evidence, International Criminal Court (ICC), International Human Rights, Russia, Russia-Ukraine War, Technology, Translation Available, Ukraine, Ukrainian Translation, user-generated evidence\n(This article is also available in English here. Переклад статті здійснений завдяки Мар’яна Антонович. Оригінальна дата публікаці: 2 березня 2022.)\nПрокурор Міжнародного Кримінального Суду (МКС), Карім А. А. Хан оголосив в понеділок, що він відкриває розслідування щодо ситуації в Україні. Це стане тестом на здатність МКС збирати та аналізувати величезні обсяги створених користувачами доказів – доказів, записаних на смартфони звичайними громадянами, – у складному інформаційному середовищі.\nЗгідно з заявою, зробленою в понеділок, розслідування ґрунтуватиметься на попередньому розслідуванні Офісу Прокурора в Україні, яке стосується потенційних міжнародних злочинів, які мали місце з листопада 2013 року. Проте важливо, що розслідування також охоплюватиме «будь-які нові імовірні злочини…, вчинені будь-якою стороною конфлікту на будь-якій частині території України».\nЦе означає, що Офіс Прокурора буде розслідувати імовірні воєнні злочини, які розгортаються в режимі реального часу в країні, в той час як понад 70 відсотків населення має доступ до Інтернету. Навіть пересічний користувач Twitter може підтвердити, що обсяг задокументованої інформації про імовірні воєнні злочини, яку користувачі мобільних телефонів завантажили в соціальні мережі після того, як Росія вторглася на територію України минулого тижня, вражає. Разом з тим, поширення некоректної та неправдивої інформації – як несвідомо, так і навмисно, в тому числі через використання Росією так званих «тролів» у соціальних мережах, – створює ще більше викликів, пов’язаних з достовірністю цифрового документування.\nСуд вперше застосував докази, створені користувачами, лише п’ять років тому. Тоді Суд застосував як доказ відео з мобільного телефону, опубліковані у Facebook, як підставу для видачі ордеру на арешт лівійського командира Махмуда Аль-Верфаллі. Аль-Верфаллі було вбито у Лівії минулого року, тож його справа так і не дійшла до суду. Докази, створені користувачами, є частиною справ, які розглядаються в Суді щодо ситуації в М’янмі/Бангладеш та Центральноафриканській Республіці. Тим не менш, справа, пов’язана з Україною, могла б стати одним із перших і, безумовно, найбільш важливим прикладом застосування Офісом Прокурора доказів, створених користувачами, під час судового розгляду, коли Суд вимагає надання доказів «поза розумним сумнівом» (значно вищий стандарт, ніж «розумні підстави вважати», який використовується для видачі ордера на арешт).\nДоступ до доказів, створених користувачами, є перевагою для прокурорів МКС, які часто зазнають труднощів під час отримання доступу до регіонів, що постраждали від конфлікту. Докази, які раніше могли зіпсуватись або бути знищеними зловмисниками до того, як слідчі могли їх вилучити, тепер можна зберегти в цифровому вигляді. Проте, створені користувачами докази також несуть значні ризики – як для тих, хто займається документацією, так і для тих, хто сподівається її використовувати. Цими ризиками необхідно керувати за допомогою найкращих практик, для того щоб забезпечити безпеку користувачів, аутентифікацію доказів та репрезентативність доказової бази злочинів, наданої Суду.\nНайкращі практики МКС\nОфіс Прокурора зміцнює свої протоколи щодо цифрових доказів з 2017 року, коли він вперше застосував докази, створені користувачами. Невдовзі після оприлюднення ордеру на арешт Аль-Верфаллі кілька членів Офісу Прокурора скликали групу міжнародних експертів для проведення семінару, організованого Центром з прав людини Каліфорнійського університету в Берклі. Учасники обговорили ключові виклики для міжнародних судів і трибуналів, пов’язані з роботою з соціальними медіа та іншим контентом, створеним користувачами. Саме на цьому семінарі були сформульовані початкові принципи та відповідні визначення. Протягом наступних місяців в межах внутрішнього проєкту Офісу Прокурора було розроблено посібник з розвідки та розслідувань в Інтернеті, в якому робочі групи зосередились на використанні інформації з Інтернету для прийняття рішень, таких як: планування операцій та розслідувань та захисту свідків; використання інформації з Інтернету як доказу під час розслідувань, включаючи процедури збору та збереження доказів, а також практики їх отримання та перевірки; спеціалізована інтернет-діяльність, що вимагає проведення цифрової судової експертизи; наскрізні питання безпеки; і вимоги до навичок, рівні компетенції та навчання для всього персоналу Офісу Прокурора. Завдяки регулярним зустрічам протягом року Офіс Прокурора розробив та впровадив детальний набір найкращих практик, політик та рекомендацій щодо роботи з інформацією в Інтернеті.\nНайкращі практики для користувачів\nДля багатьох українців, які зараз фіксують російське вторгнення на своїх телефонах, є корисною узгоджена роз’яснювально-освітня робота з боку дедалі більшої кількості організацій, які займаються покращенням спроможності звичайних громадян документувати порушення прав людини.\nКілька років тому Міжнародна асоціація адвокатів розробила додаток eyeWitness («Очевидець»), щоб користувачі могли пересвідчитись, що зібрана ними документація відповідає стандартам доведення. Правозахисна група WITNESS («Свідок») вже давно веде роз’яснювальну роботу на основі свого посібника «Відео як докази», який містить детальні інструкції щодо питань безпеки, які користувачі повинні враховувати перед зйомкою.\nПісля цього Центр з прав людини в Каліфорнійському університеті в Берклі та Управління Верховного Комісара ООН з прав людини спільно провели широкі консультації з технологами, юристами та слідчими, які працюють у різних сферах, щоб забезпечити послідовність у цій новітній сфері слідчої роботи. (Один із авторів цієї статті працює в Центрі прав людини Каліфорнійського університету в Берклі і брав участь у цьому процесі.)\nМетою цих консультацій була розробка керівництва з міжнародних розслідувань, як-от Стамбульський протокол або Міннесотський протокол, але зосередженого на цифровій інформації з відкритих джерел. Важливо те, що цей процес супроводжувався тісною співпрацею з Офісом Прокурора, щоб керівництво, надане правозахисним групам, могло допомогти Офісу Прокурора під час притягнення винних до відповідальності.\nРезультатом став Берклійський протокол із розслідувань на основі відкритих джерел, опублікований у грудні 2020 року. Протокол містить принципи та мінімальні стандарти для цифрових розслідувань та збору доказів, які призначені для того, щоб максимально розширити можливості використання доказів, створених користувачами в найрізноманітніших юрисдикціях.\nХоча це загальне керівництво є корисною вихідною точкою, воно є поверхневим і потребує подальшої адаптації організаціями до конкретних умов, в яких відповідні процедури будуть застосовуватись. Важливо, що Протокол підкреслює цінність попередніх слідчих заходів, таких як оцінка цифрових ризиків, оцінка цифрового середовища та розробка плану розслідування в Інтернеті. У Протоколі також наголошується на необхідності документації слідчими своєї діяльності, якщо вони планують використовувати її в майбутніх судових процесах.\nХоча офіційні переклади іншими мовами ООН ще не оприлюднено, багато українських неурядових організацій вже виступили з ініціативою перекласти частини Берклійського Протоколу українською та російською мовами. Центр прав людини також провів навчання з приводу Протоколу для українських прокурорів, слідчих та громадянських активістів.\nЗбирання доказів, створених користувачами, в Україні\nКлючовими принципами як Посібника Офісу Прокурора, так і Берклійського Протоколу є мінімізація та збереження даних, які іноді можуть бути суперечливими. З одного боку, слідчим рекомендується збирати лише матеріали з Інтернету, які є релевантними, необхідними та пропорційними меті, для досягнення якої вони збираються. Уникати надмірного збору дуже важливо в таких ситуаціях. У той же час, Інтернет є динамічним, і цінний вміст може бути видалено. Тому важливо, щоб слідчі діяли швидко, щоб належним чином зберегти створені користувачами докази, які стосуються їх справ і можуть бути вилучені.\nНещодавня агресія Росії проти України буде тестом для користувачів, які прагнуть задокументувати докази, і Офісу Прокурора, який прагне їх використати. Найкращі практики збору та використання доказів, створених користувачами, розвивались надзвичайно швидко протягом останніх декількох років. Тим не менше, Офіс Прокурора зіткнеться з величезними труднощами в контексті України через величезний обсяг інформації та необхідність ретельної перевірки контенту, створеного користувачами.\nНові технології, такі як штучний інтелект і машинне навчання, можуть допомогти подолати деякі з цих перешкод, але багато сфер все ще потребують участі людей та їх оцінки. Враховуючи обмежені ресурси Офісу Прокурора, українська слідча група, ймовірно, буде невеликою і не зможе впоратися зі збором доказів, створених користувачами, без підтримки зовнішніх партнерів із технологічного сектору та громадянського суспільства.\nСподіваємося, що закладений фундамент підсилить спроможність українського громадянського суспільства, українських та міжнародних неурядових організацій отримати створені користувачами докази, які за підтримки Офісу Прокурора, будуть збережені, організовані та перевірені з метою забезпечення їх прийнятності в майбутніх судових процесах.\nФото: Цивільний – учасник підрозділу територіальної оборони в Києві – дивиться на свій смартфон, чекаючи, щоб відбити імітаційну атаку під час тренування в суботу в лісі 22 січня 2022 року в Києві, Україна (Sean Gallup/Getty Images)\nРебека Гамільтон (@bechamilton) є доцентом права в Американському університеті, Вашингтонський юридичний коледж, та авторкою книги “Боротьба за Дарфур: Громадські дії та боротьба за припинення геноциду”. Член редколегії “Just Security”.\nЛіндсі Фріман (@lindsaysfreeman) є директоркою з технологій, права та політики в Центрі прав людини, юридичної школи Каліфорнійського університету в Берклі, а також юристкою з міжнародних кримінальних справ і прав людини.


