MIA-MIA в Україні - найкраща ціна-якість - Prontomoda - магазин одежды, купальников, нижнего белья,\n> SALE%>Дмашній одяг\nДмашній одяг Товарів у наявності: 6\nSALE - знижка 20% на одяг Mia-Mia Італія і Rebelle Голландія.\nДомашній костюм Rebelle 80192-111-8\nТеплий домашній костюм з м'якого теплого флісу; кофта на блискавці з коміром стійка. Довгий втачной рукав. Прямі комфортні штани з бічними кишенями. Комплект виконаний у двох кольорах компаньйонах: кофта з класичним скандинавським принтом, штани - однотонний синій колір. Склад: 100% поліестер. Виробник Rebelle Голландія. Таблиця розмірів ТМ Rebelle:\nТеплий домашній костюм з м'якого теплого флісу; кофта на блискавці з коміром стійка....\nТеплий домашній костюм з м'якого теплого флісу; кофта на блискавці з коміром стійка. Довгий втачной рукав. Прямі комфортні штани з бічними кишенями. Комплект виконаний у двох...\nЦіну знижено! 1 929,75 грн\nЦіну знижено! 1 152,00 грн\nЦіну знижено! 1 377,60 грн


18 травня в Україні відзначали День вишиванки, який уже став народним святом.\nНаціональні мотиви в одязі поєднують з джинсами, кросівками і з діловим костюмом - так носити вишиванку ще у ХІХ сторіччі почав Іван Франко.\nНаразі вишиванка - це значно більше ніж просто одяг. Тут має значення все - і хто вишиває, і візерунок, і кольори. Наприклад, жовтий означає радість. Червоний - любов, а блакитний та зелений символізують духовний світ. Білий колір – символ невинності.\nОт і працівники Турійської центральної районної лікарні долучились до всесвітнього народного свята – Дня вишиванки. Медики радо долучились до цієї акції та свій повсякденний медичний халат замінили на вишукані вишиванки.


Морозильна камера для магазину, Київ\nДіяльність практично жодного магазину продуктів не обходиться без морозильного обладнання. Воно потрібне для заморозки продуктів, які вимагають для збереження смакових якостей низької температури збереження. Тому морозильна камера для магазину - незамінне обладнання, цінність якого важко переоцінити.\nТака камера може бути різних розмірів, відрізнятися додатковими опціями, технічними параметрами. Разом з тим, будь-яка морозильна камера для магазину повинна відповідати певним вимогам і стандартам: герметичність, стабільність роботи, довговічність експлуатації.\nСучасним способом облаштування магазинів морозильними камерами є сендвіч-панелі, за допомогою яких конструюються камери різних типів і розмірів. Морозильна камера для магазину, виконана за допомогою якісних сендвіч-панелей, являє собою надійну і зручну в експлуатації конструкцію. Виготовлення ж камер варто довірити професіоналам, які мають в даній сфері достатній досвід, а також використовують високоякісні матеріали.\nЯкщо Вам необхідна надійна морозильна камера для магазину за помірною ціною, то наші фахівці із задоволенням допоможуть Вам у цьому.\nСучасне технологічне обладнання у нас на заводі дозволяє нам випускати сендвіч-панелі з високим рівнем надійності і функціональності, в чому змогли переконатися особисто наші клієнти. Морозильна камера для магазину нашими фахівцями може бути виконана в самих різних модифікаціях, з наявністю тих чи інших функціональних можливостей залежно від побажань і вимог замовника. Кожен проект опрацьовується індивідуально.\nМорозильна камера для магазину - незамінне обладнання, конструювання якого варто довірити компанії US Kooler.


Прокуратура судитиметься за дитсадок в Коцюбинському? | Громада Приірпіння\nHome / Коцюбинське / Прокуратура судитиметься за дитсадок в Коцюбинському?\nПрокуратура судитиметься за дитсадок в Коцюбинському?\n— 3 листопадаа 2014 5\n“Центр протидії корупції” надіслав в редакцію “Сайту громади Приірпіння” відповіді на звернення народного депутата-“ударівця” Віталія Іляшенка, який зацікавився незаконною приватизацією дитячого садка у Коцюбинському.\n“Центр протидії корупції” разом з народним депутатом звернувся з повідомленнями про можливі порушення законодавства в діях Миколи Ільницького та Коцюбинської селищної ради до Прокуратури Київської області, Державної інспекції архітектурно-будівельного контролю у Київській області,” – зазначає Ольга Веретільник, юристка ГО “Центр протидії корупції”.\n“Під час отримання у користування та власність приміщення колишнього дитячого садка для діяльності Центру, був порушений порядок прийняття рішень селищною радою. Будівля колишнього дитячого садка не буда перепрофільована, так і залишилася будівлею дитячого дошкільного закладу, а отже, відповідно до ЗУ “Про дошкільну освіту” мала використовуватись для роботи з дітьми. До того ж, з точки зору антикорупційного законодавства, є сумнівними рішення селищної ради, за які голосував і зацікавлений депутат Микола Ільницький, що перебуває у стані конфлікту інтересів,” – додає Веретільник.\nТакож “Центр протидії корупції” направив звернення до Головного управління СБУ у Київській області аби правоохоронці перевірили факт отримання релігійною громадою 1 мільйона гривень від екс-міністра Олександра Клименка, який перебуває у розшуку і чиї закордонні рахунки заморожені.\nСБУ, як і прокуратура, зацікавилось діяльністю отця-депутата Миколи Ільницького.\nПопри свою обіцянку перед селищним головою та депутатським корпусом, Ільницький так досі і не прозвітував, як витрачає благодійні пожертви громади, лише на останній сесії попросив, щоб депутати взяли до відома перед приватизацією приміщення витрати на ремонт.\nАле, якщо СБУ зацікавилось грошима Клименка, то у прокуратурі цікавляться іншим питанням.\nПравоохоронці визнають: отець-депутат приватизував приміщення дитячого садочку “Білочка” і розглядають можливості позову до суду, а також вбачають порушення у самовільному будівництві паркану.\nУ своїй відповіді на депутатське звернення Ірини Федорів коцюбинський селищний голова так і не пояснив, яким чином пройшов процес ліквідації дитячого садка. У БТІ ця споруда досі значиться як дитсадок. Селищний голова Вадим Садовський у своїх відповідях традиційно відправляє депутата на неіснуючий офіційний сайт Коцюбинської селищної ради.\n“До мене звернулися виборці й дали доручення з’ясувати, на яких підставах приватизували частину приміщення, яке було дитсадком і налажало громаді. Садків катастрофічно не вистачає. Також дали доручення розібратись із тим, на яких підставах загороджується майже гектар території довкала приміщення. Всі розуміють, що з церквою мало хто хоче конфліктувати. Але закони Божі не можуть суперечити законам України,” – наголошує Ірина Федорів.\n“Більше того, навіть якби можлива була приватизація приміщень за законом, то закон дає можливість всім релігійним організаціям рівні права. Що тепер нам кожній релігійній громаді дати для приватизації 1500 метрів квадратних? Ну, і не треба забувати, що чисельні оголошення про продаж секонд-хенду та свідчення очевидців-медиків про ведення готельного бізнесу, доводять, що вимушені переселенці – це лише ширма для прикриття доволі потужного бізнесу, який будуть розвивати. Якщо керівництво УПЦ КП не реагує на наші численні звернення – значить тут є і їхній інтерес,” – додає Федорів.\nПісля рішення про приватизацію частини дитсадка громада, депутати та деякі члени виконкому вимагали у селищного голови ветувати незаконне рішення ради. Під клопотанням зібрали сотні підписів Коцюбинчан.\nЗустріч з отцем Василієм у Михайлівському соборі, на яку приїхали депутатка Ірина Федорів та член виконкому Богдан Слюсаренко не дала жодних результатів.\nДепутат-отець Ільницький прохання громади залишити дитсадок громаді, коли поїдуть переселенці назвав провокацією.\nНагадаємо, що 31 жовтня на сесії Коцюбинської селищної ради депутат в рясі заявив про те, що збирається приватизувати додатково 254 квадратних метри, які релігійній громаді дали на 5 років в оренду, і таким чином громада може втратити повністю 2 корпуси дитячого садка “Білочка”.\nTagged with: Білочка, дитсадок, Ільницький, СБУ\nPrevious Article Кіт у мішку: де мерська програма Карплюка?\nNext Article Відкритий урок: учні Гостомеля цікавляться журналістикою\nЛеся 3 Листопада 2014 at 08:42\nА правда та справедливість є! Садочку в Коцюбинському бути!\nЩо тепер скажете захисники депутата в рясі?\nella24 3 Листопада 2014 at 10:14\nчудова новина)) тепер тільки щоб до кінця довели… От іще б садовським вони б зацікавилися! Задовбав, чесне слово, скільки можна над людьми знущатися?!\nАнонім 5 Листопада 2014 at 20:00\nЯкщо б у пана Миколи все було законно, не виникало б у громади зайвих питань та намірів протидіяти свавіллю. А коли, попри це, тут пахне бізнесом, і не зовсім прозорим та благодійним, це вже нахабність та сором якійсь, а не благі наміри УПЦ КП.\nЛора 6 Листопада 2014 at 11:51\nАлина 24 Грудня 2014 at 19:56\nА еще верующим прикидывается! Совести нет!А во всем виновата местная власть!


23 июля 2020 17:22 0 1128 История, воспоминания\nПам’яті легендарного українського Сенсея Володимира Савченка\nЦю статтю надіслала до редакції письменниця й поетеса Антоніна Корінь (в минулому – наукова співробітниця Кіровоградської обласної наукової бібліотеки імені Чижевського. – Ред.) невдовзі після того, як закінчився земний шлях дивовижної людини, спортсмена, лікаря, художника Володимира Савченка. Сподіваємося, вона відкриє для читачів нові яскраві грані особистості нашого земляка.\nНа початку грудня 1992 року в обласній науковій бібліотеці імені Д. Чижевського відкрилась виставка Володимира Савченка «Японське декоративно-прикладне мистецтво оші-е». За три дні до відкриття цієї першої своєї виставки на Кіровоградщині автор посвятив мене у таїну цього древнього мистецтва.\nЯ впевнена, більшість із вас нічого подібного не бачила і не чула. Отож, хочу поділитися почутим від Володимира Савченка. Того самого, відомого каратиста, від якого в захваті підлітки і спортивна молодь України. Того, хто має такі спортивні титули: ІІ дан карате-до; срібний призер 1-го чемпіонату Європи з традиційного карате-до-фу-докан; золотий призер 1-го чемпіонату України з усіх стилів карате; інструктор міжнародного традиційного карате-до (фудокан, шотокан).\nАле наша розмова була не про спорт, а про мистецтво, до якого, власне, саме спорт і привів В. Савченка, колишнього випускника СШ №34.\nСьогодні дитячому травматологу-ортопеду з обласної дитячої лікарні В. Савченку – 37. А захопився карате-до всерйоз у 20 років. Древнє японське мистецтво боротьби вабило не тільки своєю фізичною суттю, а й духовним смислом. Почав читати усе про Японію. В нашій бібліотеці він читає років 15, у відділі літератури на іноземних мовах. Завідуюча цим відділом О. М. Гаращенко і «спокусила» свого цікавого і талановитого читача виставити свої роботи в жанрі настільки оригінальному, що суперників у В. Савченка ні в Україні, ні в СНД поки що немає.\nА почалося дивне хобі в Одесі, де він закінчив медичний інститут. Серед інститутських однокашниць була подруга-японка Като Дзюнко – Катя її звали наші. Саме японка Катя познайомила Володю з японськими журналами, де були зразки оші-е. Власне, це було спочатку китайське мистецтво, яке три століття тому завезли в Японію. Елементарне уявлення про нього можна скласти, бачачи зрідка сьогодні рельєфні («видавлені») поштові вітальні листівки. З паперу починалось і японське оші-е, яке було дамським привілейованим мистецтвом при дворі імператора Кіото. Від паперу японці перейшли до тканини, частіш – японського шовку, потім – до тканини з підкладкою. І сьогодні в Японії існує два види оші-е: плоске і рельєфне. А після війни мистецтво це почало там занепадати і відмирати. Коли ж Володя прочитав про це, у нього, мабуть, заболіла чутлива душа медика і скульптора (він закінчив нашу Кіровоградську міську дитячу художню школу, вчителем називає М. Надєждіна). Вирішив не дати вмерти цьому прекрасному класичному мистецтву, оживити його тут, в Україні. Пошуки митців, які б чимось могли допомогти в Харкові, Одесі, Москві, пізніш – за рубежем (він три роки працював в Угорщині), ні до чого не призвели. І тоді він ризикнув: почав сам – навпомацки, самотужки – освоювати оші-е. У 1986 році, уже працюючи вдома, в Кіровограді, він насмілився представити дюжину своїх перших картин в Одесі, на радянсько-японському вечорі дружби і поезії, організатором якого було товариство «Японія – СРСР», що діяло в його рідному медичному інституті і членом якого був і В. Савченко. Дивувались і захоплювались тоді і співвітчизники, і японці. Це додало духу.\nІ ось – вдруге в Україні, вперше – у рідному місті – В. Савченко, показує свої своєрідні художні роботи, які вже «поїхали» в Ізраїль, Угорщину, Югославію, – роздарував друзям. Дві картини послав у Японію своїм учителям по карате, одну – Сумако Хашімото, з якою листується вже п’ять років. Японська художниця вислала йому книгу К. Хашімото про оші-е і охоче взяла його в свої учні, маючи ще трьох учнів у Японії. Однак, одержавши його роботу, написала, що стадію учнівства він пройшов самостійно, причому відкрив нову гілку в традиційному японському мистецтві. Там не прийнято детально «ліпити» обличчя, пальці рук і ніг на портретах (оші-е буквально перекладається як «ліплення з тканини»). А у В. Савченка, здається, ось-ось махне віями японочка – і в музичних її пальцях ніби заграє дивну східну мелодію вишукане віяло...\nЄ на виставці і картина японської художниці, є багато книг про японське мистецтво. Слід ще сказати, що сюжети своїх картин автор бере з книжкових ілюстрацій-репродукцій відомих японських картин, допускаючи в окремих випадках своє трактування. І це – не копіювання, це теж класична основа оші-е, яке традиційно починалось із повторення сюжетів укійо-е класичної гравюри. Головний герой робіт В. Савченка – рух, динаміка.\nВтім, думаю, вам уже не терпиться побачити, що ж то за диво-дивне ліплять з клаптиків тканини чутливі пальці хірурга-«костоправа», каратиста і художника. Поспішайте, виставка триватиме десять днів. І жаль, що ви не побачите і не почуєте її рухливого, веселоокого, життєрадісного автора (він весь час у роз’їздах) – щасливу людину, в якої вже є (в наш нестабільний час!) програма життя на 30 років уперед.\nНе раз ще приносив Володимир свої нові роботи в бібліотеку, багато й цікаво розповідав про мандрівки по світу і особливо – в Японію. Радісно ділився спортивними успіхами. На якийсь час навіть мого сина спокусив займатися спортивною боротьбою.\nНе раз ми бачились із Володимиром Савченком у видавництві «Код», де він замовляв спортивну продукцію. Восени 2018 року ми прямо стикнулися в дверях 4-ї міської лікарні, виявилось, що в нас спільне горе – інсульти у родичів. Але він, як завжди, був життєрадісним. То була остання зустріч із багатовимірною знаменитою людиною.\nНагадаємо: Кіровоградщина: помер президент Національної федерації карате-до


