Maailman ympäristöpäivän palkinto FT Tapio Rintaselle - Kymenlaakson piiri\nMaailman ympäristöpäivän palkinto FT Tapio Rintaselle\nKuvassa vasemmalta: FT Tapio Rintanen sekä Suomen luonnonsuojeluliitto Kymenlaakson piiri ry:stä piirihallituksen puheenjohtaja Pekka Raukko ja piirin toiminnanjohtaja Riku Rinnekangas.\nSuomen luonnonsuojeluliiton Kymenlaakson piiri on antanut vuoden 2020 Ympäristöpäivän pakinnon Tapio Rintaselle. Tänä vuonna Ympäristöpäivän teemana oli ”Aikaa Luonnolle”. Sopivampaa kohdetta kuin Tapio Rintanen tuskin maakunnastamme löytyy. Hänen elämänsä keskeisenä teemana on ollut luonto, jonka puolesta hän on toiminut tutkijana, opettajana, yhteiskunnallisena vaikuttajana ja vapaa-aikanaan. Koulutukseltaan hän on kasvitieteilijä, ja niissä puitteissa hän on perehtynyt niin Suomenlahden kuin Lapinkin kasvillisuuteen ja ympäri maata siltä väliltä. Tohtori Rintanen on arvostettu asiantuntija, jonka asiantuntemusta on erityisesti käytetty niin NATURA-alueiden kartoituksessa kuin uhanalaisten kasvilajien selvittelyssä. Viimeksi mainitussa työssä hän on osallistunut asiantuntijana työryhmiin, jotka ovat selvittäneet maamme uhanalaisia putkilokasveja. Tästä WWF:n kasviryhmä on aikanaan palkinnut hänet kunniakirjalla.\nBiologian ja maantieteen opettajana hän on innostanut lukuisia sukupolvia syvempään luonnon tuntemukseen ja syventänyt aihepiiriä yleisölle tarkoitetuilla luontoretkillä mm. Luonnonkukkien päivänä. Ympäristökasvatus on ollut hänelle luontaista ja tiedot luonnosta omakohtaisia.\nKaakonkulman kunnat ovat hyötyneet Tapio Rintasen asiantuntemuksesta hänen valmistellessaan kaavalausuntoja tai tehdessään luontoselvityksiä kaavoitusta varten. Siinä yhteydessä hänen monipuolisuutensa on päässyt hyvin esiin, sillä kasvien lisäksi linnut ja liito-oravat on selvitetty.\nMonipuolisen luontotietämyksensä hän on paljastanut valmistellessaan Kymen läänin kallio-ohjelmaa suojelun arvoisten kallioiden osalta. Tässä työssä myös Etelä-Karjala tuli kartoitetuksi aikana, jolloin kallioiden suojelun arviointikriteeritkin oli kehitettävä työn edistyessä. Kalliotietojaan Tapio Rintanen on käyttänyt myös louhintaan liittyvissä kiistakysymyksissä Kaakkois-Suomessa.\nPalkinnon myötä Kymenlaakson Luonnonsuojelupiiri onnittelee Tapio Rintasta merkittävästä ja pitkäaikaisesta elämäntyöstä.\nLisätiedot: risto.hamari@kymp.net, riku.rinnekangas@sll.fi\nValokuva: Markku Suoknuuti\nValokuva printtimediaan pyynnöstä: seija.aspola@sll.fi


Raimo Summanen: Kapea kaukalo on vaarallinen pelille ja pelaajille - Elmo-lehti\nKirjoittanut Elmo-lehti maaliskuu 15, 2019\nKansainvälinen Jääkiekkoliitto ilmoitti keskiviikkona, että vuoden 2022 MM-kisat ja olympiaturnaus pelaataan kapeassa kaukalossa, jonka leveys on 26 metriä ja pituus 61. Elmo julkaisee uudelleen Raimo Summasen Elmossa 24.1.2019 julkaistun jutun, jossa Summanen tyrmää suunnitelmat.\nKansainvälisen Jääkiekkoliiton IIHF:n puheenjohtaja René Fasel paljasti nuorten MM-kisoissa, että vuoden 2022 olympiaturnaus ja Suomessa pelattava MM-turnaus aiotaan pelata kapeassa kaukalossa. Paljastus ennakoi siirtymistä kapeisiin kaukaloihin myös SM-liigassa.\nOn hyvä, että jääkiekossa pohditaan lajin kehittämistä. Valitettavasti jääkiekossa on tehty monia isoja ratkaisuja pelkästään fiilispohjalta. Kaiken lisäksi päätöksiä tekevät usein ihmiset, jotka eivät tunne pelin sisäistä dynamiikkaa. Päätetään kyllä, mutta ei tiedetä, mitä päätöksistä oikeasti seuraa.\nTästä on hyvä esimerkki 1990-luvun lopulla tehty keskiviivan paitsion poistaminen. Pelistä haluttiin viihdyttävämpää, ja otteluissa haluttiin nähdä enemmän maaleja. Todellisuudessa kävi juuri päinvastoin: maalipaikat putosivat 8–10 prosenttia, ja sitä kautta putosivat myös maalimäärät.\nToinen samanlainen esimerkki oli siniviivan nostaminen metriä ylemmäksi eli keskialueen kaventaminen kahdella metrillä. Jääkiekko oli ennen keskialueen kaventamista kolmen alueen peliä, mutta nyt peliä pelataan käytännössä vain hyökkäys- tai puolustusalueella. Keskialue on ”ei kenenkään maata”, joka ylitetään mahdollisimman nopeasti. Samalla pelistä on hävinnyt yksi taktinen elementti, keskialueen pelaaminen, ja pelistä on tullut kentän edestakaisin sahaamista ja jommassakummassa päässä pyörimistä.\nMyös kaukalon kaventamisessa ollaan vaarallisella tiellä. Jos tämän suuruusluokan uudistus tehtäisiin ammattimaisesti, päätöksen pitäisi perustua tutkittuihin faktoihin ja dataan. Tällä hetkellä tällaista tutkimustietoa tai faktaa ei ole kuitenkaan kenelläkään.\nKapeaan kaukaloon liittyy kaksi vaarallista asiaa: se, mitä se tekee pelille ja mitä se tekee pelaajille.\nNHL:ssä pelataan tällä hetkellä kaukalossa, joka on 26 metriä leveä ja 61 metriä pitkä. Ongelmana on juuri kaukalon leveys. Suomessa ja Euroopassa kaukalot ovat valtaosin 2–4 metriä leveämpiä. Vaikka ero kuulostaa pieneltä, se on silti kriittinen.\nKapean kaukalon ongelma taktisessa mielessä on, että kapeus tekee sivuttaisliikkeen hyödyntämisen vaikeaksi, usein mahdottomaksi, sillä sivuttaissuuntaiselle pelaamiselle ja sivuttaisliikkeille ei ole tilaa eikä aikaa. Muutenkin sivupaineen antaminen ja sivusta kiilaaminen helpottuvat merkittävästi.\nSivuttaisliike on kaikissa pallopeleissä ja jopa nyrkkeilyn ja painin kaltaisissa yksilölajeissa keskeinen taktinen elementti, sillä se mahdollistaa yllätykselliset taktiset ratkaisut.\nKun jääkiekosta karsitaan pois sivuttaisliike, se muuttaa pelin jyräämispeliksi, jossa vauhdit nousevat koko ajan. Kun vastustajia ei voida kiertää, kiekkoa on pakko lyödä rännejä pitkin ylöspäin. Pelistä tulee, kuten NHL:ssä on tapahtunut, äärinopeaa päädystä päätyyn luistelemista. Peli on jo nyt niin nopeaa, että kysymys ei ole enää aina pelaamisesta, vaan koheltamisesta. Kiekkoa on pakko pelata yhdellä kosketuksella ja usein roiskimalla, koska aikaa ja tilaa muuhun ei ole, eikä kiekkoa ole vara menettää omalla puolustusalueella.\nSivuttaisliikkeen merkityksen pienentyminen on muuttanut myös puolustamispelaamisen luonnetta, koska kiertämisen mahdollisuutta ei käytännössä ole. Hyökkäävä pelaaja voidaan pysäyttää huomattavasti helpommin joko taklaamalla tai säkittämällä hyökkäykseen osallistuvat pelaajat. Pelissä ei enää nähdä hienoja taktisia hyökkäyspelikuviota, sillä ne on helppo tuhota jo kolmen tai jopa kahden pelaajan voimin.\nSamalla kun peli on muuttunut enemmän jyräämispeliksi, on fyysisen pelaamisen ja fyysisen koon merkitys alkanut uudelleen nousta.\nKun NHL:stä karsittiin uusien sääntöjen avulla mailahäirintäpelaamista, se nosti taitopelaamisen merkitystä. Nykyinen kehitys korostaa sen sijaan pelaajan kokoa ja fyysisyyttä. Tästä hyvä esimerkki on Boston Bruinsin 207-senttinen slovakialaispuolustaja Zdeno Chára. Hän on ollut luistelutaitonsa ja liikkumisensa vuoksi MM-kisoissa ja olympialaisissa isolla jäällä vaikeuksissa. NHL:ssä hän sen sijaan menee edelleen, 41-vuotiaana, täydestä, sillä kapeassa kaukalossa hän saa fyysisyytensä ja ulottavuutensa vuoksi anteeksi luistelussa ja liikkumisessa olevat puutteensa.\nKapea kaukalo ei poista kokonaan pienikokoisia taitopelaajia NHL:stä, mutta heiltä vaaditaan samanlaisia maagisia ja täysin poikkeuksellisia taitoja, kuten Sebastian Aholla. Sellaiset pelaajat ovat nyt ja jatkossa harvassa.\nOn myös hyvä kysymys, mihin suuntaan pelaajien roolitus jatkossa kehittyy. Nyt NHL:ssä puhutaan vielä yleispelaamisesta, mutta tulevaisuudessa esimerkiksi Ahon kaltaisista pienikokoisista taitopelaajista saatetaan hyvinkin tehdä ylivoimapelaamisen erikoismiehiä, jotka pelaavat vain yv:tä. Kun kentällä on enemmän tilaa, heidän ominaisuutensa pääsevät paremmin esille kuin 5 vastaan 5 -pelissä.\nJäähyjen merkitys on muutenkin koko ajan noussut. Jos tilastoista poistetaan pelien ratkeamisen jälkeen tehdyt maalit ja maalipaikat, NHL:ssä syntyy 5 vastaan 5 -pelissä tasaisissa otteluissa keskimäärin noin kymmenen maalipaikkaa per joukkue. Maaleiksi muutettuna se tarkoittaa laskennallisesti yhtä maalia kummallekin joukkueelle. Loput maaleista tehdään erikoistilanteista.\nErikoistilanteet kuuluvat jääkiekkoon, mutta niissä on yksi ongelma: vaikka valtaosa jäähyistä on selkeitä, toisessa päässä on paljon tulkinnallisia ratkaisuja. Kun ottelut ratkaistaan pitkälti erikoistilannepelaamisen kautta, silloin tuomareiden merkitys otteluiden lopputuloksen kannalta ylikorostuu, mikä on vastoin urheilun sisäistä logiikkaa.\nToinen iso ongelma kapeissa kaukaloissa on herkempi asia, päävammat. NHL ei ymmärrettävästi pidä asiasta ääntä, mutta sisäpiirissä ongelma tiedostetaan.\nOngelman tekee NHL:n kannalta haasteelliseksi se, että kysymys ei ole tahallisuudesta, vaan pelin dynamiikan synnyttämästä ongelmasta. Pelaajat ovat nopeampia, varusteet ovat keventyneet ja luistinten terät ja jopa jää ovat kehittyneet sellaiseksi, että pelaajien absoluuttinen luistelunopeus on kasvanut.\nKun tämän päälle lisätään kapeiden kaukaloiden vaikutus pelin ja pelaamisen nopeuteen, pelissä syntyy jatkuvasti vaarallisia taklaustilanteita. Kovassa vauhdissa olevan pelaajan on pakko keskittyä kiekkoon, jolloin hän ei välttämättä näe kuolleista kulmista tulevia taklauksia. Juuri nämä, täydessä vauhdissa oleviin pelaajiin kohdistuneet taklaukset, jotka useimmiten ovat sääntöjen mukaisia, aiheuttavat päävammoja.\nJääkiekon kannalta ongelma on vakava. Jos peli synnyttää tilanteita, joista seuraa pahimmillaan vakavia päävammoja, asialle on tehtävä jotakin. Jos tapauksia tulee päivänvaloon koko ajan enemmän ja enemmän, on väistämätöntä, että esimerkiksi vanhemmat alkavat jossain vaiheessa pohtia, kannattaako lasta ylipäätään viedä sellaiseen harrastukseen.\nOngelmaan ei ole vielä reagoitu tosissaan, mutta sekin päivä tulee. Jos peliä ei voida enää hidastaa, varsinkaan kapeissa kaukaloissa, silloin ainoaksi todelliseksi keinoksi jää taklausten kieltäminen avojäällä. Pehmennetyt laidat ovat tervetullut uudistus, mutta ne eivät poista avojäällä tapahtuvia taklauksia ja niihin liittyviä päävammojen riskiä.\nRené Fasel perusteli kapeampaan kaukaloon siirtymistä sillä, että kannattajat haluavat jääkiekkoon lisää viihdettä. Tällöin olisi tietenkin hyvä määritellä, mitä viihde tarkoittaa jääkiekossa.\nNHL:ssä pelattava jääkiekko voi hyvinkin sopia pohjoisamerikkalaiseen viihdekäsitykseen; mennään päästä päähän, tilanteita syntyy koko ajan, tulee maaleja, nähdään taklauksia ja on kahinoita. Nähdään siis koko ajan actionia, toimintaa.\nNykyjääkiekko, varsinkin NHL:ssä, on kuitenkin jo niin nopeaa, että ihmissilmän on vaikea ja usein jopa mahdoton nähdä kiekkoa ja pelin sisällä tapahtuvia jääkiekkoilullisia hienouksia. Jopa ammattivalmentajien on parempi seurata peliä tv-ruudusta tai digilaitteiden avulla.\nKaukaloiden kaventamissuunnitelmat kertovat siitä, että Kansainvälinen Jääkiekkoliitto haluaa kumartaa NHL:lle. Pelistä ja lajista halutaan tehdä NHL:n standardien mukainen eräänlainen McDonald’s-tuote. Siinä kuitenkin unohdetaan, että maailman tähän saakka laadukkainta jääkiekkoa pelattiin vuoden 2014 olympialaisissa Sotšissa – isossa kaukalossa. Toki kyseessä oli lyhyt turnaus, jossa oli mukana maailman parhaat pelaajat, ja ottelut olivat panokseltaan merkityksellisiä, mitkä molemmat tekijät nostavat pelin tasoa. Myöskään NHL:ssä ongelma ei varsinaisesti ole ratkaisuotteluissa, vaan puuduttavissa sarjaotteluissa. Kapea kaukalo mahdollistaa sen, että niissä voidaan pelata peliä tuhoavalla tavalla.\nOlisi mielenkiintoista tietää, ketkä kaukaloiden kaventamista oikeasti ajavat ja mitkä ovat heidän motiivinsa. Se on tässä se iso pihvi.\nOn ymmärrettävää, että myös Suomessa kaukaloiden kaventamisesta puhutaan suureen ääneen. Jokainen seurajohtaja ja jäähallin rakentaja osaa laskea, kuinka monta maksavaa asiakasta enemmän halliin mahtuu tai kuinka paljon halvempaa neliömäärältään pienemmän hallin rakentaminen on, jos kaukaloa kavennetaan. Kolme tai neljä metriä ei kuulosta paljolta, mutta kun sen kertoo kaukalon pitkällä sivulla, päästään erilaisiin tuoli- ja neliömääriin.\nToinen mielenkiintoinen ulottuvuus kaukaloiden kaventamisessa on sen vaikutus suomalaiseen kiekkokontrolliin perustuvaan Meidän peliin. Asia pitää aukaista joskus juuriaan myöten, mutta kapea kaukalo syö huomattavasti Meidän pelin tehoja. 26 metriä leveässä kaukalossa voidaan puhua jopa 30–40 prosentin tehojen pudotuksesta.\nJääkiekkoa voidaan kehittää monella tapaa. Kaukaloiden kaventaminen ei kuitenkaan ole oikea tapa. Se heikentää jääkiekkoa pelinä.\nPäättäjien pitäisi mieluumminkin miettiä, että jos maaleja halutaan lisää, pitäisikö silloin mieluumminkin leventää maaleja 4–5 sentillä?\nTai jos kilpailua halutaan lisää, pitäisikö silloin rajoittaa pelaajien määrä 18 pelaajaan, mikä tarkoittaisi siirtymistä kolmella ketjulla pelaamiseen? Se parantaisi pienempien seurojen, paikkakuntien ja maiden mahdollisuuksia menestyä?\nVai pitäisikö tehdä se, mitä NHL:ssä pohdittiin muutama vuosi sitten – siirtyä pelaamaan 4 vastaan 4:llä? Sen jälkeen tila ei olisi ongelma edes kapeissa kaukaloissa.\nVaihtoehtoja kehittää peliä on lukuisia, mutta kaikilla vaihtoehdoilla on yksi yhteinen nimittäjä: niistä ei voida päättää fiilispohjalla, kuten kaukaloiden kaventamisessa ollaan jälleen kerran tekemässä. Ensin vaihtoehdot pitää tutkia ja analysoida, ja päätökset pitää tehdä tutkitun tiedon perusteella.\nSe on jääkiekon etu. Tällainen keskustelu ja toiminta eivät.\nTeksti: Raimo Summanen\n1 kommentti kohteessa ”Raimo Summanen: Kapea kaukalo on vaarallinen pelille ja pelaajille”\nPekka Laiho | maaliskuu 16, 2019 kohteessa 18:44 | Vastaa\nFiksu teksti! Olen kanssasi ihan samaa mieltä. Kaikesta!