Реферат: "История Казахстана"\nГоловна - Різне - Юридичні наукиИстория Казахстана\nДізнатися ціну →Додати в закладкиДетальна інформація про роботуВитягСхожі роботиОригінальна роботаВитяг з роботиПринцип підготовки вопросов:1. Тимчасова локалізація — хронологія і історичне время.2. Просторова локалізація — территория.3. Господарство — экономика.4. Соціальні стосунки держави й соціальна структура.5. Політичні стосунки держави й геополитика.6. Культура — матеріальна духовная.Теми. 11. НЕП у Казахстані (1921−1929 рр.) Ситуація що склалася у Казахстані на початку ХХ століття підтверджувала загальну картину економічного і політичну кризу, що охопила країну. Тут все говорило необхідність початку нових принципів господарської політики, визначальним стрижнем якої мала стати ідея відновлення нормальних економічних відносин. У цьому більшовики змушені були від утопічних догм революційного романтизму. Основою змін служили більш толерантна стосовно різноманітних форм власності політика та усвідомлення неможливості подальшого ігнорування товарно-грошових відносин. Початок переходу пов’язані з 10-му з'їздом Компартії (березень 1921 р.). На ньому було вирішено перехід від продразвёрстки до продподатку (фіксований податок). Крім змін — у податкову політику було здійснено дієві акції ряд інших фрагментів економічних відносин: фінансах, кредитах, трудовому законодавстві і тому т.д. Кардинальні заходи відразу ж потрапити позначилися на стані народного господарства. Невдовзі окреслилася тенденція для її відновленню. Так, вже під кінець 1925 р., рівень виробництва промислової продукції зріс проти 1920 р. У 5−6 раз. У дію було запроваджено більш 60% підприємств промисловості проти 17% в 1921 р. Свідченням поліпшення добробуту економіки було розвиток транспорту. Крім старих магістралей запрацювали й побудувати нові: Петропавловск-Кокчетав, Славгород — Павлодар. Підйом накреслився сільському господарстві. У традиційно зернових районах Уральській, Акмолинской і Семипалатинській областях був, досягнуть рівня 1913 року. Стала виходити з кризи тваринницька галузь. У Казахстані проти 1922 р. Поголів'я худоби 1925 р. Подвоїлося, поступово відновлювалася кочове скотарство. Швидкі результати дав НЕП й у Туркестані. У 1924 р. Тут працювало уже впродовж 35 хлопкозаводов. Вартість валової продукції хлопкоочистительной промисловості протягом року зросла на 40 мільйонів карбованців. Валова промисловість всього Туркестану досягла 80% рівня. Лібералізація економічного життя викликала деякі зміни й в суспільно-політичної сфері. У Туркестані в 1918—1919 рр. були ліквідовані суди казиев і конфісковано вакуфные землі. Це викликало басмаческое рух, особливо у Ферганській долині, де іслам мав традиційно розвинену інфраструктуру. У 1922 р. ТуркЦИКом повернули вакуфные землі і легалізовані суди казиев. Завдяки цих акцій соціальна база басмацтва стала звужуватися. Політика на відношенні релігії із боку влади у першій половині 20-х стала більш терпимою. Поруч із відновленням шаріатських судів і участі повернення вакуфных земель влада офіційно санкціонувала декларація про відправлення релігійних обрядів, і свят. Щотижневим днем відпочинку ставала п’ятниця — через переважної більшості мусульман серед його жителів Туркестану. Компроміси, на які у роки НЕПу влада пішла у області конфесійної політики, сприяли з того що частина мусульманських священнослужителів стала підтримувати її акції. У 1924 р. Улеми Західної Бухари прийняли резолюцію, яка говорить, що басмачі не захисники, а знедолені вороги ісламу. Духівництво підтримала і земельно-водную реформу.Ориентация на філософію НЕПу як більше позитивну модель реформування суспільства виявилася недовгою. Вже з другої половини 20-х рр. більшовицьке держава, вилікувавшись від кризи, починає відходити від ідеології НЕПу, знову переводячи політику до більш жёсткому принципу.12. Завершення формування тоталітарної системи управління. (промислова модернізація, індустріалізація і колективізація сільського господарства). Голод у Казахстані (1932−1933 рр.). НЕП сприймався в 20-х роках як довгострокова політична стратегія. Саме її рамках бачилося розв’язання проблеми індустріалізації, кооперування селянства, підвищення життєвий рівень народу. Плани індустріалізації передбачалося вибудовувати шляхом досягнення економічно та соціально доцільною соотнесённости між фондами споживання і накопичення, виходу більш-менш прийнятні пропорції у виробництві коштів виробництва та предметів споживання. Кооперація, мыслившаяся як найпростіший спосіб залучення селянства в соціалістичне будівництво, усвідомлювалося як поступового процесу, «це без будь-якого насильства». Але вже до кінця 20-х рр. реалістичний курс зазнав докорінні зміни, отримав протилежний характер. Головним приотритетом і навіть всепоглинаючою метою оголошено індустріалізація. У цьому плани її задавалися на 50−100 років. Тим більше що індустріалізація передбачала як «своє обов’язкову умову достатній фонд накопичення. Тому все впирав у розв’язання проблеми — збільшення фонду накопичень. Відповідно до економічної аксіомі для оптимального частки фонд накопичень може бути менш як фонд споживання. Різке збільшення фонду накопичення влечёт до різкого занепаду рівень життя. Світовий досвід показує, що з перенаправлення економіки бік індустріальну треба було підняти фонд накопичення всього до 25%. Сталін ж підняв цю планку до 44% 1932 р. Сталін пояснював це капіталістичним оточенням. Негайно було зниження рівень життя. Але радянська влада сприймала це як «терни до зіркам». Тепер головним метою ставало поліпшення важкій промисловості, а легкий і харчова промышденности залишалися другою плані. Так капіталовкладення в промисловість Казахстану становили 1 228 413 тис. рублів, їх 110 542 тис. у групу, А (фонд накопичення), близько 93%, а групу Б — 87 771 тис. рублів, що становило 7%. Досягнення таких результатів влада занижувала зарплати для робітничого класу виробляючи з дуже високою собівартістю. Було введено нові податки. Також до пайового фонду накопичення йшли гроші з в’язниці, ув’язнені не отримували і щодо оплати працю. Однак ці накопичення мерхнули і натомість накопичень із сільського господарства. Отже, за головний передумови розв’язання проблеми накопичення для індустріалізації держава вбачало широке вилучення селянського продукту. І тому був потрібен геноцид селянства- продукція закуповувалася по сильно заниженими цінами. Селяни перестали виробляти що- або, це у 1927−1928 рр. держава недорахувалася 128 мільйонів пудів хліба. Зняти всі ці клопоти просто — загнати селянина у колгоспи. Для колгоспів призначали плани. Не виконаєш план — висилка. Щоб був втеч з колгоспів, селянам не видавали паспортів. Отже, в постанові РНК і ЦК ВКП (б) від 6 травня 1932 р. Зазначалося, що попри посуху, хлібозаготівлі пройшли краще ніж у 1928 р. Було заготовлено близько 600 мільйонів пудів зернових, тоді як і 1928 р. — 300 млн. Тобто. колективізація мала позитивного характеру, але з іншого боку вилучалися близько 80% врожаю колгоспів. Однак руйнація традиційної структури господарства обернулося катастрофою для тваринництва. У 1928 р. У Казахстані налічувалося 6.5 млн. голів великої рогатої худоби, вже безпосередньо до 1932 р. Їх було максимум 965 тис. Навіть до війни рівень ні рівним — всього 3.5 млн. Серйозні втрати були серед дрібної худоби. У 1928 р. — 18.5 млн. голів, а 1932 р. — лише 1.5 млн. Силова політику держави викликала широке руху опору селянства. У Казахстані в 1929—1931 рр. сталося близько 400 повстань, в яких взяли участь понад 80 000 людина. Але вони були жорстоко придушені. На хвилі селянського невдоволення знову активізувалася басмаческое рух. Усе це призвела до того, що у 1931 р. Почався продовольчий криза, народ голодував. Питання чисельності жертв голоду у Казахстані залишається поки що відкритим, але дані з КДБ і МВд можуть дати точніші числа. Вважається, у Казахстані у роки голоду загинуло від 1−1. 75 млн. людина, що становило близько 30−42% всього етносу. Великий шкоди чисельності корінного населення завдали і откочёвки. Четверта частина (близько 1 млн.) откочевали межі республіки, 600 тис. не вернулись.13. Політичні репресії у Казахстані. Закономірним результатом становлення тоталітарної влади стало розкручування репресивної машини. Створили дуже багато таборів — Сазлаг, Карлаг, Алжир і ще. Репресивна машина набирала обертів. Тільки Казахстані службою НКВС було «викрито» 183 організацій, із загальною кількістю «агентів» — 3720 людина. З 1920−1953 рр. було піддане політичним репресіям близько 110 тис. людина. У 1935−1938 рр. близько 17% всієї казахстанської партійної організації було оголошено ворогами народу. Сталінська репресивної машини обірвала життя таких видатних діячів як: Абдурауф Фітрат, Абайдулла Ходжаев, Ашурали Захири і багатьох інших. Була знищена і національно-ліберальна інтелігенція, у тому числі - Х. Досмухамедов, М. Тынышпаев, Ж. Акпаев, М. Жумабаев, тобто. майже всі діячі партії Алаш-Орда — було репресовано 4297 людина. Улюбленим об'єктом сталінські репресії виступали носії тієї чи іншої ухилу. Ще на Х з'їзді Ленін говорив, що це ухили не серьёзны, що й ще можна поправити, і з сталінської системі «поправка» ця полягала у моральному і фізичне знищення політичних опонентів. Також репресіям зазнали і місцеві партійні діячі - звані націонал- уклоністи. Окремі мріяли про «переході відсталих народів» до більш передовим соціалістичним націям. У тому числі - Т. Рыскулов, У. Ісаєв, З. Сейфуллін, У. Джандосов, Т. Жургенев, А. Токжанов, А. Икрамов, Р. Артыков, А. Каримов та інших. інші перебувають у пошуках помірніших альтернатив. Вони повинні були більше орієнтовані етнічну ідею з урахуванням реалій своїх республік. Їх відрізняло трагічне відчуття наслідків силового вторгнення держави. Тому висловлювали неприйняття більшовицької моделі трансформації традиційного суспільства. У окремі моменти вони просто повністю відходили від політики, проте знищили системой.14. Казахстан в ВВВ: а) Участь казахстанцев на фронтах. б) Казахстан — тил фронту. в) Депортації народів до Казахстану. Під час війни близько 1 200 000 казахстанцев пішли на фронт, Таджикистан послав 209 тис. людина. У Казахстані було сформовано 12 стрілецьких і 4 кавалеристских дивізій, 7 стрілецьких бригад, близько 50 окремих полків. За подвиги на фронтах високого звання Героя Радянського Союзу удостоїлися 497 казахстанцев, 280 представників Узбекистану, 70 — Киргизії, 34 — Таджикистану. У тому числі М. Маметова й О. Молдагулова, двічі Герої Радянського Союзу, льотчик Луганський, Т. Бегельдинов, Л. Павлов, воин-панфиловец — Д. Шопоков і багатьох інших. Вже у перші місяці війни Німеччина окупувала райони, де мешкало близько 40% населення, вироблялося 68% чавуну, 58% сталі та алюмінію, 65 — вугілля, 40 — залізничного устаткування. Результат війни багато чому залежали від того, як швидко налагодиться «військова економіка», що не міг без тоталітарного перекладу промисловості сходові. З районів яким погрожував захоплення було 1.5 млн. вагонів. У червні-грудні 1941 р. У тилові регіони було перебазировано 1530 великих підприємств і цехів. Більше 200 з низ було розміщено у Казахстані, 30 — в Киргизії, близько 100 — в Узбекистані, 20 — Таджикистані. Середня Азія й Казахстан перетворювалися на потужний арсенал фронту. У перші місяці началачь конверсія промисловості на військовий лад. Сповна було задіяно його сировинна база. У Казахстані успішно працював Карагандинський вугільний басейн. На більш ніж третину видобування нафти на Урало-Эмбинском родовищі, збільшилася вироблення електроенергії. Казахстан став давати 85% союзного свинцю, 70% видобутку поліметалевих руд, 65% металевого вісмуту. У значною мірою потенціал військової економіки створювався рахунок каторжної праці ув’язнених ГУЛАГу. На теренах регіону перебувала ціла мережу таких таборів. Розробляючи воєнно-стратегічну концепцію бліцкригу, німецьке ОКВ вважало, що це успіх її буде вирішено досить залежати від цього, як швидко вони зруйнують продовольчий потенціал країни. На зайнятою фашистами території перебувало 38% зернових, 50% технічних культур, 87% цукрових буряків, вирощувалося 45% поголів'я великої рогатої худоби. Влітку і осінню 1942 р. Люди налагоджували небувалу переправу через Волгу. Тут зібралося близько двох млн. голів худоби, основний потік якого рухався в Західний і Північний Казахстан. У Середню Азія було переправлено більше однієї млн. овець та кіз. Через Волгу було переправлено понад п’ять тис. автомобілів, 3500 тракторів і комбайнів. І усе ж таки сільському господарстві країни знайомилися з вторгненням фашистів було підірвано. У перший військову осінь колгоспи середньої Азії, і Казахстану засіяли пшениці на 126 тис. га більше більше, аніж 1940 г. Поряд з Закавказзям Середня Азія й Казахстан перетворилися на основних постачальників цукрових буряків. У виробництві цукру питому вагу піднялася з 3. 