Проєкт #РАКНЕВИРОК Фонду Ріната Ахметова: історії, які надихають жити | ПАТ «Запоріжсталь»\nФонд Ріната Ахметова спільно з журналом VOGUE за підтримки ЦУМ Київ продовжують знайомити з долями героїнь проєкту #РАКНЕВИРОК. Його головне завдання – на прикладі реальних історій людей розповісти, що життя після діагнозу можливе, а рак – це ще не остаточний вирок.\n– Проєкт #РАКНЕВИРОК – це розповіді українок, які зустрілися з раком віч-на-віч і змогли подолати хворобу. Це чудові фотосети наших героїнь, в яких тріумфують життя та краса. Ми віримо, що ці щирі історії підтримають тих, хто тільки-но починає важку боротьбу з раком, дадуть їм не тільки сили для боротьби з хворобою, а й віру в те, що її можна перемогти. Усі історії героїнь проєкту про одне – як важливо для перемоги над онкологією навчитися жити, знаючи про діагноз. І самим жінкам, і їхнім сім’ям. Тому що хвороба, на жаль, приходить не до однієї людини, а до всієї родини, – розповіла Ірина Блажан, головна директорка програм Фонду.\nОднією з учасниць проєкту стала Етері Жданова. Її розповідь воістину унікальна. До 67 років жінка пройшла найважчі випробування в боротьбі за своє здоров’я і здоров’я своїх рідних.\n– Уперше зіткнутися близько з онкологією довелося, коли захворіла мама. У неї виявили колоректальний рак. У 56 років це торкнулося вже безпосередньо мене – рак щитовидної залози. А потім у моєї доньки діагностували онкозахворювання молочної залози. Я розуміла, що не можна здаватися, – згадує жінка.\nЗа словами Етері, саме тоді вона почала цікавитися реабілітацією людей з аналогічними діагнозами. Проте її спіткало розчарування.\n– На той момент переконалася, що такого виду допомоги в нашій країні фактично немає. Тому в 61 рік вступила до університету, щоб освоїти спеціальність «Фізична реабілітація». Темою моєї дипломної роботи стала «Фізична реабілітація при раку молочної залози», – розповіла Етері.\nЖінка не здавалася. І в 65 років стала переможцем міжнародного етапу Кубка світу зі скандинавської ходьби в своїй віковій категорії.\nЩе одна учасниця проєкту – Владислава Яушева. У 2012 році їй поставили діагноз остеосаркома правого плечового суглоба. Жінка згадує, що на той час він став для неї громом серед ясного неба.\n– Я до кінця не розуміла, що це таке. У мене не було також стану жаху й страху. Усвідомлення прийшло лише після першого курсу хіміотерапії, коли почало випадати волосся, – розповідає дівчина.\nРуку довелося ампутувати. Але Владислава не падає духом:\n– Змінилося буквально все: починаючи з професії та закінчуючи стилем життя. Ти починаєш цінувати моменти, які до хвороби не помічав. Зараз я дивлюсь у дзеркало й розумію, що, насправді, рука – це лише частина мене. Потрібно приймати щодня себе таким, який ти є. Бути в цьому моменті та ловити цей момент.\nВи також можете залишити свою історію, пройшовши за посиланням https://akhmetovfoundation.org/rinat-ahmetov-poryatunok-zhyttiv/project/raknevyrok.\n#РАКНЕВИРОК Фонду Ріната Ахметова став логічним продовженням програми «РАК ВИЛІКОВНИЙ». Фонд запустив цю програму в 2008 році, і вона стала першою й наймасштабнішою в Україні програмою з надання допомоги дорослим онкологічним хворим. Ідеться про закупівлю діагностичного обладнання в онкологічні лікарні України та обладнання для проведення складних операцій, про запуск мобільних жіночих консультацій та багато іншого. До сучасного діагностичного обладнання, наданого Фондом Ріната Ахметова медустановам країни, має доступ кожен четвертий мешканець України. Завдяки програмі Фонд допоміг вижити 1 мільйону мешканців країни.\nКрім того, в рамках проєкту #РАКНЕВИРОК найкращі фахівці країни розповідають, як прийняти поставлений діагноз та розпочати боротьбу із хворобою.


Тайный покупатель | Объявления Черновцов\nНаше підприємство займається підвищенням якості обслуговування клієнтів. Замовниками є банки, супермаркети, мережі магазинів...\nПропонуємо Вам додатковий заробіток у вільний від роботи чи навчання час. У Вашому місті є філії наших клієнтів, які теж потребують покращення сервісу.\nНаша пропозиція для Вас: в ролі «Таємного Покупця» у зручний для Вас час відвідати відділення нашого клієнта та написати свої відгуки про рівень обслуговування Вас як клієнта. Оплата від 30 грн. за одне відвідування.


Суперкубок України з футболу розіграють в Одесі\nФакти / Без категорії / Суперкубок України з футболу розіграють в Одесі/ Квітень, 17 в 21:22\nМатч за Суперкубок України-2018 пройде в Одесі на стадіоні Чорноморець.\nМатч за Суперкубок України-2018 буде проведено в Одесі. Про це повідомив новий президент УПЛ Томас Грімм у інтерв’ю порталу Sport Arena.\n“Матч за Суперкубок України цього року прийме Одеса, і, наскільки мені відомо, це було вирішено ще попереднім керівництвом. У будь-якому випадку це хороший вибір”, – зазначив новий очільник УПЛ.\nЧитайте: Український вікенд у Європі: гол Коноплянки та титул Зінченка Шахтар - Динамо - 0:1. Огляд матчу Фінал ЛЧ в Києві відвідають понад 50 тис. вболівальників\nОднак, Грімм не виключає можливості у майбутньому провести матч за Суперкубок України за межами нашої країни.\n“Якщо хтось сам звернеться до ФФУ або УПЛ з дуже хорошою грошовою пропозицією провести Суперкубок України у себе, то можливий і такий сценарій”, – сказав Грімм.\nЗазначимо, що три попередні матчі за Суперкубок України також були зіграні в Одесі.\nДо речі, збірна України зіграє з Італією.\nОпубліковано Квітень, 17 в 21:22\nТеги: Стадіон Чорноморець, Суперкубок України\nФейл дня! Перед грою Маріуполя в ЛЄ в Одесі пофарбували траву\nЗахисник Динамо Морозюк відзначився мерзенним вчинком у Суперкубку України


Під шаром іншої картини знайшли пейзаж Люсьєна Фрейда — Новости — ARTUKRAINE\nРідкісний ранній пейзаж, авторство якого приписується молодому Люсьєну Фрейду, був відкритий після того, як реставратори заглянули під картину саффолкського митця та друга Фрейда — Тома Райта.\nКартину знайшли у підвалі художниці Елізабет Бодман (Elizabeth Bodman), яка померла в 2015 році. Робота створена Томом Райтом (Tom Wright) — чоловіком Бодман та знайомим Фрейда часів війни, але зворот полотна був підписаний «Люсьєн».\nСтаффолкський весняний пейзаж з Валлійськими горами, 1939/40. Авторство приписується Люсьєну Фрейду\nПри кращій перевірці з'явилися чіткі ознаки другого зображення під тим, що створив Том Райт. Реставраторка Джиліан Мюссет (Gillian Musset) зняла верхній шар фарби і виявила роботу, яку тепер приписують Фрейду.\nНезадовго до Другої світової війни Том Райт, маляр та художник вивісок у Хадлі, Саффолк, займався оформленням пабу «The Shoulder of Mutton», у якому молодий Люсьєн Фрейд відпочивав. Фрейд потоваришував із Райтом та переконав останнього приєднатися до Східно-англійської школи живопису. Том Райт відвідував школу живопису доки його не мобілізували на війну; повернувся він до школи по завершенню війни. Знайти нове полотно у той час було складно, тому припускається, що Райт для малювання взяв старе полотно зі школи.\nПісля смерті Тома Райта картина перейшла до його дружини, художниці Елізабет Бодман. Картину відкрили загалу 2015 року під час оцінки майна померлої Бодман. Серед колекції у маєтку наявні низка полотен Тома Райта та інших художників, які відвідували Східно-англійську школу живопису, включно із вражаючою роботу Седріка Морріса.\nЕксперти погоджуються, що підпис, безумовно, належить руці Фрейда, і картина, яку щойно знайшли, ймовірно його авторства теж. Робота буде продаватися у на аукціоні 11 липня.


“Терориста” з мосту Метро в Києві повезли до психлікарні | Український інтерес\n“Терориста” з мосту Метро в Києві повезли до психлікарні\nАпеляційний суд Києва переніс розгляд апеляційної скарги захисника Олексія Белька – колишнього військового, який у вересні погрожував підірвати міст Метро у столиці, – через відсутність самого підозрюваного. Його відправили до міського центру судово-психіатричної експертизи, повідомляє hromadske.\nЙдеться про апеляцію на взяття Белька під варту. Прокурор заявив, що проведення засідання неможливе за відсутності самого підозрюваного. Водночас, адвокат Олексія Белька Масі Найем зазначив, що його не попередили про переведення підзахисного із СІЗО до лікарні, але із необхідністю проведення самої експертизи він згоден.\nПсихологічна експертиза може тривати до 30 днів, вона повинна встановити, чи потребує Белько психологічної допомоги та чи перебував він у стані душевного хвилювання під час “мінування” мосту. Експертиза проводиться на підставі попередньої ухвали суду.\nНагадаємо, 18 вересня невідомий на той момент чоловік влаштував екшн на столичному мосту Метро. Він погрожував підірвати стратегічний інфраструктурний об’єкт та розстріляв поліцейського дрона.\nЧитайте також: “Гідропарківський мінер” отримав шість років в’язниці\n20 вересня Дніпровський районний суд Києва обрав “мінеру” мосту Метро запобіжний захід. Олексія Белька арештували на 60 діб з правом внесення застави 288 тисяч гривень. Слідство кваліфікує дії чоловіка за двома статтями: завідомо неправдиве повідомлення про загрозу безпеці громадян, підготовку вибуху, що спричинило тяжкі наслідки, та хуліганство із застосуванням вогнепальної зброї. У разі доведення вини йому загрожує від 3 до 8 років позбавлення волі.