Lantalogistiikan ja kipsin lisäksi Itämeren suojelemiseksi tarvitaan myös muita vaihtoehtoja - Mielipide | HS.fi\nLantalogistiikan ja kipsin lisäksi Itämeren suojelemiseksi tarvitaan myös muita vaihtoehtoja\nTutkimustulokset osoittavat metsäteollisuuden sivuvirtojen toimivan ravinnekuormituksen leikkaajina siinä missä kipsikin.\nJuha Nurminen ja Antti Herlin nostivat esiin (HS Vieraskynä 7.4.) kaksi Itämeren suojelun kannalta keskeistä seikkaa: peltojen ravinnekuormitusta vähentävän maanparannusaineen kipsin sekä lantaperäisten ravinteiden alueellisen keskittymisen.\nLuonnonvarakeskuksen tuottamat aineistot lantaravinteiden alueellisesta jakautumisesta ja peltojen kasvien mukaisesta lannoitustarpeesta osoittavat ravinteiden olevan osin ”väärässä paikassa”. Samat aineistot tarjoavat mahdollisuuden suunnitella ravinnekiertoja siten, että ravinteet suuntautuvat niitä tarvitseville peltolohkoille.\nNurminen ja Herlin tarjoavat ratkaisuksi muun muassa logistiikkaa osana systeemisen ongelman ratkaisua. Lanta sellaisenaan ei kuitenkaan ole kuljetettavissa kauas, joten tarvitaan myös lannan prosessoinnin osaamista, syntyvien kierrätyslannoitevalmisteiden agronomisen laadun tuntemusta sekä taloudellisia ja hallinnollisia ohjauskeinoja, jotka mahdollistavat kierrätyslannoitemarkkinoiden kehittymisen. Tarvittu systeeminen muutos on suuri, joten tarvitaan paitsi uudenlaista ajattelua ja toimintatapoja myös aikaa.\nKirjoitus nosti esiin laajamittaisen kipsinkäytön vesistökuormituksen vähentäjänä. Luonnonvarakeskus on kipsin ohella tutkinut myös orgaanisia maanparannusaineita. Tutkimustulokset osoittavat metsäteollisuuden sivuvirtojen toimivan ravinnekuormituksen leikkaajina siinä missä kipsikin. Nämä maanparannuskuidut tarjoavat vaihtoehdon sekä niille peltolohkoille, joille kipsin käyttö ei sovellu, että viljelijöille, jotka vaihtoehtoisesti haluavat lisätä maaperän toiminnoille suotuisaa orgaanista hiiltä peltoonsa.\nVesistövaikutusten vähentämisen työkalupakin laajentamiseksi ohjauskeinojen tulisi kohdentua monenlaisiin vaihtoehtoihin. Lannasta prosessoitujen kierrätyslannoitteiden tai teollisuuden sivuvirroista valmistettujen maanparannusaineiden mahdollisuuksia ei sovi unohtaa tukijärjestelmiä suunniteltaessa.\nVieraskynä|Peltojen kipsikäsittely antaa uutta toivoa puhtaammasta Itämerestä\nMielipide 7.4. 7:09


Mad Blogger: marraskuuta 2015\nMarkkinointi on sitä, kun ilmoitetaan ihmisille että tämmöinen tuote, tarjous, kauppa tai tapahtuma on olemassa. Markkinoinnilla yritetään saada ihmiset kiinnostumaan.\nTapahtumaa voi markkinoida eri tavalla, kuten lehtimainoksilla, TV-mainoksilla, julisteilla ja jopa sissi-mainonnalla.\nLehtimainonnassa mainostetaan samonalehdissä ja aikakauslehdissä. Mainokset on yleensä erotettu erilliselle sivulle joka on joko ensimmäinen sivu tai viimeinen sivu. Mainoksia saattaa olla joskus missä tahansä lehdessä. Tapahtumasta voi tehdä myös ihan normaalin jutun lehteen.\nTV-mainonnassa esitetään pieniä videopätkiä sarjojen ja elokuvien välillä. Mainokset on yleensä suunniteltu ohjelman mukaisen kohderyhmän perusteella. Esimerkiksi lasten ohjelmien aikana mainostetaan lasten leluja.\nJulisteita levitetään ympäri aluetta jota tapahtuma koskee. Julisteita voidaan myös levittää rakennuksiin missä yleensä oleskelee paljon kohderyhmää.\nSissi-markkinoinnilla luodaan esitapahtuma, tehdään jotain semmoista erikoista jota normaali ihminen ei tekisi (mutta ei kuitenkaan vahinkoa tuottavaa) joka pääsee sanomalehden kanteen ja samalla mainostetaan tapahtumaa. Esimerkkinä toimii tuhat pahvista Nicki Minaj -figuuria helsingin tuomiokirkon portailla, jolla mainostettiin hänen konserttia.\nSosiaalinen media on myös hyvä markkinointipaikka sillä suurin osa ihmisistä tykkää viettää aikaa siellä. Nettisivut tarjoavat erilaisia mainospaikkoja, jotka näkyvät koko Suomessa tai jopa maailman laajuisesti.\nMainostaminen ei ole kuitenkaan ilmaista. Olkoot se vaikka perus mainos paikka josta peritään maksua tai sitten paperit joihin tulostetaan julisteita.\nOli taas se aika jolloin yhdeksäsluokkalaiset päättävät minne menevät seuraavaksi jatko-opintoihin. Tietenkin jos opettajat tuovat väkisin esittelykierrokselle, ovat oppilaat ihan puhki kierrelessään ympäri koulurakennusta ilman mitään kunnon istumapaikkaa, joten päätimme tehdä vähän mielenkiintoisempaa toimintaa.\nTeimme luokkaan erilaisia kuvauspisteitä kuten esimerkiksi Halloween kuvaukset. Siellä toisen vuoden opiskelijat puettiin vamppyyreiksi, haamuiksi, luurangoiksi ja niin edelleen. Kuvaukset oli järjestetty asiakastyöksi.\nEnsimmäisen vuoden opiskelijat olivat juontamassa ja kertomassa mitä kaikkea visualisti opintoihin kuuluu ja kuinka kivaa täällä on opiskella.\nMinä taas puolestaan työskentelin Illustrator pisteellä tekemässä omia taideteoksiani.\nOlemme jälleen aloittaneet työssäoppimisen. Tällä kertaa paikkana on Salon kaupungin kekustassa sijaitseva Tokmanni.\nTokmanni on tunnettu suuri tavaratalo, jossa on pääasiassa kohtuullisen halvat hinnat ja siellä myydään mm. vaatteita, sisustus tekstiilejä, keramiikkaa, työkaluja, hygieenia tuotteita, leluja ja ihan vaan päivittäistavaroita (Kuten ruokaa ja sen semmoista)\nMyymäläketjun päävärit ovat musta ja punainen. Se näkyy esimerkiksi myymälän logossa, sisustuksessa sekä Kaupan omilla verkkosivuilla ja mainoslehdissä.\nMyymälän jouluilmeeseen kuuluu punainen puupinta ja vihreät kranssi reunukset sekä perus lumihiutaleet. Tokmannin jouluriehaan osallistuu myös myymälän oma maskottitonttu. Nämä näkyvät esim. massa-alueilla, hintalapuissa, myymälän sisällä olevissa kylteissä, ostoskasseissa ja mainoslehdissä.\nTavarat ovat laitettu hyllyihin suoriin ja ryhdikkäisiin linjoihin ja tavaraa on runsaasti. Tuotteet on myös lajiteltu käyttöliittymän mukaiseksi ja tavarat on helppo löytää. Myymälän rakenne on kuitenkin suunniteltu sillä tavalla että asiakas ei pääse sisäänkäynnistä ulos, vaan joutuu menemään kassan kautta jonne pääsee vain kiertämällä koko kaupan.\nSesonki-tuotteet ovat asetettu sisäänkäynnin lähelle tai pääkäytävän varrella oleviin massa-alueisiin.\nSalon keskustan kauppaan tultaessa nenään osuu kaikenlaisia tuoksuja kuten uusi muovi sekä vaatteet ja tekstiilit. Kynttilähyllyn kohdalle tullessa nenään osuu sekoitus erilaisia hajukynttilöitä ja steariinin tuoksuja. Kynttilöiden jälkeen haistaa villalangat ja vahakankaat sekä mausteet ja ruokatuotteet. Kassaa kohti tultaessa voi haistaa saippuoita meikkejä ja muita hyvinvointituotteita.\nTunnisteet: Koulutöitä, Mietteitä, Työssäoppimista\nIsänpäivä oli lähestymässä ja myymälään tuli uusia kaulluspaitoja, joten työnantajani pisti minut tekemään luokkakaverini kanssa hot-spottia isänpäivän myyntiin.\nEnsimmäisenä aloimme luokkakaverini kanssa miettiä, mitä isä haluaisi lahjaksi. Lopputuloksena oli monenlaisia hygieniatuotteita, kuten deodorantti ja shamppoo. Aloimme myös miettiä värejä jotka sopivat kauluspaitojen kanssa. Paidat olivat pääsääntöisesti ruudullisia ja päävärit olivat sininen, valkoinen ja musta. Jossain niistä kauluspaidoista oli kuitenkin pieniä punaisia raitoja, joten päätimme kuskata vähän myös punaisen sävyisiä tuotteita.\nAlommie luokkakaverini kanssa tuoda erilaisia tuotteita ja päätimme, mitkä niistä sopivat tarpeeksi hyvin teemaan sekä väreihin. Tuotteita oli mm. deodorantteja, Hiusgeeliä, partahöylä sekä "Isännän" Hygienia pakkaus.\nLaitoimme vielä miesten aamutohveleita alas ja toimme muutaman suklaarasian hyllyn viereen. lopulta toimme vielä isänpäiväkortit selventämään että tästä saa ottaa isälle mukavan lahjan.\nTunnisteet: Koulutöitä, Käytäntöä, Työssäoppimista\nToisiksi viimeisellä viikolla minut laitettiin muitten työssäoppijoitten kanssa laittamaan lelujen massa-aluetta kuntoon. Mukana oli luokkakaverini ja merkonomin puolelta yksi työssäoppija. Massa-alue oli jo puoliksi koottu, joten aloitus oli hiukan helpompaa.\nAloimme merkonomiopiskelijan kanssa kuskata lautapelejä erikseen lelu-pisteeltä massa-alueelle, jonka jälkeen kuljetimme niitten lavan niitten perässä ja lastasimme lautapelit siihen takaisin.\nSeuraavaksi meille oli annettu ohjeeksi järjestää poikien ja tyttöjen lelut erikseen, että toisessa päässä oli tyttöjen ja toisessa poikien. Lelut oli jo valmiiksi järjestelty, mutta ne olijärjestelty niin, että tyttöjen oli toisella puolella ja poikien toisella. Lautapelit piti myös järjestää massa-alueen päätyyn, joka oli hieman hankalaa niiden määrän takia.\nKun saimme lautapelit kuntoon, siirryimme tyttöjen leluihin. Joukossa oli mm. erilaisia meikkipäitä, nukkeja ja pieniä pehmokoiria. Koirien joukosta löytyi myös hyppivä mopsi liiketunnistimella, joka hankaloitti järjestelyä huomattavasti, koska se alkoi hyppimään kun sitä siirsi, sekä sitä ei voinut laittaa semmoiseen paikkaan missä se olisi hyppinyt itsensä kumoon.\nPäätimme jättään poikien ja tyytöjen väliin sukupuoli neutraaleja leluja, kuten esimerkiksi soittimia.\nPoikien puolta sainkin yksinäni järjestellä, koska muut työssäoppijat olivat jo päässeet kotiin. Järjestelyä hankaloitti se, että poikien leluja oli huomattavasti vähemmän kuin tyttöjen. jouduin sitten kuskaamaan hyllyiltä lisää tavaraa massapisteille.\nSaatuani massa-alueen järjesteltyä, pyysin vakituista työntekijää tulostamaan leluille hinnat ja pääsin kotiin.\nMyymälään tuli paljon kaikenlaista jouluisaa tavaraa, mukaan lukien uusia vahakankaita. Noh. Työnantajani oli laittanut minut ja apuopettajani Taijan asialle laittamaan kaikki vahakankaat paikalleen houkuttelevan näköisiksi.\nEnsimmäisenä katsoimme kaikki kesäiset vahakankaat pois hyllyiltä ja veimme ne varastoitavaksi. Jätimme kuitenkin kaikki kankaat jotka olivat ajattomia. Seuraavaksi avasimme paketit ja katsoimme minkä näköisten kankaitten kanssa työskentelemme. Paketissa oli mm. perus porokuviollinen vahakangasrulla ja sydänkuvioinen ihan kangaskangas.\nAloimme Taijan kanssa laittaa rullia telineeseen.\nKun saimme kaikki rullat paikoilleen aloin miettiä värijärjestystä. Kaupan mukaan kaikki "kangaskankaat" kuuluu ylös ja onneksi kaikki semmoiset olivat vaalean ruskeita. Aloin järjestellä vaaleita ylös a punaisimmat tuli alas. Syynä siihen oli että vaalean ruskea on aika huomaamaton väri jos sitä ei laita silmien tasolle ja punainen taas pistää silmään mikä saa asiakkaan huomion vaikka onkin alhaalla. Toisella puolella taas vihreät tuli alas.