6% до 50% в 1942 р. Ціною величезних виконувала плани тваринницька галузь. До 1944 р. На отгонном змісті у Казахстані Середню Азію перебувало близько 20 млн. голів худоби. Протягом часу війни у Узбекистані поголів'я худоби збільшилося на 1.5 млн., в Киргизії поголів'я великого рогатого худоби збільшилося на 23. 8%, овець та кіз — на 38. 2%. Однак зростання цей проводився рахунок конфіскації худоби яке лежало у власному користуванні. У Казахстані за 1941−1943 рр. стосовно трьом довоєнним років постачання за м’ясу зросли на 66. 5%, молока — 18. 7%, за шерстю — на 38. 1%. Слід сказати страждання, що випали частку депортованих народів. А в Середню Азію та Казахстан були переселені корейці, німці, чеченці, інгуші, українці, курди та інших. Особливо важкій виявилася доля радянських німців. Вжиті постанови, якими німців розселяли щодо трудових арміям. Вони призивалися чоловіки від 15−60 років і женины, які мали дітей молодший 3 років. Трудармії виглядали табору для примусових робіт. По дорозі роботу колони трудармійців супроводжувалися військовим конвоєм, які отримали право стріляти від найменшого непокорі. Не витримуючи виснажливої праці й приниження десятки тисяч умирали.15. Повоєнне розвиток Казахстану. (1946−1953 гг.)После завершення війни віра у правильність обраної систему управління стала більш стійкою. Але ставало очевидно, що ця система неможлива без надзвичайних ситуацій — наприклад війни. Тому у перших повоєнні роки у народному господарстві країни знову позначилися негативні тенденції. Їх дію ускладнювався й і тяжёлыми наслідками війни" та природних катаклізмів, яка зачепила сільське господарство 1946 р. Один із найсильніших посух охопила навесні і вони влітку велику територію Молдавії, України, Центрального Чорнозем’я, Нижнього Поволжя, Захід Казахстану. Загальна площа загиблих посівів зернових становила 4.3 млн. га. На сотнях тисячах гектарів врожайність не перевищувала 4 центнерів зерна з га. У Середній Азії і Казахстані цей показник не перевищував 4−6 ц. із гектара. Молдавію, Україну і від'їздять інші райони охопив голод. Люди почали таємно носити зерно з полів. Як завжди каральні акції держави не забарилися. У другій половині 1946 р. Рада Міністрів СРСР і ЦК ВКП (б) прийняли постанови «Про заходи з забезпечення схоронності хліба, недопущення його розбазарювання, розкрадання і псування» і «Про забезпечення схоронності державного хліба». Вже восени 1946 р. За розкрадання хліба на країні засуджено 55 369 людина, 37 з них засуджені розстріляти. 4 червня 1947 р. Було ухвалено два закону, за цими законами покарання стали ще суворішими. За рішенням Радміну указ від 4 червня 1947 р. Поширювалася і на дрібні крадіжки з виробництва. Так тепер дрібну крадіжку давали не 1 рік, як це було раніше, позаяк від 7 до 10 років. Про антигуманному характері указів говорило те, що близько 50% засуджених в 1946—1947 рр. становили жінки з малолітніми дітьми. На 1 червня 1947 р. У в’язниці, колонії й табори укладено 18 790 дітей до запланованих 4 років, 6820 вагітних жінок. Загалом до кінцю 1947 р. По указам від 4 червня у 24-х в’язниці й табори укладено 300 тис. людина. Выстраданное і болем зерно, начебто, має було спрямовуватися в голодуючі райони. Проте керівництво країни перераспределило продовольство в широкомасштабну продовольчу допомогу «народно-демократическим» режимам Східного блоку, до якої увійшли країни Східної Європи, і навіть НДР. У грудні 1946 р. Радмін СРСР прийняв постанову «Про розширення посівних площ, і підвищення врожайності зернових культур і особливо ярої пшениці, у східних регіонах СРСР». Відповідно до закладених у ньому настановам, в 1947 р. Планувалося розширити площі посівів на 10 млн. га. У 1947−1949 рр. площі під зерновими в Казахстані, Сибіру та на Південному Уралі мали зрости на 6.5 млн. га. У межах програми экстенсификации посіви під зернові в 1950 року мають були збільшитися на 1 млн. 173 тис. га. Але экстенсификация не могла докорінно змінити ситуації у сільське господарство, що містилося в застої. Отриманий результат заледве перевищував результат 1910 р. У надзвичайно тяжкому стані продовжувало перебувати тваринництво. У Казахстані, в найбільшому тваринницькому районі, 1951-го р. Налічувалося лише 4.5 млн. голів великої рогатої худоби, 1.5 млн. коней, 127 тис. верблюдів. І лише з вівцям з їх більшої репродуктивности вдалося наблизитися до рівню 1928 р. — 18 036 тис. Однак було б неправильним не помітити успіхи четвертої п’ятирічки. У цілому нині він дав певний відбудовний ефект і повідомила імпульс подальшого розвитку сільського господарства. Проте цей позитив меркне проти розвитком агропромышленности у Німеччині і Банк Японії, де склався капіталістичний лад і створився механізм економічної мотивації. Також посилилася стратегія промислового розвитку. Стрижнем її і далі лишався ідеологія, обрана ще роки індустріалізації, тобто. основний капітал вирушав бік групи «А» — група виробництва коштів виробництва. По закінченні війни виправданням що тривала політики ігнорування групи «Б» стала холодна війна. Керівництво країни замість нормального рівень життя пропонувало народу захоплюватися грізної технікою на військових парадах, вражаючими індустріальними пейзажами і небаченим розмахів нових «будівель комунізму», без яких немає подолати нового ворога. Тобто. замість розпочати виробляти в людини, держава продовжувало перенапружуватися в нарощуванні виробництва сталі, чавуну, свинцю, вугілля. Промисловість Середній Азії і Казахстану є яскравим прикладом. Саме тоді почалося будівництво Карагандинського металургійного заводу, в Усть- Каменогорске дав першу продукцію свинцово-цинковый комбінат, інтенсивно експлуатувалися Карагандинское і Экибастузское родовища вугілля й т.д. У Узбекистані було побудовано одну з найбільших у СРСР ГЕС — Фархадская. Багато було побудовано у Киргизії і Таджикистані. Середня Азія й Казахстан ставали найбільшим ланкою військово-промислового комплексу країни. Це підтверджує будівництво Семипалатинського атомного полігону, ракетного у районі Балхашу, а згодом і космодром Байконур. У той водночас виробництво предметів споживання було скромним. Так було в 1950 р. У Казахстані налічувалося лише 65 підприємств легку промисловість, причому чимало їх мали майже дореволюційну історію. Виступаючи однією з найбільших виробників бавовни й вовни, шкіряного сировини, республіка мала малий питому вагу в союзному виробництві бавовняних (0. 1%) і вовняних (1. 4%) тканин, шкіряної взуття (1. 7%). Всупереч розхожим думок слід підкреслити, що справжній рівень повоєнного життя був гірший за довоєнного і більше, рівень життя у роки НЕПу. Так було в 1950 р. Середньомісячна зарплата у Казахстані становила 62 рубля, в Узбекистані - 59. 6, Киргизії - 57. 8, Таджикистані - 62. 6, Туркменії - 66.3 рубля. Ще більше бідували поодинокі сільські жителі. Середня вести становить близько 40 рублів. Це обумовлювалось тим, що зарплата визначалася величиною колгоспного доходу, який міг стати високим через те, держава встановлювало неймовірно низькі знизили. Основним доходом у сільській сім'ї служило підсобне господарство. Статистика каже, що з рахунок підсобного господарства колгоспники отримували до 88. 4% картоплі, овочів — 73. 4%, м’яса — 85. 3%, яєць — 95. 6%, молока — 97. 7%. Але держава оподаткував податками, і особисте господарство. У залежності від зональних умов кожна родина здавала від 40 до 60 кг м’яса, 120−280 літрів молока, 30−150 прим. яєць на рік. Прямі й опосередковані вилучення різко знижували і так низька споживання селянської сім'ї, зберігаючи його за біологічно допустимому мінімумі. Отже держава продовжувало прирікати населення на страждання і напівголодне существование.16. Хрущёвское десятиліття Казахстані (1953−1964 рр.). Цілина (1954−1956 рр.) — міфи й реалії. Після смерті почалася ожесточённая боротьба влади. З березня 1953 р. Країною почали правити Хрущов, Маленков і Берія, той був заарештований на Засіданні Президії Ради Міністрів СРСР 26 червня і розстріляний. Відтоді формальним лідером став Р. Маленков, тільки після осуду ЦК партії «фракційної роботи і антипартійній групи» У. Молотова, Л. Кагановича і Р. Малєнкова новим керівником держави почав М. Хрущов. Період правління Хрущова вирізнявся яскраво вираженої реформаторської політикою. Починали з аграрного сектора. Саме концентрувалися болючі місця народного господарства. Продовжувала існувати хлібна проблема, выводящая країну в грань продовольчого колапсу. Виробництво зерна не встигало за потребами держави. До 1950 р. Населення країни збільшилося на 1 млн. людина, зокрема 40 млн. міського населення. Це масовим втечею з «села». Ситуація наполегливо вимагало змін — у сільськогосподарський сектор. У березні 1953 р. Органи Ради Міністрів СРСР почали розробку нової концепції. Її основні тези були викладені у доповіді Р. Малєнкова на серпневій сесії Верховної Ради. На вересневому пленумі 1953 р. ЦК КПРС ідеї трансформації аграрної політики були у вигляді директивних установок. Відповідно до ними передбачалося різке збільшення інвестицій у сільськогосподарське виробництво. Поруч із збільшенням капіталовкладень передбачалося та подальше зниження податків, і навіть і підвищення закупівельних і заготівельних цін. На початковому етапі знають у межах нового курсу було здійснено окремі заходи для послабленню державної практики щодо селянських господарських земельних ділянок. Зокрема селянських господарств було знято заборгованість минулих років за обов’язковим поставкам продуктів тваринництва державі, знижена сума податку (по порівнянню до 1952 р. У 1954 р. податки було скорочено в 2.5 разу). Обсяги капіталовкладень в сільському господарстві середньої Азії, і Казахстану теж були збільшено. Зокрема, в 1953—1958 рр. обсяги капіталовкладень зросли 4 разу. Якщо 1953 р. в сільськогосподарське виробництво вклали 97. 2, то 1964 р. — 814.1 млн. рублів. У сільському господарстві Узбекистану цей ж період було близько 3.2 млрд. рублів. Розширення інвестиційних потоків в аграрний сектор створило передумови для бурхливого зростання його матеріально-технічної бази. З 1958 р. у зв’язку з реорганізацією МТС їх техніка стала продаватися колгоспам. Сталося бурхливе зростання енергетичних потужностей сільського господарства Казахстану. Зросло кількість тракторів, комбайнів, вантажних автомобілів. Це ж спостерігалося й у сільське господарство інших середньоазіатських країн. Поворот «обличчям до села» дав суттєві результати, причому, несподівано швидко. За період 1954−1958 р. приріст валової продукції становив 35. 3%. Радянська економічна наука заговорила про «золотий п’ятирічці», у тому, завдяки «мудрості партійно-державного керівництва» сільському господарстві країни довело своє вміння до інтенсифікації виробництва. Проте, інтенсифікація була виправданою. Кінцева продукція господарства за своїх середніх річних показниках становила країні 1951−1955 рр. 50 млрд. доларів, в 1961—1965 рр. — 79.5 млрд. Тоді як і США ці показника дорівнювали 118 і 137.5 відповідно. Рівень продуктивність праці в це водночас був набагато нижча. Наприклад: проти США — в 12.3 разу, з ФРН — в 3.9 разу, Франції - 3. 6, у Великій Британії - усемеро. У цьому СРСР обганяв ці країни з темпам нарощування техніки. У 1951−1955 й у 1961- 1965 рр. у СРСР сільське господарство працювали 32 млн. людина, а США — 6 і 4. 4, ФРН — 4.8 і 3. 2, Великобританії - 1.2 і 0.9 млн. людина. Дані цифри говорять у тому, що прогрес сільському господарстві СРСР відбувався за рахунок кількісних, а чи не якісних змін. Тобто. Екстенсивний механізм продовжував існувати й, більше, набирав все великі обертів. Але такий зростання сільського господарства неспроможна зрівнятися з валовий продукцією підсобних господарств. У 1958 р. цього сектора було сконцентровано 42. 6% всього великої рогатої худоби, 23.7 поголів'я свиней, 17% поголів'я овець, 47. 