Чому кожному бізнесу потрібна кампанія у соціальних мережах - Все про бізнес\nКожному бізнесу потрібна сильна кампанія у соціальних мережах для ділових цілей. Жоден бізнес не може довго ігнорувати розмови у соціальних мережах. Ці розмови стануть основним стримуючим фактором нових клієнтів при відвідуванні цих підприємств. Для більшості підприємств стає дуже важливим якнайшвидше навчитися управляти соціальними мережами.\nКожен обліковий запис повинен мати активних передплатників. На сервісі прайсмм ви дізнаєтеся, як накрутити безкоштовно передплатників в Інстаграм.\nУправління репутацією в Інтернеті стає одним із найважливіших завдань, якими має керувати бізнес, займаючись маркетингом в Інтернеті. Є безліч соціальних мереж та онлайн-хеклерів, які не хочуть нічого, крім як зруйнувати бізнес тільки через гострі відчуття від цього. Є також колишні співробітники та клієнти, які настільки незадоволені, що шукатимуть способи зруйнувати підприємства, які, на їхню думку, образили їх. Управління репутацією в Інтернеті – це те місце, де бізнес бореться з цими претензіями і стежить за тим, щоб достовірна інформація про них була інформацією, яка з’являється в пошукових системах. Це може бути робота на повну ставку, тому що будь-яке повідомлення, яке публікується з будь-яким віком, може бути важко видалити. Проте чим раніше компанія вирішить ці проблеми, тим швидше вони зможуть видалити ці повідомлення.\nЩе одна причина, через яку потрібна соціальна кампанія бізнесу, полягає в тому, що хороша кампанія може залучити трафік на веб-сайт. Цей трафік також може бути якісним. Це пов’язано з тим, що для того, щоб залучити послідовників у соціальних мережах, необхідно постійно та послідовно обговорювати певну тему. Люди, які переходять за посиланням у соціальній публікації, зацікавлені у послугах чи продуктах. Ті, хто не має, не переходитимуть за посиланням. Це означає, що це вузьконаправлений трафік, і будь-яке його джерело корисне для продажу. Те, як побудовані соціальні мережі, дозволяє відсіювати тих людей, яких не хвилює бізнес-повідомлення, і розмовляти лише з тими людьми, які дійсно зацікавлені в тому, що може запропонувати бізнес.\nКампанія у соціальних мережах також може допомогти бізнесу отримати популярність. Є багато ЗМІ, які приділяють соціальним мережам більше уваги, ніж будь-коли раніше. Вони знаходять нових експертів з тем, переглядаючи канали на певні теми, і компанія може стати експертом на тему, якщо їх побачить нове місцеве або національне агентство. Найкраще бути присутнім у всіх соціальних мережах, щоб досягти максимального ефекту.\nНа закінчення, кампанії в соціальних мережах більше не розкіш, вони абсолютно необхідні для ведення бізнесу в реальному світі. Подібно до того, як веб-сайт був розкішшю кілька років тому, ті, у кого вони були, розглядали їх як просто ще один спосіб залучити кілька клієнтів, тепер вони є необхідною частиною будь-якого бізнес-плану. Соціальні мережі у майбутньому стануть лише ефективнішими. Це тому, що кожна соціальна компанія намагається далі монетизувати свої системи. Це означає, що компанії щодня заходять до соціальних мереж. Важливо почати маркетинг через соціальні мережі сьогодні,


KTM та Honda не мають ані фаворитів, ані стратегії на Дакарі-2019\n7 січ. 2019 р., 15:10\nДва виробники, головні претенденти на перемогу на «Дакарі» 2019 року, вважають за краще на початку перегонів тримати відкритими усі можливі варіанти та не робити ставку на одного певного гонщика.\nНа Дакар-2019 в категорії мотоциклів очікується захоплива боротьба. Більше ніж п'ять пілотів мають реальні шанси перемоги, і майже всі вони змагаються на Honda або KTM. Обидва бренди прагнуть показати у 41-му виданні ралі увесь свій потенціал і прагнуть перемоги.\nМета австрійців – виграти та продовжити смугу з 17 послідовних перемог. Для цього у них будуть останні три переможці «Дакара»: Тобі Прайс, Сем Сандерленд і Маттіас Вокнер.\n«Ми будемо робити те саме, що робимо кожного року. Ми не знаємо, який гонщик досягне успіху, тому всі мають спробувати. Лише єдиний Маріо Патрао буде бекпекером, інші мають спробувати чогось досягти. Наприклад, Лайя Санс ніколи не була у ролі бекпекера, тому ми випустимо таких гонщиків, як вона, а потім подивимось, яких позицій вони досягнуть. Потім нам доведеться когось зробити ним, але це станеться лише тоді, коли один із них втратить можливість боротись за перемогу», - сказав менеджер KTM у розмові з Motorsport.com.\nСитуація з Honda повністю протилежна. Японці жадають перемоги, яка вислизала з їхніх рук останніми роками. Найближче до виграшу вони були у 2017 році, коли покарання позбавило Хоана Барреду перемоги.\n«Стратегія полягає в тому, щоб вони вийшли та досягли першого, другого, третього, четвертого та п’ятого місць. Немає жодної стратегії, бо ви ніколи не знаєте, ви не можете зупинити будь-кого, ви не можете робити такі речі. Торік вони втратили першість, і всі лідери опинились у серединній групі. Ви не можете довіряти нікому. Всі вони їдуть добре, але коштуватиме дорого, якщо з кимось щось трапиться. Інші зупиняються, щоб допомогти, тому що вони друзі та товариші по команді. Ми будемо рухатись день за днем», - додає начальник Рауль Кастельс, керівник команди HRC Honda.\nЗ іншого боку, Хоан Барреда та Кевін Бенавідес, можливо, два найсильніших гонщика японського бренду, підтверджують слова свого лідера.\n«У нас немає стратегії. Ось такі зараз перегони. Можливо, якщо наприкінці ралі їм потрібно буде щось зробити, вони благатимуть про щось, і це буде зроблено. Це зовсім інше, ніж коли ти їдеш сам та маєш власні обов'язки. Мати бекпекера - це нормально, такий гонщик може повернутись назад та чимось допомогти. Єдине, що відбувається лише на етапах марафону, - хтось може простягнути руку та віддати себе команді. Боротьба за першість на мотоциклах зараз відрізняється від того, як все було раніше. Зараз ніякі стратегії більше не працюють», - сказав Барреда.\n«Я думаю, що це дуже відносно з точки зору того, як розвивається гонка. Пілот, який буде попереду, матиме повну підтримку всієї команди, незалежно від того, хто він», - додав аргентинець.\nНа відміну від KTM та Honda, Yamaha поставила майже всі свої карти на Адріана ван Беверена, який сяяв у 2018 році на етапі, котрий був вирішальним для торішнього «Дакар»... перш ніж впав за три кілометри до фінішу та попрощався з ралі.\nАле завдяки чому КТМ переважає на «Дакарі» та утримує історичну смугу перемог у цьому ралі?\n«Вам потрібно мати все готовим. У нас готово все. Існує один чинник, яким ви можете керувати, поки тримаєте його у руках, - це пілоти та команда, коли вони знаходяться на бівуаку. Але коли вони виїжджають звідти, ви вже не контролюєте їх. Чим менше речей ви залишаєте на розсуд долі, тим краще ви маєте тримати все під контролем, щоб мінімізувати будь-які помилки або плутанину», - сказав Кастельс.\n«Кожного року ми впевнені, але завжди щось може статись. Найголовніше - бути зосередженим на роботі, на гонщиках, на кожній деталі, так що нічого не вийшло з ладу. Я впевнений, що кожен сам за себе на «Дакарі», де немає друзів або знайомих. Цей рік був супер легким і супер спокійним. Але «Дакар» - це вже інша історія, там ви маєте усіх розштовхувати ліктями й намагатися боротися. Вам не можна довіряти ні команді, ні комусь ще, тому що інші також сильні».\nГонщики Хоан Барреда Борт , Кевін Бенавідес , Маттіас Валькнер , Ріккі Брабек , Сем Сандерленд , Тобі Прайс\nКоманди Red Bull KTM Factory Racing , Monster Energy Honda Team


Горбунов поліз у холодне море з вагітною Осадчою - ЗНАЙ ЮА\nЮрій Горбунов занурив вагітну Катерину Осадчу в холодне море\nТелеведучі показали романтичний знімок з Туреччини\n4 травня 2021, 21:40\nВідомий український телеведучий і віднедавна багатодітний тато Юрій Горбунов показав сонячний кадр з відпустки з дружиною.\nВідповідний знімок з'явився на його сторінці в Instagram.\nВідомо, що кілька днів тому Юрій Горубнов і Катя Осадча вирушили в довгоочікувану відпустку до Туреччини. Вони щодня публікують з курорту сонячні кадри і хваляться своїми досягненнями в ролі туристів.\nОднак, крім яскравих курортних знімків, подружжя здивувало українців несподіваною новиною-Катерина Осадча знову вагітна. І поки шанувальники і колеги телеведучих вітають їх з поповненням, вони продовжують розважатися у відпустці.\nЦього разу Юрій Горбунов вирішив показати, як вони з дружиною підкорюють місцеві води. Очевидно, телеведучі вирушили в подорож на яхті, звідки вирішили зістрибнути в море і трохи поплавати. Поки подружжя розважалося, хтось зняв їх з борту судна. Варто відзначити, що висадилися Горбунов і Осадча в диких місцях, де практично не видніється цивілізація. Вода там була кришталево чистою і блакитно-блакитного кольору.\n"Ми корали:)", - написав Юрій Горбунов під фото.\nУ коментарях шанувальники зірок усипали пару компліментами і захопленими смайликами. Користувачі мережі відзначили красу знімка, а також поцікавилися, чи не занадто холодна вода.\nНагадаємо, що вагітна Осадча проміняла Горбунова на гігантський "капелюх": "За розміром".\nЯк повідомляв портал Знай.uа, Осадча показала кругленький животик на тлі руїн: "через обмеження...".\nТакож Знай.uа писав, що Юрій Горбунов затягнув вагітну Осадчу в гори і налякав українців: "А раптом спіткнеться?".\nТеги: Ктерина Осадча Юрій Горбунов море\n"Вагітну" Осадчу засікли на березі моря: "Ми з Юрою чекаємо..."\nЧоловік Осадчої Горбунов "відхопив" від українців за слова про Небесну Сотню: "де був у 2014 році?"