\nMinulle annettiin tehtäväksi järjestellä lankakerät oikeille paikoilleen, koska ennen Tokmannin remonttia langat oli laitettu peilikuvana moduuleihin asiakkaitten kierron mukaan. Välillä langat olivat loppuneet ja laitettiin tilalle uusia niin lanka moduulit olivat ihan sekaisin. Noh. minulle oli annettu moduulikartta ja aloin heti hommiin.\nEnsin aloitin yksivärisistä Seitsemän Veljen langoista jotka olivat onneksi täysin peilikuvaksi asetettu. Laitoin väri kerrallaan lankoja koriin ja laitoin oikean värin niitten tilalle. Homma alkoi mutkittua kun pääsin Seitsemän Veljeksen Raitaan missä langat eivät olleet ainoastaan peilikuvamaisesti.\nNallelangat olivat taas täysin väärässä paikassa.\nSaatuaani yhden seinän valmiiksi siirryin toiselle puolelle missä oli mm. Nordic Wool ja Isoveli-langat. Joukossa oli myös yksi lylimääräinen lanka merkki mitä ei edes ollut listalla joten jouduin kysymään muilta työntekijöiltä, mitä teen.\nLoppujen lopuksi langat oliva kaikki siististi omilla paikoillaan.\nTokmannilla oli alkamassa joulusesonki ja joulukoristeita tulvi ovista ja ikkunoista. Minun tehtävä oli laittaa ne hyllyyn houkuttelevan näköisesti ja että asiakkaat ostavat niitä.\nAloitin ensimmäisenä hyllyn vasemmalta puolelta johon vain laitoin tavaroita ja katsoin mitkä sopivat sinne ja mitkä ei. Koukkuihin laitoin erilaisia koristeita joita löysin laatikoista ja järjestelin ne loppuvaiheessa.\nKoristeiden mukana oli tullut myös askartelu tarvikkeita joita laitoin myös hyllyyn. Myöhemmin Minulle annettiin ohjeet että kaikki askarteluvälineet meneekin leluosaston viereen.\nLoppujen lopuksi laitoin Kaikki koristeet myymälän mukaiseen kuntoon ja valitettavasti unohdin ottaa kuvan siitä.\nSuurien tonttujen seasta oli myös tullut tämä tonttu, jolla oli parta kuin Zeuksella. (Ainakin melkein...)\nEnsimmäisenä työpäivänä heräsin jo kuudelta ja aloin valmistautua lähtemään kahdeksaksi töihin. Tultuani työpaikalle, minulle annettiin paksu nippu papereita joissaa kerrottiin käytännön asioista työpaikalla, kuten asiakkaan kohtaamisesta, vaitiolovelvollisuudesta sekä mitä teen jos havaitsen myymälä varkauden.\nLuettuani koko paperinipun, minulle annettiin tarjoushintalappuja ja minun piti pistää ne paikoilleen. ja tietenkin ensimmäisenä päivänä en löytänyt suurinta osaa tuotteista.\nSeuraavana alettiin purkaa lastia ja laittamaan tuotteita paikoilleen. Eihän siinä nokka kauaa tuhissut kun kaikki tuotteet olivat jo paikoillaan.\nRuokatauolla päätin mennä Hesburgeriin syömään joka ei varmaan ollut minu viisaimpia päätöksiäni...\nLoppupäivästä tein etuvetoja ja siivosin tekstiilipuolta ylimääräisistä henkareista.\nTöissä aika kului niin nopeasti että tultuani kotiin olin jo ihan puhki, enkä edes huomannut sitä.\nTöissä tulee kaikkea kivaa opittavaa kuten uusia sanoja ja asioita. Jotkut vähän tutumpia ja jotkut aivan uusia mutta kuitenkin tärkeitä muistaa työpaikalla. Tässä jonkin verran lyhyesti selitettyjä sanoja;\nSesonki-alue on paikka missä myydään ajankohtaisia sesonki tuotteita ja löytyy yleensä Kaupan sisäänkäyynin lähellä.\nMassa-alueet ovat isoja lavoja jotka sijaitsevat yleensä keskellä kauppaa ja pääkäytävällä. Niihin lastataan tuotteita jotka ovat ajankohtaisia joko alennusmyynnin takia tai ihan vaan kauden takia.\nSama kuin massa-alue mutta sijaitsee hyllyjen joukossa ja on selkeästi erottuva esim. suurilla A2:n kokoisilla hinta- ja tarjouslapuilla.\nHyllyryhmiä jotka ovat allekkain ja usein sisältävät samoja tai samankaltaisija tuotteita.\nAsiakkaat ottavat tavaroita hyllyltä jättäen niihin koloja ja niitä korjataan etuvedoin joka takoittaa tuotteiden tuominen hyllyn etuosaan jotta asiakkaa yltävät niihin paremmin sekä saadaan hyllyt näyttämään täydeltä.\nJotkut tuotteet ovat arvokkaita ja ovat sen takia varkauden kohteita, joten niihin kuuluu laittaa hälyt hävikin ehkäisemiseksi. Niitä ovat mm. 'Spider', kotelo ja erilaiset hälytarrat.\nOvat tuotteita jotka ovat joko hajonneet, pilalle mennet tai lähteneet kävelemään varkaan mukana. Niitä yritetään ennaltaehkäistä erilaisilla varatoimilla, kuten hälytyksillä, hyllyttämällä uudet taakse tai laittamalla vain yksi tuote hyllyyn ja loput varastoon.\nlaitetaan tuotteet varastoon esim. silloin jos ne eivät ole enää ajankohtaisia.\nTunnisteet: Koulutöitä, Teoriaa, Työssäoppimista\nTyöasu on todella tärkeä osa asiakaspalvelussa, koska asiakkaitten täytyy tunnistaa kaupan työntekijät. Muuten he vaeltelisivat kaupassa tietämättä keneltä kysyä apua. Työasu on myös tärkeä siltä kannalta että näyttää asianmukaiselta.\nTyövaatteitten tulee näyttää neutraalilta eikä silmään pistävältä. Esim. räikeät vaatteet ovat jyrkästi kiellettyjä suurimmassa osassa työpaikoista. Jo ennen ensimmäistä työpäivää minulle kerrottiin, että nimun pitää tulla töihin perus mustissa vaatteissa eli omasta vaatekaapista musta T-paita sekä tummat housut.\nTyöpaikalta sain Tokmannin omat viinin punaiset liivit missä oli taskuissa mattoveitsi laatikoiden avaamiseen sekä kuulakärkikynä lastien kuittaukseen.\nTyöpaikalla on hyvä myös muistaa perushygienia. Asiakkaat eivät tykkää jos työntekijä haisee jo kauas. Rasvaiset hiukset ja keltaiset hampaat alentavat myös asiakkaan luottamus tasoa, eikä se myöskään näytä asianmukaiselta. Hiukset on myös hyvä pitää kiinni.\nTärkein asuste asiakaspalvelussa on kuitenkin raikas ja iloinen hymy.


FinnMETKO on kasvanut suurmessuiksi - Jämsän Myllymäki | Invest in Jämsä\nJämsä on erinomainen paikka suurempien messujen järjestämiseen. Konealan ammatti- ja myyntinäyttely FinnMETKO on järjestetty Jämsän seudulla jo 17 kertaa 1980-luvun lopulta lähtien.\nFinnMETKO:n näyttelyjohtaja Erkki Eilavaara mainitsee Jämsän hyvistä puolista ensimmäisenä loistavan sijainnin.\n– Jämsä on risteyspaikka ja täältä kulkevat junat. Tiet vievät Lahteen, Jyväskylään ja Tampereelle sekä Mänttään ja Petäjävedelle.\nJämsä on Eilavaaran mukaan myös selvästi halvempi paikka järjestää isoja messuja kuin suuremmat kaupungit. Majoituspuolella Jämsä on kuitenkin parempi kuin monet suuremmat paikkakunnat.\n– Himoksessa ja Jämsän seudulla on yli 3 000 vuodepaikkaa, mikä on enemmän kuin vaikka Tampereella tai Jyväskylässä. Jämsässä on myös kaikki tarvittavat palvelut.\nFinnMETKO on juurtunut niin hyvin Jämsän seudulle ja Myllymäkeen, että messuyritys on myös investoinut alueen teihin ja parkkipaikkoihin. Eilavaara sanoo, että vuosien aikana muitakin paikkoja messuille on tutkittu, mutta poislähteminen Jämsästä olisi hänen mukaansa METKO:lle takaisku.\n– Vieraamme ja asiakkaamme ovat Jämsästä muutaman tunnin ajomatkan päässä, hän toteaa.\nJämsä tukee FinnMETKO:a\nErkki Eilavaara valittiin Jämsän kaupungin vuoden 2016 yhteistyökumppaniksi. Kuvassa kaupunginjohtaja Ilkka Salminen ojentaa Jämsän Äijä -patsaan.\nFinnMETKO:n yhteistyö Jämsän kaupungin sekä paikallisten yrittäjien, asukkaiden ja maanomistajien kanssa on Eilavaaran mukaan sujunut erinomaisesti.\n– Jämsänkosken kaupunki, ja myöhemmin Jämsä, on tukenut meitä hienosti. Sopimusympäristö on oikein hyvä. Rahallista tukea emme tarvitse.\nFinnMETKO aloitti vuonna 1987 pienenä muutaman sadan ihmisen messutapahtumana. 30 vuodessa METKO on kasvanut noin 36 000 vieraan kolmipäiväisiksi suurmessuiksi. Esillä on nykyään paljon muutakin kuin maatalous- ja metsäkoneita.\n– METKO ei ole enää pelkkä konenäyttely, vaan paremminkin yrittäjien monialanäyttely. Esimerkiksi logistiikka on nykyään suuremmassa osassa, Eilavaara sanoo.\nSyy METKO:n menestykseen on hänen mukaansa yhteistyökuvioissa, alihankkijat on koulutettu osaaviksi ja oma henkilökunta on taitavaa.\nEilavaara toteaa, että METKO:n tekemät investoinnit Myllymäen näyttelyalueeseen ovat hyödyntäneet muitakin samaa aluetta käyttäviä. Myllymäessä on pidetty muun muassa koiranäyttelyitä, rallikisoja sekä Jukolan viesti vuonna 2013.\nSyksyn 2018 FinnMETKO-näyttelyn näytteilleasettajat ovat sanansa sanoneet: parasta näyttelyssä on hyvä tunnelma ja oikeat kävijät. Näyttelyn rennossa tunnelmassa tavoitettiin oikea kohderyhmä ja tehtiin kauppaa. Yleisesti myös näyttelyn järjestelyt koettiin onnistuneiksi.\nTutustu näytteilleasettajatutkimukseen: näytteilleasettajat\nTutustu kävijätutkimukseen: kävijät\nFinnMETKO 2022 järjestetään 1.–3.9.2022\nEtusivu » FinnMETKO on kasvanut suurmessuiksi


Kuusikymppinen Arto selviytyy päihdeongelmastaan vain muiden avulla - Studio55.fi\nKuusikymppinen Arto selviytyy päihdeongelmastaan vain muiden avulla\nStudio55.fi > Terveys Julkaistu 02.08.2009 20:00 (Päivitetty 05.12.2012 11:48)\nAlkoholismi. (Kuva: Maria Airio/Lehtikuva)\nAlkoholi on iso osa kuusikymppisen Arton elämää. Vähän liiankin iso. Arto sanoo käyttävänsä alkoholia päivittäin. Hän tarvitsee selviytyäkseen muiden apua. Sitä hän onnekseen saa kotipaikkakuntansa toimintakeskuksesta.\n− Ilman tätä toimintakeskusta olisin ollut hukassa kymmeniä kertoja. Tästä on ollut todella suuri apu, vaikka paikan ovi olikin ensin todella raskas avata, Arto sanoo.\nJotain toimintakeskuksen tärkeydestä kertoo se, että Arto murtuu kyyneliin puhuessaan paikasta. Hän ei osaa nimetä yhtä syytä juomiselleen.\n− Voi olla, että tätä on ollut suvussa. Matkan varrella on ollut parisuhdeongelmia, ja kaikki asiat ovat olleet nipussa, Arto miettii.\nSen hän ainakin tietää, ettei ole ongelmansa kanssa yksin. Arto näkee ympärillään ikäisiään kohtalotovereita.\n− Aika hemmetin monella juominen on elämäntapana. Sitä ei voi kuin katsoa vierestä, koska juominen on jokaiselle hyvin henkilökohtainen asia. Puhuminenkaan ei oikein auta, kun jokaisen pitää itse tehdä se päätös, Arto pohdiskelee.\nArto on kokeillut elämää ilman viinaa. Aivan kuivin suin hän ei kykene elämäänsä elämään, mutta jonkinlainen ote Artollakin on.\n− Minun onneni on se, että minun on pakko tehdä jotain. Siksi olen ajokunnossakin päivittäin. Mutta juominen on kuitenkin tullut tavaksi.\n− Olen ajatellut elämistä ilman viinaa ja kokeillutkin sitä. Elämässä näkyy silloin värit, muuten on aika mustavalkoista. Kannustan kaikkia jättämään viinan, Arto sanoo.