5% поголів'я кіз. Ще вищі співвідношення був у овощеводстве і садівництві. Проте, й у аналізовані роки Хрущов дотримувався генеральною лінією партії на выкорчёвывание будь-якого прояви приватної власності, тотальне усуспільнення сільського господарства. Як вважає багато хто фахівці, свою ефективність аграрні реформи зберігали до 1957−1958 рр. Далі починався черговий спад. Методологія экстенсификации справляло анчар і розвиток промисловості. Держава будувало все більше промислових комплексів, які у своє чергу вимагали все великих витрат. Тобто. екстенсивна політика сама себе і погубила. Цілина: У 50-і роки країна відчувала глибокий продовольчу кризу. Тут було дві виходу: можливість перейти до ринкових відносин або продовжувати використовувати екстенсивний метод виробництва. Тобто. керівництво країни вирішило різко збільшити площі посівів зернових культур. І тому було потрібно лише зібрати основну техніку за Уралом (Казахстан). Роль цілини можна як реанимирующее засіб для Системи. Але деякі фахівці вважають, що з Хрущова був виходу з цієї ситуації. Але був — можна було збільшити врожайність районів всього на 1 центнер із гектара і результати була б такою само як і за цілині. Для такого рішення непотрібно використання досягнень хімії - добрив. Досить було вдосконалити технічну базу — наприклад, вибудувати снегозадержание. Однак було прийняте рішення проведенні цілини. Найбільш масштабні оранки передбачалося провести північ від Казахстану. З цієї часу Казахстан сприймалася як символ цілини. У листопаді 1953 р. був прийнято план, яким у протягом 1954−1957 рр. посівні площі Казахстані збільшать на 2.5 млн. га. Та й після керівництво планувало провести масштабніші оранки і за 4 року, а й за 1−2. Тому з посади першого секретаря Компартії Казахстану зняли Шаяхметов і він призначений Пономаренко, другим секретарем призначили Брежнєв. Для нинішнього Казахстану цілина має значення, разом із цілиною Казахстан почав укладати зерновий пояс Землі, куди входять небагато країн світу, які диктують світову кон’юнктури ринку зерна. Розораність нових земель дозволила подолати продовольчу кризу і почав експорт якісної пшениці. І так було експортовано близько 14 млн. тонн зерна. Але й інші аспекти, якими можна будувати висновки про цілині - екологічний й економічна і соціальний. Вже у перші роки цілини почалося видування грунту багато. До 1960 р. а Казахстані було пошкоджено 9 млн. га грунту. За період освоєння цілини у Казахстані було втрачено 1 млрд. гумусу, що становило третину початкового запасу країни. Велетенські оранки призвели до у себе і глобальну засушливость. Так з 24 років тому після цілини 23 року було посушливими. Що ж до економічного аспекти, він теж був неадекватний. Для посіву 1 га землі вимагалося 1−2 центнери зерна, а врожайність загалом становила 6−7 центнерів зерна з га, то вже можна судити об невеличкий прибутковості. Ще слід врахувати і працю витрачені виробництва зерна. Щороку до цілинні райони приїжджало сотні тисяч людей, іноді цю цифру досягала 1 млн. Усе це позначилося на рентабельності собівартості зерна. Величезні були й енергетичні витрати. Маючи великим сільськогосподарським потенціалом, країна усе ж таки була однією з найбільших импортёров. За 10 років країна викупила 308 млн. тонн зерна. Отже, цілина як екстенсивний «маневр» не виправдала себе, а вихід на вимушену інтенсифікацію був заблокований. Через війну цілини в Казахстані сформувалася широка соціокультурна зона. Але це мало негативний бік для країн-донорів робочої сили в. Ці країни перетворювалися на трудонедостаточные райони. Зазнавав загрозу й місцевий етнос — його питому вагу становив 30%, то міг би спричинити мовний бік, становище погіршувало і те, що 700 шкіл було з казахського мови навчання на русский.18. Політика перебудови у Казахстані (1985−1991 рр.). Основні етапи та його характеристики. Курс на соціально-економічні перетворення, проголошений М. Горбачёвым, мав на початковому етапі знають ту мета, як і спроби попередників — себе показати із боку хорошого діяча і демократичного реформатора. Цю систему реформ увійшла у історію як «перебудова», яка ділилася на три этапа:1. Квітневий пленум 1985 р. — літо 1987 р. У межах першим етапом було здійснено марні спроби реалізувати концепцію прискорення. Як припускало керівництво країну виведе з застою боротьби з пияцтвом, і розбещеністю. Але найголовнішою наголос було зроблено купівля приладів цивільних галузей машинобудування, що дозволить до 1990 р. збільшити кількість верстатів, які відповідають світових стандартів, до 90%. У аграрному секторі прискорення бачилося у впровадженні досягнень НТР. Тим більше що, всякі ідеї прискорення за відсутності ринку нафтопродуктів та приватної власності ставали ілюзіями. Дуже швидко неспроможність концепції прискорення виявилася сільському господарстві. Державна колхозно- радгоспна система вже з своїй — природі не могла сприйняти достиженияНТР. Колгоспники, будучи безправними, були байдужі до суспільного провадження й сприймали роботу як своєрідну обязанность.Тому про інтенсифікацію продуктивність праці неможливо було мови. Що ж до наведення порядку, то введённые закони підвищили продуктивність тільки 1%, і той тримався всього рік. У результаті держава недорахувалася 67 млрд. карбованців і загострення ситуації на споживчому ринку. У середній Азії, і Казахстані були вирубані незліченні насадження виноградних культур, які досі зірвалася восстановить.2. Другий етап. Літо 1987-май1989 рр. Початковий період «перебудови» показує, що лише «косметичними» методами не змінити ситуацію зі кращому І що причини лежать у системі виробничих відносин. Суспільство початок розуміти, шлях до розвитку економіки лежить через ринок та приватну власність, якими минули всі цивілізовані держави. Проте керівництво країни продовжувало у стані повільності й зайвої обережності. Саме цим пояснюються спроби з'єднати план і ринкову стихію і тим самим виходити якусь модель соціалістичного ринку. Результатом цього періоду стали половинчасті і аморфні закони про державне підприємство і кооперації. Хоча вони наразі про повідомили суспільству певний прогрес, але основних проблем я не вирішили. Були потрібні значно більше радикальні меры.3. Третій етап. Травень 1989 р. — серпень 1991 р. У на самому початку «перебудови» була декларована офіційна розпорядження про всебічну демократизацію усіх сторін життя. Але вже грудневі події 1986 р. в Алма-Аті показали неможливість реалізації цієї ідеї на рамках тоталітарного режиму. Вже 1985−1986 рр. М. Горбачёв почав позбуватися соратників Л. Брежнєва, серед яких було Д. Кунаев.16 грудня 1986 до пленуму було вирішено про знятті з посаді першого секретаря Компартії Казахстану Д. Кунаева та призначення цю посаду Р. Колбина. Таке рішення викликало бурхливу реакцію серед казахського етносу. 17 грудня 1986 р. близько 2400 демонстрантів вийшли на вулиці Алма-Ати, і як зазвичай буває, керівництво придушило це опір. Сотні чоловік були засуджені, звільнені, отчислены з навчальних закладів. У постанові КПРС події у Алма-Аті були визначені як вияв казахського націоналізму. Грудневі події засвідчили, що область демократизації був у дуже звужених пределах.Будь-яка критик у адресу Системи не припускалася. Але вже 1987 р. республіки з’являються перші неформальні об'єднання. Ці об'єднання спочатку торкалися питань екології. Система не закривала цей поступ, оскільки їй це було вигідно. З одного боку допускалася критика, але з іншого боку щось було зміни ситуації. Наступним етапом у розвитку неформальних організацій було створення національно-культурних і историко-просветительских об'єднань. Далі створюються раті і рух з більш політичної спрямованістю. Влітку 1989 р. створюється рух «Желтоксан», яка займалася питаннями щодо справедливої оцінці грудневих подій 1986 г.Пізніше рух переформировалось в одноимённую партію, метою якої була відділення від СРСР й створення нового незалежної держави. У червні-липні 1990 р. на установчої конференції в Алма-Аті оформилося громадянське рух «Азат». Економічна програма руху «Азат» була аморфною, вона передбачала розвиток змішаної економіки, на кшталт китайської моделі. Ідея приватної власності зізнавалася нібито неадекватною національними традиціями казахів. Інше рух —«Невада-Семипалатинск», очолюване культурним діячем ОлжасомСулейменовым, вело боротьбу закриття атомного полігону в г.Семипалатинську. Отже, у розглянутий період Казахстані склалося різних партій та рухів. Протягом 1990−1991 рр., коли у країні обговорювалося питання про майбутнє СРСР, Казахстан та інші страныСередню Азію активно виступали збереження СРСР, але вже формі федерації. Однак у країні переважали відцентрові сили, і стався крах великої державы.Показати\nСхожі роботиНазваТипТеория походження государстваРефератСтокгольмский третейський судРефератРоссия за доби правління Петра ПервогоРефератГотовил чи Сталін напад на ГерманиюРефератТамбовский край У першій російської революцииРефератТеория організації взаємодії держави й организацийРефератКлассификация методів проведення дослідження систем управленияРефератКонституционные проекти декабристів: порівняльний анализРефератПервооткрыватели Далекого ВостокаРефератКоллективное використання произведенийРеферат


Мільярди незатребуваних активів в США. Як знайти Ваше втрачене спадкове майно? | Адвокат в Европе\nБлогГлавная > Блог > Мільярди незатребуваних активів в США. Як знайти Ваше втрачене спадкове майно?\nМільярди незатребуваних активів в США. Як знайти Ваше втрачене спадкове майно?\nТОВ “Адвокат в Європі” повідомляє, що у державних установах в США є банківські рахунки, страхові поліси та інші забуті активи на десятки мільярдів доларів.\nДо того, як мати нашого клієнта померла в 2018 році у віці 85 років в Род-Айленді, її син з України підтримував з нею телефонний зв’язок і кілька разів приїжджав до неї в гості, щоб допомогти привести в порядок майно. В ході спадкової справи, абсолютно випадковим чином наші адвокати ТОВ «Адвокат в Європі» виявили, що померла володіла кількома акціями AT & T, SBC Communications, Brighthouse Life Insurance і дивідендами в іншому штаті.\nМати нашого клієнта була однією з багатьох людей, після смерті яких урядові установи зберігають банківські рахунки, страхові поліси, акції, облігації, ювелірні вироби та інші незатребувані активи на десятки мільярдів доларів. Власники цих активів померли, переїхали, не залишивши нову адресу, або просто втратили слід свого майна.\nМИ ДОПОМАГАЄМО СПАДКОЄМЦЯМ В КАНАДІ, США ТА ЄВРОПІ\nЧИ ДІЄ ДОВІРЕНІСТЬ ПІСЛЯ СМЕРТІ ЛЮДИНИ В США?\nЯКІ ОРГАНІЗАЦІЇ ЗБЕРІГАЮТЬ СПАДКОВІ АКТИВИ?\nЖодна державна установа в США не відстежує вартість всіх незатребуваних активів по країні, але незалежні оцінки, в тому числі за погашеними казначейськими ощадними облігаціями, досягають 80 мільярдів доларів. І загальна кількість зростає швидше, ніж держави можуть знайти власників або спадкоємців. Тому, якщо хтось із Ваших рідних помер в США – не зволікайте і звертайтеся в ТОВ “Адвокат в Європі”!\nУ 2015 році, останньому році, за який є повна статистика, державні агентства повернули законним власникам 3,235 мільярда доларів, але агентства отримали 7,763 мільярда доларів у вигляді нових активів.\nТехнології полегшили людям виявлення і відновлення забутої спадщини, але все ще існують перешкоди. З одного боку, в кожному штаті немає центральної бази даних для всіх незатребуваних активів, що означає, що спадкоємцям доведеться шукати в декількох місцях, якщо вони хочуть виявити активи.\nЯкщо у вас є близькі або далекі родичі, які померли в США і ви не знаєте нічого про них окрім імені та штату проживання, ми Вам допоможемо! Звертайтеся в ТОВ “Адвокат в Європі!”\nадвокат спадщина сшабезкоштовна юридична допомога сшадовіренність адвокат СШАзаповіт спадщина СШАПродаж спадкової нерухомості сшасша незатребувані коштияк знайти спадщину в сша\nТоп-10 завдань виконавця заповіту в США