Калійні, фосфорні добрива та різні умови їх внесення — Eridon\nПідходи до основного удобрення польових культур\nДата публікації: 5 жовтня 2020\nПереглянуло: 167 осiб\nОсновне удобрення є найбільш розповсюдженим способом удобрення сільськогосподарських культур. У більшості випадків добрива вносяться за допомогою розкидача на поверхню поля, підготовлену після збирання попередника (дискування), після чого проводиться основний обробіток ґрунту.\nГоловна мета основного внесення добрив – рівномірно перемішати оброблюваний шар ґрунту з внесеним добривом.\nОсновний критерій внесення – забезпечити кращу доступність елементів живлення з добрива для наступної культури.\n1. Найбільш доцільно застосовувати під основне внесення калійні добрива. Калій як елемент живлення здатний до вимивання у нижчі шарі ґрунту легкого гранулометричного складу (до 60 см). У ґрунтах суглинкового та глинистого гранулометричного складу рухомість калію обмежується наявністю глинистих мінералів. На їх поверхні калій здатний тимчасово фіксуватись, що зменшує рух калію нижче по профілю ґрунту.\nЗ точки зору рослини, промивання калію в нижні шари ґрунту не містить жодної загрози для забезпечення на даний елемент. Навпаки зосередження основної частини калію у шарі 30-40 см дозволяє забезпечити рослини на цей елемент саме в той період, коли вони найбільше його потребують. Зазвичай це період у другій половині вегетаційного періоду, коли вже утворились репродуктивні органи та рослина споживає підвищену кількістю калію з метою стимулювання відтоку продуктів фотосинтезу від листя до репродуктивних органів. Крім того, на культурах озимого клину повноцінне забезпечення на калій сприяє кращій перезимівлі та меншій вразливості рослин ранніми заморозками перед входом в зиму.\nНайбільш розповсюдженим та доступним калійним мінеральним добривом для основного внесення є хлористий калій.\n2. Другим важливим елементом для основного внесення є фосфор. На відміну від калію цей елемент живлення у ґрунтах із нейтральною реакцію ґрунтового розчину (рН≥6,0) не здатний до міграції у нижні шари ґрунту, а за наявності високого вмісту кальцію у вигляді карбонатів (вміст Са>2 000 мг/кг ґрунту) здатний фіксуватись у вигляді нерозчинних у воді фосфатів кальцію. Фосфор із даних сполук дуже обмежено доступний для рослин. Підвищена рухомість та доступність фосфору досягається виключно на ґрунтах з кислою реакцією ґрунтового розчину (рН<5,9). Найбільш раціональним добривом для основного внесення на ґрунтах з нейтральною або слабо лужною реакцією є амофос. На ґрунтах із слабо кислою або кислою реакцією ґрунтового розчину доцільніше при основному внесенні застосовувати подвійний амонізований суперфосфат, простий суперфосфат або фосфоритне борошно (на дуже кислих ґрунтах рН 4,0-4,5).\nЯк практично визначити доцільність проведення основного внесення мінеральних добрив під наступну культуру та визначити правильний спосіб внесення мінеральних добрив?\nВідповідь на це запитання дадуть результати проведення агрохімічного обстеження ґрунтів:\nякщо вміст рухомих сполук калію становить більше 60 мг/кг ґрунту – основне удобрення таких культур як озима пшениця (запланований врожай до 10 т/га, соя (до 4 т/га), кукурудза (до 12 т/га), соняшник (до 3 т/га) – економічної доцільності вносити калійні добрива під основне внесення немає.\nЗа вмісту рухомого фосфору в ґрунті на рівні 40 мг/кг ґрунту та аналогічній запланованій врожайності наведених культур – основне внесення фосфорних добрив під озимі культури не є економічно доцільним. Під ярі культури ефективним є внесення припосівного фосфорного добрива навесні в кількості 24-30 кг/га д.р. добрива для стартового розвитку кореневої системи та подальшого споживання потенціалу родючості ґрунту на формування вегетативної маси та врожаю культури.\nЕфективність добрив у залежності від вмісту карбонатів у ґрунті та рН\nПідвищений вміст карбонатів у ґрунті при нейтральній або слабо лужній реакції ґрунту зменшує ефективність основного фосфорного добрива (амофос), тоді як ефективність калійних добрив збільшується.\nЗа зменшення вмісту карбонатів кальцію в ґрунті та зменшення рН ґрунту ефективність фосфорного добрива збільшується (в тому числі простого суперфосфату та фосфоритного борошна), тоді як ефективність калійного добрива частково зменшується.\nБільше про агрохімічний аналіз - переходьте за посиланням\nЗамовити послугу агрохімічного аналізу ґрунту від компанії Ерідон можна прямо зараз за телефоном: ☎ (050)-410-16-14, Микита Суворов\nБажаємо успішного та раціонального внесення добрив!\nСпайдер - фунгіцидний захист помножений на три!Роль позакореневих добрив у мінеральному живленні рослин


МЕТОДИКА ЯК НАУКА. ЗВЯЗОК МЕТОДИКИ З ІНШИМИ НАУКАМИ - Лекції по методиці викладання іноземних мов для 3 курсу ІІМ...\nЛекції по методиці викладання іноземних мов для 3 курсу ІІМ - файл МЕТОДИКА ЯК НАУКА.doc\nЛекції по методиці викладання іноземних мов для 3 курсу ІІМ\nскачать (160.3 kb.)\nМЕТОДИКА ЯК НАУКА.doc 1169kb. 23.01.2009 22:09 скачать\nЄвченко В.В. Готська мова. Тексти, коментар, словник [ документ ]\nМЕТОДИКА ЯК НАУКА.doc\nМЕТОДИКА ЯК НАУКА. ЗВЯЗОК МЕТОДИКИ З ІНШИМИ НАУКАМИ.\nЗв язок методики з іншими науками.\nНаївно було б думати, що методи та прийоми, якими викладачі іноземних мов користуються в наш час, є абсолютно новими та оригінальними. Сучасні методи- це ретельно дібрані прийоми з різних мтедів, які існували досі і які забезпечують виконання соціального замовлення на викладання іноземних мов. Саме тому для досягнення успіху сучасному вчителю слід знати основні віхи розвитку методів викладання іноземних мов.\nОбидва періоди –класичної грецької мови та середньовічної латини характеризувались наголосом на навчанні використання мови. Класичні мови –грецька а згодом латина, використовувались як lingua francas, тобто були мовами міжнародного спілкування. Навчання у вищих навчальних закладах здійснювалось на цих мовах, було престижним розмовляти, читати та писати на грецькій та латині. Вони були мовами релігії, філософії, політики та бізнесу. Вчителі користувались прямими методами, користуючись переписаними від руки короткими текстами.\nЗгодом, у період відродження, стало популярним формальне вивчення грецької та латини завдяки виникненню друкарського пресу. З”ясувалось, що граматика класичних друкованих текстів значно відрізнялась від латині, що використовувалась як lingua franca. Останню назвали «вульгарною латиною», якою користувались виключно простолюдини. Вона поступово перестала бути мовою міжнародного спілкування.\nПостала потреба вивчення однією країною мови інших країн, щов 17 ст. знову колихнуло маятник методики у бік використання мови.\nНийвідомішим вчителем і методистом цього періоду був Ян Амос Коменський, чех, котрий у період з 1631 по 1658 опублікував книги про свою методику навчання ІМ. Викладемо її основні положення:\n-використовуйте імітацію замість правил для навчання мови;\n- навчайте учнів читання та говоріння;\nПогляди Коменського протримались певний час, але вже на початку 19 ст. у Європейських університетах знову стало популярним систематичне вивчення класичної латини. Запанував граматико-перекладний метод, який використовувався для навчання латини та інших європейських мов.\nОднак коли представники методу намагались поширювати цей метод у США, Клівленді, він не спрацював з тієї причини, що на той час у США було обмаль вчителів ІМ, які вільно розмовляли мовою, якої навчали. Це спричинило виникнення та поширення методу читання у навчанні ІМ (майкл Вест) .\nОднак з початком 2 світової війни у США виникає нагальна потреба навчання говоріння ІМ. Цю потребу вдовольнив аудіо-лінгвальний підхід. У Британії під впливом цих же факторів виникає ситуативний підхід, який передбачає навчання ІМ на усній основі, за якого навчання зводилось до хорового промовляння структур.\nУ цаській Росії, а згодом і в Радянському Союзі впродовж більшої частини 20 століття панував граматико-перекладний метод, в основі якого лежали вивчення граматики та навчання читання та перекладу.\n2.Методика навчання іноземних мов-це наука, яка вивчає цілі, зміст, методи і засоби навчання, а також способи учіння і виховання на матеріалі іноземної мови.\nУ методиці навчання іноземних мов виділяють загальну і спеціальну методики.\n^ Загальна методика займається вивченням закономірностей та особливостей процесу навчання будь-якої іноземної мови. Спеціальна методика досліджує навчання конкретної іноземної мови у певному типі навчальних закладів з урахуванням мовних і мовленнєвих особливостей рідної мови.\nОб’єктом методики викладання іноземних мов е процес навчання.\nНавчання – це акт взаємодії того, хто навчає, з тим, кого навчають, з метою передачі одним і засвоєння іншим соціального досвіду. Обидві сторони – вчитель і учень- беруть активну у часть у цій діяльності, але кожен по-своєму:\nвчитель здійснює навчаючі дії, спрямовуючи навчальні дії учнів;\nвчитель мотивує навчальну діяльність учнів, спонукає їх до навчання;\nвчитель організує навчальні дії таким чином, щоб вони давали максимальний ефект. Ця організація проходить на рівні дій кожного окремого учня;\nвчитель дае учням матеріал для засвоєння та орієнтири для їх навчальної діяльності;\nвчитель здійснює контроль за ефективністю засвоення.\nМетодика як наука мае й свої методи дослідження. Метою цих методів є одержання наукових даних про закономірності навчання іноземних мов, про ефективність навчальних матеріалів, що використовуються, способів і форм навчально-виховного процесу.\nУ сучасній методиці навчання іноземних мов використовуються основні та допоміжні методи дослідження До основних методів відносять: 1)критичний аналіз літературних джерел(в тому числі ретроспективне вивчення вітчизняного й зарубіжного досвіду); 2) вивчення та узагальнення позитивного досвіду роботи вчителів, як1 досягли видатних результатів у навчально-виховному процесі; 3) наукове спостереження; 4) пробне навчання; 5) експеримент; 6) дослідне навчання. Допоміжні методи охоплюють: 1) метод-інтерв’ю; 2)анкетування; 3)тестування; 4)бесіду;5)хронометрування тощо.\n3.Методика навчання іноземних мов як наука пов”язана з іншимим науками і використовує виявлені ними факти і закономірності.\n^ Методика й лінгвістика. Мова є об”єктом дослідження лінгвістики. Дані лінгвістики використовуються при визначенні цілей навчання (для чого навчати?) , змісту навчання (чого навчати?), технологіі навчання (як навчати?), і допоміжних засобів ( з допомогою чого навчати?).Практична мета навчання – навчання спілкування- була поставлена звдяки дослідженню мовних функцій, функціональних стилів мовлення, їх співвідношення з усною та письмовою формою мовлення. Лінгвістичну основу комунікативного методу навчання іноземних мов складає переорієнтація з форми на функцію, з мовної правильності на спонтанність та автентичність.Відбір та організація змісту навчання (чого навчати) здійснюється на основі даних лінгвістики, яка пропонує методиці принципи відбору іншомовної лексики,елементів морфологічного, синтаксичного та фонетичного рівнів, текстового матеріалу для навчання читання та усного мовлення.Контрастивна лінгвістика внесла внесок у відбір іншомовного матеріалу,визначення його послідовності у навчальному процесі, ступеня його трудності.\nУ виборі технології навчання методика керується сучасною рівневою концепцією мови, згідно якої виділяються такі рівні мови, як фонема, морфема., слово, словосполучення, речення понадфразова єдність, текст.Виходячи з цього, навчання може проводитись як аспектно, так і комплексно.\n^ Методика і психологія. Знання закономірностей функціонування мислення, пам”яті, сприймання, уваги, мотивації та їх індивідуальних проявів допомагає вчителю обрати раціональні методи та прийоми навчання іноземної мови, забезпечує керування розумовою діяльністю учнів.Так. наприклад, враховуючи існування різних видів мотивації – внутрішньої і зовнішньої,негативної і позитивної, вчитель повинен знати мотиви своїх учнів та створити передумови для розвитку позитивної внутрішньої мотивації – комунікативної(бажання спілкуватися іноземною мовою), лінгвопізнавальної (позитивне ставлення до мовного матеріалу) та інструментальної (позитивне сприймання певних форм роботи).\n^ Методика і педагогіка.Особливого значення для методики набуває теорія навчання, насамперед дидактичні принципи і методи навчання.Принципи навчання дають відповідь на запитання “Як організувати навчальний процес?” До дидактичних принципів відносяться принципи наочності,(використання зорової і слухової наочності),посильності (передбачає відбір навчального матеріалу і вправ з урахуванням рівня підготовки учнів),міцності(виконання числених тренувальних вправ, систематичне повторення,робота всіх аналізаторів, пошук асоціацій), свідомості (навчання від усвідомлення правил виконання дії до її автоматизованого виконання), науковості, активності,виховуючого навчання , індивідуалізації.\nСеред методів навчання, які відпо ення, осмислення, вправляння, самоконтроль.відають на питання “Як навчати?”у методиці розрізняють методи-способи для вчителя (демонстрація, пояснення, організація вправляння, контроль) та методи-способи учнів( ознайомл\n4.^ Зміст навчання відповідає на питання “Чого навчати?”і включає такі компоненти:\n1)Мовний, мовленнєвий,країнознавчий,лінгвокраїнознавчий навчальний матеріал.\n2)Знання, навички та вміння.\n3) Сфери спілкування, теми, ситуації.\nУ процесі засвоєння мовного, мовленнєвого , країнознавчого та лінгвокраінознавчого матеріалу формується іншомовна комунікативна компетенція, яка включає такі види клмпетенцій: мовну, мовленневу, соціокультурну.\n^ Мовна компетенція включає мовні знання (лексичні, фонетичні,граматичні та орфографічні) і відповідні навички; мовленнєва компетенція включає чотири види компетенцій:уміння в аудіюванні, говорінні, читанні, письмі.Мовленнєві навички є складовою частиною мовленнєвих умінь.\n^ Соціокультурна компетенція складається з краінознавчоі та лінгвокраїнознавчої компетенцій.Країнознавча компетенція – це знання учнів про культуру країни, мова якої вивчається(знання історії, географії, економіки, державного устрою, особливостей побуту, традиції та звичаїв країни).Лінгвокраїнознавча компетенція передбачає володіння учнями особливостями мовленнєвої та немовленневої (міміка, жести, що супроводжують висловлювання) поведінки носіїв мови в певних ситуаціях спілкування.Формування соціокультурної компетенції передбачає набуття фонових знань,які включають реалії(безеквівалентні лексичні одиниці –hot dog,абревіатури-FBR, VIP, імена історичних осіб- Honest Abe) та засвоєння фонової лексики (фразеологізмів, афоризмів,формул мовленнєвого етикету). Своєрідність цих мовних засобів зумовлює використання спеціальних методів для їх презентації. Оптимальним способом семантизації цих одиниць є коментар – одиничний (для розкриття значення окремої лексичної одиниці), системний (для розкриття значення слів,об”єднаних одним родовим поняттям),комплексний (використовується для семантизації тематичної лексики)\nОскільки в реальному житті спілкування відбувається у конкретній мовленневій ситуації, та в межах певної сфери спілкування, формування комунікативної крмпетенції можливе за умови моделювання у навчальному процесі типових ситуацій, які виникають у різних сферах життя і стосуються різних тем.\nПід темою розуміють відрізок дійсності, яка відбивається у нашій свідомості. В методичному аспекті тема визначається як імовірний згорнутий текст,поданий у вигляді короткої тези і який підлягяє розгортанню у процесі говоріння та вилученню інформації і згортанню при читанні та аудіюванні,\nПід комунікативно-мовленнєвою ситуацією розуміють динамічну систему взаємодіючих конкретних факторів об”єктивного і суб”єктивного планів, які залучають людину до мовленневого спілкування і визначають ії поведінку в межах одного акту спілкування.Комунікативна ситуація включає чотири чинники: 1) обставини дійсності,в яких відбувається комунікація; 2)стосунки між комунікантами; 3) мовленнєві наміри; 4) реалізацію самого акту спілкування.\nСукупність мовленневих ситуацій, що характеризуються однотипністю мовленнєвого спонукання людини до мовлення , стосунків між комунікантами та обставин спілкування, називається сферою спілкування. Навчання іноземної мови у загальноосвітній школі відбувається у таких сферах спілкування: соціально-побутовій, громадсько-політичній, соціально-культурній, професійно-трудовій.\n^ 5Цілі навчання відповідають на запитання “З якою метою навчати?\nМетою навчання іноземної мови в середніх навчальних закладах є оволодіння учнями іноземною мовою як засобом спілкування і здійснення в цьому процесі виховання, освіти й розвитку особистості учня.\nУ сучасній методиці навчання іноземних мов висуваються чотири цілі: практична, виховна, освітня й розвиваюча.\nПрактична мета є провідною.Вона передбачає практичне опанування учнями уміннями аудіювання, говоріння, читання, письма в типових ситуаціях.Основні мовленнєві вміння включають:\n• вміння здійснювати усне спілкування в типових ситуаціях навчально-трудової, побутової та культурної сфер спілкування;\nвміння розуміти на слух основний зміст нескладних аутентичних текстів;\nвміння читати і розуміти нескладні автентичні тексти різних жанрів та видів з різним ступенем розуміння їх змісту (читання з розумінням основного змісту, читання з повним розумінням змісту)\nвміння зафіксувати й передати письмово елементарну інформацію.\nРеалізація виховної мети передбачає виховання в учнів:\nрозуміння важливості оволодіння іноземною мовою як засобом спілкування;\nтаких рис характеру як доброзичливість, толерантість, колективізм, активність, працьовитість.\nОсвітня мета передбачає:\nусвідомлення учнями суті мовних явищ, іншої системи понять,через яку може сприйматися дійсність;\nпорівняння явищ іноземної мови, що вивчається.з рідною мовою;\nзалучення до діалогу культур (іншомовноі та рїдної);\nуміння вчитися (працювати з книжкою, підручником, словниками тощо).\nРозвиваюча мета передбачає розвиток індивідуально-психологічних особливостей та умінь учнів, а саме:\nумінь переносу знань та навичок у нову ситуацію ;\nмовленневих здібностей (фонетичного та інтонаційного слуху, мовної здогадки, імітації,\nлогічного викладення думок);\nінтелектуальних і пізнавальних здібностей (різних видів пам”яті – слухової і зорової, оперативної та тривалої, уваги – довільної та мимовільної, уяви тощо);\nго товності до участі в іншомовному спілкуванні;\nготовності до подальшоі самоосвіти в галузі володіння іноземною мовою.\nСкачать файл (160.3 kb.)


