть найвибагливіших клієнтів!\nДверне полотно виготовляється з цільного комбінованого масиву дерева і МДФ, товщина полотна 40 мм.\nДверна фальшкоробка для облицювання дверного отвору може бути виготовлена з додаткової планки МДФ будь-якого розміру з ПВХ покриттям в колір двері.\nЛиштва виготовляється з МДФ плоскої форми та може бути виконана будь-якої ширини\nМатеріал: набірний масив дерева та МДФ.\nПонад 120 варіантів різноманітних кольорів та фактур.\nБільше моделей для дверей купе на нестандартні прорізи\nНестандартні двері купе\nДвері купе в отворі


Компанія Клевердіа разом із Інститутом модернізації змісту освіти МОН України закінчили апробацію новітньої програми профорієнтації онлайн — КПД Абітурієнт, що проводилась цієї осені за наказом Міністра Гриневич Л.М.\nКлевердіа у злагодженій координації із спеціалістами ІМЗО МОН швидко реагували на різнопланові ситуації, в тому числі і позаштатні. У ході апробації було отримано цінний досвід організації масового одночасного тестування у режимі онлайн. Презентуємо звіт, який підготували у робочій групі, спеціально створеній для сприяння проведення даної апробації.\nАпробація комплексної профорієнтаційної діагностичної програми для старшокласників «Абітурієнт» (далі — КПД «Абітурієнт») здійснювалась відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 23.08.2016 №1016 «Про апробацію комплексної профорієнтаційної діагностичної програми для старшокласників «Абітурієнт» у вересні-жовтні 2016 року.\nУчасниками апробації КПД «Абітурієнт» стало 358 учнів 11-х класів 12 загальноосвітніх навчальних закладів: Боярського «НВК Гімназія-ЗОШ I ступеня» Києва-Святошинської районної державної адміністрації Київської області; Бучанської спеціалізованої загальноосвітньої школи I-III ступенів № 5 з поглибленим вивченням іноземних мов Бучанської міської ради Київської області, Бучанської Української гімназії Київської області, Вишнівської ЗОШ I-III ступенів № 3 Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, навчально-виховного комплексу № 141 «Освітні ресурси та технологічний тренінг» м. Києва, середньої загальноосвітньої школи I-III ступенів № 158 м. Києва, Технічного ліцею м. Києва, Хотівського НВК «Гімназія-ЗОШ I-III ступенів» Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Черкаської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 30, Черкаської спеціалізованої школи I-III ступенів № 18, Черкаської спеціалізованої школи I-III ступенів № 33 ім. Василя Симоненка.\nКомп’ютерне профорієнтаційне обстеження за програмою КПД «Абітурієнт» проходило у позаурочний час, за 3-5 днів до початку та після проведення профорієнтаційного тестування проводилось анкетування учнів (узагальнення результатів опитування додається).\nУчасть у апробації КПД «Абітурієнт» стала цікавим досвідом для учнів та навчальних закладів. Процедура тестування пройшла чітко і без ускладнень. Учні швидко зорієнтувалися в необхідних діях для роботи з тестом, працювали зацікавлено, вмотивовано. Учасники тестування отримали на свою електронну адресу опис інтересів і здібностей, характеристику особистості, конкретні рекомендації з особистісного розвитку та вибору майбутньої професії. За бажанням з цією інформацією можуть ознайомитися і батьки дітей. Дуже цінним є факт швидкого отримання звіту з результатами тестування, що у більшості випадків не потребує додаткових консультацій психолога.\nНа думку керівників та психологів загальноосвітніх навчальних закладів, проведення тестування за програмою «Абітурієнт» доцільно розпочинати у 9 класі, коли майбутній випускник знаходиться у стані пошуку життєвих орієнтирів, уважніше прислуховується до порад рідних, вчителів та шкільного психолога при виборі майбутньої професії. З метою вибору учнями профілю навчання у старшій школі варто таке тестування проводити для учнів 7-8 класів.\nДля навчальних закладів, де немає практичних психологів або соціальних педагогів, які могли б надати допомогу учням у профорієнтації, програма «Абітурієнт» може бути основним засобом профорієнтаційної діагностики. А для закладів, у штаті яких передбачено посаду психолога, застосування цієї програми дасть можливість здійснювати системну профорієнтаційну роботу.\nУчасниками апробації КПД «Абітурієнт» зазначено такі позитивні сторони програми:\nзабезпечення індивідуального підходу до учнів;\nможливість отримання учнями рекомендацій від незалежного експерта;\nчітка структура висновків та надання рекомендацій;\nзручність проведення тестування та оперативність отримання результатів.\nРазом з тим, було звернуто увагу на такі недоліки:\nумова завдання субтесту 1-а подано не чітко, тому учні потребували допомоги педагогів;\nдеякі учні не отримали рекомендацій щодо вибору професії; у такому випадку має бути коректне пояснення, чому саме не надано рекомендацій (на приклад, інтереси, заявлені в одному з тестів, не співпадають із здібностями, які відображені в результатах іншого тесту), а також поради, як діяти (звернутися за індивідуальної професійною консультацією до практичного психолога, розвинути певні вміння або реалізовувати свої інтереси, чи звернути увагу на свої здібності, які, можливо, не релевантні заявленим інтересам);\nтестування займає багато часу та містить забагато питань.\nСлід зазначити, що розробники КПД «Абітурієнт» оперативно реагували на висловлені зауваження. Таким чином, було скориговано умову завдання субтесту 1-а; у супровідному листі-повідомленні, який надходив електронною поштою разом із звітом, учням надавалися конкретні рекомендації щодо дій у випадку відсутності у звіті рекомендацій із вибору професій.\nВисновок: комплексна профорієнтаційна діагностична програма «Абітурієнт» є актуальною розробкою для сучасної молоді. Це зручний спосіб проведення профорієнтаційного дослідження, з великою кількістю інформації та гарною аналітикою. Використання комплексної профорієнтаційної діагностичної програми для старшокласників «Абітурієнт» доцільне у навчальних закладах, тому що надає достовірний прогноз навчальної та професійної успішності особистості. Програма є доступною, зрозумілою для використання не лише для спеціаліста з профорієнтації, але й для кожного учня, класного керівника та батьків. Вона сприяє формуванню в учнів прагнення до самостійного вибору професії з урахуванням отриманих знань про себе, свої здібності в перспективи їх розвитку; надає впевненість учням у своїх можливостях, створює сприятливу атмосферу для самоствердження особистості; допомагає учням проектувати свій особистісний професійний шлях.\nГолова групи з координації процесу апробації комплексної профорієнтаційної діагностичної програми для старшокласників «Абітурієнт», заступник директора Інституту модернізації змісту освіти


День архітектури України | Степанецька громада\nСтепанецька громада » Новини » День архітектури України\nДата: 01.07.2019 09:08\nСвято «День архітектури України» відзначається на початку липня. Засновано у відповідності до Указу Президента в 1995 році. Святкування включають заходи, присвячені історії національної архітектури, її розвитку та гармонізації.\nЗагальні тенденціі європейської архітектури завжди знаходили тут благодатний грунт. У період з 16 по 17 століття архітектурні течії країни активно відобразили ренесанс, а до кінця 18 століття в архітектурі України вже можна було побачити класицизм.