Крусткални — Вікіпедія\nКру́сткални (латис. Krustkalnu dabas rezervāts) — природний заповідник, розташований на сході Латвії. Заснований 15 квітня 1977 року.. Його площа становить 2978 га. З 2004 року цей заклад входить до європейської мережі природоохоронних територій Natura 2000. Керівництво заповідником здійснює регіональне управління Латгалії.\nПриродний заповідник Крусткални\n56°45′16″ пн. ш. 26°09′27″ сх. д. / 56.75459300002777496° пн. ш. 26.15756900002777741° сх. д. / 56.75459300002777496; 26.15756900002777741Координати: 56°45′16″ пн. ш. 26°09′27″ сх. д. / 56.75459300002777496° пн. ш. 26.15756900002777741° сх. д. / 56.75459300002777496; 26.15756900002777741\nРегіональне управління Латгалії\nОб'єктами охорони у природному заповіднику Крусткални є особливі ландшафти Мадонсько-Трепського валу із комплексом хвойних лісів та луків, а також підземні джерела, що утворюють невеликі болота й озера. Особливістю цих джерел є високий вміст кальцію, завдяки чому утворюються вапнякові ґрунти. На них зростають кальцефільні види рослин, які часто трапляються у прибережних районах країни, але не притаманні Східній Латвії. У біоті заповідника налічують 32 види рослин та 37 видів тварин, занесених до Червоної книги Латвії, причому за кількістю червонокнижних рослин Крусткални займає друге місце серед заповідників країни.\n7 Наукова та господарська діяльність\nДо заповідання терени Крусткални належали лісовій дослідній станції «Калснава». Через свій складний рельєф ці ділянки були незручні для обробітку, тому на них неможливо було застосовувати інтенсивні методи лісівництва. Водночас, завдяки перепадам висот і різноманіттю ландшафтів ця територія вирізнялась багатою рослинністю та цікавим тваринним світом. З огляду на ці два чинники їй було надано природоохоронний статус. 15 квітня 1977 року 69 кварталів лісової станції перетворилися на природний заповідник, але тимчасово залишились у користуванні дослідної станції. У 1979 році був створений державний природний заповідник Слітере, якому були підпорядковані усі інші латвійські заповідники, включно із Крусткални. У 1982 році на сході Латвії організували ще один заповідник — Тейчі. Оскільки він був розташований в одному регіоні із Крусткални, то для цих двох природоохоронних установ запровадили спільну адміністрацію, підпорядковану Латвійському виробничому лісогосподарському об'єднанню «Латвіяс Межс». З 1 лютого 2011 року спільна адміністрація обох східнолатвійських заповідників працює під керівництвом регіонального управління Латгалії.\nПриродний заповідник Крусткални географічно розташований у перехідній зоні між Центрально-Відземською височиною із її суворим кліматом та Лубанською низовиною, на якій панують тепліші континентальні повітряні маси. Вплив приморського клімату на його теренах ослаблений через відносну відокремленість від узбережжя Балтійського моря середньолатвійськими височинами. Сума активних температур на теренах заповідника складає близько 1800 °C, що співмірне із середньолатвійськими показниками. Безморозний період із температурами вищими за 5 °C триває 180 днів. Середні мінімальні температури становлять -28 °C. За рік тут випадає 600 мм атмосферних опадів, які розподіляються наступним чином: близько 350 мм випаровується, а 250 мм створюють поверхневі стоки. Слід зауважити, що сильна почленованість рельєфу обумовлює різноманіття мікрокліматичних умов на різних ділянках заповідника.\nПриродний заповідник Крусткални розташований на сході Латвії, на умовній межі, що поділяє історичні регіоні Ліфляндія та Латгалія. Його територія цілком лежить в межах Мадонського краю, центр якого — місто Мадона — розташований за 15 км від кордонів охоронюваної території. Обриси заповідника нагадують трикутник, який на північному заході сягає селища Марцієна, на північному сході обмежений дорогою Мадона — Єкабпілс, а на півдні — річкою Айвієксте, що тече на околицях селища Ляудона.\nТерени заповідника лежать на Середньодаугавській низовині, проте, за характером рельєфу більш схожі на розташовану поблизу Центрально-Відземську височину. В останній льодовиковий період на цих землях відбувалось потужне відкладення водно-льодовикового матеріалу, який сформував Мадонсько-Трепський вал. Крустални займає його найвужчу частину — від озера Дрейманю (Светес) на півночі до річки Айвієксте на півдні. В межах заповідника вал складається з 2-5 гряд, завдовжки до 4 км, загальною шириною 1-2 км та абсолютною висотою 153 м. В основі кожна з цих гряд завширшки від 70 до 250 м, має відносну висоту до 50 м і крутизну схилів близько 35°. Між грядами розташовані низини (добре дреновані або заболочені) та широкі яри.\nУздовж південно-східного схилу Мадонсько-Трепського валу тягнеться западина Дуку-Светес, розташована на абсолютних висотах 95-100 м. Вона пласка і являє собою дно давнього озера, що існувало тут у голоцені. На літоралі цього озера відкладалася велика кількість карбонатів, деякий час тут навіть видобували промисловим способом вапно. Зараз на місці колишніх кар'єрів виникли ставки, які поступово заростають і перетворюються на луки.\nЗагалом терени заповідника Крусткални багаті на водойми, які можна поділити на три різновиди: озера, річки та джерела. Найбільшими за площею є озера, яких тут налічують 13 штук. Серед них виділяється озеро Дрейманю, на південно-західному березі якого сформувався півторакілометровий півострів. Подібно до інших озер, зосереджених у східній частині заповідної території, Дрейманю має багнисті береги та дно, складене із вапняків із нашаруваннями мулу. Із цього озера витікає річка Светупе, що прямує через центральну частину западини Дуку-Светес на південь, вбирає у себе притоку Нієдріте та впадає у річку Айвієксте. Інша річка — Ніріте — має джерельне живлення і огинає заповідник з південного заходу. Усі ці річки невеликі, звивисті, з низькими берегами та багатою рослинністю. Джерела Крусткални зосереджені біля підніжжя пагорбів та на берегах озера Дрейманю.\nЛьодовикове походження форм рельєфу обумовлює склад геологічних порід. Це великозернисті піски, багатий карбонатами гравій флювіо-гляціального походження, галечник із валунами, рідше — суглинки та пилуватий матеріал. Подекуди ці матеріали перекриті валунними суглинками чи супісками. Карбонатні породи западини Дуку-Светес почали формуватися ще у бореальний період, продовжували накопичувтися у суббореальний, а їхнє відкладення завершилося у першій половині атлантичного періоду. Вапняки западини борошнисті, дрібнозернисті, із вмістом карбонатів 88-90 %. Їхній шар сягає 5 м завтовшки, зверху він перекритий середньорозкладеним торфом, шар якого в різних місцях западини має товщину від 0,1 до 2,5 м. Таким чином, западина Дуку-Светес має найбільші в Латвії поклади озерного вапняку.\nҐрунти природного заповідника Крусткални вирізняються розмаїттям. У північній частині охоронюваної території переважають підзолисті, а на решті території — дерново-підзолисті ґрунти і зовсім невеликі ділянки зайняті глеюватими та дерново-карбонатними ґрунтами. Серед торфових ґрунтів переважають типи, притаманні низинним болотам. Подекуди у ґрунтових розрізах знаходять деревне вугілля — нагадування про те, що в давнину на цих землях часто вирували лісові пожежі та застосовували підсічне землеробство.\nУ біоценозах заповідника знайдено 604 таксони рослин, як видового, так і субвидового рівня, в тому числі 23 види папоротей, 12 видів голонасінних та 569 покритонасінних рослин. У флорі природного заповідника Крусткални переважають представники родин Айстрових, Тонконогових, Осокових, Бобових та Розових. Доволі широко представлені Зозулинцеві, яких тут налічують 17 видів.\nЗа геоботанічним районуванням терени заповідника належать до Західної підпровінції Східно-Балтійського флористичного району, але розташовані близько до її кордонів зі Східною підпровінцією. Цим обумовлений змішаний характер його флори, у якій трапляються як типово східнолатвійські види (наприклад, язичник сибірський), так і види, що зазвичай зростають набагато західніше — на Приморській низовині. У заповідній флорі значну частину складають види із євразійським, європейським та циркумполярними ареалами.\nРозмаїття мікрокліматичних умов і форм рельєфу обумовлює широкий спектр рослинних угруповань. Найпоширенішими фітоценозами Крусткални є соснові та ялинові ліси, які чергуються із дрібнолистяними лісами, невеликими луками, заростаючою ріллею та болотами різних типів. Заповідник належить до Прибалтійсько-Білоруської підпровінції Північно-Європейської тайгової провінції Євразійської тайгової області Голарктики, тому зональними типами лісів для нього є складні ялинові та широколистяно-ялинові. Саме ці ліси займають найбільш підвищені ділянки рельєфу, в той час як менш плодючі землі заросли борами. У них домішками до ялин і сосен верхнього ярусу слугують осики та берези, а в трав'яному покриві панують зелені мохи (плевроцій Шребера, гілокомій блискучий та Dicranum polysetum), орляк звичайний, чорниця. На схилах пагорбів, на плодючих ґрунтах зростають ялинові ліси із квасеницевим покривом. Вкрай рідко трапляються діброви із зеленомоховим покривом. На колишніх вирубках замість корінних лісів утворилися ліси із сірої вільхи, де в підліску багато липи серцелистої, черемхи звичайної, горобини звичайної, чорної смородини. В трав'яному покриві вільшаників панує кропива дводомна, що утворює тут високі та густі жалкі зарості. Натомість, соснові ліси здаються світлими, тому що розвиваються на сухих піщаних ґрунтах, які не до вподоби більшості лісових трав. З цієї причини нижній ярус рослинності тут утворений кущиками брусниці із домішками перестріча лучного та рідкісної зимолюбки зонтичної. На вершинах пагорбів цей покрив змінюється на зарості чорниці або суміш лишайників (кладонії, цетрарії ісландської) з вересом звичайним.\nОсобливий флористичний склад мають ліси на карбонатних ґрунтах. Вони можуть бути різних типів (ялинові, осикові, березові, дуже рідко — соснові або із верби козячої), але завжди містять незначні домішки широколистяних порід: липи серцелистої, дуба звичайного, клена звичайного, в'яза гладкого та голого. Підлісок у таких лісах дуже густий і різноманітний. Тут можна віднайти жимолость звичайну, ліщину, калину звичайну, горобину та вовче лико. Трав'яний покрив таких лісів дуже схожий на покрив південних дібров. Зокрема, у ньому багато яглиці звичайної, веснівки дволистої, печіночниці звичайної, переліски багаторічної, копитняку європейського, підмареннику запашного.\nНа найнижчих ділянках рельєфу зростають різноманітні заболочені ліси. Наприклад, якщо це бір, то в ньому наземний покрив утворюють сфагнуми (здебільшого сфагнум магелланський), багно звичайне та лохина; якщо ліс із берези пухнастої, то поміж деревами в ньому буде зростати очерет, бобівник трилистий, безколінець блакитний, осоки зближена та дерниста, причому осоки своїми дернинами утворюють характерний купинчастий мікрорельєф; якщо ліс ялиновий, то у його трав'яному покриві переважають папороті й осоки; якщо ліс сформований чорною вільхою, то він багатий на такі трави як веснівка дволиста, кропива дводомна, одинарник європейський, яглиця звичайна, осот овочевий, гадючник в'язолистий. У лісах заповідника інколи трапляються чагарники, які у Латвії не надто розповсюджені. Так, у сухих борах можна натрапити на поодинокі особини ялівцю, на родючіших ґрунтах — на бруслину європейську і бородавчасту.\nЖировик Льозеля, знайдений на березі озера Дрейманю.\nЛуки заповідника Крусткални поділяють на три типи: суходільні, мезофітні (помірно зволожені) та низинні. Суходільні луки приурочені до схилів пагорбів, на їхніх сухих і неплідних землях ростуть невибагливі трясучка середня, мітлиця звичайна та пахуча трава звичайна. У травостої мезофітних луків панує грястиця збірна, а на низинних окрім злаків (наприклад, щучника дернистого), є й представники інших родин — гравілат річковий, гадючник в'язолистий, осоки просяна та пухирчаста. Особливої уваги заслуговують дві своєрідні луки Крусткални. Перша розташована біля підніжжя пагорбу, де холодне джерело осаджує на навколишній поверхні вапно. На цій луці високі куртини осоки волотистої межують із рідкісними зозульками Руссова та язичником сибірським, причому у заповіднику Крусткални знаходиться найбільша популяція останнього виду на теренах Латвії. Інша лука займає терени півострова на озері Дрейманю. В цій місцині із надр землі прямо на поверхню виступає багнисте вапно, через що тут багато кальцефільних видів. Поміж непоказними осоками півострова можна віднайти чудові орхідеї — коручку болотну, зозульки балтійські та м'ясо-червоні, а також куртини рідкісної меч-трави болотної (через заповідник пролягає північно-східна межа ареалу цього виду). Поблизу джерел на цій луці оселились зелені мохи й жировик Льозеля, а на березі багато очерету.\nБолота Крусткални приурочені або до западин між пагорбами, або до берегів озер. Серед них переважають низинні та перехідні, рідше трапляються верхові. Рослинність низинних боліт складають численні осоки (просяна, чорна, жовта, пухирчаста, здута, пухнастоплода) із значними домішками пухівки широколистої та окремим особинами бобівника трилистого й вовчого тіла болотного. На болотах перехідного типу до цих рослин долучаються лохина, журавлина, багно болотяне. Натомість, верхові болота від цих двох типів сильно відрізняються. Ці біотопи є царством сфагнових мохів, особливо сфагнуму магелланського. З трав'янистих рослин на них переважають пухівка піхвова та комахоїдні росички англійська і круглолиста. Подекуди на болотах заповідника здіймаються зарості, утворені різними видами верби, чорною вільхою та рідкісною березою низькою.\nФлора водойм природного заповідника Крусткални включає в себе прибережні земноводні рослини (гелофіти), рослини, що ростуть зануреними у воду та види, що вільно плавають на її поверхні. Серед прибережних рослин звичайними є вовче тіло болотне, осока гостра, образки болотні, бобівник трилистий, теліптерис болотяний, а на окремих озерах також очерет, меч-трава, рогіз широколистий і вузьколистий. Глибші ділянки водойм заселяють латаття біле і сніжно-біле, глечики жовті, а на їхній поверхні часто плавають ряски мала й триборозенчаста, а також водяна чума канадська. Інколи на дні водойм можна помітити своєрідні підводні «луки», утворені водоростями з роду Chara.\nКвітне сон розкритий.