Ще з давніх часів гіпноз вважався одним із самих надійних способів впливу на підсвідомість людини. Сьогодні його використовують в основному в лікувальних цілях, щоб позбавити клієнтів від згубних звичок, а також фобій і залежностей. А шахраї використовують гіпноз для злочинних цілей. Професіонали навчаються гіпнозу роками, а от чи можна осягнути основи цієї техніки дому, знає Світ порад.\nЗагальновідомо, що мозок людини складається з правого несвідомого і лівого свідомого півкуль. Так як ліва півкуля мозку відповідає за розуміння навколишньої дійсності за допомогою органів чуття, то людина, як правило, більше покладається на нього. Гіпноз – це свого роду вплив на свідомість людини через монотонних подразників. У момент цих впливів людина перестає сприймати навколишнє середовище через свої органи, і мозок припиняє обробляти інформацію, яка надходить із зовні. Людина занурюється в гіпнотичний транс, і тепер він сприймає будь-яку інформацію на підсвідомості, не контролюючи її і не аналізуючи. Ще не так давно фахівці вважали гіпноз – станом сну, але насправді транс – це активний внутрішній стан, незважаючи на зовнішню загальмованість людини. У правій півкулі, яке вважається несвідомим, сховані великі можливості, тому гіпноз дуже швидко досягає мети.\nТільки людина з навичками володіння гіпнозом може увійти в гіпнотичний стан. При самостійному вивченні техніки можливе створення трансу і управління ним. Для цього потрібно вивчити послідовність дій для введення людини в транс і для виведення з нього. Навчитися гіпнозу в принципі може кожна людина. Зазвичай всі експерименти з гіпнотичним станом обумовлені в першу чергу бажанням людини відкрити можливості свого мозку і підсвідомості. Гіпноз дає можливість увійти в стан певної релаксації, і тим самим вирішує деякі психологічні проблеми або знімає перенапруження мозку. Але є одна небезпека у навчанні гіпнозу самостійно: увійшовши в транс, вийти з нього самому досить складно, і може знадобитися допомога фахівця.\nВ принципі, можливості гіпнозу безмежні і тільки ваша фантазія знає, де її межа. З легкістю маніпулюючи чужим мозком, можна за короткий термін втілити в реальність всі свої, здавалося б, нездійсненні бажання. Навчившись гіпнозу можна робити, що завгодно, наприклад:\nНіхто ніколи не буде сперечатися з вами і сумніватися у вашій правоті.\nІснує два типи гіпнозу: відкритий, коли людина приходить до фахівця і впадає в транс, і прихований, коли на людину впливають крім його волі.\nЯк навчитися відкритого гіпнозу\nЄ багато методик, як навчитися гіпнозу і всі вони мають багато спільного. Але одного лише бажання для людини мало, він повинен володіти якостями, які мають співрозмовника до себе. А ще бути абсолютно впевненим у своїх силах. А далі потрібно освоїти кілька способів і самовдосконалюватися за ним постійно.\nСпосіб перший: людину посадити напроти себе в зручне крісло. Слідкуйте за тим, щоб ваші очі були вище рівня особи гипнотизируемого. Візьміть руку людини на рівні пульсу. А другу руку покладіть на плече клієнта. Попросіть людину дивитися вам в очі. Спокійним тоном, не кваплячись, скажіть йому, щоб розслабився і протягом п’яти хвилин дивіться йому на перенісся, не відводячи очі. Потім скажіть: «Ви втомилися, ви хочете заснути, не потрібно опиратися бажанню спати. Зараз ви заснете. Сон буде коротким і корисним. Прокинувшись ви будете відчувати себе бадьорим». Після того, як ви все це скажете, заберіть руки від гипнотизируемого, встаньте позаду нього. Скажіть, щоб закрив очі. Проведіть рукою по очах клієнта зверху вниз. Через хвилину скажіть: «Ви спите!». Якщо все зробити правильно, клієнт впаде в транс.\nСпосіб другий. Цим способом можна ввести в гіпноз людини за допомогою блискучого предмета. Можна використовувати невелике дзеркало або металевий кулька. Розташуйте предмет навпроти обличчя співрозмовника, в районі його перенісся. Автоматично людина зведе очі в одну точку і таким чином зануриться в гіпнотичний транс. Цей метод широко використовується при навчанні новачків. Ефект може прискорити відповідна атмосфера, добре якщо буде грати легка розслаблююча музика, горіти м’який приглушене світло, а гипнотизируемий буде розташовуватися в зручному кріслі.\nКоли будете проводити перші сеанси гіпнозу, не забувайте, що всі фрази необхідно говорити неголосно, розмірено, тон при цьому не міняти. Через кілька тренувань у вас виробиться пильний погляд і відповідні інтонації в голосі. Необхідно дивитися в очі співрозмовнику практично не моргаючи, таким чином, вплив буде набагато ефективніше. Не забувайте про правильність виведення людини зі стану трансу. Потрібно сказати людині, яким чином він прокинеться і закінчити сеанс гіпнозу, голосно грюкнувши в долоні.\nЯк навчитися прихованого гіпнозу\nОсновоположником цього методу став Мілтон Еріксон, який вважав, що гіпноз полягає у впливі лікаря на підсвідомість пацієнта з використанням психологічних принципів сприйняття. Фахівці вважають, що ця техніка використовується скрізь, але найчастіше нею користується розвідка, дипломати, у сферах бізнесу, ЗМІ та рекламі.\nДля того щоб ввести людину в транс крім його волі, в першу чергу необхідно підійти до нього впритул, на максимально можливе близьку відстань. Під час розмови необхідно безперервно копіювати жести цієї людини і положення його тіла. Для того щоб переконатися, що ви на вірному шляху, зробіть якесь довільне рух, якщо співрозмовник одразу ж повторить його, значить, все йде за планом.\nЯкщо з фізіологічним приєднанням все досить просто, то ось з психологічним трохи складніше. Вам в першу чергу необхідно відчути хід думок співрозмовника. У цьому можуть допомогти слова, що ваш опонент говорить найчастіше, і з їх допомогою можна зрозуміти, до якого типу мислення можна віднести: до аудиальному, візуальному або ж до кінетичного. Якщо вам вдалося це зробити, то для переконання необхідно вдаватися до зорових образів у візуального типу, до тілесних відчуттів у кінетичного і до слуховим образам у аудіального типу.\nСвої слова ви вимовляєте спокійно і рівно, без будь-якого тиску на співрозмовника. Таким способом ви зможете багато чого від нього добитися.\nДля того щоб оволодіти гіпнозом самостійно і повною мірою, необхідно знати хоча б основи психології людини. Тому що сам по собі гіпноз – це досить складний процес, і неможливо ввести людину в стан трансу, просто взявши в руки блискучий предмет і наказавши йому спати. У кожного гіпнотизера своя методика, яка виробляється з досвідом. В першу чергу необхідно знайти сміливого добровольця, на якому можна буде тренуватися. Без згоди людини на його волю можуть вплинути тільки досвідчені майстри. До кожного треба знайти свій підхід. Найважливіший інструмент гіпнотизера – це голос, він повинен бути чистим, не гучним, але й не тихим, і дуже приємним на слух. Працюйте обов’язково в цьому напрямку.\nІ не варто забувати, що головне негласне правило всіх гіпнотизерів – це не нашкодити. Тому що психіка людини і його підсвідомість до кінця не вивчені, вони дуже хиткі і наслідки від впливу можуть бути незворотні. Ставитеся до сеансів з обережністю і увагою.\nКорисно знати | Як навчитися гіпнозу?


Світлана Лобода оголосила про своє повернення на “Голос. Діти”: назріває конфлікт | Сенсація\nРосійська співачка Світлана Лобода вирішила повернутися на російську версію шоу "Голос. Діти". Про таке рішення артистка повідомила на своїй сторінці у мережі.\nУкраїнська співачка Світлана Лобода вже кілька років працює в Росії. І ось зараз вона заговорила про повернення у крісло тренера російської версії українського проекту “Голос. Діти”.\nАртистка брала участь у проекті як тренер 6-го сезону. Проте через певні моменти вирішила покинути “Голос. Діти”. І от зараз Світлана Лобода заговорила про повернення у тренерське крісло. Вона зізналася, що для неї це було нелегке рішення, адже вона розуміє всю відповідальність.\nСвітлана Лобода у кріслі тренера російської версії Голос. Діти\nСпівачка зізналася, що на таке її рішення вплинуло і прохання батьків та дітей, які дуже хочуть, аби саме світлана Лобода стала їхнім наставником. Звісно, опиратися такому проханню зірка вже не могла, тож прийняла складне для себе рішення про повернення.\nЦим вона поділилася на своїй сторінці у мережі Інстаграм, чим викликала неоднозначну реакцію.\nПочувши таку новину, прихильники розділилися на два табори. Одні були раді почути про це і зізналися, що знову почнуть дивитися вокальний проект. І таких була більшість.\nТакі фанати співачки зізналися, що світлана Лобода прекрасно виглядає серед дітей і зізналися, що бачать її тільки у такому поєднанні. На це могло вплинути і те, що у самої співачки вже є двоє своїх дітей.\nПроте знайшлися і ті, кому це зовсім не сподобалося. Зокрема вони пригадали конфліктну ситуацію, через яку, власне, і перестали дивитися шоу. Їх обурило те, що діти відомих батьків проходять, не даючи шансу на реалізацію звичайним одноліткам.