У Головному управлінні ДПС у Чернігівській області відбулось засідання Громадської ради\nЧергове засідання Громадської ради при Головному управлінні ДПС у Чернігівській області відбулось за участі керівництва податкової служби та більшості членів Громадської ради. Вів засідання голова Громадської ради Дмитро Адаменко.\nНачальник Головного управління ДПС у Чернігівській області Людмила Слотюк привітала учасників засідання та акцентувала увагу на основних напрямках діяльності Головного управління. Поспілкувалася з членами ради з питань, що турбують бізнес та громадськість.\nЗаступник начальника Костянтин Синьогуб повідомив, що Чернігівщина одна із чотирьох областей, що потрапили до пілотного проекту по вдосконаленню взаємодії з електронного обміну інформацією між ДПС та ОТГ. Метою даного проекту є налагодження тісної взаємодії між податковою службою та територіальними громадами у напрямку залучення нових резервів до наповнення місцевих бюджетів. Відповідаючи на запитання членів Громадської ради щодо проблем, які виникають у роботі бізнесу, а також співпраці податківців з громадськістю Костянтин Синьогуб зазначив, що робота нової податкової служби побудована на довірі та відкритості.\nНа тісній взаємодії податкової служби області з ОТГ зупинився і заступник начальника Головного управління ДПС у Чернігівській області Руслан Погрібний. Він зазначив, що податкова служба області проводить з представниками ОТГ інформаційну роботу щодо механізмів наповнення місцевих бюджетів. При цьому, для більш повного охоплення громад задіяні також передові форми дистанційного спілкування. На спільних з фахівцями об’єднаних територіальних громад робочих групах опрацьовуються питання контролю за сплатою податків суб’єктами господарювання, які здійснюють свою діяльність на території громади, контролю за використанням земельних ресурсів тощо.\nУ ході засідання розглядались нагальні податкові питання. Про необхідність декларування доходів громадян, отриманих протягом 2020 року розповіла начальник управління податкового адміністрування фізичних осіб Ірина Буглак.\nПитання застосування реєстраторів розрахункових операцій та впровадження програмних РРО пояснив присутнім заступник начальника відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Валерій Коваль.\nЦікавило членів ради питання щодо запровадження єдиного рахунку для сплати податкових платежів та єдиного внеску. Усі деталі та нюанси його використання роз’яснила заступник начальника відділу обліку платежів та зведеної звітності управління електронних сервісів Тетяна Сидоренко.\nОбговорення питань відбулась у формі діалогу. Серед інших, були поставлені питання щодо податкових накладних, подання звітності, взаємодії підприємців з керівниками громад, підтримки місцевих товаровиробників та інші. Учасники засідання отримали вичерпні відповіді та надали пропозиції щодо удосконалення законодавства, податкових процесів, наповнення місцевих бюджетів та обслуговування платників податків.\n24 Березня, 2021 о 08:45 774


Гра Як Виростити Дракона Онлайн. Грати безкоштовно\nГра Як Виростити Дракона\nГрати в гру Як Виростити Дракона онлайн:\nОпис гри Як Виростити Дракона\nСьогодні ми повернемося в юрський період, щоб привезти в наш час яйце динозавра. Всю основну роботу з викрадення такого цінного предмета ми беремо на себе! Вам же необхідно виростити з цього яєчка справжнього динозавра, але не думайте, що це буде простим завданням. Ми до цих пір до кінця не вивчили ні повадки, ні потреби цих створінь! Тому будьте гранично уважні до свого вихованця!. Грати в гру Як Виростити Дракона онлайн.\nТехнічні характеристики гри Як Виростити Дракона\nГра Як Виростити Дракона додана: 10.06.2014\nРейтинг гри: 3.98 з 5 (43 оцінок)\nІгри, схожі на гру Як Виростити Дракона\nСкачати гру Як Виростити Дракона\nВставити гру Як Виростити Дракона на свій сайт:\nЩоб вставити гру Як Виростити Дракона на свій сайт, скопіюйте цей код і вставте в html код свого сайту. Також якщо вам сподобалась гра Як Виростити Дракона, скопіюйте і відправте посилання своєму другові або всім своїм друзям, поділіться грою з усім світом!\nЗ грою Як Виростити Дракона, також грають в ігри:


Львівський репортаж: листопада 2014\nЯк це не парадоксально, але у Львові таки збереглися пам’ятники комуністичним діячам. Причому не десь там у закамарках, а майже центрі міста. Отож ми вирушаємо до невеличкої, дуже затишної і водночас надзвичайно суперечливої за своїм характером площі Євгена Маланюка. Ця площа не належить до історичного центру міста, однак безпосередньо прилягає до вулиці Чайковського, утворюючи ромб зі сторонами близько 50 метрів, у центрі якого знаходиться пам’ятник Степанові Тудору, а навколо нього -- невеличкий скверик, що, власне, і є основною принадою площі. Це одне з найспокійніших місць у центрі міста. За кілька десятків метрів звідти з одного боку знаходиться проспект Шевченка, з протилежного так само за декілька десятків метрів – вулиця Стефаника, натомість тут направду спокійно. Недарма від цієї площі починається невелика вулиця Тиха, яка веде до задвірків Палацу Потоцьких та Палацу мистецтв, втім два останні відокремлено від цієї вулиці зачиненою на ключ брамою.\nПлоща на честь Євгена Маланюка, а пам'ятник Степанові Тудору\nТак само тут майже немає об’єктів, які б притягували велику кількість людей. Тут хіба що львів’яни охоче паркують свої автомобілі. Власне, єдиним таким об’єктом є величезний будинок з численними офісами на вулиці Чайковського, 17 – якраз навпроти площі. Тут оселилися організації, які, даруйте за слово, не хочуть переїжджати в сучасні офісні центри. Між іншим, за цією ж адресою розташовано і офіс ВО «Свобода». Щодня діячі цієї націоналістичної партії ходять попри пам’ятник Степанові Тудору, видатному діячу КПЗУ та комуністичного руху в Західній Україні. Напевне, річ у тім, що Степан Тудор не мав за собою такого шлейфу одіозності, як інші комуністичні діячі, зокрема Ярослав Галан. А пам’ятник на його честь встановлено на площі, яка не має статусу центральної. Щобільше, Тудору пощастило, адже на вулиці Дорошенка, на місці трагічної загибелі Степана Тудора та Олександра Гаврилюка 22 червня 1941 року внаслідок німецького авіанальоту, збереглася меморіальна таблиця («Львівський репортаж» планує в одному з майбутніх постів детальніше розповісти про цю трагічну історію). Щоправда, пам’ятник періодично розписують хулігани – комунальники вже втомилися з цим боротись. Так само цікавий випадок трапився не так давно і з меморіальною таблицею. Власникові магазину, розташованого поруч, набридли постійні «художества» на меморіальній дошці, і він закрив її своєю рекламою. Втім власнику пояснили, що це не найліпший метод боротьби з хуліганами, тож рекламу довелось прибрати.\nАрка, під якою Олег Тягнибок та Ірина Фаріон ходять у партійний офіс на Чайковського\nАле повернемось до площі Маланюка – подейкують, що у міжвоєнні роки у її центрі знаходився фонтан. Однак то було тоді, коли «у крані не бракло води». Сучасна площа Маланюка, як і прилегла до неї вулиця Чайковського, могла б стати зразком сецесії та модерну в місті Лева – елегійна, спокійна, плавна, як і належить сецесійним площам, якби не ложка дьогтю -- модернізовані у стилі хрущовського баракко два балкони. Але це вже проблема несмаку власників і безвідповідальності чиновників, які мають дбати про історичну спадщину в місті.