Jännitystä aikuisten vapaa-aikaan - Tuttu ja Turvallinen.fi\nHome / Ajankohtaista / Vinkki Jännitystä aikuisten vapaa-aikaan\nJännitystä aikuisten vapaa-aikaan\n| Categories: Ajankohtaista, Vinkki\nTuttu ja turvallinen ottaa nyt kohteekseen rahapelaamisen, ja siinä tapahtuneen muutoksen kohti mobiilipelaamista. On nimittäin tilastollisesti laskettu että vuoteen 2025 mennessä eurooppalaiset pelaavat enemmän rahapelejä mobiilisti kuin tietokoneella. Samalla on myös vähitellen tapahtumassa isoja muutoksia ns. kivijalkaliikkeissä, joiden tulee elääkseen kehittyä monipuolisiksi viihdekeskuksiksi, sillä pelkkä vedonlyöntikohteiden tarjonta ei riitä – kun jokainen voi missä ja koska tahansa omalla älylaitteellaan kirjautua omalle pelitililleen ja asettaa omat panoksensa suosikilleen.\nPelaaminen on siis muuttunut paljon viimeisten vuosikymmenen aikana ja jatkaa muutostaan. Yksi iso muutoksen kulmakivi on ollut lisääntynyt vapaa-aika ja tekninen kehitys. Nykyään jokainen 18-vuotta täyttänyt voi pelata missä ja koska vain omalla älypuhelimellaan ja valittavissa ovat niin perinteiset vedonlyöntikohteet, automaattipelit kuin nykyään myös livekasinopelit suoraan kännykällä – suoratoistotekniikalla!\nLivekasino pelaaminen kasvaa vuosi vuodelta\nVarsinkin ylläolevan kuvan esittämä livekasinopelaaminen on kasvamassa huikeata vauhtia, eikä ihme. Enää pelaajien ei tarvitse matkustaa kasinolle kokeakseen kasinoiden pelit, vaan riittää kun kirjautuu kännykällä tai tietokoneella livekasinoita tarjoavalle nettikasinolla, ja pääsee esimerkiksi ruotsalaisen Evolutionin pelipöytiin.\nSamalla kun pelit ovat tulleet helpommin saatavilla ja valinnanvara on lisääntynyt, on myös mahdolliset ongelmat lisääntyneet – eikä kyse ole vain rahallisesta ongelmasta, vaan yleensäkin vapaa-ajan hallinnan ongelmasta. Tässä siihen pari vinkkiä.\nHallitse itsesi – hallitse vapaa-aikasi\nVapaa-aikaa on meillä useimmilla enemmän kuin koskaan aikaisemmin ja sen täyttäminen alkaa jo tuntua työltä – siksi meidän tulee hallitan omaa vapaa-aikaamme paremmin, ja meidän on opeteltava hallitsemaan aikaamme paremmin. Esimerkiksi rahapelaaminen tarjoaa hyvän ajanvietteen ja jännityksen, mutta pelaajan pitää osata pitää pelaamisessa taukoja ja muistaa myös muu elämä. Hyvä vinkki on testata CBD-öljyä omaan käyttöön. Kyseessä on yksi luontaistuotealan viimeisimmistä trendeistä, ja CBD-öljyjen kerrotaan auttavan unen kanssa ja ahdistuksen yms kanssa, ja siksi siitä voisi olla hyötyä kenelle tahansa. Nimittäin hyvin nukuttu yö on aina parempi, kuin huonosti nukutta, ja muutama huonosti nukuttu yö putkeen aiheuttaa jo arjessa paljon ongelmia, mm. keskittymiskyky ja sosiaaliset taidot heikkenevät. Mutta lue lisää täältä, niin tiedät mistä CBD-öljyissä on kyse, ja mistä voisit tilata itsellesi testin.\nSiinä missä pelaaminen tuo vapaa-aikaan jännitystä, on hyvä muistaa myös oman kehomme tarpeet kuten nukkuminen, juominen, syöminen ja liikkuminen. Esimerkiksi se tosiasia, että älä juo alkoholia pelatessasi pitäisi olla kaikille itsestään selvää, nimittäin alkoholi muuttaa useimman meidän käyttäytymistämme ja otamme monesti turhia riskejä alkoholin vaikutuksen alaisina.\nToisaalla myös liian raskat syöminen illalla ja iltapelaaminen eivät käy yhteen – mutta syö vähemmän ja terveellisemmin ja juo vaikka hedelmämehuja tai vettä, niin pysyt varmasti skarppina ja nautit pelaamisestakin enemmän. Hyvä vinkki on myös lähteä ulos kävelylle. Et ehkä usko, mutta jo puolen tunnin kävelyhetki ulkona ilman älylaitteita antaa silmillesi ja aivoillesi tarvittavan tauon, ja jaksat taas aivan uudelle keskittymiselle jatkaa pelaamista.\nLuo tasapainoinen kokonaisuus\nPelaaminen aiheuttaa 2-4% rahapelaajista oikeita ongelmia. Ongelmat voivat tulla liiallisesti rahallisesta häviämisestä tai liiallisesta pelaamista ajallisesti. Siksi jokaisen pelaajan on hyvä seurata omaa pelaamistaan, ja tehdä se itselleen rehellisesti. Edellä mainitut tauot, juominen ja syöminen ovat hyviä perusteita, jotka auttavat pitämään oman kehon ja mielen kunnossa, ja rahapelaaminen sinällään ei ole huono asia, mutta sinun pitää tietää mitä teet.\nRahapelaaminen on suureksi osaksi onnea ja sattumaa. Jopa pokeripöydissä ja urheiluvedonlyönnissä onnella on suuri merkitys, ja siksi ei koskaan pidä lähteä tupla-tai-kuitti linjalle, vaan suunnitella oma pelaaminen budjetin kautta, eli kuinka paljon pelaan minäkin kuukautena – ja sen jälkeen aina katsoa, mikä oli tulos, tuliko tappiota vai voittoa, ja kuinka paljon ajallisesti tuli pelattua. Heti kun jokin raja-arvo ylittää oman suunnitelman, tee jotain muuta. Käy kavereilla, soita sukulaisille, lähde ajelulle, käy kävelyllä – nauti elämästäsi muutenkin kuin vain hakemalla jännitystä peleistä, ne pelit eivät mihinkään lähde, ne ovat siellä odottamassa sinua myös tauon jälkeen, vaikka pitäisit kuukauden pelitauon, se ei haittaa.\n← Asuntomarkkinat ovat erilaiset eri paikkakunnilla Suomessa\nS-Pankin puolivuosikatsaus 1.1.–30.6.2021: Vahva tulos ja kirkastuneet näkymät →


Käyttöehdot - Feminett-Outlet\nFEMINETT Oy, y-tunnus: 0103761-4, osoite: Pulttitie 6; myy tuotteita yrityksille ja täysi-ikäisille yksityishenkilöille EU-alueelle. Nämä toimitusehdot soveltuvat tuotteiden tilaamiseen verkkokaupassamme sekä vastaaviin toimituksiin.\nNämä toimitusehtomme ovat voimassa 1.7.2020 alkaen. Voimme muuttaa toimitusehtoja yksipuolisesti aika ajoin, joten tutustuthan toimitusehtoihimme joka kerta etukäteen kun tilaat tuotteita verkkokaupastamme.\nVerkkokaupan tuotteiden ominaisuudet ja hinnat on esitetty kunkin tuotteen tuote-esittelyn yhteydessä. Pidätämme oikeuden hintojen ja toimituskulujen muutoksiin, joten tarkastathan ko. hinnat ostoskorista ennen kuin hyväksyt tilauksen. Tuotteiden hinnat sisältävät 24% ALV veroja, joka ilmenee ostoskorissa ja tilausvahvistuksessa. Verkkokaupan kaikki tuotteet alennettu vähintään -50% alkuperäisestä hinnasta.\nTarjoamme maksuttoman toimituksen Suomen Postin ja Matkahuollon noutopisteisiin. Maksuton toimitus ei koske kotiinkuljetuksia. Kotiinkuljetuksesta veloitetaan lisähinnan, eri kuljetustapojen mukaan. Näet tilauksestasi veloitettavat toimituskulut (jos toimituskuluja veloitetaan) ostoskoristasi ennen kuin hyväksyt tilauksen.\nYleisimmät toimitusaikamme EU-alueelle ovat tilauksesta ja toimitustavasta riippuen 2-7 päivää. Tarkemmat ajat ilmoitetaan tuotevaihtoehtojen yhteydessä.\nPeruutusoikeus koskee vain ja vastaavasti palautettavien tuotteiden on oltava alkuperäispakkauksessa, käyttämättömiä ja hyvin takaisinlähetystä varten pakattuja. Huomioi tuotetta sovittaessasi, ettei siihen tartu tuoksuja, tahroja, hiuksia tai esimerkiksi eläinten karvoja. Emme ole velvollisia ottamaan vastaan asiakaspalautuksina ja korvaamaan tuotteita, jotka ovat vahingoittuneita tai käytettyjä.\nMikäli tuotteen saadessasi huomaat siinä jotain kuljetuksen aikana syntyneitä vaurioita, teethän asiasta vahinkoilmoituksen heti noutopisteessä ja ilmoitat asiasta viipymättä myös meille alla olevaan sähköpostiin, sopiaksesi vaihdosta tai palautuksesta.\nTuotteen palauttaminen ja ehdot\nPalauttaminen on Sinulle maksutonta. Saadaksesi palautuskoodin meiltä maksuttoman lähetyksen toimittamiseen, ilmoita meille kirjallisena alla olevaan sähköpostiin tilauksen peruttamisesta, ja toivomme että kerrot syyn miksi olet palauttamassa tuotteen. Saat sähköpostiisi koodin palautuslähetystä varten.\nJos kauppa perutaan, tavara on palautettava viivytyksettä ja viimeistään 14 päivän kuluttua tavara vastaanottamisesta. Palauttajan on tarvittaessa näytettävä toteen, että tavara on palautettu määräajassa, esimerkiksi palautuskuitilla.\nPalauttaessasi toimitetun tilauksen, liitä siihen mukaan nimesi ja yhteystietosi sekä tilinumerosi maksun palautusta varten.\nHyvitämme palauttamasi tuotteen, käyttämäsi maksutavan mukaisesti mahdollisimman pian sen jälkeen, kun olemme vastaanottaneet ja käsitelleet palautuksesi varastollamme.\nFeminett Oy Pulttitie 6, 00880 Helsinki\nboutique@feminett.fi GSM +358 40 5009791\n+358 40 5009791\nma-pe. klo 10-16\nFeminett Oy ei vastaa mistään tilaukseen, toimitukseen tai tuotteeseen liittyvästä tai mistään edellä mainitusta aiheutuneesta välillisestä tai välittömästä tai muusta vahingosta paitsi siihen asti kuin pakottava määräys kuluttajanasuojalaissa tai muussa pakottavassa laissa on kyseisen vahingon osalta toisin määrännyt.