\nУ заповіднику Крусткални науковцями описано 32 види рослин, занесених до Червоної книги Латвії. З них особливу цінність становлять меч-трава болотна і сон лучний (знайдений лише у двох місцях). Такі види як косарики черепитчасті, язичник сибірський, медунка вузьколиста, наперстянка великоквіткова в інших заповідниках Латвії взагалі не трапляються. Науковий інтерес становлять сон розкритий, півники сибірські й анемона лісова, чиї осередки розташовані на західній межі їхніх ареалів. Не настільки рідкісні, але теж підлягають охороні яблуня лісова, орлики звичайні, мучниця звичайна, коральковець тричінадрізаний, сашник іржавий. Окремої згадки варті орхідеї. Більшість з них віддає перевагу вологим лукам із вапнистим ґрунтом. На відносно невеликих ділянках тут можна віднайти зозульки Руссова, балтійські, м'ясо-червоні, Фукса, плямисті, любки зеленоквіткову та дволисту, жировик Льозеля, зозулинець чоловічий, глевчак однолистий. Лише коручка темно-червона полюбляє сухі сонячні узбіччя доріг та узлісся борів. З примітивніших рослин під охороною перебувають плауни колючий та булавоподібний, баранець звичайний, зелениця сплюснута.\nВидовий склад лишайників та грибів у заповіднику Крусткални поки що вивчений недостатньо.\nУ межах природного заповідника Крусткални знайдено 41 вид ссавців (70 % теріофауни країни), 140 видів птахів (45 % орнітофауни Латвії), 5 видів плазунів, 6 видів земноводних, 21 вид риб та близько 400 видів комах. З них 37 видів занесені до Червоної книги Латвії. Найбільше у місцевій фауні представлені види бореальних мішаних лісів, також для заповідника доволі характерні представники широколистяних лісів. Значно менше суто тайгових та лісостепових видів.\nУсі види комахоїдних ссавців у заповіднику звичайні, це європейський їжак, звичайні та малі мідиці, європейські кроти. Рукокрилі залітають до заповідника лише на нічне полювання, а вдень переховуються у будівлях населених пунктів поза межами заповідника, зокрема, їх знаходили у селищах Ляудона, Савієна, Праулієна. Серед представників цього ряду спостерігали вуханя звичайного, пергача північного, нічницю ставкову, вечірницю дозірну.\nУ заповіднику поширені білі зайці, а сірі трапляються рідко, втім, популяції обох видів мають тенденцію до скорочення. Дуже чисельні дрібні гризуни. Наприклад, у лісах багато нориці рудої, на вологих ділянках панують полівка північна, на відкритих просторах — полівка звичайна, мишак жовтогрудий, житник пасистий. У Крусткални добре почуваються бобри, які тут успішно розмножуються.\nЛіси Крусткални є прихистком і для різноманітних хижаків. Зокрема, в них чисельні ласиця, тхір лісовий, горностай, існують сталі популяції річкової видри, звичайної лисиці та лісової куниці. Не становлять дивини європейські борсуки та уссурійські єноти, втім останні хижаки доволі чисельні, вони витісняють борсуків із їхніх лігв. Так само під впливом річкового візону повільно скорочується популяція європейської норки. На територію заповідника регулярно навідуються 1-2 рисі.\nЗ 4 видів копитних у лісах заповідника найчастіше можна побачити лосів та диких свиней, але популяція сарни також немала. Її стан значною мірою залежить від умов зимівлі. Крім того, у Крусткални добре почуваються благородні олені — їхня чисельність також поступово збільшується.\nЗі 140 видів птахів, знайдених у природному заповіднику Крусткални, достеменно встановлено гніздування 107 видів. З огляду на поширеність лісових біоценозів панівними видами цієї місцевості є дрібні горобцеподібні. Найчастіше можна натрапити на вільшанок, вівчариків-коваликів, вівчариків жовтобрових та весняних, а на окремих ділянках переважають гаїчка буроголова, синиця велика, мухоловка строката. Разом з тим, багато видів пернатих приурочені до певних біотопів. Наприклад, лише у хвойних лісах можна спостерігати за горіхівками, чубатими синицями, малими мухоловками, жовточубими золотомушками, лісовими тинівками, співочим та білобровим дроздами, звичайною вівсянкою тощо. Винятково на узліссях та вирубках гніздується дрімлюга. Господарями листяних лісів є кропив'янка садова, мухоловка сіра, коноплянка.\nОрнітофауна відкритих біоценозів більше нагадує степи та луки півдня. Серед трав облаштовують свої гнізда жайворонок польовий, трав'янка лучна, щеврик лучний, кам'янка звичайна, чайка, плиски жовта та біла. Певною мірою до цієї групи можна віднести й синантропні види, що тяжіють до людського житла. Зокрема, поблизу будівель у заповіднику бачили хатніх і польових горобців, сільських та міських ластівок, садових горлиць.\nВосени у заповіднику Крусткални залишається на зимівлю лише 50 видів птахів. Це не лише горобцеподібні (велика та довгохвоста синиці, польовий та хатній горобці, зеленяк, чиж, буроголова гаїчка, гаїчка-пухляк), але й представники інших рядів, зокрема, яструб великий, жовна чорна, дятли малий і звичайний. О цій порі стають дуже помітними воронові птахи: галки, сороки, круки, сірі ворони.\nХижі птахи у заповіднику хоча й представлені не надто великою кількістю видів, але мають сталі популяції. З денних хижаків найбільш поширені канюк звичайний та яструб великий, дещо менше — яструб малий. З навколишніх територій на полювання до заповідника часто навідується підсоколик великий. З нічних хижаків у лісах Крусткални регулярно гніздуються сіра та вухата сови. Окрім них тут спостерігали сичика-горобця, сича волохатого та сову довгохвосту.\nКуроподібні птахи представлені такими видами як тетерук, орябок та сіра куріпка. Але якщо перші два види у заповіднику почувають себе добре, щорічно гніздуються та навіть деякою мірою панують узимку, то сіра куріпка потерпає від застосування добрив і ядохімікатів на навколишніх полях. Ще одним видом, вразливим з тієї ж причини, є деркач. Водоплавні та коловодні птахи, прив'язані до водойм, які практично не відвідують сторонні особи, не відчувають антропогенного тиску. На озерах заповідника численні лиски, крижні, водяні курочки, великі пірникози, чирянки велика та мала. Сюди постійно прилітають на годівлю сірі чаплі та чорні лелеки, хоча останній вид доволі рідкісний. Під час міграцій на території заповідника зупиняються на перепочинок великі зграї сірих журавлів (поодинокі особини залишаються на гніздування), гуменників та сірих гусок.\nРідкісна у заповіднику веретільниця ламка, хоча й схожа на змію, насправді є безногою ящіркою.\nЗ п'яти видів плазунів у Крусткални найбільше живородних ящірок, також багато звичайних гадюк. Ящірки прудкі віддають перевагу сухим узліссям соснових лісів, а звичайні вужі, навпаки, тяжіють до водойм. Рідкісним плазуном є лише веретільниця ламка. Найчисельнішим видом земноводних у заповіднику вважають жабу гостроморду, але не набагато поступаються їй щільністю популяцій жаби ставкові, трав'яні та озерні, а також звичайні ропухи. Навесні у річках можна спостерігати за тритонами звичайними, які в інші пори року малопомітні.\nНайчисельнішими видами риб у заповідних озерах є хижі — окуні та щуки. Природно, що їхньої здобичі також багато, це лини, плітки та плоскирки. У ставках, що утворилися на місці колишніх кар'єрів, переважають коропові: звичайний карась, верховодка, європейський головень, вівсянка. Натомість, у стрімких джерелах полюбляють селитися мересниці та пічкури. У дослідних виловах, зроблених у невеликих річках, також знаходили європейського слижа, річкового миня та звичайного вьюна.\nУ природному заповіднику Крусткални знайдено близько 400 видів комах та 12 видів павуків. У лісовій підстилці надзвичайно багато дрібнісеньких безвусикових та колембол. Найчисельнішим видом бабок є Aeshna grandis, на озерах також звичайна красуня діва, а понад стрімкими річками літає Calopteryx splendens. Прямокрилих знайдено лише 4 види: вовчок звичайний поширений на узліссях, а коники та кобилки оселяються на луках та у чагарниках. На противагу їм розмаїття жуків у Крусткални дуже велике. Лише одних турунів тут налічують 15 видів, з яких найчастіше трапляються Carabus granulatus, Carabus nemoralis, Carabus arcensis. У різних типах лісів мешкають жуки-санітари, які харчуються трупами. Це представники роду Nicrophorus та мертвоїди. Відносно багато у лісах вусачів та жуків-листоїдів. У водоймах не важко знайти вертячок та плавунців. Крім того, у водоймах чисельні представники інших груп комах, наприклад, хижі клопи (водомірки, Notonecta), волохокрильці, чиї личинки грають важливу роль в харчуванні деяких риб, одноденки, чий масовий літ спостерігають на озері Дрейманю щороку наприкінці весни.\nОкрім Твердокрилих, другою за кількістю видів групою комах є Лускокрилі. На теренах заповідника Крусткални описано 48 видів метеликів з 12 родин, з яких 28 денних та 20 — нічних. Серед денних видів звичайними є сонцевик павиче око, жалібниця, кілька видів біланів, типовим нічним метеликом можна вважати Ematurga atomaria. З двокрилих вельми поширені тахіни, дзюрчалки, галиці, комарі-довгоноги, ґедзі. Дуже корисні для екоситем заповідника перетинчастокрилі, з яких оси, джмелі та дикі бджоли виступають запилювачами рослин, а мурахи (перш за все Formica polyctena і Formica rufa) та їздці регулюють чисельність паразитів деревних порід.\nОсобливу увагу науковці заповідника приділяють охороні рідкісних видів: туруна Carabus violaceus (знайдений лише одного разу), метелика Lycaena dispar, літ якого спостерігали тільки поблизу селища Ляудона, ведмедиці-господині (знаходиться на північно-західній межі ареалу) та махаона (знаходиться на північній межі ареалу).\nЗ інших безхребетних у заповіднику досліджували лише популяцію річкових раків.\nУвагу науковців Крусткални привернули ще у XIX столітті. У 1895 році ботанік А. Рапп уклав перелік місцевої флори, до якого вже тоді було включено 417 видів рослин, знайдених на околицях Ляудони. З 1940-х років флористичні дослідження у Крусткални регулярно проводили студенти Латвійського університету. У 1972 році ґрунтовне дослідження місцевих мохів здійснив бріолог А. Аболінь, а в 1976 році естафету перейняв відомий флорист А. Расіньш. За результатами цих досліджень було прийнято рішення про надання цій території статусу заповідника задля збереження унікальних біотопів та притаманного їм розмаїття рослин. Після створення заповідника дослідження на його території проводять працівники заповідників Тейчі і, деякою мірою, національного парку Слітере.\nНа теренах природного заповідника Крусткални діє суворий охоронний режим, який забороняє будь-яку господарську діяльність: вирубування дерев, видобуток копалин, полювання, заготівлю рослинної сировини, інтродукцію тощо. Безпосередньо через заповідник проходять дві дороги загального користування, а його кордони прилягають до сільськогосподарських угідь. Відвідування заповідника сторонніми особами, навіть у складі екскурсійних груп, заборонено, за спеціальними дозволами зробити це можуть лише науковці.\n↑ а б в г д е ж Заповедники СССР: в 11 т. / под ред. В. Е. Соколова, Е. Е. Сыроечковского. — М.: Мысль, 1989. — Т. Заповедники Прибалтики и Белоруссии. — С. 170—173. (рос.)\n↑ а б Krustkalnu dabas rezervāts [Природний заповідник Крусткални.]. www.daba.gov.lv ((латис.)). Процитовано 31 травня 2017.\n↑ а б в г д е ж и к л Заповедники СССР: в 11 т. / под ред. В. Е. Соколова, Е. Е. Сыроечковского. — М.: Мысль, 1989. — Т. Заповедники Прибалтики и Белоруссии. — С. 173—179. (рос.)\n↑ а б в г д е ж и к л м н п Заповедники СССР: в 11 т. / под ред. В. Е. Соколова, Е. Е. Сыроечковского. — М.: Мысль, 1989. — Т. Заповедники Прибалтики и Белоруссии. — С. 179—185. (рос.)\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Крусткални&oldid=20571679\nОстаннє редагування: 15 червня 2017, 21:12