\nДипломатичні амбіції -- почесне консульство Франції\nТрансформаторні будки чекають на вправний стріт-арт\nДерева та паркінг\nДеякі мешканці плутають сецесію з хрущовським баракко -- як можна спохабити чудовий балкон за великі гроші\nПалац Потоцьких, Вигляд із вулиці Тихої\nВулиця Тиха повністю відповідає своїй назві\nОпубліковано Олександр Сирцов о 23:43\nМітки: ВО «Свобода», вулиця Чайковського, КПЗУ, Палац Потоцьких, Площа Маланюка, проспект Шевченка, Степан Тудор\nДнями у Львові відбувся чемпіонат України із шахів серед чоловіків та жінок. Подібного турніру з цього інтелектуального виду спорту вже давно не було у нашому місті. Незважаючи на те, що львів’яни бережуть багаті шахові традиції, тут найбільше в Україні шахових гросмейстерів, великі шахові турніри оминали Львів. Окрім шахового турніру такого рівня, в місті відбувся сеанс одночасової гри, у якому змогли взяти участь всі шанувальники цього мистецтва (якось не випадає називати гру в шахи лише спортом).\nВтім львівські шахи виявились вдячною темою з огляду не лише на цю подію, а й на тривалу історію розвитку цього виду спорту в місті Лева. Власне про шахи у Львові сьогодні та в минулому бесідували в ефірі громадського мовлення Львівського прес-клубу журналіст Роман Шостак з дослідником львівського спорту Іваном Яремком.\nІван Яремко досліджує історію львівського спорту. Фото dailylviv.com\nР.Ш.:Нинішній чемпіонат України -- це шанс повернути шахову столицю до Львова? Мені це нагадує футбольний мейнстрім, коли основні футбольні матчі грають на «Арені-Львів».\nІ.Я.:Шахова столиця завжди була у Львові. Листопад цього року триває під знаком шахів навіть без чемпіонату, бо маємо кілька цікавих ювілеїв. 25 листопада виповнюється 120 років з того часу, як заснували Львовскі клуб шахови. Це був перший шаховий клуб на наших теренах, який створили переважно поляки. До нього увійшли 45 шахістів, президентом обрали графа Мянчинського, зробили вступні внески і відразу організували шаховий турнір, у якому взяли участь 8 шахістів. Тоді переміг однофамілець нашого відомого шахіста, чемпіона України Степана Попеля Ігнацій Попель, який народився в Дрогобичі й наприкінці ХІХ століття грав на європейських турнірах. 12 листопада виповнилося б 80 років першому львівському гросмейстеру Леоніду Штейну, який народився у Кам’янці-Подільському, але все свідоме життя провів у Львові, тільки останні 5 років у Києві, оскільки там йому запропонували ліпше помешкання. 18 листопада виповнилось 60 років одному з найвідоміших львівських шахістів Андріану Михальчишину, який є головою тренерської комісії ФІДЕ, тобто з усіх львів’ян він займає найвищу посаду в міжнародних спортивних організаціях. Ну і, звісно, одночасно чоловічий і жіночий чемпіонати – першості такого рівня у Львові вже давно не відбувалися.\nПерший львівський гросмейстер Леонід Штейн Фото ru.wikipedia.org\nР.Ш.: А як грали на чемпіонаті львів’яни і львів’янки?\nІ.Я.: Сестри Аня і Марічка Музичук -- серед лідерів. А також Наталя Жукова з Одеси.\nР.Ш.: Це дружина міжнародного гросмейстера з Росії Олександра Грищука?\nЦе вже не дружина Грищука, у нього тепер інша дружина, також гросмейстер. Жукова – чемпіонка Європи ще 2000 року, вона здобуває чимало перемог, що, безперечно, впливає на підсумкові результати команди України, адже грає на 3-й і 4-й дошках, де можна заробляти багато очок проти слабших шахістів. Втім це дуже хороша комбінаційна шахістка.\nР.Ш.: Серед чоловіків лідирує Іванчук?\nІ.Я.: Він зараз виступає невдало. Хоча пояснити динаміку гри такого шахіста дуже складно. Він показав високий клас два роки тому, вигравши у Володимира Крамника, але нині не має мотивації до перемоги над слабкими суперниками. Якщо хтось каже, що йому вже 45 років, то Вішванатан Ананд -- його одноліток.\nЗначно більше інтригує перспектива Юрія Криворучка, минулорічного чемпіона України, який, звісно. хотів би підтвердити це звання. Але грає вся збірна України, у кожного з них рейтинг становить більше 2700 очок, а у Криворучка – 2706. Але всім відомий вислів, що титул складніше утримати, ніж здобути.\nen.wikipedia.org Володимио Крамник міг народитись у Львові\nР.Ш.: Повертаємось до 80-річчя Леоніда Штейна. Як цю дату відзначили у Львові?\nІ.Я. На жаль, не було жодної згадки, окрім кількох моїх публікацій. Складно сказати, як би мали відзначити цей ювілей, оскільки я не входжу до керівництва Федерації шахів Львівщини.\nР.Ш. А хто її очолює?\nІ.Я. Тарас Керницький, підприємець, син якого почав грати в шахи. Очевидно, тато хоче допомогти йому здобути певний рівень, тому і підтримує федерацію.\nР.Ш. Отож Федерація шахів мала би до Вас звернутися по допомогу, щоб Ви прочитали лекцію про історію шахів у Львові, і тоді б там знали, що саме святкувати.\nІ.Я. З такою лекцією я нещодавно виступав у одній із кав’ярень, яка підтримує відзначення історичних подій – про історію львівського футболу, тепер мене запросили прочитати лекцію про історію львівських шахів. Між іншим, 2 листопада минуло 80 років одному з перших голів Федерації шахів Львівщини Вадиму Голембо. Він досі працює доцентом у «Львівській політехніці». У 60-х роках Голембо був кандидатом у майстри спорту і очолював Федерацію – тоді взагалі гросмейстерів у Львові не було.\nР.Ш. Для тих, хто не обізнаний у шахах, нагадайте, які видатні шахісти були у Львові.\nІ.Я. Я складаю список гросмейстерів, котрі якимось чином пов’язані зі Львовом – чи то народились тут, чи вчились, чи тут грали в шахи. Зараз у Львові є 22 діючі гросмейстери. У жодному місті України стільки немає, але якщо рахувати всіх, хто якось пов’язаний зі Львовом, то їх є 44, однак серед них немає чемпіона світу. Хоча Володимир Крамник міг народитись у Львові. Його мама навчалась у консерваторії, а батько – в Академії мистецтв, тут у них народився старший син, після чого вони поїхали в Туапсе. Тому Крамника немає в моєму списку.\nАкіба Рубінштейн провів невдалий сеанс одночасової гри у Львові uk.wikipedia.org\nР.Ш. Але нога чемпіона світу не ступала на львівську землю?\nІ.Я. Ступала, і не раз. Перший чемпіон світу, який був у Львові – Олександр Альохін, який 1928 року проводив у «Жоржі» сеанс одночасової гри. 1924 року побував югославський шахіст Бора Костич, який під час всесвітнього турне не міг оминути Львів. У міжвоєнні роки міжнародні гросмейстери проводили платні сеанси одночасової гри – платиш 10000 доларів і граєш із чемпіоном світу. Отож 5 березня 1931 року в будинку, де зараз обласна бібліотека, на проспекті Шевченка, тоді це було казино, Акіба Рубінштейн, який був претендентом на звання чемпіона світу і жив бідно, таким чином заробив собі на життя, провівши сеанс одночасової гри на 31 дошці. 8 партій він виграв, 8 програв і 15 звів унічию – це був один з найгірших результатів у його кар’єрі. Потім він згадував, що Львів, хоч і гостинне місто, однак його тут добряче побили місцеві шахісти. Звичайно, до Львова приїжджали видатні шахісти і у радянські часи.Тут був Анатолій Карпов, Михайло Таль, який грав у львівських турнірах. Були тут і чемпіони з шахів серед жінок – Нонна Габріндашвілі та Майя Чебурданідзе.