Pyhä marttyyri ja tunnustaja Tiihon, Moskovan ja koko Venäjän patriarkka – Pyhän Kosmas Aitolialaisen Veljestö\nPyhä marttyyri ja tunnustaja Tiihon, Moskovan ja koko Venäjän patriarkka\nPyhä pappismarttyyri ja tunnustaja Tiihon, Moskovan ja koko Venäjän patriarkka (1865–1925)\nTM Anssi Savolainen\nVuodet 1865–1900: lapsuus, varhaisaikuisuus ja munkiksivihkimys\nHänen pyhyytensä patriarkka Tiihon syntyi 19.1.1865 Pihkovan maakunnassa Klinin kylässä pappi Ivan ja Anna Bellavinin perheeseen ja sai nimekseen Vasili. Pappi Johanneksella ja Annalla oli kolme poikaa. Vasili eli veljiensä kanssa lapsuutensa Toropetsin kylässä, jonka Herramme Kirkastumisen kirkossa heidän isänsä Ivan toimi pappina. Vasili oli iloinen, huumorintajuinen, lempeä ja vietti paljon aikaa kirkossa. Hän auttoi kavereitaan usein kotiaskareissa ja myöhemmin koululäksyissä.\nVuonna 1872 Vasili aloitti koulunkäynnin Toropetsin hengellisessä koulussa, jossa hän opetteli uskontoa, kirkkohistoriaa, venäjän ja kirkkoslaavin lukemista sekä venäjän kielioppia, kirjoitusoppia, laskuoppia, latinan ja kreikan alkeita, kirkon sääntöjä ja kirkkolaulua. Suunnilleen näihin aikoihin isä Ivan näki unen, jossa hän keskusteli edesmenneen äitinsä kanssa. Tämä sanoi perheen pojista, että yhdestä tulisi onneton, yksi kuolisi nuorena ja tuotaisiin takaisin Toropetsiin, mutta yhdestä tulisi suuri. Isä Johannes osoitti kädellään aina kyseistä poikaa kertoessaan, mitä hänen äitinsä oli sanonut. Ennusuni kävi toteen myöhemmin, kun Vasilista oli tullut Alaskan piispa – hän saattoi hautaan tuolloin nuorimman veljensä takaisin Toropetsiin.\nPäästyään Toropetsin kirkollisesta koulusta vuonna 1878 Vasili pyrki Pihkovan seminaariin 13-vuotiaana. Vasilin koulukaverit pitivät lempeäluontoisesta ystävästään ja kutsuivavat häntä leikillisesti ”Esipaimeneksi”. Vasili osoittautui erityisen lahjakkaaksi dogmaattisen teologian saralla ja valmistui yhtenä luokkansa parhaimmista vuonna 1884. Hän pyrki ja pääsi opiskelemaan 19-vuotiaana nuorukaisena Pietarin teologiseen akatemiaan, missä opiskelukaverit kiusoittelivat taas Vasilia kutsuen häntä ”patriarkaksi” ja laulaen hänelle joskus ”monia vuosia, Teidän pyhyytenne”. Vuonna 1888 11.7. Vasili valmistui akatemiasta teologian kandidaatiksi ja palasi Pihkovan seminaariin dogmaattisen ja moraalisen teologian sekä ranskankielen opettajaksi. Hän eli Pyhän Nikolaoksen kirkon lähellä olevan pienen puutalon yhdessä siipirakennuksessa.\nJoulukuun 14, 1891 (tai toisen lähteen mukaan joulukuun 22., 1892) Pihkovan piispa Hermogenes vihki hänet munkiksi 26-vuotiaana Pihkovan seminaarin kirkossa. Munkiksi vihkimystä ei ollut tapahtunut usein Pihkovassa, ja ihmiset pitivät lempeästä ja toimeliaasta Vasilista, joten pieneen kirkkoon oli tullut paljon uteliasta kirkkokansaa. Kerrotaan, että toisessa kerroksessa sijainneen kirkon lattian alle piti laittaa tukipaaluja, jotta kirkko ei romahtaisi väen paljoudesta. Vasili sai vihkimyksessä nimekseen Tiihon pyhän Tiihon Zadonskilaisen mukaan. Munkki Tiihon vihittiin heti seuraavana päivänä diakoniksi ja seuraavassa piispallisessa palveluksessa pappismunkiksi.\nVuonna 1892 maaliskuussa Tiihon nimitettiin nykyään Puolan itäosassa, tuolloin Venäjään kuuluneen Chelmin kaupungin teologisen seminaarin tarkastajaksi ja myöhemmin rehtoriksi. Chelm tunnettiin tuolloin venäjänkielisellä nimellä Kholm. Lähteissä mainitaan myös, että isä Tiihon kävi lyhyellä komennuksessa rehtorina Kasanin teologisessa seminaarissa, mutta palasi piakkoin Chelmin seminaarin rehtorin paikan vapautuessa. Tuona aikana pappismunkki Tiihon sai myös arkkimandriitan arvon. Seminaarivastuidensa lisäksi isä Tiihon asetettiin hiippakunnallisen kasvatuskomitean puheenjohtajaksi, Chelmin ortodoksisen veljestön puheenjohtajaksi, Chelmarsovan hiippakunnan luostareiden valvojaksi ja myös hiippakunnan julkaisutoimittajaksi. Luottamustehtäviensä kunniallisesta hoidosta hän sai vuonna 1895 Pyhän Annan toisen luokan ritarimerkin.\nVuodet 1897–1907: piispaksi vihkiminen ja aika Amerikan esipaimenena\nHiippakuntalaiset kokivat lempeän ja vakaan arkkimandriitta Tiihonin läheiseksi itselleen. Monet Chelmin alueen paikallisväestöön kuuluneet uniaatit jopa palasivat isä Tiihonin vaikutuksesta takaisin Ortodoksiseen kirkkoon. Chelmin ja Varsovan arkkipiispa Flavian piti arkkimandriitta Tiihonista ja pyysi Pyhältä Synodilta, että tämä vihittäisiin hänen apulaispiispakseen. Isä Tiihon oli kuitenkin tuolloin kanonista piispaksi vihkimysikää vuotta nuorempi, joten vihkimys siirrettiin vuoden päähän. Arkkimandriitta Tiihon vihittiin Lublinin piispaksi ja asetettiin Chelm–Varsovan hiippakunnan apulaispiispan virkaan 19. lokakuuta vuonna 1897. Vihkimyksen toimittivat Pietarissa Pyhän Aleksanteri Nevskin lavran Kolminaisuuden katedraalissa Pietarin metropoliitta Palladius (Rajeev), Kasanin arkkipiispa Arseni (Brjantsev), Suomen arkkipiispa Antoni (Vadkovski), Narvan piispa Johannes (Kratirov) ja Samaran piispa Gurias (Burtasovski).\nIsä Tiihon puhui piispaksi vihkimyksessään:\nVarhaisessa nuoruudessani piispallinen palvelustyö vaikutti minusta arvokkuuden, ihailun, vallan ja arvovallan tehtävältä. Tunsin myös, että en ollut yksin tässä luulossani. Mutta, kun olin lapsi, puhuin kuin lapsi, minulla oli lapsen mieli ja lapsen ajatukset. Nyt, kun olen mies, olen jättänyt sen mikä kuuluu lapsuuteen. (1 Kor. 13:11) Ymmärrän nyt, että piispan tehtävä ei ole vallan, kunnioituksen ja arvovallan tehtävä, vaan ennen kaikkea ja erityisesti asioiden oikeamielisen hoitamisen, työnteon ja askeettisen vaivannäön tehtävä.\nVihkimyksen jälkeen piispa Tiihon palasi Chelmiin vuodeksi. Piispa Tiihon ymmärsi selkeästi monikansallisen hiippakunta-alueensa erityisvaatimukset. Hän toimi aktiivisesti työssään, ja seurakuntalaiset pitivät hänestä.\nKuitenkin vuoden kuluttua piispa Tiihon sai tehtäväkseen siirtyä uudelle mantereelle Amerikkaan, jossa oli ollut ortodokseja jo pyhän Herman Alaskalaisen ajoista saakka 1700-luvun loppupuolelta lähtien. Syyskuun 14. vuonna 1898 piispa Tiihon asetettiin Aleuttien saarten ja Alaskan hiippakunnan piispaksi. Hiippakunta oli kasvanut piispa Nikolain toimesta 1890-luvulla voimakkaasti, mutta vaatimukset olivat myös kasvaneet. Hiippakunnan keskuskatedraali sijaitsi San Franciscossa.\nPiispa Tiihon saapui Pohjois-Amerikkaan 1898. San Franciscon katedraalissa piispan vastaanottopalveluksessa hän puhui seurakuntalaisille:\nTähän saakka olemme olleet vieraita toisillemme, emmekä ole tunteneet läheisesti toisiamme. Tästä lähtien Herramme itsensä avulla meistä tulee hyvin läheisiä, meidät sidotaan toisiimme, kuten piispa hänen laumaansa ja lauma piispaansa. Kirkkoisien kirjoituksissa tätä suhdetta verrataan avioliittoon – piispa on kuin sulho ja lauma kuin morsian. Ja kuten mies rakastaa vaimoaan niin, että jättää isänsä ja äitinsä, ja yhdistyy vaimoonsa, tulee sidotuksi läheisesti vaimoonsa ja ottaa vaimon itselleen, samoin tulee piispan rakastaa laumaansa. Ja kuten vaimo alistuu miehelleen, samoin tulee lauman alistua piispalleen. Täten ymmärrän piispan kantavan vastuuta laumastaan. Kun minut vihittiin Aleuttien lauman kanssa, jätin rakkaan kotimaani, vanhan äitini, kaikki läheiseni ja kaikki sydäntäni lähellä olevat. Lähdin matkalle kaukaiseen maahan teidän, minulle ennen tuntemattomien ihmisten luo ja tästedes te olette minun läheisiäni ja rakkaitani.\nPiispa Tiihon saapui hiippakuntaan vaikeina aikoina. Hiippakunta oli maantieteellisesti valtava ja muuttoliikkeiden myötä kasvoi jatkuvasti. Venäjältä saatu taloudellinen tuki väheni jatkuvasti taloustilanteen heikennyttyä vaikeiden poliittisten aikojen myötä, ja hiippakunta joutui etsimään omin voimin tulonlähteitä. Tämä ei ollut helppoa, koska alueella elävät ortodoksit asuivat hyvin hajallaan laajassa hiippakunnassa. Monet seurakuntalaiset alkoivat ajatella, että lopettaisivat antamasta rahaa papiston ylläpitämiseen, koska rahankeruu oli vaikeaa.\nPiispa Tiihon tarttui toimeen ja järjesti hiippakuntansa toiminnan vastaamaan tilannetta. Hän perusti kaksi apulaispiispan virkaa, toisen Alaskan Sitkaan ja toisen New Yorkin Brooklyniin. New Yorkiin hän perusti New Yorkin Kirkkojen Veljestön ja Ristin Ylentämisen Keskinäisen Avunannon Sisariston, jotka alkoivat kerätä varoja ja tehdä avustustyötä hiippakunnan eteläisellä alueella. Clevelandiin hän perusti kirkollisen esikoulun, Kodiakiin naisten ensisuojan ja New Yorkiin pyhälle Nikolaokselle omistetun katedraalikoulun. Piispa Tiihon perusti Minneapolikseen pappisseminaarin, joka pystyi kouluttamaan jo piakkoin pappeja laajan hiippakunnan tarpeisiin. Hän aloitti palveluskirjallisuuden käännöstyön englanniksi. Näitä käännöksiä käytetään yhä.\nPiispa Tiihonin organisoidessa hiippakunnan toimintaa seurakuntien määrä kasvoi 15:sta 75:een. Hän siirsi hiippakunnan keskuksen San Franciscosta New Yorkiin, ja piispan istuin sijoitettiin vastarakennettuun Pyhän Nikolaoksen katedraaliin. Tuohon aikaan monikansallisen hiippakunnan jäseniä oli noin 400 000. He olivat lähinnä venäläisiä, serbejä, syyrialaisia, kreikkalaisia, aleutteja, tlingittejä, jupikkeja ja muita alaskalaisia vähemmistöjä. Piispa Tiihon kykeni yhdistämään eri kansallisuudet rakkaudessa ja huolenpidossa ”omoforinsa alle”, kuten Esipaimenen tulee tehdä.\nPiispa Tiihon matkusti joka vuosi hiippakunnan tarkistusmatkoille, jotka olivat yleensä pitkiä ja joskus hyvin vaarallisia. Vuonna 1900 eräässä hänen matkatoverinsa kirjoittamassa hiippakuntamatkakronikassa kerrotaan:\nKorkeasti siunattu esipaimen Tiihon purjehti pienellä veneellä Kwikhpak-jokea (Yukon) pitkin ja pysähtyi Nunapikhlugmiutin kylässä, jossa oli pieni venäläinen lähetystyökeskus. Kylässä eli 40 kastettua eskimoa. Vladika siunasi kaikki ja antoi jokaiselle pienen ristin. Matka jatkui. Kapteenia pyydettiin nostamaan Venäjän lippu laivan mastoon, jotta Esipaimenen nähtäisiin olevan mukana. Kapteeni suostui, ja samaan aikaan Ikogmiutin kylä tuli näköpiiriin. Lipun noustessa kylästä alkoi kuulua kirkonkellojen soittoa, ja ihmiset olivat saapuvaa Esipaimenta rannalla vastassa. Kaikki iloitsivat ja lähetystyökeskuksen pappi puhui Esipaimenelle. Tuolloin oli Ristin Ylentämisen juhla. … Seuraavana aamuna piispa Tiihon toimitti keskuksen kirkossa ensimmäisen piispallisen liturgian ja johti ristisaattoa Alaskan oman pyhän Innokentin rukoushuoneelle. Hän toimitti siellä rukouspalveluksen ja muisteli kaikkia Alaskassa eläneitä ortodokseja laulaen ”monia vuosia” seurakuntalaisten kanssa.\nPiispa Tiihon ei pelännyt matkoillaan vaivannäköä tai vaaroja. Yleensä kuukausia kestäneillä retkillä matkalaiset sairastuivat ja joutuivat hengenvaaraan myrskyissä, mutta esipaimenen rohkeus ja sinnikkyys antoivat matkalaisille voimaa kulkea eteenpäin. Esipaimen ei myöskään koskaan sairastunut matkoillaan.\nPiispa Tiihon toimi menestyksellisesti Amerikassa, mistä osoituksena hän sai vuonna 1901 Pyhän Vladimirin kolmannen luokan ristin ja vuonna 1904 Pyhän Annan ensimmäisen luokan kunniaristin. Hän kykeni yhdistämään laajan hiippakunnan alueena ja hiippakunnan venäläiset, kreikkalaiset, syyrialaiset, bulgarialaiset ja aleuttilaiset jäsenet omoforinsa alle. Hän vihki hiippakuntansa kaksi ensimmäistä apulaispiispaa: vuonna 1903 piispa Innokentin (Pustynsky) ja vuonna 1904 piispa Rafaelin (Hawaweeny). Antiokian patriarkaatista Venäjän kirkkoon siirtynyt syyrialaissyntyinen piispa Rafael palveli New Yorkin Brooklynista käsin arabi-, venäläis- ja kreikkalaisortodokseja kaikkialla eteläisessä ja itäisessä hiippakunnassa. Piispa Innokent palveli Alaskassa vuoteen 1909 saakka, jolloin hän palasi Venäjälle Jakutskin piispaksi.\nVuonna 19.5.1905 piispa Tiihon nimitettiin Aleuttien ja Pohjois-Amerikan arkkipiispaksi. Samaisen vuoden heinäkuussa apulaispiispa Rafael vihki Pennsylvanian New Canaaniin Pyhän Tiihon Zadonskilaisen luostarin maa-alueen. Piispa Tiihon toimitti elokuussa perustetussa luostarissa ensimmäiset munkiksi vihkimykset. Hän lahjoitti samalla luostarille ja orpokodille kymmenentuhatta ruplaa käyttövaroiksi. Luostari tunnetaan myöhemmin merkittävästä seminaaristaan ja kirjallisesta tuotannostaan sekä jo alussa luostarin yhteyteen perustetusta orpokodista.