Проблема історичної пам’яті народу в поемі М.Вороного «Євшан-зілля» | Шкільні твори\nВи тут: Головна > Вороний Микола > Проблема історичної пам’яті народу в поемі М.Вороного «Євшан-зілля»\nІм’я Миколи Вороного назавжди ввійшло в українську літературу. Але тридцять років твори його не могли зустрітися з читачем. Творчість М. Вороного не вписувалась у прокрустове ложе літератури того часу. Його хотіли бачити прямим і однозначним, рівним і однотипним. Але він був різнобарвним, багатотемним, непостійним, неповторним, то сумним, то життєрадісним. Він хотів, як і Іван Франко, Михайло Коцюбинський, Леся Українка, вивести українську літературу на європейський і світовий рівень. Поезія М. Вороного у своїй основі глибоко патріотична. Про це, насамперед, свідчить поема «Євшан-зілля», яка була написана ще 1899 року, а тільки тепер дійшла до нас. Почуття любові до Батьківщини, до рідного народу, до своєї мови — ось основний ідейний зміст поеми. її сюжет М. Вороному навіяв Галицько-Волинський літопис, у якому збереглася легенда про чарівну силу степового зілля. Поет не просто переказав віршами літописну легенду, а й надав їй українського побутово-історичного колориту. У Києві живе в неволі син половецького хана. В полон його взяв Володимир Мономах і за його красу залишив при собі. Жив хлопчик у розкоші, в повазі. Він поступово став забувати рідний край, звик до чужого краю, чужих звичаїв. Але тяжко доживати віку половецькому хану самотньому. І посилає він на Руську землю гудця, звелівши йому знайти сина і заспівати рідних половецьких пісень. «А як все те не поможе, дай йому євшан-зілля», — сказав хан. Гудець знайшов хлопця. Спочатку співав йому героїчні й ніжні колискові пісні. Вони подобались хлопцеві, але не торкали його душі. І тоді співець дав йому понюхати євшан-зілля.\nзлітають з його уст слова, і він, «оминаючи сторожу», крадькома простує «в рідний степ, у край всемилий», бо найдорожче для людини — її рідна земля і воля. Горе тій людині, яка відцуралася свого, потрапивши на чужу землю, забула рідне слово, блиск материнських очей та мозолисті руки батька. З болем у голосі звертається М. Вороний до таких людей. Високим патріотичним акордом, зверненим до сучасної України, її синів, звучать останні рядки поеми:


вихідному | Світ електронних схем\nОпубликовано 01 Sep 2012 в рубрике «ВЧ, Генератори імпульсів, НЧ»\nНа рис. 1 наведена електрична принципова схема ЧС генератора, здатного робота гь в FM-діапазоні. Генератор може використовуватися спільно з високоякісної звуковідтворювальною апаратурою. Безпосередньо сам генератор виконаний на польовому тетроді VT1 типу BF900. Застосування польового транзистора з двома ізольованими затворами дозволило отримати стабільний генератор з дуже низьким рівнем шуму у вихідному сигналі.\nМетки: вихідному, генератора, діаметром, сигнали, транзистора, частота, частоти\nПеретворювач напруги для батарейною апаратури.\nПеретворювач напруги для батарейною апаратури. Сай Олег, (RA3XBJ). Перетворювач призначений для живлення радіоелектронної апаратури з номінальною напругою живлення 5 … 9 вольт від батареї на 2 … 4.5 вольт, в тому числі і для джерел аварійного живлення. Максимальна потужність перетворювача до1.5 – 2 Вт, струм холостого ходу при вихідному напрузі 9 вольт і живленні від […]\nМетки: апаратури, вихідному, вольт, живлення, напрузі, Перетворювач, перетворювача