\nОпубліковано Олександр Сирцов о 22:16\nМітки: Андріан Михальчишин, Володимир Крамник, готель «Жорж», Леонід Штейн, Олександр Альохін, Роман Іванчук, Шахи\nДо 135-річчя кінного трамваю львів’янам пропонують мандрівку у минуле\n«Шляхами львівських трамваїв» - тематичну екскурсію із такою назвою організовують 30 листопада ЛКП «Львівелектротранс» і ГО «Львів'яни за електротранспорт».\nІсторичні трамваї у депо на вулиці Городоцькій. Фото прес-служби ЛМР\nУ програму екскурсії входитиме поїздка на історичному трамвайному вагоні «CKD-Tatra T4SU» № 869 за маршрутом лінії кінного трамваю від Головного залізничного вокзалу вулицями Чернівецькою та Городоцькою до площі Ярослава Осьмомисла, далі трамвай їхатиме вулицями Підвальною, Винниченка та Личаківською на кінцеву «вулиця Пасічна». У зворотному напрямку трамвай проїде маршрутом найстаршого діючого трамвайного маршруту Львова «Личаків - Головний залізничний вокзал», який було відкрито 120 років тому - 30 листопада 1894 року – про це розповіли у прес-службі ЛМР.\nПід час поїздки гіди-екскурсоводи із числа членів ГО «Львів'яни за електротранспорт» розкажуть про історію кінного трамваю, будівництво трамвайної лінії «Личаків - Залізничний вокзал» та про зародження у Львові тролейбусного руху (нагадуємо, що у свій перший рейс із пасажирами львівський тролейбус відправився 27 листопада 1952 року). Після поїздки учасники екскурсії відвідають трамвайне депо, де оглянуть трамваї-раритети «Sanok SN-1» №093 (1909 рік випуску - найстарший діючий трамвай Львова), «Gotha T59E» №002 (1960 року випуску - єдиний трамвай цієї моделі в Україні, відновлення якого було почато активістами ГО «Львів'яни за електротранспорт»), «CKD-Tatra KT4SU» №1001 (найперший трамвай-прототип цієї моделі), а також вишку контактної мережі №020, побудовану на базі візка та рами найпершого львівського електричного трамваю «Siemmens@Galske».\nТакож учасники екскурсії зможуть проїхати із трамвайного депо №1 до Залізничного вокзалу на трамваї «Gotha T59E» №002.\nЗбір учасників екскурсії - із 10.30 год. до 11.00 год. на кінцевій зупинці трамваїв №1, 6, 9, 10 «Головний вокзал». Трамвай для посадки екскурсантів прибуде об 11.00 год.\nПІД ЧАС ЕКСКУРСІЇ БУДЕ ПРОВОДИТИСЯ ЗБІР КОШТІВ НА ВІДНОВЛЕННЯ ІСТОРИЧНИХ ТРАМВАЙНИХ ВАГОНІВ ТА ОБЛАШТУВАННЯ МУЗЕЮ ЕЛЕКТРОТРАНСПОРТУ.\nОпубліковано Олександр Сирцов о 15:41\nМітки: залізничний вокзал, кінний трамвай, Личаків, Музей електротранспорту\nКартографія – це, на перший погляд, наука, далека від політики та ідеології. Справді-бо, щоб створити карту, необхідно, беручи до уваги стан географічних об’єктів, за допомогою геодезичних приладів виміряти відстані, визначити точки координат і нанести їх на папір. Тим більше, що обриси об’єктів, з якими працюють картографи, не міняються десятками, а то й сотнями років. Але картографія є предметом ідеологічних суперечок, особливо, коли йдеться про карти, пов’язані з історією. Щобільше, офіційна наука часто не встигає за життям. Поки історики напишуть дисертації, поки скооперуються з картографами, минає чимало часу.\nВласне, мій співрозмовник не є ані професійним істориком, ані географом, ані картографом. Однак він устиг попрацювати директором великого львівського підприємства, головою РДА, а також депутатом ЛОР. Втім теперішнє заняття, до якого він долучився з не меншим завзяттям, аніж до всіх попередніх своїх справ – історична картографія. Отож бесідуємо з Ростиславом Новоженцем – людиною цікавою, неоднозначною. Деякі його твердження, з погляду офіційної науки, можуть викликати сумнів, але до них варто прислухатися.\nПро найдавніші карти України\nУ глобальному розумінні найдавнішою є карта, зображена на камені, яку знайшли на стоянці Кам’яна Могила, що біля Мелітополя Запорізької області. Це одна з найдавніших пам’яток археології, яку датують 23 тисячоліттям до нашої ери. Там є наскельні написи, які треба розгадувати, зокрема зображення річок України і навіть окремих поселень. Можна вважати, що це найдавніша з досі відомих карт. Звісно, картою її можна назвати умовно, однак річки, які на ній відображено, слугують межами земель, адже вони не змінюються і тому є природними кордонами. Тому я вважаю, що це найдавніша карта української території.\nЗ пізніших періодів збереглися інші карти, що належать грецьким та римським мандрівникам, які подорожували нашою землею. Вони окреслюють цілісну територію, на якій проживали предки сучасних українців. Натомість карти вітчизняних дослідників не збереглися або ж їх узагалі не було. До найвідоміших належить карта французького інженера Боплана. Він багато їздив Україною, тож відобразив на карті майже всю територію сучасної України. Дослідники вважають її найповнішою мапою середньовіччя.\nПро те, звідки мешканці Кам’яної Могили взяли докладні географічні відомості й нащо вони їм були потрібні\nЦе цікаве питання. Взагалі, період Кам’яної Могили, Мізинської протокультури у Чернігівській області – це найдавніші цивілізаційні моменти, які відомі людству. На жаль, в Україні не культивують інформації про це. Я вивчав історію первісних людей, передусім стоянку в селі Королевому Закарпатської області. Це найбільша і найдавніша стоянка первісної людини в Європі, однак про цю сторінку історії загалу майже нічого не відомо. Я спеціально їздив цього року в Королево, щоб дізнатися більше від місцевих жителів і зясував, що вони нічого не знають про цю стоянку. Вона розташована на території діючого кар’єру, тому я запитав, де він знаходиться і таким чином знайшов її. Досліджуючи певні джерела, можна зробити висновок, що це найдавніша стоянка білої людини в Європі, пуповину білої раси закопано на території України. Але всім до того байдуже, щобільше, кар’єр уже добирається до місця, де знаходиться стоянка, і через деякий час ця пам’ятка взагалі може зникнути. Недарма, коли її відкрили у 80-х роках минулого століття, про це доповіли в Політбюро, а комуністичні керівники розпорядилися зупинити розкопки, бо, мовляв, потім українські буржуазні націоналісти будуть стверджувати, що українці є найдавнішими за походженням на землі. Але те, що ця стоянка найбільша і найдавніша, заперечити неможливо.\nПро те, що спонукало людей за 23 тисяч років до нашої ери укласти карту\nКарту вони склали, щоб орієнтуватися на місцевості, адже тогочасні люди постійно переміщались. Однак те, що на кам’яних брилах нанесено річки і частину української території, ще не досліджено. Цим займалися окремі науковці, як-от Юрій Шилов та Анатолій Кифішин. лягло в основу їхніх праць. Зараз Кифішин досліджує наскельні написи в Карпатах. Про ці унікальні речі опубліковано лише невеликі наукові розвідки. Цю карту можна вважати прапрадавньою. Далі в основному відомі карти іноземних дослідників, тому що в нас картографів не було. І навіть Павло Скоропадський у період Української держави замовляв карти у Відні, адже за Брест-Литовським договором кордони України, хоч і були окреслені, але на карту їх мали нанести фахівці. А вже після того зявилися українські картографи, найвідомішим із яких був Володимир Кубійович. Його карти ґрунтовні, він навіть видав «Атляс України і сумежних країв», який перейшов мені у спадок від прадіда. Отже, робимо висновок, що розвиток картографічної науки на українських землях почався лише в минулому столітті.