\nPyhän Tiihonin esipaimenellisesta hyvästä organisointikyvystä kertoo myös vuonna 1907 helmikuussa New Yorkin Mayfieldissa alkanut ensimmäinen Venäjän Ortodoksisen kirkon kirkolliskokous Amerikassa. Hiippakunnan suureksi suruksi alkuvaiheiden jälkeen piispa Tiihon ei kuitenkaan osallistunut varsinaiseen kokoukseen, koska hänet siirrettiin takaisin Venäjälle tammikuun 25. Jaroslavlin ja Rostovin arkkipiispan tehtävään.\nKirkolliskokouksen alkuvaiheessa piispa Tiihon sanoi jäähyväispuheessaan:\nLähden nyt luotanne. Pyhän temppelin isät ja veljet! Antakaa anteeksi te, jotka olette lähellä sydäntäni, ei vain hengessä, vaan myös yhteisissä rukouksissamme, vaivannäössämme ja elämässämme! Pyydän anteeksiantoa myös teiltä, jotka elätte toisaalla, kaikkialla eri puolilla tätä maata, kaikilta laumani jäseniltä! Antakaa minulle myös anteeksi kaikki te, jotka vaellatte erämaissa, teette työtänne vuorilla, maan luolissa ja kaukaisilla saarilla!\nKatedraalini, anna sinäkin minulle myös anteeksi. Sinä olet ollut lähellä minua ja tullut minulle läheiseksi: sinut perustettiin, koristettiin piispuuteeni aikana ja sinusta tuli minun piispankirkkoni. Vaikutat ehkä pieneltä ja köyhältä heistä, jotka ovat nähneet Venäjän suurenmoisia koreita kirkkoja, ja et koreile kullalla, hopealla ja arvokivillä, mutta kauan täällä kirkotta eläneille, sen tähden kärsineille ja kirkkoa kaivanneille venäläisille ortodokseille olet tullut suuriarvoiseksi aarteeksi. He iloitsevat nyt, että heillä on sinut, kuten heprealaiset iloitsivat palatessaan Baabelin vankeudesta toisen temppelin rakentamisen aikaan, vaikka se oli köyhempi kuin Salomonin temppeli. Oi Israelin Jumala, Herra, katsokoot Sinun silmäsi tähän huoneeseen yötä päivää, jotta kuulisit täältä puoleesi kansasi kantamat rukoukset.\nAntakoon myös tämä maa minulle anteeksi! Joillekin meistä sinä olet isänmaa ja joillekin olet antanut turvan, työtä ja menestystä. Jotkut toiset ovat myös saaneet vapauden tunnustaa Todellista Uskoa maankamarallasi. Muinaisina aikoina Jumala sanoi profeetalleen: ”Toimikaa sen kaupungin rauhan hyväksi, jonne minä olen teidät siirtänyt. Rukoilkaa sen puolesta Herraa, sillä sen rauha on teidänkin rauhanne.” (Jer. 29:7) Rukoilemme Jumalaa, että Hän lähettäisi tälle maalle hedelmien runsauden, suotuisat säät, sateita ja myötäisiä tuulia sekä säästäisi sen maanjäristykseltä, tulvalta, tulelta ja miekalta, tuntemattomien hyökkäykseltä ja sisällissodalta. Olkoon tämä maa, kaupunki ja temppeli ikuisesti siunatut. Tulkoon Jumalan siunaus kaikkien teidän yllenne Hänen armostaan ja ihmisrakkaudestaan nyt, aina ja iankaikkisesta iankaikkiseen. Aamen.\nKirkkokansan jäsenet pyysivät kyynelehtien poislähtevältä Esipaimeneltaan siunauksia.\nVuodet 1907–1914: Liettua, Vilna ja alkava Ensimmäinen maailmansota\nPalatessaan takaisin Venäjälle piispa Tiihon vieraili ensin kotipaikkakunnallaan Pihkovassa. Hän oli lahjoittanut perustamalleen pyhän Tiihonin luostarille Amerikkaan suuren osan piispan tuloistaan. Loput hän lahjoitti nyt Pihkovan seminaarille, jossa kävi koulua monia köyhiä lapsia. Jaroslavlin ja Rostovin piispana hän toimi aktiivisesti seurakuntalaisten joukossa: hän toimitti palveluksia kaikissa hiippakunnan kirkoissa. Seurakuntalaiset pitivät hänestä, koska hän oli kaikkien, niin köyhien kuin rikkaiden mielestä lähestyttävä ja nöyrä esipaimen, ”Vladika”, jolla oli aikaa kuunnella ihmisiä. Piispa Tiihon johti hiippakuntaa myös vuonna 1913 Romanovien tsaarisuvun 300-vuotisjuhlassa ja otti kunniallisesti vastaan kaupunkiin tervehtimään tulleen tsaari Nikolai II:n.\nPiispa Tiihonin nöyryyteen yhdistyi samaan aikaan myös päättäväisyys periaatteellisissa uskonnollisissa kysymyksissä, mikä johti joissakin tapauksissa ristiriitoihin maallisen hallinnon kanssa. Piispa Tiihon joutui ristiriitaan muun muassa Jaroslavlin kuvernöörin kanssa, mikä ehkä vaikutti hänen siirtoonsa 22. joulukuuta 1913 (tammikuussa 1914) Vilnan hiippakuntaan. Seurakuntalaiset surivat Vladikansa poislähtöä. Piispa Tiihon sai myöhemmin Jaroslavlin kunniakansalaisuuden ensimmäisenä piispana. Pyhä Synodi oli aiemmin vuonna 1909 myöntänyt hänelle Pyhän Vladimirin ensimmäisen luokan ristin ja vuonna 1913 pyhän Aleksanteri Nevskin ristin.\nVilnassa venäläiset ortodoksit elivät maahan eri aikoina Venäjän tsaarikunnan laajetessa 1800-luvulla tulleena vähemmistönä, joka herätti pääosin katolilaisissa liettualaisissa epäluuloja. Vladika Tiihon onnistui kuitenkin voittamaan heidän luottamuksensa ja kunnioituksensa puolelleen. Hänen kävellessään kadulla ihmiset suhtautuivat häneen kunnioittaen, mikä ei ollut tavallista tuohon aikaan.\nTyö Vilnan hiippakunnassa keskeytyi kuitenkin Euroopan maiden rajaviivoja suuresti muokanneen ensimmäisen maailmansodan syttymiseen. Sodan aikana piispa Tiihon toimi ensiksi pakolaisten ja sitten eturintamalla sotilaiden keskuudessa. Hän rohkaisi rintamalla toimineita sotilaspappeja, toimitti palveluksia rintamarukoushuoneissa pommitusten keskellä ja piti yllä sotilaiden moraalia ja rohkeutta niin rintamalla kuin sairaaloissa. Kun saksalaiset lähestyivät Vilnaa, arkkipiispa Tiihon otti vilnalaisten marttyyrien pyhien Antonin, Johanneksen ja Eustatioksen reliikit mukaansa ja palasi Moskovaan. Hän tunsi kuitenkin sotilaiden tarvitsevan häntä ja eikä hän voi jättää laumaansa, joten hän palasi takaisin eturintamalle.\nVuodet 1917–1921: Vallankumous, kirkolliskokous ja patriarkan viran uudelleenasettaminen\nVuonna 1917 helmikuussa vallankumoukselliset voimat saivat vallan Venäjällä. Tsaarin viraltapanon jälkeen maaliskuussa 1917 Väliaikainen Hallitus alkoi hallita Venäjää, ja Kirkon piti ottaa huomioon epäsuotuisaksi muuttunut poliittinen tilanne. Tuolloin Venäjän Kirkko ja valtio eivät olleet vielä eronneet, joten Väliaikaisella Hallituksella oli sananvaltaa myös Pyhän Synodissa. Hallituksen edustajana Pyhässä Synodissa toimi uusi prokuraattori ruhtinas Georgi Lvov. Uudistusmielinen prokuraattori ja Pyhän Synodin jäsenet riitelivät usein, mihin prokuraattori kyllästyi. Hän erotti huhtikuussa kaikki synodin jäsenet lukuun ottamatta Suomen arkkipiispa Sergeitä ja Georgian metropoliitta Platonia, jotka myöhemmin patriarkka Tiihonin ajan jälkeen alistuivat neuvostovallan käskyyn. Arkkipiispa Sergeistä tehtiin myös uuden synodin johtaja.\nKoska erotettujen joukossa oli myös Moskovan metropoliitta Makari, niin tehtävään tuli valita jatkaja. Moskovan hiippakunnan papiston ja maallikkojen kokous kokoontui 19. kesäkuuta vuonna 1917 valitsemaan tehtävään jatkajaa. He valitsivat 23.6./6.7. arkkipiispa Tiihonin Moskovan ja Kolomnan metropoliitaksi. Valinta tuntui piispa Tiihonista tuskaiselta, koska tehtävästä prokuraattorin erottama piispa Makari protestoi pitkän aikaa ja eikä hyväksynyt eroaan laillisena. Metropoliitta Tiihon oli myös piispa Makarin puolella, mutta näki tarpeelliseksi jatkaa tehtävässään nähdessään Venäjän poliittisen tilanteen vaikeutuvan. Metropoliitta Tiihon vieraili aktiivisesti kaikissa hiippakunnan kirkoissa ja pyrki vahvistamaan seurakuntalaisten oikeaa uskoa ja rohkeutta, vaikka ajat olivat vaikeat.\nMetropoliitta Tiihon alkoi valmistella samaan aikaan myös tulevaa Venäjän kirkon yleistä kirkolliskokousta. Kirkolliskokous alkoi 15. elokuuta vuonna 1917 Kristus-Pelastajan kirkossa Moskovassa. Kokoukseen osallistui 564 delegaattia, ja metropoliitta Tiihon valittiin kokouksen puheenjohtajaksi äänin 407–33. Kirkolliskokouksen ensimmäinen suuri päätettävä asia oli patriarkaatin aseman palauttaminen uudestaan kahdensadan vuoden jälkeen. Asiaa valmistelemaan asetettiin tehtävään valitun 200 delegaatin toimikunta, jossa asiasta käytiin kiivasta keskustelua. Kokoukseen osallistuneet uudistusmieliset delegaatit professori Titlinovin johdolla pyrkivät estämään patriarkaatin palauttamista, mutta 25. lokakuuta tapahtunut bolsevikkien vallankumous antoi kokoukselle pontta palauttaa patriarkaatti. Lokakuun 31. ruhtinas Paavali Mihailovits Grabben ehdotuksesta patriarkkaehdokkaiden nimet kerättiin ja aloitettiin ensimmäinen äänestys.\nEnsimmäisessä salaisessa äänestyksessä kuuluisa teologi, arkkipiispa Antoni (Khrapovitski) sai 101, Novgorodin arkkipiispa Arseni sai 27 ja metropoliitta Tiihon 23 ääntä. Toisessa äänestyksessä ehdokkaina olivat vain nämä kolme eniten ääniä saanutta. Arkkipiispa Antoni sai 159, arkkipiispa Arseni 148 ja metropoliitta Tiihon 125 ääntä. Kolmen ehdokkaan aseman vahvistaneen toisen äänestyksen jälkeen nimilaput laitettiin vaaliuurnaan, joka asetettiin kirkkoon tuodun ihmeitätekevän Vladimirin Jumalanäidin ikonin eteen. Seuraavana aamuna jumalallisen Liturgian ja rukouspalveluksen jälkeen paikalle tullut ohjaajavanhus Aleksi Sossiman erakkoluostarista nosti vaaliuurnasta nimilapun ja antoi sen tulevalle pappismarttyyrille, Kiovan metropoliitalle Vladimirille. Tämä teki ristinmerkin ja luki ääneen: ”Tiihon, Moskovan metropoliitta – Aksios!”\nKun kiitosrukouspalvelus oli toimitettu, valittu patriarkka Tiihon puhui:\nTieto valinnastani patriarkaksi on minulle kuin käärö, johon on kirjoitettu ”kyyneliä, huokauksia ja murhetta”. Sellaisen käärön sai syödä aikanaan myös Vanhan liiton patriarkka Hesekiel. Kuinka monia kyyneliä on vuodatettavani, kuinka monta huokausta minun on päästettävä patriarkan tehtävässäni tällaisena kauheana aikana. Kuten heprealaisten muinainen johtaja Mooses, sanon Herrallemme: ”Miksi koettelet näin palvelijaasi? Miksi en ole löytänyt armoasi, kun olet pannut taakakseni koko kansan? Minäkö olen tämän kansan äiti, minäkö olen sen synnyttänyt, kun käsket minua nostamaan sen syliini kuin hoitaja sylilapsen! Minä en jaksa yksinäni johtaa tätä kansaa, sillä taakka on minulle liian raskas.” (3. Moos. 11:11-14) Tästedes kaikki Venäjän kirkot ovat alaisuudessani ja hoidettavinani kaikkina aikoina. Kuka voisikaan kestää tällaisessa tehtävässä, vaikka hän olisi minua vahvempi? Mutta, tapahtukoon aina Jumalan tahto! Saan voimaa siitä, että en halunnut tulla valituksi ja että valinta osui minuun minusta sekä muista ihmisistä huolimatta Jumalan tahdon mukaisesti. Luotan siihen, että Jumala kutsui minut tehtävään ja että Hän auttaa minua kaikkivoimallisella armollaan kantamaan taakkaa ja tekee siitä kevyen. Suuri lohdutukseni ja rohkaisuni on myös se tosiasia, että valintani ei tapahtunut ilman kaikessa puhtaan Jumalan Äidin tahtoa: Hän oli läsnä pyhän vladimirilaisen ikoninsa kautta kaksi kertaa Pelastajan kirkossa valintani aikana, ja toisella kertaa valinta tehtiin Hänen ikoninsa päällä, joten olen asetettu tehtäväni kuin Hänen pyhän esipaimenellisen omoforinsa alla. Ojentakoon Hän, kaikessa voimallinen Jumalan Äiti auttavan kätensä minun heikon puoleen ja vapauttakoon Hän tämän kaupungin ja koko Venäjän kaikesta puutteesta ja vaikeuksista!\nKun valinta oli tehty, Moskovassa huhuttiin, että Jumala ei ollut valinnut ”nokkelinta ja osaavinta” Antonia, ”ankarinta ja tiukinta” Arsenia, vaan ”lempeimmän ja hiljaisimman” Tiihonin. Metropoliitta Tiihon asetettiin Moskovan ja koko Venäjän patriarkan istuimelle 21.11. (4.12.) vuonna 1917 Kremlin Kuolonuneen nukkumisen katedraalissa aseiden laukausten ja taisteluiden äänten kaikuessa Moskovan kaduilla.\nMetropoliitta Vladimir antoi patriarkka Tiihonille esipaimenen sauvan. Patriarkka Tiihon suri julkisesti ympärillään käytävää traagista taistelua ja puhui:\nPatriarkaatti asetetaan nyt uudestaan Venäjän kauhistuttavana aikana kuolemaa tuottavien aseiden laukausten äänten kaikuessa ympärillämme. Luultavimmin joudumme turvautumaan yhä uudelleen kieltoihin ja rajoituksiin saadaksemme nämä tottelemattomat järkiinsä ja turvatakseen kirkollisen rauhan. Mutta, kuten muinaisina aikoina, jolloin Herramme ei ilmestynyt profeetta Elialle myrskyssä tai maanjäristyksessä, vaan hiljaisen tuulen vireen rauhallisuudessa, niin nytkin Hänen eteensä tuomat raukkamaiset valituksemme ja moitteemme: ’Herra, Venäjän lapset ovat hyljänneet Liittosi – he ovat tuhonneet alttareitasi ja ovat ampuneet aseillaan kirkkosi ja Kremlinin pyhiä sekä ovat lahdanneet pyhän Kirkkosi pappeja’, saavat tuntea Hänen hiljaisten sanojensa vireen: ”Vielä löytyy seitsemän tuhatta ihmistä, jotka eivät ole kumartaneet nykyajan Baalia ja eivätkä ole pettäneet todellista Jumalaa.” Ja Jumala sanoo vielä: ”Mene ja etsi ne, joiden vuoksi Venäjän maa on vielä pystyssä ja joiden vuoksi Venäjää yhä ylläpidetään. Mutta älä hylkää kadonneita, todella surkuteltavia lampaita, jotka ovat tuomitut tuhottavaksi ja lahdattavaksi. Paimenna niitä tällä saamallasi hyväntahdon sauvalla. Etsi kadonneet lampaat, puolusta alistettuja ja kiusattuja, sido haavoitettujen haavat, vahvista sairaita sekä tuhoa nuo lihaviksi ja kurittomiksi kasvaneet, paimenna heitä oikeudenmukaisuudella.”