Салат з квасолею і куркою, кукурудзою, зеленню і гострим перцем\nСмачний салат з квасолею і куркою - прекрасна закуска у всіх сенсах, хоча цілком може бути і самостійною другою стравою.\nТеплий і смачний салат з квасолею і куркою, консервованою кукурудзою і пряною заправкою — нескладна страва, легко готується і може бути як закускою, так і самостійною стравою. Ідея рецепта салату навіяна смачними і досить складними салатами мексиканської кухні.\nВідмінність мексиканської кухні від інших, мабуть, це суміш древніх традицій народів, які історично знаходяться на різних кінцях світу. Ацтекську (нахуатль) кулінарні традиції формувалися відокремлено від європейських, аж до кінця XV століття, і тільки поява європейських поселенців дала поштовх для змішування двох культур і кулінарних традицій. Власне, сучасна мексиканська кухня і є симбіоз ацтекських і європейських кухонь, хоча і абсолютно унікальна.\nНайчастіше, продукти мексиканської кухні для нас трохи екзотичні. Широко використовуються плоди авокадо, з якого готують салат з авокадо або дивовижно-смачний соус гуакамоле, чудово поєднується з кукурудзяними чіпсами. Всілякі закуски в коржиках з кукурудзяної муки — тортилья. І, звичайно ж, багато різноманітних сортів «чилі», які вживають сирими, роблять маринований гострий перець або смажать в олії. Улюблена гостра закуска — салат піко-де-гальо.\nМексиканський салат з квасолею і куркою, в первинному варіанті, страва дуже гостра, хоча і смачна. З огляду на те, що ми просто не звикли до такої гострої кухні, завжди варто коригувати «пекучу» частина більшості рецептів на свій смак. Наприклад, гостре чилі кон карне, або просто чилі — м'ясо з перцем, червоною квасолею. Це досить гостра страва, яку, втім, завжди можна приготувати з прийнятною гостротою.\nОснова мексиканської кухні — квасоля, головна харчова рослина Стародавнього континенту. Ацтеки, не вдаючись у лабіринти біології, поділяли сорти квасолі за кольором бобів. Вирощувалася чорна, біла, червона квасоля, і ще багато різновидів.\nСалат з квасолею і куркою будемо готувати з двох сортів квасолі — червоної і білої. Варто відзначити, що сира червона квасоля містить чимало токсичних білків — лектинів, які повністю розкладаються при варінні. Також для салату приготуємо смажену на грилі курячу відбивну без спецій.\nЧервона квасоля 0.5 склянки\nБіла квасоля 0.5 склянки\nКукурудза консервована 0.5 склянки\nВиноградний оцет 1 ст. л.\nСіль, перець чорний, маринований гострий перець за смаком\nТеплий салат з квасолею і куркою можна приготувати з консервованої квасолі або, якщо є можливість, зварити квасолю самостійно. Червона і біла квасоля продається консервованою в баночках різного об'єму. Або сухі боби, які треба тільки відварити. Вибирайте зручний варіант.\nЩоб приготувати салат з квасолею і куркою на двох, треба по 0,5 склянки сухої квасолі або по одній невеликій маленькій баночці консервованої. Сухі боби необхідно замочити в холодній воді на кілька годин, а краще на всю ніч. Природно, червону і білу квасолю треба замочувати і варити окремо.\nФіолетову цибулю почистити від лушпиння і нарізати дуже тонкою соломкою. Скласти цибулю в піалу і залити 1 ст. л. виноградного оцту. Нехай цибуля для салату з квасолею і куркою маринується до 1 години.\nВарити квасолю треба у великій кількості води при дуже слабкому кипінні, не накриваючи каструлю кришкою. Квасоля при варінні охоче розварюється і оболонка її тріскається, перетворюючи боби в кашу. Тому не варто форсувати процес, а також додавати в воду соду, сіль і т. д. Просто зварити квасолю до готовності при дуже ніжному кипінні. Готову квасолю відкинути на друшляк і перекласти в піали, накривши блюдцем. Якщо вирішили використовувати консервовану квасолю, її краще промити від залишків рідини, в якій вона консервувалася.\nСалат з квасолею і куркою будемо готувати з курячим філе. Щоб посмажити філе, за основу можна взяти спосіб приготування курячої відбивної, обмежившись лише обсмажуванням м'яса, пропустивши всі спеції. Куряче філе дуже легко відбити, надавши йому плоску форму і товщину близько 2-2.5 см.\nРозігріти гриль — мангал з вугіллям, електричний гриль або сковорідку-гриль. Викласти відбите куряче філе на розігріту решітку і смажити 4-5 хв. Як тільки нижня частина курячого філе почне рум'янитися, перевернути куряче м'ясо.\nСмажити куряче філе для салату з квасолею і куркою до повної готовності. Якщо курка в самій середині НЕ готова, варто перевернути м'ясо і смажити трохи більше, але після перших 4-5 хв не треба смажити будь-яку сторону більш 1.5-2 хв — треба перевертати частіше. Куряче філе повинно бути дуже добре просмажене і не виділяти рідину при розрізанні.\nЗбірну свіжу зелень дуже добре вимити й обсушити серветкою від крапель води. Обірвати з гілочок все листочки, викинувши стебла. Всю зелень дуже дрібно нарубати ножем. В піалі змішати 1 ст. л. нарубаної зелені, дрібку солі і крупно мелений чорний перець. Перемішати все і додати 0.5 ч. л. виноградного оцту, в якому маринується цибулю. Почекати 10 хв, треба щоб сіль розчинилася. Потім додати 3-4 ст. л. оливкової олії. Ретельно перемішати олію з зеленню виделкою.\nНа великій тарілці, починаючи від краю, смугами викласти консервовану кукурудзу, зливши з неї рідину, відварену червону і білу квасолю. Залишити місце на тарілці для обсмаженої курки. Квасоля і кукурудза не повинні змішуватися до подачі на стіл. Салат з квасолею і куркою досить строкатий на вигляд і подається в такому вигляді, а перемішується безпосередньо на столі або перед розкладанням на тарілки.\nОстигнуло, але легка тепле обсмажене куряче філе з допомогою гострого ножа розрізати уздовж навпіл і потім нарізати навскоси до волокон на вузькі смужки. Викласти куряче філе на тарілку з квасолею і кукурудзою на місце, що залишилося.\nМариновану цибулю віджати від залишків виноградного оцту і розкласти по краю тарілки, розділяючи соломку, щоб вона не злипалася. По краю посипати нарізаною зеленню. Як приємний бонус додати кілька стручків маринованого гострого перчика невеликого розміру, або, що цілком допустимо, посипати 1-2 пучками крупно меленого «чилі».\nПолити салат з квасолею і куркою підготовленою салатною заправкою. Краще не по всій площі, а по центру. Салат буде перемішуватися і салатна заправка розподілиться рівномірно.\nСалат з квасолею і куркою дуже барвистий, радує око. І запах лоскоче ніздрі. Не треба охолоджувати салат — він подається поки обсмажена курка ще трохи тепла, не відкладаючи.\nПісля подачі до столу перемішати салат з квасолею і куркою за допомогою ложки і розкласти порціями на тарілки з високим бортиком. Дуже красиво, якщо салат поданий в яскравому керамічному або глиняному посуді. Обов'язково прикрасити салат гілочками зелені — кінза, кріп.\nСмачний салат з квасолею і куркою — прекрасна закуска у всіх сенсах, хоча цілком може бути і самостійною другою стравою.\nТакож, рекомендую подивитися мої рецепти з квасолею, з кукурудзою.\nТеплий салат з квасолею і куркою, кукурудзою і зеленню — страва з пікантним смаком\n5 Оцінок: 970\nДата публікації: 12.02.17


Химера лісового озера, або Митькозавр із Юрківки Я. Стельмах » VCHYS.COM.UA - Навчання Онлайн\nВЧУСЬ.КОМ.ЮА » Твір на тему » Химера лісового озера, або Митькозавр із Юрківки Я. Стельмах\nЗоологія і комахи. «Відпустіть нас до бабусі» Коли ми склали іспити і п’ятий рік навчання нарешті скінчився, на збори, присвячені цій знаменній події, прийшла і вчителька ботаніки Ірина Семенівна.\n— Чого нема?— Змій! Вони, знаєш, як сіно люблять! Забереться й чекає, поки ти на неї сядеш. І все! Взагалі, тут треба бути обережним, — говорив Митько, випорожнюючи рюкзак. — Ліс усе-таки, хоч яка, а все ж глухомань. Як укусить щось чи що скоїться — до села бігти далеченько…\n— «Після Першої світової війни, — оком не зморгнув Митько, — вчені вирішили – таки до кінця розібратися у цій загадковій проблемі «динозаврів». І, нарешті, в двадцятих роках нашого століття на острові Комодо Зондського архіпелагу було спіймано цього дракона. Ним виявилась гігантська ящірка, або ж варан. Не злякатись чотириметрового гіганта важко. Колір шкіри буро-чорний. З грізної ікластої пащі безперестанку вилітає яскраво-оранжевий роздвоєний язик, люто дивляться блискучі чорні очі.\n— Я колись книгу читав, — задумливо сказав увечері Митько. — Так там писалося про те, як на тигрів полюють. Мисливець прив’язує до дерева козеня, а сам сидить у засідці. Козеняті хочеться додому, воно бігає круг дерева на прив’язі і жалібно мекає. А десь поблизу гуляє собі тигр. Він чує — хтось мекає, і думає: « Це, мабуть, козеня. Піду – но я його з’їм». От він біжить до дерева, а мисливець із засідки — ба-бах! Тигр — догори лапами, а щасливе козеня відпускають додому.\n— Тихше, Сергію, — почув я шепіт друга. — Здається там он… Диви…\n— А-а-х-х! – тільки й мовив я. — Оце удар!\nНіхто з нас не зронив і слова, та чи й була в них, у словах, якась потреба? Ось – ось уже мав спалахнути обрій там, де сходить сонце. «А колекція? — нараз виринуло в моїй пам’яті. — А як же колекція? Але ж у нас попереду є півліта, — тут же заспокоїв я себе. — Ще цілий місяць. Теж, мабуть, не менш цікавий і переповнений новими подіями. І взагалі, у нас попереду ще дуже багато цікавого, і завжди так буде, поки ми з Митьком».


Місто Юрія Дрогобича\nТой, хто побував у цьому місті, не міг не помітити його аристократизму і вишуканості. Ринкова площа, майже близнючка львівської, феноменальний готичний фарний костел XIV-XV століття і стиль життя мешканців: спокійний, шляхетний, з усвідомленням неординарності свого архітектурного і культурного оточення.\nДрогобич -- найбільше місто Львівщини після Львова, його населення сягає 85 тисяч. Цікавою є легенда про його заснування, яка за сюжетом дуже нагадує легенду Нестора-літописця про те, як княгиня Ольга помстилася древлянам, спаливши їхню столицю Іскоростень. Дрогобицьку ж легенду вперше надрукував 1843 року український поет і вчений Іван Вагилевич.\nУ тому місці, де між Дрогобичем та Бориславом є лісиста гора Тептюж, було колись поселення Бич. Удень жителі його працювали в полі, полювали на звіра в багатих лісах, випасали стада на луках, вилясуючи бичами на всю околицю. А на ніч ховалися за високі вали та рови з водою, якими Бич був оточений звідусіль, підіймали вхідний міст і виставляли кутову охорону.\nАж ось насунули дикі ординці. Чорним-чорно Бич облягли, та звоювати -- годі. Хан татарський, Буняк Шолудивий, вдався тоді до хитрощів. Припинивши марний напад, він послав під браму кількох послів. "Наш хан всемогутній, і опір вас не врятує. Але маєте можливість відкупитись. Хан вимагає в данину по одному голубу та по одному горобцю від кожного двору. Тож і ви не збіднієте, і наш хан не втратить", -- сказали посли. Порадившись, прийняли дивну умову. Забрала татарва данину і відступила.\nАле вночі птахи з прив'язаною до їхніх ніг тліючою губкою повернулися додому і принесли в Бич пожежу. Кинулися люди гасити вогонь, а ворог вже тут. Зачорніло на місці поселення чорне згарище. А як ворог відійшов, погорільці заснували Другий Бич. Тільки не на місці першого, а по другий бік річки Тисьмениці. Назва Другий Бич згодом перейшла в однослівну -- Дрогобич.\nЗ описаної події видно, що йдеться про 1097 рік. Тоді наддністрянські землі -- колишні володіння дулібів -- належали до Київської Русі. Засновників міста, безперечно, привабив скарб природи -- біла сіль. Місто скоро стало головним постачальником солі для краю, а згодом і для ширшого терену. Коли, як свідчить "Києво-Печерський патерик", через князівські міжусобиці на схід "перестали пускати купців з Галича і людей з Перемишля", то "не було солі в усій Руській землі".\nЗ сіллю пов'язані назви старих дрогобицьких вулиць. Це вулиці Жупна (від слова ропа), Солоний ставок, Зварицька. Сіль справедливо вважають матір'ю Дрогобича. Тому не випадково на гербі Дрогобича здавна зображено дев'ять бочок солі на фоні щита.\nПротягом середньовіччя солеварні промисли в Дрогобичі притягали сюди велику кількість купців. Мешканці міста і навколишніх сіл здавна вивозили сіль у різні частини України. А до Дрогобича приїжджали за сіллю чумаки з Наддніпрянщини, купці з Закарпаття, Волині, Холмщини, Білорусі. Сіль, нафта, мінеральні добрива, лікувальні джерела, серед яких знаменита "Нафтуся" -- це невелика частина того, чим уславився Дрогобич.\nТа найбільше це місто славне своїми уродженцями. Авторство однієї з перших надрукованих у світі книжок, які звуться інкунабулами, належить славетному середньовічному вченому європейської слави, народженому у Дрогобичі. Книжка ця "Прогностична оцінка поточного 1483 року маґістра Юрія Дрогобича з Русі, доктора мистецтв і медицини славетного Болонського університету" була надрукована в Римі. Ймовірне прізвище Юрія вказано в одному з документів останнього періоду життя вченого: йдеться про доктора Юрія, "званого Котермаком".\nПочаткову освіту Юрій здобув, мабуть, у Дрогобичі і Львові, а для продовження навчання поїхав до Кракова, який не лише був тоді столицею Польщі, а й осередком міжнародних культурних зв'язків, мав постійні й досить міцні зв'язки з українськими землями Королівства Польського. В числі інших міст України певні контакти з Краковом підтримував і Дрогобич. Збереглися, зокрема, відомості про переселення в XV столітті кількох дрогобицьких ремісників до Кракова.\nЮрій був не єдиним дрогобицьким міщанином, який у XV столітті навчався у Кракові. Тут, у студентському середовищі, він, імовірно, й одержав прізвище Котермак. Здобуття Юрієм Дрогобичем 1470 року ступеня бакалавра, а 1472 року -- маґістра свідчить про його великі наукові здібності. Ставши маґістром, молодий дрогобичанин для продовження навчання виїхав до Італії, в славетний Болонський університет, найстаріший у Європі й у світі.\nЖиття на чужині не було легким. Юрій писав у листі до свого краківського знайомого Миколи Чепеля: "Мені судилося бути бідним, постійно в клопоті й злиднях. Невеликий заробіток, який щодня здобуваю, дістається ціною постійної праці і величезних зусиль... Багато міг би я осягнути в науці, якщо б не мусив турбуватися про найнеобхідніше".\nУсе ж у Болоньї Юрій Дрогобич здобув ступінь доктора вільних мистецтв, а пізніше -- і медицини. Про високу оцінку його кваліфікації свідчить те, що Юрієві визначили подвійну платню -- двісті лір замість звичайних ста.\nНа 1481-1482 навчальний рік Юрія Дрогобича було обрано ректором "Університету медиків і артистів у Болоньї". Хоча ректор Болонського університету очолював тоді корпорацію студентів, ця посада була найважливішою в університеті.\nРектор мав стежити за дотриманням університетських статутів, готувати з професорами розклад лекцій, заповнювати вакансії, встановлювати порядок оплати праці професорів, контролювати їхню роботу, розподіляти лектури і організовувати диспути. Ректор був "головою університету", як називає його один зі статутів.\nУ Болонському університеті лектори астрології або астрономії (тоді ще не розрізняли цих наук) повинні були щороку складати прогностик і календар-альманах про рух планет. Авторству Юрія Дрогобича-Котермака належить багато таких прогностиків та оцінок сонячних затемнень.\n1487 року вчений повертається до Краківського університету -- найближчої до його батьківщини вищої школи, де на той час уже також почав поширюватися гуманістичний світогляд. Тут дрогобичанин викладав астрономію і медицину саме у ті роки, коли ці предмети студіював у Кракові Микола Коперник. Є підстави вважати, що майбутній славетний астроном був серед слухачів Юрія Дрогобича.\nПостійно живучи у Кракові, доктор Юрій досить часто бував у Львові. Є опосередковані вказівки, що він в останній період свого життя підтримував зв'язки з рідним містом. Так, 1491 року він виступав як свідок у Львівському консисторському суді разом із членами ради міста Дрогобича. Помер Юрій Дрогобич 1494 року у Кракові, там його й поховано.\nДрукована книжка Юрія Дрогобича-Котермака і весь його життєвий шлях є прикладом міжнародних культурних зв'язків, які, зрештою, сприяли поширенню на Схід не тільки надбань західноєвропейської середньовічної освіченості, а й перших паростків ренесансного гуманізму.\nВладімір Путін (1952) -- президент Російської Федерації