\n(чекайте на захоплююче продовження)\nОпубліковано Олександр Сирцов о 18:07\nМітки: Анатолій Кифішин, Закарпаття, Кам’яна Могила, Королево, Ростислав Новоженець, Україна-Русь, Юрій Шилов\nЗ цієї площі починається один з найпопулярніших підйомів на Високий Замок. Втім, фактично йдеться про два підйоми – через вулицю Кривоноса, або ж сходами до 19-ї школи і далі на Високий Замок. Однак площа Данила Галицького цікава для туристів не лише як початок сходження на головну львівську вершину – тут вистачає об’єктів, біля яких варто зупинитись. Як і сусідня вулиця Лесі Українки, на якій не так давно відбувалися археологічні розкопки. Зрештою, на території сучасної площі свого часу стояли оборонні мури міста, а з Високого Замку сюди стікав струмок, який живив Полтву. Того всього тепер немає, однак залишилась площа. Будинок Української академії друкарства, який формально належить до вулиці Підвальної, не беремо до уваги.\nВласне, ця площа має дві яскраві домінанти – будинок управління надзвичайних ситуацій (у минулому пожежної охорони), який розташований дещо вище, та Ляльковий театр, розташований навпроти на відстані приблизно 200 метрів, а поміж ними невеликий скверик.\nОтож з нетинькованим будинком управління надзвичайки пов’язана вся історія львівського пожежництва, передусім його професійної складової. Будинок постав у 1899 -- 1901 рр. за проектом Ігнатія Брунека та Юліуша Гохбергера. Навіть зараз це не лише адміністративна будівля. Тут знаходиться пожежна частина, у розпорядженні якої є автомобілі з повним комплектом рятувального обладнання. До зони відповідальності цієї частини належить Галицький район, зокрема історичний центр міста.\nЗ погляду архітекторів, найцікавішою деталлю цієї будівлі є скульптурна фігура покровителя пожежників – святого Флоріана, яка розташована в невеликій ніші фасаду будівлі. Втім люди, які рятують наші тіла, сподіваються не лише на покровительство свого небесного патрона, а й Матері Божої – позаду будівлі з боку Губернаторських валів можна побачити доволі велику фігуру Матері Божої.\nЛьвівський ляльковий театр збудували згодом, у 1913 -- 1919 рр., як палату ремісників. Багато хто запам’ятовує його оригінальний арковий фасад, однак у роки незалежності він прославився не так завдяки своєму основному профілю, як культовим клубом «Лялька», який знаходився у його пивниці. На жаль, «Ляльку» таки закрили, а от її наступники культовості уже не зберегли.\nПевним парадоксом площі Данила Галицького стало те, що на ній так і не збудували пам’ятник Данилові Галицькому, хоча такі плани були ще в радянські часи. Зрештою, пам’ятник засновнику міста встановили на площі Галицькій, натомість тут кілька років тому постав монумент на честь засновника чи не найвідомішої львівської традиції кавування – Юрія Кульчицького. Скверик, в якому розташовано пам’ятник, навіює спокій. Присівши на лавочці, тут можна спостерігати за автомобілями, а головне -- трамваями, які почергово застрягають у велетенському корку, що розтягується між вулицями Івана Гонти та Івана Франка.\nВтім, перейшовши дорогу через трамвайну колію, потрапляєш у невеликий трикутний скверик – непогано впорядкований та охайний, а одразу за ним -- ще одна цікавинка Львова – найменша в Україні площа, яка має назву Вічева. Завдовжки вона 24 метри, а завширшки – 21 метр. Цікаво, що рух автомобілів по ній відбувається по діагоналі – вона сполучає площу Данила Галицького із площами Звенигородською та Старий Ринок.\nПлоща не є відомою серед львів’ян. Через малі розміри більшість містян можуть пройти, навіть не зауваживши її. Зрештою, і назва, яку вона отримала ще за радянських часів, є певною іронією – навряд чи колись тут відбувалися якісь віча. Попри малі розміри, вона має чималу історію, яка розпочалась ще наприкінці 16 століття, коли тут збудували монастир бенедиктинок. Це була площа перед монастирською брамою. Власне, монастир і нині залишається головною спорудою площі, щоправда, тепер це вже Святопокровський студійський монастир УГКЦ, а поруч з ним приватна школа Святої Софії.\nВтім на цій мініатюрній площі є ще один цікавий об’єкт – меморіальна таблиця, яка сповіщає, що у будинку N1 з 1876 по 1877 рік жив Іван Франко.\nЯкщо ви вже опинилися тут, спробуйте відчути колорит найстарішої частини міста, в якій багато невеличких (переважно на кілька десятків метрів) та заплутаних вуличок, попетлявши якими, врешті, можете вийти до Високого Замку.\nОпубліковано Олександр Сирцов о 19:16\nМітки: Високий замок, монастир Бенедиктинок, площа Вічева, Площа Данила Галицького, Полтва, Юрій Кульчицький\nЦе чи не єдина національна меншина в Україні, з якою пов’язано найбільше стереотипів. Іноді здається, що найсучасніші досягнення техніки та людства дивом обходять цей народ, і ми, як і десятки років тому, бачимо на вулицях жебраків типової ромської зовнішності. Під час цьогорічного Форуму видавців я зустрів на проспекті Свободи рома-жебрака, який читав книгу (див. http://lvivreport.blogspot.com/2014/09/blog-post_13.html), однак це, напевне, був виняток, який все-таки засвідчує, що навіть такі люди намагаються долучитись до чогось вищого, аніж їхнє повсякдення. Водночас на Краківському ринку, якщо уважно придивитись до деяких продавців, можна зауважити характерну смаглявість. Ми їх зустрічаємо практично щодня, однак стереотипи стосовно ромів залишаються. Власне, про це розмова із моїм гостем – головою Львівської громадської організації ромів «Терпіне» Миколою Юрченком.\nОсобняки -- типова забудова Збоїщ. Фото uk.wikipedia.org\nПро самоназву та ромську демографію\nПопри те, що нас часто називають циганами, все ж таки правильною є самоназва роми, яку офіційно затвердили 1971 року в Англії. Роми мешкають по всьому світу, десь більше, десь менше. В Україні, за офіційними даними, 50 тисяч ромів, однак їх реальна кількість сягає 300 тисяч. Найбільші ромські громади в Одеській, Закарпатській, Миколаївській, Донецькій областях, натомість Львів не є місцем компактного проживання ромів. Здебільшого вони живуть у Шевченківському районі міста, на Варшавській і прилеглих до неї вулицях, а також на Збоїщах. Ми окремої статистики не маємо, однак, за даними перепису, у Львові проживає 756 ромів. Втім, думаю, що зараз їх кількість зменшилась. У нашій громаді дуже висока смертність, вона навіть перевищує народжуваність, до того ж чимало людей виїжджають у сільську місцевість, на Київщину, Чернігівщину.\nПро те, звідки з’явились у Львові роми та ромські етнографічні групи\nВелика громада ромів також є у Дрогобичі, однак тісних зв’язків з ними не налагоджено. Вони прийшли свого часу з Європи. Натомість до 1939 року в самому Львові роми не жили, хоча кочували навколо міста, можливо, заходили на ярмарки, однак не селились. І лише після 1939 року у Львові оселились роми, які прийшли зі сходу. Власне, сталось це не від хорошого життя: то були голодні роки, натомість у Львові тоді була хоч якась можливість роздобути хліб. Так наші предки опинились тут. Я, наприклад, львів’янин у третьому поколінні.\nПро ромів, які вчаться бути чиновниками\nНа жаль, доволі низький рівень життя ромів – це проблема, яка існує не лише в Україні, а й у розвинутих європейських країнах. Однак намагаємося вирішувати це питання, рік тому навіть розробили стратегію з інтеграції ромів у суспільство. Поки що, як не прикро це констатувати, ромів із вищою освітою можна порахувати на пальцях. Однак ситуація поліпшується, зараз серед нашої молоді є ті, хто вже здобуває вищу освіту, дехто навіть стажується у міській раді, один із наших представників там уже працює.