Экономика: Історія розвитку теорії статистики, Доклад – Учил? Нет!\nЭкономика: Історія розвитку теорії статистики, Доклад\nЄвропейський університет Конотопська філія Доповідь на тему: «Історія розвитку теорії статистики» Підготувала: Студентка 23-Д групи Воробйова О.В. Перевірила: Пащенко І.О. Конотоп 2009 ВСТУП Кожна галузь наукового знання і практичної діяльності має свою історію. Коріння статистичної науки і практики веде в сиву давнину. У процесі розвитку продуктивних сил і виробничих відносин суспільства складаються і історичні риси пізнання масових явищ і форми їх кількісного вираження. Кожний етап в цьому русі є сучасність, і кожна сучасність є відрізок шляху історичного розвитку. Знайомство з історією — ключ пізнання сучасності. Без знання минулого немає оптимістичних перспектив на майбутнє. Характер державної статистики і основні напрямки її розвитку нерозривно пов'язані з історією країни, багато в чому визначаються задачами і способами управління економікою. Тому дуже важливою справою є відновлення хронологічної послідовності розвитку статистичної науки, організації державної статистики від зародження до теперішніх часів. Дана робота була написана з цією метою, причому більше уваги приділяється розвитку вітчизняної статистики. Вивчивши подібну хронологію легше зрозуміти предмет та методологію сучасної статистичної науки, без якої не обходиться сьогодні жодна галузь людського життя. Процес формування статистики як науки Спочатку статистика мала суто практичний характер; і тільки з 19 століття статистика поступово здобуває солідне наукове підґрунтя, коли почато впорядковування і вдосконалення статистичних методів. Виділилось дві основні течії: описова (дескриптивна) — збирання інформації, перевірка їхньої якості, їх інтерпретація, зображення статистичного матеріалу; та індуктивна — використання теорії правдоподібності, закону великих чисел. Будь-яка наука відокремлюється у самостійну в той момент, коли вона формується у певну систему знань. Збирання числових даних про населення, площу орної землі, поголів'я худоби, кількість воїнів тощо проводилось ще у стародавній Греції, Римі, Єгипті. Однак цей процес був надто примітивним, аби вести мову про зародження статистичної науки. В другій половині ХVІІ століття почали з'являтись праці, які мали на меті підкорити збирання та обробку числових даних певним теоретичним основам. Сформувалась галузь знань, яка доповнювала певну політичну основу і мала назву “державоведення”. Один із засновників цієї науки професор Геттингенського університету Г. Ахенваль запропонував використовувати термін “статистика”. Початок формування наукових засад статистики слід пов'язувати з появою теорії ймовірностей. Особливе значення мали праці Б.Паскаля та Я. Бернуллі, що стосувались закону великих чисел, який у свою чергу, є важливим принципом статистичної теорії. В другій половині ХVІІ століття були опубліковані праці так званої школи “політичної арифметики”. Так, праці англійського економіста В. Петті можна вважати першими взірцями аналізу економічної ситуації за допомогою наявної статистичної інформації. У ХVІІІ столітті були сформульовані принципи статистико-математичної обробки даних про народонаселення, а саме розроблялись таблиці смертності. В той же час розпочалось дослідження розвитку економіки, наприклад, перші спроби розрахунку індексу цін та ін. У ХІХ ст. багато країн Європи (Франція, Прусія, Бельгія, Англія) утворили спеціальні установи, які займались збиранням та опрацюванням статистичних даних. Почали регулярно проводитись переписи населення та інші статистичні дослідження. В 1885 р. був створений постійний міжнародний статистичний орган – Міжнародний статистичний інститут. Діяльність у галузі практичної статистики зумовила необхідність розробки її методологічної та наукової засад. Так, у працях А. Кетле за допомогою статистичних методів робилась спроба дослідити закони розвитку людства (суспільства). У цих працях, передусім “Соціальна фізика”, зроблено спробу сформувати основні методологічні положення статистики. У Росії у ХІХ ст. сформувалась школа статистики політико-економічного напрямку. Великий внесок у розвиток статистичної науки зробили К.Герман, К. Арсеньєв, А. Чупров, Ю. Янсон, Д.Журавський. Докладніше зупинимось на особливостях деяких відомих статистичних шкіл. Школа кетліанства 0дним з найбільших представників буржуазної статистики є бельгійський учений Адольф Кетле (1796—1874). Його перші дослідження в області статистики відносяться до 30-м рокам XIX в. Ліберал на свої переконання, організатор національної (Бельгійської) і міжнародної статистики, вчитель ряду поколінь статистиків в Європі, що підтримує і спрямовуючий їх своїм досвідом, один з організаторів порівняльної статистики, А. Кетле вважав свій «середній тип» уособленням стійкості домонополістичного капіталізму, тим самим затверджував непорушність останнього. Мета статистичних досліджень А. Кетле зводилася до встановлення властивостей і особливостей середньої людини. Значення А. Кетле в історії суспільних наук полягає в тому, що, поставивши перед собою задачу застосувати для вивчення суспільних явищ прийоми точного дослідження, що використовуються природними науками, він перший показав, що людські дії, подібно явищам фізичного миру, строго підлеглі відомій закономірності. Для затвердження цієї закономірності А. Кетле шукав філософські основи, розглядаючи спостережувані статистикою одиничні явища в житті людей як прояви загальних законів, і вважав дослідження цих законів справжньою і єдиною задачею статистики як науки теоретичної. В протилежність раніше пануючій описовій школі, представленій в працях Ахенваля-Конрінга-Шлецера, він ставить за мету свого дослідження встановити причинну залежність явищ, що відносяться до духовно-етичного життя людини. Д.А. Мілютін - видатний державний діяч епохи 60-х років, був організатором викладання статистики у Військовій академії. Він провів ряд досліджень, що мають відношення до питань статистики. Перше з'явилося в 1846 р. під назвою «Критичне дослідження значення військової географії і статистики» і друге - в 1847—1848 рр. під назвою «Перші досліди військової статистики». Розмежування географії і статистики, констатує Д. А. Мілютін, ще зберігає багато таємниць. В загальноприйнятому значенні під статистичними відомостями розуміють всякий збір цифр і таблиць, тоді як під відомостями географічними розуміють всяку номенклатуру місцевих найменувань. Розібравши різні визначення географії, Д. А. Мілютін приходить до висновку, що предметом її повинна бути поверхня землі. Якщо досліднику доводиться звернутися не до поверхні землі, а до самої людини, до цивільного суспільства або держави, то це складе предмет статистики. Саме, у вивченні людини виявляється самобутній мир досліджень, що становлять сферу наук політичних або соціальних. До числа цих наук і належить статистика. Статистичне вивчення держави, говорить Д. А. Мілютін, з одного боку, охоплює всі найрізноманітніші явища складного організму політичного тіла, з другого - можливості його визначаються метою вивчення, яке полягає не у висновку загальних законів, але яким всяка держава і завжди повинне розвиватися, а в тому, щоб з'ясувати, охарактеризувати дійсний розвиток відомої держави в певний період часу. Більш рішучий крок убік від описової школи до спроби створення справжньої основи теорії статистики робить А.П. Рославський в своєму «Керівництві до статистики». Яке ні різне визначення статистики, воно, по суті кажучи, зводиться до збирання фактів, схильних до безперервної зміни, стверджує А. П. Рославський. Але одних наглядів недостатньо. Факт завжди залишається фактом, тобто чимось непостійним і мінливим: тільки ідея наводить на правило. Черпаючи свої знання з досвіду попередників і підносячи спостережуване до ступеня ідей, статистика повинна мати межі набагато ширші, орієнтуватися не тільки на теперішній час, але і на те, що пройшло, тобто охоплювати всі фази розвитку. «Всесвіт керується числами, це помітили ще древні; від статистичної теорії потрібно чекати підтвердження істини цього вислову». «Фізичне та етичне удосконалення суспільства є метою державного життя; а тому потрібно ретельно виділити коло питань, що підлягають дослідженню статистики». Розділяє точку зору А. Кетле і Е. Р. Вреден (1835—1.891) в своїх «Учбових записках за статистикою», але за характером своїх досліджень він примикає до так званої соціологічної школи. На його думку, «побут людини під впливом початку громадськості, наскільки характеризують його вплив підлягають вимірюванню числом і можуть бути виражені цифрою, складає предмет статистики». Значення статистики полягає в тому, що вона «перекладає на цифри всі, що є однорідним за часом і місцю події суспільного середовища, розподіляючи свої спостереження по категоріях, характеризуючи їх середніми числами. Іншими словами, статистичний факт є завжди статистична цифра, одержувана обчисленням і вимірювала дійсне відношення явищ. Статистика — наука категоричного обчислення в додатку до держави і суспільства. «Користуючись числом, як мірилом, цифрою, як інструментом вимірювання, вона переходить поступово від загальних до більш і більш елементарним, приватним відносинам, прикладає операцію вимірювання і обчислення до кожної окремої якості предметів і явищ, поки не вичерпані цілком всі види суспільних відносин людини». Предметом статистичних досліджень є суспільство. Але суспільство, підкреслює І. В. Вернадський, складається з людей. Тому людське суспільне життя в її широкій різноманітності складає зерно статистичної науки. Статистика дозволяє зрозуміти і освітити як внутрішній зміст суспільного життя, так і вплив на неї різних чинників. Соціологічна школа Соціологічна школа російської академічної статистики виникла у період революційної ситуації 60-х років XIX в., коли старі критерії державознавства майже відмерли, а погляди А. Кетле, хоча і залишили помітний слід в історій статистики, стали піддаватися нападкам в нових умовах з боку багатьох західноєвропейських дослідників. Прагнення замінити вивчення держави вивченням суспільства — характерна риса соціологічної школи. Це в основному відрізняє предмет вивчення цієї школи від інших шкіл і напрямів у статистиці. В цьому напрямі прокладали свій творчий шлях всі представники російської академічної статистики 60—80-х років. Філософсько-математична школа До числа видатних росіян статистиків відноситься А. А. Чупров (1874—1926). Це один з найбільших представників математичної школи в статистиці. А. А. Чупров полягав професором статистики Петербурзького політехнічного інституту. В методологічному відношенні організований їм курс статистики, що поєднував лекції, практичні заняття і спеціально поставлений науковий семінар, вважався в дореволюційний період якнайкращим. Глибоко переконаний в тому, що статистичну науку слід вивчати не відриваючись від практики, «йдучи від практики», тобто поєднуючи вивчення теорії з перевіркою методологічних положень на матеріалах живої дійсності, А. А. Чупров доручав студентам виконувати значні дослідницькі роботи. Під його керівництвом був виконаний студентами Н. З. Четверіковим, Н. М. Виноградової, Р. З. Полляк, Би. П. Кадомцевим і ін. і опублікований ряд крупних і цікавих робіт. З численних робіт А. А. Чупрова, що зробили його ім'я широко відомим в Росії і за межею, найбільше наукове значення мають «Нариси по теорії статистики» (1909, 1910 і 1969) і «Основні проблеми теорії кореляції» (1926). Цікаві його дослідження і в області демографії, де їм вивчалися зміни в статевому складі народжуються, а також замітки, що відносяться до проблем господарсько-ділової статистики. До початку XX в. стан речей в статистиці радикально змінюється. Мабуть, мислить А. А. Чупров, «є підстава думати, що смузі байдужості статистиків до загальних питань науки приходить кінець». Через чотири роки після публікації найбільшої монографії «Зведені ознаки» з'явився підручник Р. М. Орженецького «Математична статистика», в якому він у невеликому розділі «Загальні поняття» дає визначення предмету статистики, встановлює її задачі і виявляє відмінності від інших наук. «Статистику вважають, — пише Р. М. Орженецький, — з одного боку, матеріальною наукою, що описує відомі явища і закони їх розвитку, і з іншого - методологічною дисципліною, що має своїм предметом метод дослідження. Як наука матеріальна статистика повинна була б мати свій особливий предмет дослідження. Проте дані, одержані статистичним шляхом, відносяться до явищ, які входять до області інших наук — зоології, ботаніки, антропології, біології, політичної економії, соціології. Природно, що і розробка таких даних вимагає відповідних спеціальних пізнань. В тих випадках, коли статистичні матеріали збираються для практичних потреб, використання їх припускає спеціальну обізнаність в прикладних питаннях. Звідси зрозуміло, що статистики, як особливої матеріальної науки, не існує». Особливості розвитку статистики на території України у період поч. VIII – поч. ХХ століття До 18 століття на українських землях проводились своєрідні статистичні дослідження у зв'язку з оподаткуванням поодиноких прошарків населення у межах Речі Посполитої; це були реєстри поголовного (пізніше подвірного) податку, які подавали тільки об'єкти (земля, млини, корчми) або голів родин. Ці переписи, як також відповідні зіставлення по містах з Магдебурзьким правом, відбувалися несистематично. В козацькій гетьманській державі багато статистичного матеріалу (про кількість населення, його майнове становище, стан сільськогосподарського ремесла тощо) давали переписи населення, яке мало платити подвірний податок, зокрема перепис Лівобережної України 1666. Матеріали цих переписів збережені в рукописних книгах другої половини 17 і першої чверті 18 століття. З 1782 до 1857 на Україні впроваджено переписи всього чоловічого населення — так звані ревізії; вже у 1765 – 1769 рр. було проведено на Лівобережжі генеральну ревізію, так званий Рум'янцівський опис. У першій чверті 18 століття почалася реєстрація народжень і смертності християнського населення, що її вели церкви. На центральних і східних землях у 19-му і на початку 20 ст. в Російській імперії довгий час не було центральної статистичної установи. Лише в деякій мірі нею був статистичний комітет, організований 1811 при Міністерстві Поліції; у 1834 р. його замінив статистичний відділ при Міністерстві Внутрішніх Справ. Справжньою статистичною центральною установою став у 1858 р. Центральний Статистичний Комітет (Ц.С.К.) у складі Міністерства Внутрішніх Справ. Його завданням була організація і збирання (переважно за допомогою своїх губернських, подеколи й повітових та міських комітетів) статистичних матеріалів та їх публікація. Видання Ц.С.К. з’являлися в різних серіях; найважливіші з них: «Статистический временник Российской Империи», «Статистика Российской Империи», різні «сборники» тощо. Ц.С.