\nJumalallisten palvelusten jälkeen patriarkka Tiihon ja kirkkokansa lähtivät ristisaattoon Kremlinin muurien ympäri.\nVuonna 1918 Moskovan alueella taistelut voittanut uusi bolševikkihallitus alkoi vainota Kirkkoa voimakkaasti. He säätivät lain, jolla Kirkon toimintaa rajoitettiin ja jolla Kirkon varallisuutta takavarikoitiin. Samaan aikaan eri puolilla valtakuntaa Kirkon palvelijoiden murhat yhä lisääntyivät. Suuren koitoksen aikana patriarkka ei odottanut kirkolliskokouksen päätöksiä, vaan tuomitsi julkisesti uuden hallinnon toimet ja tekemät murhat. Vuoden 1918 tammikuussa hän anatematisoi bolševikkihallituksen ja kommunistit sanoen: ”Vetoan näillä sanoillani kaikkiin teihin Kristuksen Ortodoksisen kirkon uskollisiin lapsiin: Älkää olko missään tekemisissä missään asioissa tuollaisten ihmiskunnan hylkiöiden kanssa!” Kirkon papeille ja muille esipaimenille hän sanoi vielä: ”Älkää epäröikö hengellisessä elämässänne, kutsukaa tulisella innolla hengellisiä lapsianne puolustamaan Ortodoksista kirkon oikeuksia, joita nyt poljetaan maahan. Organisoikaa mitä pikimmin hengellisiä liittoja ja yhdistyksiä. Kutsukaa ne, ei pakosta vaan vapaaehtoisuudesta, hengelliseen taisteluun sotilaiksi, jotka vastustavat ulkoista voimaa ja pakkovaltaa pyhällä innollaan ja voimallaan.” Kasanin metropoliitta Kiril luki myöhemmin patriarkan sanat myös suljettujen ovien takana kokoontuneelle kirkolliskokoukselle, joka tuki heti patriarkka Tiihonia omalla kirjeellään.\nSamaan aikaan elettiin Toisen maailman sodan loppuaikoja. Maaliskuussa patriarkka tuomitsi Brest-Litovskin rauhansopimuksen, jonka seurauksena miljoonia venäläisiä jäi vangeiksi ja jonka myötä rajoilla käyty maailmansota muuttui Venäjällä sisällissodaksi. Heinäkuussa vangittu tsaariperhe ja neljä kuuliaista palvelijaa kärsivät marttyyrikuoleman Jekaterinburgissa. Patriarkka tuomitsi murhan täysin pelottomasti kutsuen sitä ”rikoksista suurimmaksi”. Hän sanoi vielä: ”joka ei tuomitse tekoa, olivat syyllisiä Tsaarin vereen samoin kuin he, jotka tekivät nämä hirveät murhat.” Hän toimitti seuraavana päivänä myös panihidan edesmenneille marttyyreille, minkä bolševikkihallitus julkisesti tuomitsi. Patriarkan tuomittua julkisesti murhateot eräät kirkolliskokousedustajat yrittivät saada häntä muuttamaa ulkomaille terrorin uhatessa ja jotta hänelle ei kävisi samoin kuin tsaarille. Patriarkka Tiihon sanoi: ”Patriarkan paosta koituisi enemmän hyötyä Kirkon vihollisille. Antaa heidän tehdä minulle, niin kuin he\nVuoden 1918 lokakuussa patriarkka Tiihon tuomitsi uudelleen punaisen terrorin:\nMeidän tehtävämme ei ole tuomita maallisia hallituksia. Jokainen Jumalan sallima hallitus saa osakseen siunauksen, jos se on todella alamaistensa hyväksi toimiva Herran palvelija ja jos se ei aja pois hyvyyttä, vaan on pahan karkote. (Room. 13:1-4) Mutta teille, jotka käytätte voimaa viattomien vainoamiseen, osoitamme varoituksen sanamme. Juhlikaa hallintonne vuosijuhlia vapauttamalla vangitut, lopettamalla verenvuodatukset, väkivallan, tuhon ja uskovien vainot. Älkää tuhotko, vaan säilyttäkää laki ja järjestys. Antakaa kansalle ansaittu lepo sisällissodasta. Muutoin te joudutte vastaamaan jokaisesta vuodattamastanne vanhurskaiden verestä (Luuk. 11:51) ja te, jotka olette tarttuneet miekkaanne, kaadutte miekkaanne. (Matt. 26:52).\nKun kirje oli luettu ääneen Pyhän Synodin istunnossa ja Ylemmässä kirkolliskokouksessa, monet osallistujat yrittivät saada patriarkkaa luopumaan kirjeen julkaisemisesta, koska se vaarantaisi hänen henkensä. Patriarkka ei luopunut aikeestaan. Patriarkaatin puolustajat alkoivat pelätä Esipaimenensa hengen puolesta ja järjestivät tälle ympärivuorokautisen vartioinnin. Vangitsemisen uhatessa puolustajat tulisivat heti apuun.\nSisällissodan edetessä patriarkka Tiihon otti aiempaa puolueettomamman kannan, koska hän näki miljoonien venäläisten ortodoksien kärsivän molemmalla puolella rintamaa. Patriarkka Tiihonin kerrotaan siunanneen valkoisen armeijan kuuluisan admiraali Koltšakin tehtäväänsä, mutta esimerkiksi, kun vuoden 1919 lokakuussa admiraali Denikinin valkoinen armeija valtasi lyhyeksi aikaa Orelin kaupungin ja lähestyi Moskovaa, patriarkka antoi papistolle kirjeen, jossa hän vaati papistoa pysymään taiston ulkopuolella. Hän muistutti heitä siitä, että Jumalan käskyt ovat maallisia ohjeita sitovampia: ”Esipaimenet ja isät, muistakaa kanoniset säädökset ja pyhien apostolien opetukset: Suojatkaa itsenne epäsopua ja riitaa aiheuttavilta. Kieltäytykää osallistumasta poliittisiin puolueisiin ja puheisiin, taipukaa inhimillisen vallan alle ulkoisissa asioissa (I Piet. 2:14). Älkää antako neuvostovallanpitäjille epäilyksen aihetta, taipukaa heidän käskyynsä siinä määrin, kun se ei ole ristiriidassa uskon ja hurskauden kanssa, sillä meidän tulee apostolien opetuksen mukaan totella Jumalaa enemmän kuin ihmistä. (Ap.t. 4:19; Gal. 1:10)” Vaikka patriarkka Tiihon jatkuvasti tuomitsi kommunistien hirmuteot, hän opasti näin papistoaan pysymään erossa politiikasta ja pysymään uskollisena Kristuksen kirkolle. Patriarkka näki todellisen tilanteen ja valkoisten joukkojen mahdollisuudet laajemmin kuin tuolloin ymmärrettiin. Neuvostovalta ei kuitenkaan lopettanut vainoa patriarkan yrityksistä huolimatta, vaan tiukensi otettaan yhä lujemmaksi.\nMarraskuussa 7. vuonna 1920 bolsevikkeja vastustanut ja raskaita tappioita kokenut valkoinen armeija astui englantilaisiin laivoihin Mustan meren rannalla ja seilasi Konstantinopoliin. Armeijan mukana oli paljon venäläisiä siviilejä ja papistoa. Patriarkka Tiihon antoi tuolloin kuuluisan piispallisen käskynsä (ukaz No. 362), jolla hän siunasi ulkomaille emigroituneet piispat muodostamaan omat hiippakuntansa. Käskykirjeen myötä ulkomaille emigroituneet piispat muodostivat myöhemmin Venäjän ulkomaan kirkon. Käskykirje oli myös selkeä yksi todiste vuonna 1927 uuden patriarkka Sergein neuvostomyönteisyyttä vastaan.\nVuodet 1921–25: elämä vankina ja vainottuna\nVuoden 1921 keväällä ja kesällä Volgan alueelle iski kauhea nälänhätä, koska vuoden alku oli ollut täysin sateeton ja viljasatoja oli menetetty täysin monella seudulla. Nälänhätä tappoi lopulta noin viisi miljoonaa ihmistä. Patriarkka Tiihon antoi heti piispallisen käskyn kirkolle auttaa hädässä olevia. Hän vetosi samalla ulkomaisiin kirkollisiin johtajiin, jotta he lähettäisivät apua kärsiville. Bolsevikit näkivät tässä mahdollisuuden vainota kirkkoa yhä enemmän: bolsevikit eivät halunneet, että Kirkko saa tukea ja varoja ulkomailta, joten he määräsivät, että kaikki avunanto tuli ohjata heidän haltuunsa. Ihmiset huomasivat tämän, ja lahjoitusten määrä tipahti murto-osaan aiemmasta.\nKirkkoa vastaan julkaistiin taitavia kirjeitä ja pidettiin ovelia puheita, joissa Kirkko tuomittiin ahneeksi rahankerääjäksi ja joissa vaadittiin Kirkkoa luovuttamaan koko omaisuutensa nälkäisten ruokkimiseksi. Vuoden 1922 alussa patriarkka Tiihon määräsi, että kaikki kirkon arvoesineet, lukuun ottamatta Jumalallisessa Liturgiassa käytettävää kirkollista esineistöä, tuli antaa vapaaehtoisuuden perusteella avuksi taistelussa nälänhätää vastaan. Tästä bolševikit saivat tekosyyn tunkeutua kirkkoihin, ja vuonna 1922 maaliskuussa bolsevikkihallitus määräsi patriarkan määräykseen valheellisesti tukeutuen, että jokaisella paikallisella neuvostovallanpitäjällä oli oikeus ottaa kirkoista kaikki arvoesineet. Määräys johti lukuisiin paikallisiin taisteluihin, joissa uskovaiset puolustaessaan kirkkojaan tapettiin julmasti. Monet ortodoksit kärsivät marttyyrikuoleman puolustaessaan kirkkoja ja monet tuomittiin oikeudessa vankiloihin.\nPatriarkka Tiihon kutsuttiin myös oikeudenkäynteihin todistajaksi. Eräässä vuoden 1922 huhtikuussa 54 moskovalaista pappia vastaan käydyssä oikeudenistunnossa patriarkka Tiihon todisti pappien toimien puolesta ja toisti pyyntönsä ulkomaille auttaa nälkäänäkeviä ja niitä hädässä olevia, jotka puolustivat Kirkon pyhyyttä. Tuomari kysyi istunnossa patriarkalta, ”Tunnustatteko valtion lakien olevan pakollisia vai ettekö?”, mihin tämä vastasi, ”Kyllä, tunnustan ne, mutta vain siinä määrin, kuin ne eivät ole ristiriidassa hurskauden sääntöjen kanssa.” Patriarkka Tiihon tuomittiin eristykseen aluksi Pyhän Kolminaisuuden–Pyhän Sergein Lavran Moskovan podvoriin.\nKirkon sisäisessä poliittisessa kiistassa vastapuolella toimivat aktiivisesti niin sanotun Elävän Kirkon uudistusmieliset ajattelijat ja papit. Elävä kirkko sai nimensä suoraan julkaisemastaan lehdestä. Elävän kirkon muodosti aluksi muutama aviossa elävä uudistusmielinen pappi, jotka vastustivat munkkien valtaamana pitämäänsä kirkkoa. He halusivat, että aviossa olevia tuli vihkiä piispoiksi, toiseen kertaan avioituneita tuli voida vihkiä pappeuteen, Kirkon tuli ottaa käyttöön uusi kalenteri ja he puolustivat monia liturgisia uudistuksia. Elävä kirkko alkoi saada yhä enemmän äänivaltaa patriarkaalisessa kirkossa, mutta kansan ja papiston keskuudessa suosittu patriarkka Tiihon oli heidän pyrkimystensä esteenä. Patriarkan vangitseminen toukokuussa aukaisi heille kuitenkin oven, nostaa esille uudistuksia ja uusia ajatuksia Kirkon keskushallinnossa.\nHeti patriarkan vangitsemisen jälkeen ensimmäisessä kirkolliskokouksessaan Elävän kirkon jäsenet hyökkäsivät Kirkon perusoppeja ja opetusta vastaan esittämällä, että Kirkon tulisi ottaa käyttöön uusi kalenteri (gregoriaaninen kalenteri) ja piispojen sekä munkkien tulisi saada avioitua. He ottivat myös hyvin neuvostomyönteisen ja antipatriarkaalisen kannan korostaen demokraattista synodaalista, äänestyksiin perustuvaa ajattelua. Elävän kirkon papit vierailivat patriarkka Tiihonin luona kokouksensä jälkeen ja halusivat, että tämä nimittäisi heidän ehdokkaansa vuonna 1905 Pyhästä Synodista erotetun piispa Antonin sijaisekseen.\nPatriarkka Tiihon nimitti kuitenkin sijaisekseen Jaroslavlin metropoliitta Agathangelin, joka myös myöhemmin kuoli Siperiassa marttyyrina. Samaisena vuonna 1922 Venäjän sisäasiainkansankomissariaatista (NKVD) ja salaisesta poliisista Tšekasta muodostettu uusi Valtion poliittinen hallinto (GPU), salainen poliisi tuki voimakkaasti Elävää kirkkoa ja pyrki vangitsemaan kaikki patriarkaatille kuuliaiset papit. Metropoliitta Agathangelin ei myöskään annettu tulla Moskovaan ja ottaa tehtävää vastaan. Kirkon keskushallinto oli nyt yhä enemmän Elävän kirkon hallinnassa.\nToisessa kokouksessaan Moskovassa toukokuussa uudistusmieliset ylistivät neuvostovallankumousta ”toisena luomisena” ja ajoivat edespäin liturgisia uudistuksia kutsuen sitä kirkolliseksi ”luovuudeksi”. Kun GPU siirsi patriarkan toukokuussa Donskoin luostariin vangiksi, Elävä kirkko sai lisää valtaa keskushallinnossa. Lopulta kaikki Moskovan ja noin kolmannes valtakunnan kirkoista oli Elävän kirkon hallinnassa, mutta suurin osa kirkkokansaa pysyi uskollisena patriarkalle.\nElokuussa vuonna 1922 pitämässään kokouksessa Elävän kirkon hallinto määräsi, että seuraavassa kokouksessaan patriarkka riisuttaisiin asemastaan ja että häntä ei muisteltaisi palveluksissa. Kuusikymmentä päätöksiä ja Elävää kirkkoa vastustanutta piispaa laitettiin pakkoeläkkeelle. Kun suuri osa kirkkokansaa osoitti vielä uskollisuutta patriarkalle, monet seurakunnat jäivät ilman kirkkorakennusta – kokous oli määrännyt kaikkien päätöksiä vastustavien seurakuntien kirkot sulkemaan ovensa. Kirkkokansa osoitti silti olevansa patriarkan puolella, ja uudistusmielisten kirkkojen jumalanpalveluksissa ei käynyt juurikaan väkeä.