\nПро заняття ромів та контакти зі закарпатськими одноплемінниками\nЧимало львівських ромів займаються підприємництвом, причому вони були одними з перших, хто придбав патенти на право займатись торгівлею. Дехто збирає брухт. Ті, що проживають у селах, ведуть сільське господарство – тримають коней, свиней. Натомість вуличні жебраки прийшли зі Закарпаття. У нас навіть немає з ними родинних зв’язків. У нас різне етнічне походження. До того ж ромська мова має дуже багато діалектів, тож львівські та закарпатські роми не завжди можуть порозумітися, говорячи однією мовою. Контакти підтримують в основному голови ромських товариств, які вирішують однакові питання, натомість на побутовому рівні активних контактів немає. Можуть, звісно, один в одного купити коней, але, як правило, все цим обмежується. Якщо у нас якесь свято, наприклад весілля, то збираються роми зі всього Львова.\nПро стереотипи та їх подолання\nНа жаль, стосовно ромів склались певні стереотипи, мовляв, роми не хочуть працювати, жебракують, займаються якимись кримінальними оборудками. До того ж у ЗМІ особливо акцентують на цих моментах, але не можна робити висновки щодо ромів узагалі, зважаючи на спосіб життя окремих представників їхньої громади. Внаслідок цього виникає упереджене ставлення до наших дітей, вони замикаються в собі, не хочуть ходити в школу. Такі стереотипи треба ламати. На жаль, вони формуються на побутовому рівні, коли малюків лякають або міліцією, або циганами. Натомість це звичайні люди.\nПро ринкову конкуренцію та освіту\nКоли роми починали займатись підприємництвом, у Львові не було великої кількості ринків, тож не було серйозної конкуренції. Зараз ситуація змінилась, ринків та, відповідно, підприємців побльшало, зросла конкуренція, торгівля вже не дає такого доходу, як раніше, а це впливає на рівень життя. Проблема у тому, що у значної кількості ромів немає вищої освіти, тому їм складно переорієнтуватись на інші сфери діяльності. Коли в сім’ї немає пріоритету вищої освіти, тато з мамою не мають певного фаху, відповідно, дитина здобуває лише середню освіту і далі мусить заробляти на хліб, про подальшу освіту вже не йдеться.\nПро вивчення ромської мови\nЛьвівські роми не живуть компактно, як-то в інших областях, де поруч розташовано 50 -- 100 домівок, у яких мешкають роми. Так є в Дрогобичі, але не у Львові. Побутує думка, що у львівській Індії живуть одні роми, насправді там проживають 5 -- 6 сімей – от вам і вся Індія. На Закарпатті є школи, де окремо навчаються ромські діти. Однак я вважаю, що це неправильно – діти повинні між собою спілкуватись, це дає їм розвиток, вони не повинні замикатись у своєму колі. Натомість варто відкривати недільні школи чи факультативи. Це дозволило б нашим дітям вивчати рідну мову та звичаї. Але доводиться зважати й на ромську ментальність. Наприклад, кілька років тому в нас був офіс. Я запланував там провести збори, а мені дзвонять, кажуть, що зібрались всі в мене вдома. Отож довелось зачинити офіс і зареєструвати організацію за домашньою адресою.\nОпубліковано Олександр Сирцов о 11:43\nМітки: вулиця Варшавська, Закарпаття, Збоїща, Микола Юрченко, роми, Шевченківський район\nЛьвів завжди був торговим містом, однак я не впевнений, що головним товаром над Полтвою упродовж століть були вживані речі. Заморський крам – так, модні речі – так, різноманітні смаколики із далеких країв – так, а от ношені речі – навряд. Зрештою, то була станова держава з чітким розподілом на багатих і бідних, шляхту і посполитих. Втім шляхта так само могла бути ходачковою, але від того не менш гоноровою. Потім воно якось добровільно-примусово зрівнялося за совітів, і врешті все стало на круги своя, до поділу на багатих та бідних, але вже без шляхти й посполитих. Після кількох економічних криз Львів повернув собі славу торгового центру, щоправда, доволі специфічного.\nЗ одного боку, є красива вітрина. Це -- «Південний», «Кінг-Крос», численні супермаркети й бутики. З іншого – торгове обличчя Львова зараз визначають стихійні, напівстихійні ринки, секонд-хенди, магазини єдиних цін, ломбарди та аптеки. Навколо кожного ринку можна зустріти десятки людей, які торгують усіляким дріб’язком, а також молочком, сиром, курми, розклавши все те добро просто на землі. Часті міліцейські рейди мало допомагають, і річ, мабуть, не лише в тім, що міліціонери можуть самі з того годуватись (не спійманий – не хабарникJ), а й у тім, що насправді це війна з вітряками – довга, нудна і заздалегідь приречена на поразку. Бо ж в основі цього лежить економіка, а міліція – це, так би мовити, допоміжний варіант для особливо нетямущих.\nМабуть, найбільше це помітно на вулиці Шпитальній. Тим, хто ходить по місту, не звертаючи уваги на таблички з назвами, нагадаю, що це невеличка вулиця, яка з’єднує «Магнус» із Краківським ринком.\nТак сталося, що найстаріший львівський супермаркет тепер вабить око дорогими та престижними бутиками, натомість Краківський зупинився в розвитку десь на межі 90-х років. Втім завдяки цьому тут збереглися порівняно божі ціни, а зручне розташування змушує забути про певну невлаштованість цього ринку. Отож одразу за «Магнусом», на початку Шпитальної, ще можна побачити кілька дорогих ювелірних салонів, а за ними починається царство секонд-хендів, ломбардів та вуличної торгівлі. Щодо останньої, то викорінити її тут, здається, неможливо, адже ліпшого місця, аніж по дорозі на ринок, для цього нехитрого заняття годі шукати. Просто йдеш між прилавків, і якщо навіть нічого не плануєш купувати, рука таки кілька разів смикнеться до гаманця, коли побачиш недорогі шкарпетки чи інший дрібний крам. З вуличною торгівлею можуть конкурувати лише магазини секонд-хенду, яких на Шпитальній та навколо неї таки чимало.\nЄ в цьому один не вельми приємний нюанс. З одного боку, ці генделики, напевне, допомагають багатьом людям вижити в скрутні часи, забезпечуючи дешевим одягом. Байдуже, що здебільшого його вистачає на один сезон. З іншого -- секонд-хенд лише закріплює почуття вторинності, а з такою рисою навряд чи вдасться успішно вийти з кризи. Особливо, коли навколо ломбарди та аптеки.\nОпубліковано Олександр Сирцов о 09:58\nМітки: «Кінг-Крос-Леополіс», «Південний», вулиця Шпитальна, Краківський ринок, Полтва, секонд-хенд, шляхта\nУнікальна пам’ятка: законсервоване житло довоєнного фабриканта\nПомешкання львівського промисловця чудом зберегло свій вигляд столітньої давності.\nНа території одного з хлібокомбінатів Львова у майже первозданному стані зберігся дім колишних власників заводу, родини єврейських фабрикантів Аксельбрадів. Будинок збудований на початку 20 століття. Внутрішній вигляд будівлі залишився практично незайманим, включаючи навіть деякі деталі умеблювання.\nВаріантам вдалося проникнути всередину та оглянути унікальну пам’ятку елітного помешкання до-радянського Львова.\nНа жаль, доступ до будинку залишається закритим, оскільки на територію підприємства можуть потрапити лише працівники.