Мародерство під час АТО. НастоящІй полковнІк Залізняк • Портал Компромат\nМародерство під час АТО. НастоящІй полковнІк Залізняк\nПоки рядові солдати боронять нашу Батьківщину на сході, вінницькі полковники МВС істерично набивають кишені. В той час як свідомі громадяни прикипівши до екранів телевізорів слідкують за подіями на Сході, а сім’ї захисників з нетерпінням чекають від них дзвінка, щоб почути жадане "я живий, мамо", начальник Вінницького вищого професійного училища ДДСО при МВС України , що в простонароді звучить як Школа міліції, так само нетерпляче чекає кожного робочого дня.\nАле очікує Залізняк Олександр Сергійович його не для того, щоб готувати кваліфкованих спеціалістів, а щоб висмоктувати з нього всі соки. Коли дивишся на нього, розумієш, що слово, яким нагородило Путіна сьогодення, пасує не лише йому. Олександру Сегрійовичу воно також в самий раз. Бо як ще назвати нелюда, що годує курсантів супом з червами. Правда для того, щоб таке меню втілилося в життя, Залізняк звільнив всіх працівників їдальні й заповнив їх місця своїми протеже. Та може він не знає, що нормативами курсантам прописане м’ясо зовсім не в такому вигляді. Хоча вельмишановний полковник міліції добре знає, як перевести свинину чи яловичину у грошовий еквівалент. А якщо він раптом до цього не докумекає сам, то його кума, а за сумісництвом і головний бухгалтер училища Кочетова Лариса Павлівна, обов’язково йому в цьому допоможе.\nЯк допомогла йому організувати весілля його любої донечки, якій люблячий татусь також організував робоче місце в цьму ж училищі. Щоправда, на ці гульки пішли абсолютно всі училищні кошти, тому оплату за літню відпустку викладачі досі не отримали. Зате "побажань гарного робочого дня" у вигляді ненормативної лексики, якою Залізняк О.С. не лише спілкується, але й живе, отримують регулярно. Також він доступно вміє пояснити куди кому йти, і як надовго тими ж словами тим же працівникам. Причому йому абсолютно байдуже хто перед ним: чоловік чи жінка. Гендерна рівність все ж таки, тож полковнику міліції байдуже кого принижувати. Для студентів, курсантів і викладачів цей навчальний рік був би смішним, якби не був таким сумним. Бо кваліфікованих викладачів все той же полковник міліції Залізняк О.С. змінює людьми, що з педагогікою не мають нічого спільного: ні освіти, ні досвіду, ні знань. Яскравим прикладом є викладач інформатики, що навіть в електронній пошті не може зареєструватися. Хоча, навіть, по шкільній програмі цього вчать мало не з початковик класів. А вступні випробування з математики приймає лаборант, що й з табличкою множення не дуже знайома. А взагалі, Залізняк живе по принципу Робінзона Крузо - чекає п’ятницю, бо саме тоді він битком напаковує багажник свого далеко недешевого авто наїдками та напитками із їдальні та прямує разом із вищезгаданою кумою-головбухом й іншими, не менш цікавими персонами, парити костомахи в бані на Тяжилові. І все це в такий бентежний час, коли недосвічені солдатики в зоні АТО потребують кваліфікованих командирів, в тому числі в особі полковника міліції...\nТеги статьи: Зализняк Александр\nНастоящІй полковнІк Залізняк...


Сказ у Харкові: Через двомісячне кошеня постраждали троє людей Новини undefined Харків на Depo.ua\nСказ у Харкові: Через двомісячне кошеня постраждали троє людей\nВід скаженого кошеняти у Харкові постраждали троє людей\n14 березня 2019 15:30\nПро це Depo.Харків повідомили у ГУ Держпродспоживслужби України в Харківській області.\nЗа даними відомства, батьки купили двомісячне кошеня у розпліднику в Холодногірському районі міста у подарунок дочці на 8 березня. У тварини виявили сказ.\nВнаслідок контакту із кошеням постраждали три людини. Вони зараз проходять вимушену вакцинацію проти сказу.\nЯк повідомляв Depo.Харків, жителька Слобідського району напередодні 8 березня придбала двомісячне кошеня у приватному розпліднику по вулиці Терехівській. Наступного дня у кошеняти з'явилися ознаки захворювання, і власники звернулися до ветклініки. Через день кошеня померло, а проведені лабораторні дослідження підтвердили у нього сказ.\nЗ 13 березня встановлені карантинні обмеження в частині Холодногірського району, обмеженій вул. Нижньою Гіївською, вул. Озерянською, вул. Волонтерською, вул. Підлісною і пров. Костромським, і проводяться заходи з метою ліквідації вогнища сказу.\n15:38За футбольними фанами в Харкові наглядатимуть понад 2 тисячі силовиків\n15:09На Холодній Горі електрика вбило струмом\n14:59Харків продовжують очищати від серпів та молотів ФОТО\n14:17Харківські паралімпійці завоювали медалі чемпіонату світу з плавання\n13:44 Великий футбол у Харкові: Метро працюватиме довше, вулиці перекриють\n13:14Комунальники Кернеса замовили ремонт фірмі, якій лише два тижні\n12:50Харків’янин просить Кернеса не забудовувати центр міста висотками\n12:27На Харківщині побільшало бажаючих служити в армії\n11:56У Харкові сталося чергове зґвалтування неповнолітньої\n11:45У Харкові суд відпустив екс-військового, який продавав вибухівку\n11:29Відірвало обидві ноги: У Харкові судитимуть чоловіка, який жартома кинув у машину таксі бойову гранату\n10:54Побитий після "ХарківПрайд" підліток написав заяву на нападників\n10:36У Харкові пройде шестиденний фестиваль урбаністів\n10:32Вибоїни до семи сантиметрів: У Харкові міняють асфальт, знищений вантажівками\n10:22Низка отруєнь на Харківщині: Причиною могли стати "домашні" суші\n10:19У Харкові судять представника Держекоінспекції: Суд вчетверте постановив силоміць притягнути чиновника в залу ФОТО\n09:53На Харківщині масштабна пожежа знищила шість будівель ФОТО


Вибір каналізаційних труб для будинку\nГоловна » 2015 » Вересень » 14 » Вибір каналізаційних труб для будинку\nПерш, ніж давати які - небудь поради з придбання та вибору труб, потрібно розібратися в їх класифікації.\n- чавунними і сталевими;\n- азбестоцементними, бетонними;\n- гофрованими з поліетилену.\nПолімерні і чавунні (і сталеві) труби мають широке застосування в будівництві каналізації для заміського будинку. Інші види найчастіше використовуються у виробництві.\nКаналізаційні труби з полімеру.\nЗа допомогою даного виду труб прокладають не тільки внутрішню каналізацію, але і зовнішню (зовнішню).\nЦі труби можуть бути виготовлені з 3 типів матеріалу:\n- непластифікованого полівінілхлориду (ПВХ - нп);\n- поліпропілену (ПП).\nСамопливні каналізаційні системи оснащуються трубами з полівінілхлориду. Вони міцні і стійкі до впливу ультрафіолету. Але такі труби погано переносять перепади температури і вплив агресивних середовищ.\nТруби з непластифікованого полівінілхлориду придатні для будь-якого виду системи каналізації. Але вони також нестійкі у перепадів температур і горючі. Ось труби ПВХ для зовнішньої каналізації хороший приклад якості. На сайті synstroy.ru ви можете купити ПВХ труби для каналізації.\nПоліпропіленові труби довговічні (100 років) і стійкі до високої температури. Застосовуються виключно при будівництві внутрішньої каналізації.\nВсі пластикові каналізаційні труби мають максимальну пропускну здатність. У них майже завжди немає засмічень, якщо їх незначний вигин.\nКаналізаційні труби з чавуну.\nЗовнішня каналізація стане ідеальною, якщо вона буде виготовлена з чавуну. Сталь сильно піддається корозії, і це важкий матеріал.\nТруби з чавуну найбільш дорогі, але і ефективні, ніж труби із сталі. З них робляться стояки і прокладку зовнішньої системи каналізації. Але вони володіють великою вагою і шорсткою поверхнею всередині. Тому пропускна здатність може бути порушена за прилиплих відходів.\nЯкщо зовнішня каналізація прокладається пластиком (а він ефективніше металу), то труби необхідно утеплити м'яким матеріалом.\nЯким же діаметром повинні володіти каналізаційні труби?\nВнутрішня система каналізації:\n- 5 - 10 см (від сантехніки до стояка);\n- 10 - 11 см (для стояків).\nПри використанні складної системи, що має безліч сполук, рекомендуються труби з діаметром 11 - 15 див.\nДіаметр зовнішньої труби, яка приймає і передає відходи, повинен бути більшим, ніж діаметр останньої труби.\nЦі мінімальні діаметри прийнятні для невеликих котеджів. Для багатоповерхового будинку будуть потрібні найбільші діаметри каналізаційних труб.


Марка Volkswagen відкликала в Росії чотири моделі | Auto.Best.Sport - новий автопортал\nМабуть, сьогодні не всі згадають, що мінівен Volkswagen Sharan у нас продавався аж до 2013 року. Потім йому на зміну прийшов близнюк Seat Alhambra, який покинув наш ринок разом з маркою.\nерекос або надлом поворотної пружини під втягуючому реле може призвести до того, що стартер, тривалий час знаходиться у включеному стані, перегріється. Існує небезпека займання. З цієї причини на ремонт в Росії запрошені 110 Фольксвагенів моделей Golf, Passat, Sharan і Touran, проданих в 2011 році.\nКомпактвен Touran пішов від нас у 2015-му разом з хетчбеком Scirocco. Рік тому відгукувалися Тураны на природному газі.\nФахівці дилерських центрів, готові безкоштовно провести заміну втягивающего реле стартера. Список VIN-номерів опублікований Росстандартом. Аналогічних відгуків в інших країнах не виявлено, але схожий був у нас в минулому році, коли той же нещасливий реле призвело на сервіс понад 30 000 седанів Volkswagen Polo.


Чоловічі футболки Metallica - купити футболку Metallica в Києві, краща ціна по Україні: інтернет-магазин Modnamayka\nІнтернет магазин Футболка чоловіча Музика Metallica\nЧоловіча футболка Metallica\nФутболки з принтами легендарних гуртів – обирай на нашому сайті свій улюблений\n«Велика четвірка треш-металу» - одними з учасників цієї четвірки є група «Металіка». Сумніватися в легендарності цього колективу немає підстав. Діяльність, що продовжуються більш, ніж тридцять років, визнання спочатку серед слухачів андеграундної , а згодом – і широкому загалу, дають зрозуміти, що такий успіх просто так не приходить у руки, його потрібно заробити. Дев'ять студійних альбомів на рахунку цього колективу, велика кількість синглів, відеокліпів та концертних альбомів. І усе це закріплюється дев'ятьма нагородами «Греммі», неймовірний успіх, здавалось би, для такої музики «не для всіх».\nМеталіка – це група, чия музика буде актуальна завжди\nТі, хто цінить «Металліку», як правило, люблять різноманітну символіку з цим гуртом. Це може бути рюкзак, хустинка, джемпер. Інтернет-магазин Модна Майка пропонує символіку, що буде нанесена на футболку, реглан, поло, брюки. Тобто, розгулятися фантазії є де, тим паче, якщо замовити принт на футболку свій власний. Оберіть тип крою (футболка, поло, майка тощо), оберіть потрібний колір, а потім, якщо не знайдете потрібний принт серед категорій на сайті, можна замовити свій рисунок. Це може бути якась фотографія учасників групи, або інша символіка, що тобі подобається.\nВисокоякісні футболки для кожного члена родини\nПридбати футболку з принтом Металіка можна швидко і з задоволенням. Тому що, замовити товар в інтернет-магазині – означає зекономити купу часу, не потрібно витрачати час на дорогу, щоб дібратись до магазину, а також витрачати зайві кошти. Це зумовлено демократичними цінами на нашу продукцію. Обирайте тільки найкращі футболки, які будуть радувати власника кожного дня своєю практичністю та оригінальністю.