К. провів у 1897 р. перший загальний перепис населення в Російській Імперії та опублікував його наслідки. Статистичні матеріали збирали й оприлюднювали також різні Міністерства (фінансів, залізниць, шкільництва тощо) та відомства, губернські та міські статистичні бюро. У всіх цих публікаціях є багато матеріалів щодо статистики українських земель, хоча Україна не була в них виділена як окрема одиниця. На Україні в першій половині 19-го століття і згодом деякими осередками статистичних спостережень були губернські комітети і бюро, які видавали свої публікації (часто у формі щорічних пам'яткових книг). З них найбільше значення мали Київське і Кубанське статистичні бюро, згодом Полтавське, Чернігівське, Херсонське та ін. Серед статистично-економічних публікацій важливіші: «Statystyczno-Topograficzne і historyczne opisanie gub. Podolskiej», 2 т. (1831) В. Марчинського; «Записки о Полтавской губернии, составленные в 1846 году», І - III (1846 – 1852 рр.) М. Арандаренка; «Опыт статистического описания Новороссийского Края», І - II (1850р.) А. Скальковського; «Статистическое описание Киевской губернии», І - III (1852р.) Д. Журавського та ін. Чимале значення для статистичних спостережень України мала Комісія для опису Київської учбової округи, що діяла у 1851- 1864 pp. і видала 4 томи своїх праць. Статистично-економічному описові українських губерній були присвячені праці російського Генерального Штабу з середини 19 ст.; чимало статистичного матеріалу публікував Південно-західний Відділ Імператорського Географічного Товариства і Вільне Економічне Товариство (засноване в 1765р. в Петербурзі); збірники і журнали поодиноких єпархій тощо. В ряді міст України провели переписи населення (оприлюднені лише результати перепису м. Києва у 1874р.). У середині 19-го століття були створені кафедри статистики в університетах України (її викладали вже раніше). Першим професором зі статистики на Україні був С. Рославський-Петровський у Харкові. Також у середині 19-го століття велике значення для розвитку статистики на Україні і в усій Російській Імперії мав Д. Журавський, який у праці «Об источниках и употреблении статистических сведений» (1846р.) розробив теоретичні основи і створив систему статистичних показників. Статистичні бюро земств України видавали різні матеріали, робили обстеження тощо — разом понад 100; вони містили багатий фактичний матеріал, зокрема з обсягу сільськогосподарських господарства, кустарного промислу, маєткового (бюджети) стану селянства, а також у галузі охорони здоров'я і шкільництва. Земські й губернські статистичні публікації являють собою здебільшого губернські (чи навіть повітові) описи, проте деякі з них представляли проблеми всіх українських земель у Російській Імперії. До таких, наприклад, належить, крім згаданого «Справочника» Південної Росії, статистично-економічна публікація «Весь Юго-Западный Край», яку видав південно-західний відділ Російської Експортної Палати (1913р.); загальний нагляд над публікацією проводив М. Довнар-Запольський, редактором був А. Ярошевич). Статистичні зіставлення населення (зокрема національного складу за переписом 1897р.) всіх українських земель в Російській Імперії дав О. Русов. На Наддніпрянщині працювали під кінець 19 і на поч. 20 ст. в галузі статистики такі дослідники (крім уже названих): К. Воблий, Л. Лічков, І. Миклашевський (професор статистики в Харківському Університеті), Р. Орженцький (теорія статистики), С. Подолинський, В. Постніков, Г. Цехановецький, Ф. Щербина (земський статистик, основоположник бюджетної статистики в Російській Імперії, історик статистики), демографи-статистики: А. Босиневич, М. В. Птуха та ін. Статистичні матеріали на Закарпатті збирав і публікував Угорський Статистичний уряд у Будапешті (з 1874 р.); деякі матеріали публікували також в поодиноких комітетах. З українських дослідників та діячів статистично-економічними проблемами цікавилися В. Навроцький, а також І. Франко та М. Павлик. З початку 20 ст. українські дослідники звернули увагу на національну статистику, зокрема Галичини: В. Охримович, С. Дністрянський, М. Кордуба, С. Рудницький та ін.; з поляків Й. Бузек та С. Павловський. Над національною статистикою Закарпаття працювали С. Томашівський та В. Гнатюк. У 1914-1920 рр. багато статистичних оглядів публікував Союз Визволення України, а також інші українські організації. Перший докладний огляд національних стосунків на всіх українських землях дали М. Кордуба («Територія й населення України», 1918) і С. Рудницький. «У державах, у складі яких перебували у 1920 — 30-их pp. західні українські землі — у Польщі, Чехословаччині й Румунії, — статистична справа була централізована в Головних Статистичних Управліннях у Варшаві, Празі й Будапешті. У Польщі Головне Статистичне Управління публікувало багато матеріалів з українських земель у своїх виданнях: у «Statystyka Polski» (різні серії; тут публіковано також результати переписів населення 1921 і 1931 рр.), декаднику «Wiadomosci Statystyczne», річниках «Rocznik Statystyczny» та інших. Статистичне Бюро Галицького Крайового відділу було ліквідоване; натомість діяли міські статистичні бюро, які (зокрема у Львові) проводили незначну видавничу діяльність. Українську статистику розвивали далі Статистична Комісія НТШ (у 1930-их pp. названа «Комісія національної. економіки, соціології і статистики», видала 2 т. праць), Український Науковий Інститут у Варшаві (видав статистику населення всіх українських земель в СРСР і збірник «Українська людність СРСР»), Українське Економічне Бюро у Варшаві; діяли кафедри статистики при УВУ (Ф. Щербина, згодом Л. Шрамченко) у Празі і УГА-УТГІ в Подєбрадах». Надалі значний вклад у національну статистику внесли В. Кубійович, Т. Олесіюк, В. Садовський та ін.; з поляків А. Крисінський. М. Фелінський та ін.; багато матеріалу з економічної статистики є в працях К. Коберського («Україна в світовому господарстві»), Ю. Павликовського, І. Витановича та ін. Загальноукраїнське значення мали 4 українські статистичні щорічники, що їх видавало з 1933р. українською і англійською мовами Українське Економічне Бюро у Варшаві (ред. комітет: В. Кубійович, Л. Лукасевич, Є. Гловінський). Найважливіші статистичні дослідження представлені за допомогою карт і діаграм в українсько-англійському «Атласі України й суміжних країв» В. Кубійовича (1937). Статистика на Україні в радянські часи Статистика в УРСР, як і в усьому СРСР, має особливий характер. Це система збирання, перевірки й розробки статистичних даних, що відображують перебіг виконання державних планів, зростання господарства й культури, добробуту населення, розміщення продуктивних сил, впровадження нової техніки, наявність резервів для виконання планів, природних матеріальних ресурсів і резервів праці. Здійснення статистичної роботи належало до державної монополії. Статистика була тісно пов'язана (і цим вона відрізняється від статистики іншого світу) з системою державного планування, вона була відправною базою для нього і для управління народним господарством, була важливим засобом контролю та перевірки виконання планів. Статистика в СРСР ґрунтується на звітності, що її виготовляють усі органи, підприємства, установи та організації за встановленим порядком і у точно визначені терміни. «Типовим для радянської статистики (зокрема у 1930 - 50-их pp.) фальшування. Так, у радянській системі звітності, як і взагалі в роботі радянського підприємства, трапляються випадки приписування продукції, окозамилювання, замовчування простоїв і штурмовщини, виробничого травматизму, прогулів і загалом промахів у керівництві підприємством. Все це відбивається у звітності (вона визначає успішність праці підприємства), а цим самим вона не відбиває справжнього стану на підприємствах і в економіці країни; звичайно, це стосується і статистики. Строкатість цін в СРСР не сприяла розвиткові статистики; так звані незмінні ціни, якими оперувала радянська статистика, фактично не були такими, бо їх постійно доводилося корегувати, а то й встановлювати нові. Часто статистичні дані за різні роки не можна порівнювати через зміни в методиці обліку. Недостовірними є індекси зростання реального доходу населення, роздрібної торгівлі й споживання, продуктивності праці, а частково й продукції промисловості та сільського господарства. Недостатньою, а часто фальшивою була національна статистика, яка зменшувала кількість неросіян, зокрема розпорошених; так була зменшена кількість українців, які жили поза межами УРСР. Як правило в СРСР та УРСР статистика з пропагандистською метою тенденційно перебільшує все успішне та зменшує до мінімуму все негативне. Це стосується другорядних джерел і пропагандистських видань, як правило недостовірних. Радянська влада не збирає тих статистичних даних, які для її економіки, політики тощо не потрібні. Наприклад, у 1920-их pp. збирали і частково публікували дані так званої моральної статистики (вона вивчала злочинність); з 1930-их pp. їх не збирають. Із зібраних статистичних матеріалів публікується лише невелика частина. Більшість статистичних даних вважаються державною таємницею, і вони недоступні населенню, тим більше науковому світу за кордоном. Тому не завжди можна перевірити достовірність опублікованих радянських статистичних даних. До проблем, що їх замовчує радянська статистика, належать серед інших деякі питання статистики праці, родинних бюджетів, розподілу доходу, коштів прожитку, цін, податків, національного доходу і продукції, зовнішньої торгівлі, банків, здоров'я і зокрема більшості з того, що стосується національних проблем (наприклад, даних про мову навчання в школах) тощо. В історії статистики в УРСР (та СРСР) можна виділити щонайменше три періоди: 1920-і pp., 1930 -1956 рр. і з 1956 р.. У 1920-их pp., коли ще в СРСР не було єдиного народногосподарського плану, статистична робота в СРСР була децентралізована. Керівним статистичним органом в УРСР було Центральне Статистичне Управління України (Ц.С.У.У.) з М. Авдієнком на чолі, яке користувалося чималою автономією як щодо планів статистичних досліджень, так і щодо статистичних публікацій. Основними статистичними виданнями на Україні були: «Статистика України», що виходила в 1921-1931 рр. в ряді серій з окремих розділів статистики (вийшло 209 випусків; це були як статистичні матеріали, так і самостійні монографії); «Статистичний Бюлетень», що виходив два рази на місяць з 1921 по 1925 рр. (спершу російською, згодом українською мовою); «Радянський Статистик» у 1924-1929 pp.; «Статистична хроніка» з 1925 по 1929 рр. (вийшло 152 випуски); щоквартальник «Вісник статистики України» — з 1928 по 1930 рр.; довідники-щорічники: «Народне господарство України» (1919, 1921, 1921 — 22, 1924 — 25) і статистичні щорічники «Україна» — 1925- 1929 рр.. У 1924-1928 роках виходив щоквартальник «Фабрично-заводська промисловість України». Статистика України того часу як джерело інформації про Україну і як наука була добре розвинена порівняно з іншими країнами. У двадцятих роках вперше опубліковано та опрацьовано статистичні матеріали, що стосувалися основної частини українських земель, які входили до УРСР. Тоді чимало статистичних даних, які стосувалися України, публікувало також Центральне Статистичне Управління СРСР (зокрема основні результати переписів населення — частково 1920 р., міського - 1923 р. і загалом – 1926 р.); натомість детально їх опрацювало Ц.С. У.У. Статистичні матеріали публікували, крім Москви і Харкова, також деякі місцеві установи; для України важливими були публікації, що стосувалися Північного Кавказу (Ростов) і Криму (Симферополь). З установ, які, крім Ц.С.У.У., працювали в галузі статистики, потрібно згадати насамперед Українську АН, зокрема Демографічний Інститут (1934-1938 рр. Інститут демографічної і санітарної статистики), що під керівництвом визначного демографа М. Птухи видав 14 томів своїх праць. Серед дослідників у галузі статистики в 1920-их pp. слід відзначити економістів-статистиків: К. Воблого, В. Косинського, Г. Кривченка, Й. Пасховера, Й. Шимановича та ін.; демографів (крім М. Птухи): Ю. Корчак-Чепурківського, Ю. Масютина, П. Пустохода, С. Томіліна, М. Трацевського, А. Хоменка та ін.; дослідників з математичної статистики: М. Кравчука і Є. Слуцького. З 1922 року щорічно відбувалися всеукраїнські статистичні Одночасно з ліквідацією Ц.С.У.У. — на Україні припинено з 1931 р. майже повністю публікацію статистичних матеріалів. З’явилось декілька статистичних довідників: «Народне господарство УРСР» (1935 р., присвячений підсумкам виконання першої п'ятирічки і початку другої), «УРСР у числах» (1936 р.), пропагандистський збірник «Соціалістична Україна» (1937 р.) і «Праця в УРСР» (1937 р.) — усі видання Управління Народного Господарства та обліку УРСР за ред. О. Асаткіна. Ці довідники якісно слабі; окрім того в них майже немає демографічної статистики (зрозуміло, через демографічну катастрофу України у 1933 -1934 рр.). Унікальним явищем є анулювання перепису 1937 р. (його результати були б компрометуючими для радянської влади); результатів перепису 1939 р., за винятком кількох загальних чисел, не опубліковано. Новий етап у статистичній галузі на Україні почався у зв'язку з децентралізацією планування та управління народним господарством, розпочатою М. Хрущовим у 1956 р., коли з’явилася потреба в статистичній інформації. Разом з тим з 1957 р. Ц.С.У. України почало бути більш відповідальним перед урядом УРСР (нова назва: Ц.С.У. при Раді Міністрів УРСР); його остаточне оформлення, як союзно-республіканського органу державного централізованого обліку та статистики в УРСР, підпорядкованого як Раді Міністрів УРСР, так і Ц.С.У. при раді Міністрів СРСР припадає на 1960 р.. Відтоді відновлено публікацію статистичних матеріалів. Першими з них були «Досягнення Радянської України за 40 років» (1957) і «Народне господарство УРСР 1957 р.. Статистичний щорічник»; далі слідували статистичні щорічники за 1959 рік і далі вже щорічно та короткі довідники з попередніми даними «УРСР в числах». Крім цих двох серійних загальних довідників Ц.С.У. УРСР видає незначну кількість статистичних матеріалів з різних галузей народного господарства (зокрема сільського господарства), а також освіти й шкільництва, охорони здоров'я тощо. Всі ці збірники видаються за зразком відповідних союзних збірників. Майже всі статистичні управління деяких областей видають періодично статистичні довідники своєї території (завжди за схемою довідника «Народне господарство УРСР»). Чимало матеріалів, які стосуються України, публікує Ц.С.У. при раді Міністрів СРСР у Москві, а також деякі Міністерства. Лише в них (також у статистичних довідниках «Народне господарство РСФСР» та в деяких регіональних виданнях) є матеріали щодо українських земель, які не входять до складу УРСР. Наслідки переписів населення (1959 і 1970 рр.) публікує лише Ц.С.У. при Раді Міністрів СРСР. «У тридцяті pоки на Україні не було жодного спеціалізованого періодичного видання із статистики. Тому статистичні матеріали друкувались у московському «Вестнике статистики» та київському журналі і збірниках «Економіка Радянської України», «Организация и планирование отраслей народного хозяйства», «Економіка та організація сільського господарства», «Економічна географія», «Історія народного господарства та економічної думки УРСР», «Демографічні дослідження» та ін. При Ц.С.У. працює науково-дослідний інститут, але про його роботу немає докладної інформації. Статистичні дослідження проводить статистичний відділ при Інституті Економіки АН УРСР і науково-дослідний інститут Держплану. Ці інститути мають свої обчислювальні центри. ВИСНОВКИ Статистична робота цінилася завжди. Витоки української статистики сягають часів Київської Русі. Вже тоді було налагоджено збір інформації про суспільні явища і процеси, про економічне життя, стан соціального розвитку. Спершу статистика мала суто практичний характер і служила для стягнення податків. В ХVI - XVII ст. у зв’язку з оподаткуванням певних груп населення в межах Речі Посполитої збиралися статистичні дані для складання реєстрів, які включали об’єкти (земля, млини, корчми) або голів родин. У козацько-гетьманській державі статистичні матеріали (про кількість населення, його майнове становище, ведення сільського господарства, ремесла тощо) одержувались під час проведення переписів населення для обкладання подвірним податком. Матеріали цих переписів збереглися у рукописних книгах другої половини XVII ст. і першої чверті XVIIІ ст. (перепис Лівобережної України 1666 р. та ін.). Унікальну історичну цінність мають матеріали перепису козацького стану, здійсненого за наказом гетьмана України Богдана Хмельницького у 1649 році. Переписи всього чоловічого населення, так звані ревізії, проводились на Україні з 1782 до 1857 р. З першої половини ХІХ ст. осередками статистичних досліджень були губернські комітети і бюро, результати досліджень публікувались у спеціальних виданнях, здебільшого у формі щорічних пам’яткових книг. У середині ХІХ ст. було створено кафедри статистики у Київському та Харківському університетах. Пореформений період (1861-1917рр.) увійшов в історію як етап становлення та розвитку державної і земської статистики. Статистичні дослідження земств надавали можливість одержувати докладні відомості про стан сільського господарства, соціально-економічні процеси на селі. Початок розвитку статистики України за радянських часів відзначався великою інтенсивністю: проводились значна кількість спеціальних переписів, складено перший баланс народного господарства. Як і в інших сферах державного і суспільного життя, у статистиці першого радянського десятиліття допускався плюралізм ідей, концепцій, фахових підходів, вивчення і критичне освоєння зарубіжного досвіду. Однак вже наприкінці 20-х років ставав усе відчутнішим тиск адміністративно-бюрократичної системи. Із розпадом колишнього СРСР і здобуттям Україною незалежності почалася нова ера розвитку статистики. Зараз органи державної статистики перебувають на перехідній стадії робіт, коли впроваджуються у практику міжнародні статистичні стандарти та рекомендації, розширюються статистичні роботи, засновані на принципово нових для України методологічних засадах, починаються спостереження за новими явищами в економіці та суспільстві. Нині сміливо можна стверджувати, що закінчився перший етап реформування української статистики. При цьому вдалось зберегти національні особливості побудови та організації статистики. статистика дескриптивний індуктивний міжнародний ПЕРЕЛІК ВИКОРИСТАНИХ ЛІТЕРАТУРНИХ ДЖЕРЕЛ 1. Закон України «Про статистику» 2. Бек В.Л. Теорія статистики: навчальний посібник. - К. : ЦУЛ, 2002 3. Бекетов А.Н. Исторический очерк 25-летней деятельности императорского свободного экономического общества с 1865 по 1890 г., СПб., 1890. 4. Богословский С.М. Система профессиональной классификации, М., 1913. 5. Богословский С. М. Статистика профессиональной заболеваемости, М., 1926. 6. Варзар В.Е. Статистические ведомости по обрабатывающей фабрично-заводской промышленности Российской империи за 1908 г., СПб., 1912. 7. Вашків П.Г. Теорія статистики. Навчальний посібник, 2001 8. Герман Д. Ф. Общая теория статистики для изучающих эту науку. Издательство Главного управления училищ при императорской Академии наук, СПб., 1809. Еще из раздела Экономика:Реферат: Правовые коллизии внутри холдингаРеферат: Экономические основы валютных операций коммерческих банков РФРеферат: Социальная политика в рыночной экономикеРеферат: О простом смысле экономикиДипломная работа: Снижение себестоимости строительных работРеферат: Макроэкономика как экономическая наукаРеферат: Безработица\nПереход от тоталитарной к социально-ориентированной рыночной экономике на примере послевоенной Германии 1945-1960гг.Духовный мир греческого полисаИнформатикаИсследование математических операцийРасчеты предприятия с бюджетом по НДСЖиттєвий цикл лікарських засобівФилологический анализ рассказа И.А. Бунина "Тёмные аллеи"Снижение себестоимости продукции на ОАО "Элема"Сущность антикризисного управления, его стадии и эффективность в Ханты-Мансийском автономном округеДокументационное обеспечение процессов лицензирования в сфере высшего образования