\nПричина, через яку будинок та його інтер’єри не зазнали руйнувань чи змін, дуже проста. Коли приватне підприємство перейшло до рук радянської влади і набуло статусу соціалістичного виробництва, шикарні приміщення, в яких до того проживав власник з родиною, віддали заводському партійному осередку. Тут лише час від часу проводилися урочисті засідання, а більшість часу у стінах дому нічого не відбувалося. Тож, експлуатація будівлі була мінімальною. Ні паркет чи плитка, ні ліпнина, дверні ручки чи вікна чи інші елементи інтер’єру не виходили з ладу і не потребували заміни.\nВтім, важливо також, що будівлі вдалося щасливо пережити лихоліття війни. Очевидно, коли завод працював на німців, усе помешкання віддали високому начальству, яке не бачило потреби у переоблаштуванні дому.\nБудинок має два фасади. Один, прикрашений дрібними декоративними елементами виходить на вулицю, однак, не має входу. А другий фасад, “для своїх” дивиться на внутрішній простір підприємства та має парадний під’їзд і чорний вхід для прислуги. Сюди також виходять балкони. Таким чином, мешканці користувалися максимальною приватністю.\nБудинок поділяється на дві частини - в одній, скромнішій жила прислуга, а в іншій розміщувалася родина власника. Основні апартаменти Аксельбрадів розташовувалися на другому поверсі над парадних входом.\nСьогодні будинок практично не використовується. Урочисті засідання вже не проводяться, а нового застосування дирекція заводу поки не підібрала.\nВід «ЛР»: За інформацією «Вікіпедії» у цьому репортажі мова йде про паровий млин фірми «Д.Аксельбрад і син» який знаходиться за адресою вул.. Богдана Хмельницького, 88. зараз у цьому приміщенні працює львівський хлібокомбінат N1\nОпубліковано Олександр Сирцов о 11:53\nМітки: Аксельбради, вулиця Хмельницького, Євреї, Львівський хлібокомбінатN 1\nВ українсько-єврейських, чи то пак українсько-жидівських відносинах є один дражливий момент -- вживання слів «єврей» чи «жид». В Україні домінує узвичаєна в Росії самоназва «євреї», натомість слово «жид» представники цієї нації вважають образливим. І куди нам подіти тоді цілі томи Івана Франка та інших українських класиків, які не вживали слова «єврей», однак їх ніхто не підозрює в антисемітизмі. З іншого боку, слово «жид» таки не повернулось у позитивному сенсі в українську мову. Отож продовжуємо бесіду з моїм гостем, відомим юдейським діячем Мейлахом Шейхетом про дражливі питання українсько-єврейських відносин.\nПро євреїв та жидів\nНа Галичині зараз переважно живуть євреї радянського походження, яких слово «жид» ображає. На жаль, у перші роки української незалежності це слово доволі активно вживали в антисемітських статтях, тож ефект тільки посилився. Я, наприклад, це слово не вважаю образливим, оцінюю його залежно від контексту. Наприклад, образливою є назва «Жидівська кнайпа під Золотою Розою». Насамперед більшість євреїв слово «жидівська» сприймають негативно, окрім того, воно поєднано з назвою культової споруди – синагоги, яка знаходилась неподалік. У Львові ніхто ніколи не поєднав би назву ресторану з назвою церкви, натомість щодо іудейської святині – це, виявляється, можна. До того ж це синагога з надзвичайно трагічною історією, де загинула частина львівської єврейської громади, яка там переховувалась від нацистських погромів. Натомість маємо ресторан, де кожен може сфотографуватись у капелюсі з приклеєними до нього пейсами. Це нагадує музей знищеного народу, який Гітлер мав намір відкрити в Празі. Так, мене сприймають як типового юдея, однак я живу як юдей, мене люди на вулиці вітають словом «Шалом», і мені це приємно.\nПро «7-40», що грають на всіх українських весіллях\nУ наших культурах багато спільного, часто межа є непомітною. Наприклад, єврейські танці сприймають як українські. Зокрема, «7-40», що грають на всіх українських весіллях. Колись до Львова приїжджав відовий єврейський співак та фольклорист Майкл Прайслер, який працює в інституті ІВО у Нью-Йорку. Він збирає культуру мовою ідиш. Ще на початку 90-х років він приїхав до Львова, ми з ним потрапили на концерт українських пісень, і він, слухаючи деякі пісні, підспівував мовою ідиш. Можливо, це були єврейські пісні, які колись переклали українською, а, можливо, і навпаки, однак це свідчить про тісний зв'язок між нашими культурами.\nПро єврейські написи на Успенській церкві\nЦе, напевне, пов’язано з часами перших християн, які були юдеями. Коли йдеться про духовність, кожен сам шукає шлях до Бога. Я не є істориком сакральних споруд, а християнських поготів, тому не можу відповісти на це питання. Чому на фасаді Успенської церкви у Львові є написи єврейською, мають відповісти фахівці.\nПро відродження ідиш\nМовою ідиш створено великий скарб культури, релігії та філософії. Відтак, коли зникла ця мова, для значної частини людства ці надбання перестали існувати. Держава повинна підтримувати процес відродження такої мови, від неї залежать всі гуманітарні процеси в суспільстві. Ідиш не може сам відродитись, бо живе лише в середовищі релігійних юдеїв. Пані Ірина Калинець казала, що ми повинні бути вдячні юдеям за те, що вони зберегли Закон, і в цій площині ми є певним зразком безумовного дотримання Старого заповіту, тобто Тори. І навіть коли йшли в газові камери, євреї не відмовлялись від основних цінностей, а це впливало на решту суспільства.\nПро кошерне харчування\nБагато старих галичан не їдять молочні страви разом з м’ясними і мають для них окремий посуд. Ніколи українці та поляки не будуть їсти страву, поки її добре не пересолять щоб не було крові. Тож дехто замислюється: «Може, ми юдеї». Але це пов’язано зі здоровим способом життя, бо одні ферменти виробляє молоко, інші м’ясо, і разом їх не можна їсти. Візьміть будь-які рецепти здорового харчування -- Шелтона чи Поля Брега. У них ті самі принципи. На Заході я харчуюся в кошерних кафе. Туди приходять багато людей, не лише юдеїв, адже там недорога їжа. Тому нас так ображає, що в Жидівській кнайпі треба торгуватись за вартість їжі. У нас такого немає. кошерна їжа свіжа, різноманітна, там багато овочів, це здорова їжа\nЧому у Львові немає кошерного ресторану та кошерного бізнесу\nУ нас нема де його відкрити, ми -- не власники, ми навіть місце для молитви мусимо орендувати. Тож, незважаючи на те, що у Львові є багато єврейських пам’яток, в місті немає умов для того, щоб сюди могли приїхати євреї. Крім того, тут бізнес не є кошерним – можна вкласти гроші і втратити їх в один день. Євреї не люблять бізнесові схеми, обманювати, призводити до втрати грошей. Юдеям це заборонено.\nОпубліковано Олександр Сирцов о 22:53\nМітки: Гітлер, Євреї, жиди, Іван Франко, Ідиш, кошерна їжа, Мейдах Шейхет, Успенська церква, юдеї\nСеред численних львівських топонімів трапляються назви, не притаманні для галичан. Найімовірніше, вони виникли в совітські часи. Яскравого ідеологічного забарвлення не мали, тож збереглися як неофіційні. Наприклад, 7-ме відділення. Їдучи маршруткою по Городоцькій, ви не заблудитеся: водій вас висадить якраз навпроти Залізничного відділення міліції. У повоєнні роки це було справді 7-ме відділення міліції. Назва якимось дивом збереглася, хоч поруч є трамвайне депо.\nВтім ця назва неофіційна і з часом львів’яни про неї таки забудуть. А якщо їхати Городоцькою далі, то обабіч цієї найдовшої львівської вулиці можете побачити місцевість з доволі дивною назвою -- 5-й Парк. Причому йдеться одразу про чотири об’єкти, головним з яких є моторвагонне депо N5 (залізничники його називають 5-м Парком), тут розташований зупинний пункт «5-й Парк», депо межує із невеличкою вулицею 5-й Парк. Усе це оточено лісопарковим масивом, який так само зветься 5-й парк. Здається, у Львові більше ніде немає такого щільного поєднання промислової та зеленої зон – залізничне депо наче розсікає величенький парк на дві частини.\nЦей підземний перехід пішоходи оминають\nВтім потрапити сюди можна двома шляхами: з Левандівки (компактного місця поселення залізничників) та з вулиці Широкої, що тягнеться від тильного боку Головного львівського вокзалу через усю Левандівку і завершується критим міні-ринком. Власне звідси починається стежка через парковий масив, якою можна потрапити до залізничної платформи «5-й Парк» та пасажирського депо. Інший шлях – з Городоцької через невеличку вулицю Вільхову, забудовану особняками, з суто сільським укладом життя посеред міста й чималими табунами великих гусей на подвір’ях. Втім із Вільхової ви потрапите на залізничну колію Львів – Мостиська. Тут є два варіанти – перетнути колію підземним переходом, втім більшість людей не ризикують спускатись під землю, переходячи колію зверху. Вздовж колії -- автомобільна і не дуже доглянута вулиця Курмановича. Вона, як і колія, веде до промислової зони, де першим є колишній завод «Біофізприлад» (що там зараз – не скажу, бо не знаю), за ним цехи «Львівтеплоенерго», далі інші промислові споруди, врешті Скнилівський міст і численні залізничні розвилки, коли одна колія повертає на Скнилів і далі на Самбір та Стрий, інша, навпаки, -- на Рудно.\nКолія на Скнилів\nВтім, якщо повернути направо – картина не набагато веселіша – вулиця Курмановича приведе до Левандівського моста. Зрештою, якщо ви захоплюєтесь техногенними пейзажами, то це – саме те місце, яке вам потрібно.\nЦе більше нагадує стежку, яка веде до лісу\nОднак для роздоріжжя годиться три дороги: наліво підеш… на право підеш… Ми це вже з’ясували, тож залишається прямо – а там лише одна дорога – через парк (звісно, 5-й) стежкою у вагонне депо N5. Зазвичай парки є місцем відпочинку. Колись таким місцем відпочинку був і 5-й Парк. Мабуть, тоді він був чистішим, а, може, совіцькі люди були не такими вибагливими. У вічному змаганні природи й техніки тут перемогла техніка і людське недбальство. Замість лавочок повалені дерева, а навколо -- натюрморти з порожніх пляшок. Але головне, що відрізняє цей парк – стійкий запах залізниці. Дерева не здатні перебити стійкий запах мастил та мазуту. До того ж залізниця ділить парк на дві частини. Цікаво інше. Кілька років тому у Львові розгорілась дискусія щодо облаштування у місті зоопарку. Дехто пропонував поселити звірів і птахів саме у 5-му Парку. Не впевнений, що це була хороша ідея.\nЗалізнична платформа 5 Парк\nСуперництво залізниці та парку триває вже більше 150 років, адже це найстаріша ділянка львівської залізниці. Рух по колії Перемишль – Львів відкрито ще 4 листопада 1861 року. Залізничну платформу «5-й Парк», де зупиняються електропотяги Мостиського напрямку, відкрито не пізніше 1962 року.\nДля 5-го Парку характерні притаманні техногенні пейзажі\nЗалізничники шанують Матір Божу\nУ цьому парку трапляються дивні конструкції\nОпубліковано Олександр Сирцов о 23:04\nМітки: 5-й Парк, вулиця Городоцька, вулиця Широка, Левандівка, Перемишль, Самбір, Скнилів, Стрий


Фірма, наближена до колишнього керівництва Рівненської ОДА, і надалі виграє сумнівні тендери | Новини\nПопередня влада активно намагається залишити як можна більше розпочатих справ своїм наступникам у владі. Відтак на теренах області активно оголошуються тендери, визначаються переможці і чекають чи пощастить отримати фінансування. Сьогодні нашу увагу привернуло два тендери на дуже вартісні ремонти на Здолбунівщині, які, очевидно, не отримають найближчим часом повного фінансування, втім мають скандально відомих переможців.\nВідтак, переможцем стали ТОВ "А. В. Євробуд" з пропозицією відремонтувати школу на майже 5 мільйонів дешевше. Однак ТОВ "Компанія Барбакан" оскаржила дане рішення замовника і стала переможцем. Ремонт обійдеться у 10 мільйонів 499 999 грн.\nЦя ж компанія перемогла у тендері на капітальний ремонт терапії у Мізочі, що на Здолбунівщині. З очікуваної вартості Барбакану вдалось знизити суму на 2 мільйони гривень. Нині всі документи перевіряються і відбувається процес кваліфікації переможця. У разі, якщо порушень знайдено не буде, вартість ремонту становитиме 7 мільйонів 596 тисяч гривень.\nТОВ "Компанія Барбакан" відома своїми зв`язками з екс чиновниками попередньої влади. Саме завдяки цьому маючи статутний капітал в 1000 гривень будівельники отримували мільйонні підряди. За 2 роки компанія підписала 24 угоди на загальну суму понад 133 мільйони гривень. Власником «Барбакану» є Валентин Мандрицький з села Семидуби, донедавна студент правничого факультету Острозької академії та знавець історії. Він володіє ще чотирьома будівельними компаніями в одній з яких працювала дружина колишнього першого заступника голови ОДА Віталія Ундіра. Також Валентин та Олеся Мандрицькі є членами ради Острозької міської організації партії "Європейська Солідарність".\nДо Мандрицького керівником та засновником фірми була Ольга Антонюк, яка проживає в місті Острог. Жінка, окрім ТОВ "Компанія Барбакан", як ФОП займається торгівлею та другий рік керує ще однією будівельною компанією. ТОВ «ОСТРОГТРАНСБУД». Раніше нею керував радник голови Рівненської ОДА Олександр Качан. Підтвердженням є згадка про підприємство у декларації депутата за 2016 рік. Чоловік належить до так званої «острозької групи» бізнесменів-політиків. ЗМІ також називають його «сірим кардиналом» рівненської адміністрації, який курував питання будівництва, землі та підрядів.\nПісля зміни влади компанія продовжує активно брати участь у тендерах. Однак, після призначення нового керівника ключового замовника - Департаменту з питань архітектури та будівництва РОДА останній тендер, де вони перемогли, було відмінено. Тому ТОВ "Компанія Барбакан" почала перемагати на тендерах, де замовниками виступають розпорядники на місцях.\nВ Здолбунівській районній казні однозначно немає коштів на побудову усіх об`єктів. А це нагадаємо Здолбунівський спорткомплекс, продовження будівництва 3 школи, капітальний ремонт 1 школи і терапія в Мізочі. Й це далеко не всі ключові видатки. А отже у спадок наступникам влада на Здолбунівщині лишить будівництва на мільйони. Однак в.о. очільника Здолбунівської РДА Леонід Власюк сповнений оптимізму:\n"Усі об`єкти є важливими та потрібними для району. На ремонт ЗОШ №1 уже в цьому році виділено 1,3 млн грн за рахунок коштів державного бюджету (згідно з проектом, цих коштів вистачить на заміну покрівлі). У наступному році подаватимемо спортзал та ЗОШ №3 на фінансування за рахунок коштів ДФРР та субвенції з державного бюджету на соціально-економічний розвиток окремих територій. Також на вказані об’єкти плануватимемо видатки з районного бюджету, будемо звертатись на виділення коштів з місцевих бюджетів (селищної, міської рад) та з обласного бюджету," - коментує пан Леонід.\nМатеріал Рівне 1\n#тендер #ОДА #Здолбунівщина #новини #новини Рівного #Рівне