\nElävä kirkko piti seuraavan kokouksensa, jota kutsuttiin ”Toiseksi koko Venäjän kirkolliskokoukseksi”, huhtikuussa vuonna 1923 Kristus Pelastajan kirkossa Moskovassa. He pitivät syntynyttä neuvostovaltaa ensimmäisenä hallituksena ja Leniniä ensimmäisenä johtajana, jotka pyrkivät toteuttamaan Jumalan valtakunnan maanpäällä. Häpeällisessä kokouksessaan he lauloivat kokouksessa neuvostovallalle “Monia vuosia”.\nKokous tuomitsi lopulta patriarkka Tiihonin menettämään asemansa poissaolevana, ja patriarkkaa tuli kokouksen mukaan kutsua kansalainen Vasili Bellaviniksi. Patriarkaatti itsessään lakkautettiin, aviossa olevien pappien piispaksi vihkiminen sallittiin. Gregoriaaninen kalenteri otettiin myös käyttöön. Kirkolliskokous lähetti päätösasiakirjat myös patriarkka Tiihonille allekirjoitettavaksi, mutta hän kirjoitti pöytäkirjaan tyynesti: ”Lukekaa tämä. Kokous ei kutsunut minua läsnä olevaksi, enkä tunnusta kokouksen asiantuntemusta, minkä tähden en voi pitää kokouksen päätöksiä laillisina.” 46 piispaa 73 osanottajasta allekirjoittivat päätösasiakirjan – osa kiristettyinä, sillä kokousta johti GPU:n agenttina pidetty Krasnitski, ja osa omasta tahdostaan. Monet vankeina ja vainottuina jo olleet piispat eivät myöskään kyenneet enää vastustamaan selkeitä uhkauksia ja viekkaita puheita.\nPaine patriarkkaa kohtaan kasvoi äärimmilleen. GPU:n uskonnollisista asioista vastannut Jevgeni Tutškov vieraili päivittäin hänen luonaan uusien ”valtiollisten asioiden” kanssa – patriarkkaa pyydettiin jatkuvasti allekirjoittamaan tunnustuksia neuvostovallan hyväksi. Patriarkka Tiihon kutsui Tutškovia ”saatanan enkeliksi”. Hallitus lykkäsi patriarkan oikeudenkäyntiä yhä uudestaan voimistaakseen toisaalta Elävän kirkon päätöksiä ja toisaalta ulkomaisen poliittisen painostuksen vuoksi, koska Iso-Britannian ulkoministeri lordi Curzon oli ottanut kantaa patriarkan puolesta englantilaisessa ja amerikkalaisessa lehdistössä. Oikeudenkäyntiä lykättiin kesäkuun 17. päivään.\nÄkillisesti sairastunut patriarkka Tiihon siirrettiin kesäkuussa vuonna 1923 Tagankan vankilaan odottamaan lopullista oikeudenkäyntiään. Häntä pidettiin Tagankassa täydessä pimennossa Kirkossa tapahtuvista asioista, ja hän sai luettavakseen neuvostolehtiä, joissa uudistusmielisten pyrkimyksiä ja onnistumisia vahvasti liioiteltiin. Patriarkka Tiihon katsoi, että tuolla hetkellä uudistusmielinen Elävä Kirkko oli kommunisteja vaarallisempi Kirkon vihollinen. Hän katsoi tarpeelliseksi myöntyä neuvostovallan vaateisiin ja allekirjoitti kesäkuun 3. (16.) kuuluisan ”tunnustuksensa”, jossa hän katui neuvostovastaisia toimiaan ja irrottautui lopullisesti ”niin ulkomaisista kuin sisäisistä monarkkisesta valkoisista vastavallankumouksellisista voimista”. Neuvostohallinto tunsi saaneensa voiton.\nPatriarkka Tiihon vapautettiin kesäkuun 12. (25.) vuonna 1923 vankilasta – hän näytti monien mielestä paljon vanhentuneelta, vaikka oli vasta 58-vuotias. Patriarkan vapautus sai kuitenkin Elävän Kirkon vaikutuksen hiipumaan, koska neuvostohallinto ei nähnyt enää tarpeelliseksi tukea sitä. Patriarkka Tiihonin jälkeen monet eläväkirkkolaiset liittyivät takaisin patriarkka Sergein uudistus- ja neuvostomieliseen kirkkoon.\nNähdessään todellisen tilanteen patriarkka Tiihon katui katkerasti vankina antamaansa ”tunnustusta”. Hän sanoi, että jos hän olisi tiennyt, kuinka heikko Elävä kirkko tosiasiassa on, ei hän olisi allekirjoittanut ”tunnustustaan” ja olisi pysynyt vankilassa. Heinäkuun 2. (15.) hän erotti kirkosta Elävän Kirkon sanoen voimakkaasti: ”He ovat erottaneet itsensä Kirkosta ja riisuuntuneet Jumalan armosta ja suosiosta, joka lepää vain Kristuksen Kirkossa. Tämän vuoksi kaikki heidän kirkkoa hallitessaan poissa ollessamme tekemänsä teot ja järjestelyt ovat tyhjiä ja vailla Kirkon kanonista arvovaltaa ja laillista oikeutta. Kaikki Kirkon hyljänneiden piispojen ja pappien toimittamat palvelukset ja sakramentit ovat Jumalan armoa ja voimaa vailla. Kaikki uskovaiset, jotka ovat osallistuneet sellaisiin rukouksiin ja sakramentteihin, eivät tule saamaan sen tähden pyhittymistä ja ovat oikeutettuja saamaan syntiensä tähden tuomion…” Esipaimenen voimakkaat sanat saivat ihmiset palaamaan patriarkaalisten kirkkojen oville katuvina ja anteeksipyytävinä. Ennen patriarkka Tiihonin julkilausumaa uudistusmieliset hallitsivat suurinta osaa Moskovan kirkoista, mutta hänen voimalliset sanansa käänsivät tilanteen päinvastaiseksi.\nNeuvostovalta alkoi vainota patriarkkaa erilaisilla uudistuksilla. He kiristivät patriarkkaa ottamaan käyttöön uuden kalenterin, kuten valtio oli jo tehnyt, estivät toimillaan patriarkkaa hallinnollisissa tehtävissään: tehtäviin vihittyjä piispoja estettiin pääsemästä hiippakuntiin ja siirrettiin muille alueille. Useat patriarkan vihkimät piispat kohtasivat myös marttyyrikuoleman. Patriarkka Tiihon oli näin tosiasiassa täysin vailla hallintovaltaa. Hän sanoi: ”Tiedättekö, minun olisi melkein parempi istua vankilassa. Minua vain pidetään vapaana, mutta tosiasiassa en voi tehdä mitään. Lähetän piispani etelään, hän ilmestyykin pohjoiseen. Lähetän hänet länteen, ja he vievät hänet itään.”\nVuonna 1924 helmikuussa uudistusmielinen johtaja Krasnitski yritti GPU:n toimeksiannosta liittyä takaisin patriarkaaliseen Kirkkoon, mutta harkittuaan asiaa patriarkka Tiihon ei ottanut häntä vastaan. Vaikeutunut poliittinen tilanne heikensi patriarkan terveyttä. Konstantinopolin patriarkka Gregorios VII otti samoihin aikoihin yhteyttä patriarkka Tiihoniin sovitellakseen hänen tulehtuneita suhteitaan Elävään Kirkkoon. Konstantinopolin uudistusmielinen patriarkka Meletios IV (Metaxakis) oli aiemmin luonut yhteydet Elävään Kirkkoon omien pyrkimystensä tukemiseksi ja hänen seuraajansa patriarkka Gregorios VII pahensi lisää kirkollista skismaa ottamalla käyttöön uudistetun juliaanisen kalenterin. Patriarkka Tiihon kielsi päättäväisesti patriarkka Gregorios VII:en ”sovitteluyrityksen”.\nBolševikit alkoivat turvautua nyt toisenlaiseen taktiikkaan: sen sijaan, että he yrittäisivät syrjäyttää patriarkka Tiihonia, jonka kansansuosio oli vakaa, he alkoivat pakottaa häntä allekirjoittamaan erilaisia säädöksiä, jolla kirkko alistettaisiin neuvostovallalle. Patriarkka Tiihon joutui jatkuvan kiristyksen kohteeksi, jossa häntä maaniteltiin allekirjoittamaan säädösasiakirjoja alamaispiispojensa ja pappiensa hengen uhalla. Henkilökohtaisena lääkärinään toimineelle Mikael Zhizhilenkolle (tuleva Venäjän Ulkomaan kirkon piispa Maksimos) patriarkan kerrotaan sanoneen, että ”neuvostovallan poliittiset vaatimukset ylittävät kohta Kristukselle osoitetun uskollisuuden, ja oikean Kirkon, pysyäkseen uskollisena Kristukselle, on kohta mentävä katakombeihin.”\nJoulukuun 7. vuonna 1924 patriarkka lähetti koko papistolle kirjeen, jossa hän ilmaisee selkeästi kantansa: ”Joka kuului korkeakirkolliseen Elävän Kirkon hallintoon, ei voi enää olla Kirkkomme hallinnollisessa virassa. Hänellä ei ole hallinnollista asemaa, eikä hän voi äänestää kirkolliskokouksessa.” Patriarkan kirje on merkittävä, koska se kyseenalaistaa myöhemmin patriarkka Tiihonin seuraajaksi valitun korkeakirkolliseen hallintoon osallistuneen uudistusmielisen Nizhni-Novgorodin metropoliitan Sergein (entinen Suomen arkkipiispa) aseman.\nKirjeen julkaisun jälkeen bolsevikit päättivät tappaa patriarkan. He lähettivät vuonna 1924 22. joulukuuta illalla kaksi tappajaa patriarkan asunnolle. Patriarkka oli makuuhuoneessaan rukoilemassa. Kuultuaan laukauksen hän teki ristinmerkin ja kääntyi katsomaan huoneen ovelle. Hän avasi vaivalloisesti oven ja näki keljapalvelijansa verisenä lattialla. Jaakob Ostrumov ( toisessa lähteessä sukunimeksi mainitaan Polozov ) oli toiminut patriarkan keljapalvelijana jo Chelmissä ja Amerikassa. Patriarkka näki kahden miehen tuijottavan häntä olohuoneessa ja Jaakobin makaavan lattialla osittain oveen nojaten. Miehet lähtivät juoksemaan pakoon, ja patriarkka huusi heidän peräänsä: ”Pysähtykää, mitä olettekaan tehneet! Olette tappaneet ihmisen!” Jaakob avasi silmänsä, katsoi patriarkkaan ja kuoli.\nPaikalle kutsuttiin poliisit, jotka suorittivat pikaisen tutkinnan. Seuraavan päivän Izvestija-lehdessä oli pieni kirjoitus, jossa kerrottiin, kuinka kaksi varasta oli murtautunut kansalainen Bellavinin asuntoon ja varastanut turkiksen. Murhasta ja tutkinnasta ei puhuttu mitään. Patriarkka Tiihon halusi haudata marttyyripalvelijansa Donskoin luostariin, mutta bolsevikit kielsivät sen. Kun lupa hautaukseen vihdoin saatiin, hallitus ilmoitti välittömästi rakentavansa kyseiselle paikalle krematorion. Patriarkka Tiihon siirrätti Jaakobin ruumiin luostarin talvikirkon seinän viereen paikalle, jonne hänet itsensäkin myöhemmin haudattiin. Murhatapaus heikensi lopullisesti patriarkan terveyden ja sairaskohtaukset lisääntyivät.\nVuonna 1925 tammikuun 12. patriarkka otettiin pieneen yksityiseen tohtori Bakuninin johtamaan sairaalaan vuodeosastolle. Vaikka GPU:n johtaja-agentti Jevgeni Tutškov vainosi häntä jatkuvasti vuodeosastolla, patriarkka tervehtyi hieman. Hän pystyi toimittamaan palveluksia ja vihki maaliskuussa 23. kaksi piispaa tehtäviinsä. Samaisen päivän illalla, pyhän synodin kokouksen jälkeen hänen terveytensä heikkeni yllättäen ja hän joutui takaisin sairaalaan.\nParin päivän kuluessa patriarkka Tiihon kuntoutui hieman ja valmistautui toimittamaan lähestyvän Ilmestyspäivän jumalalliset palvelukset. Patriarkan kuolemaan liittyy hämäräperäisiä seikkoja, joita valottavat kahden keljapalvelijan kertomukset patriarkan viimeisistä hetkistä. Palvelijat kertovat, että Jumalansynnyttäjän ilmestysjuhlan edellä patriarkka otti vastaan vieraita, joiden joukossa oli muun muassa GPU:n agentiksi epäilty Tverin piispa Serafim. Tämä pyysi patriarkkaa lepäämään ja jättämään juhlapalvelukset väliin, mutta patriarkka totesi olevansa kunnossa toimittamaan palvelukset.\nJuhlapäivän iltana patriarkan luokse tuli lääkäri, joka ei ollut hänen varsinainen lääkärinsä. Tämä määräsi patriarkalle suun kautta nautittavan lääkeannoksen, jonka keljapalvelijoiden Markuksen ja Stratonikoksen tuli antaa patriarkalle. Patriarkka Tiihon otti annoksen ja alkoi välittömästi oksentaa. Keljapalvelijat kutsuivat paikalle patriarkan lääkärin, joka pyysi saada nähdä lääkeannospullon. Katsottuaan sitä hän heitti sen seinään, pesi kätensä ja lähetti patriarkan välittömästi sairaalaan.\nSairaalassa patriarkka kylvetettiin, hänelle juotettiin maitoa vatsalaukun puhdistamiseksi, mutta mikään ei auttanut. Tunnin sisällä, 25. maaliskuuta (7.4.) illalla patriarkka Tiihon nukkui kuolonuneen keljapalvelijoiden Markuksen ja Stratonikoksen mukaan. Hallituksen antaman virallisen version mukaan kansalainen Bellavin kuoli sairaalaosastolla sairaskohtaukseen klo 23.45 25.3. vuonna 1925. Patriarkan poisnukkumisen jälkeen hallitus julkaisi myös neuvostomyönteisen ”patriarkan virallisen testamentin”, jonka patriarkan väitettiin allekirjoittaneen kahden ”metropoliitan” ollessa todistamassa. Testamentti oli taitava väärennös, jolla hallitus pyrki mustamaalaamaan pyhän patriarkan neuvostomyönteiseksi.\nPatriarkka Tiihon haudattiin maaliskuun 30. (huhtikuun 12.) 58 piispan ja valtavan uskovien joukon läsnä ollessa Donskoin luostarin vanhaan talvikirkkoon. Donskoin luostari suljettiin vuonna 1927, jolloin luostarin munkkien huhuttiin piilottaneen pyhän Tiihonin reliikit suojellakseen niitä kommunisteilta.\nVenäjän ulkomaan kirkko kanonisoi patriarkka Tiihonin vuonna 1981 muiden Venäjän uusmarttyyrien ja tunnustajien kanonisoinnin yhteydessä. Moskovan patriarkaatti kanonisoi hänet vuonna 1989. Toukokuussa vuonna 1991 kirkon vahingoitettua tulipalossa patriarkan reliikkejä alettiin uudestaan etsiä: patriarkan virallisella haudalla ollut marmorilaatta avattiin ja paikalla alettiin kaivaa, mutta tuntien etsintöjen jälkeen etsijät alkoivat epäillä olevansa väärillä jäljillä. Lopulta syvältä maasta löydettiin pieni tyhjä hautakammio.\nVarovaisen tarkastelun jälkeen etsijät kuitenkin huomasivat kammion olevan vain osa maanalaista lämmitysjärjestelmää ja että suoraan lämpöputkien ympärille oli valettu rakennelmaa tukevoittavaa sementtiä. Muualla järjestelmässä putkien ympärillä oli pelkästään kalkkikiveä. Tästä syystä etsijät kaivoivat lisää lämmitysjärjestelmän alta ja huomasivat sen makaavan suuren sementtilaatan päällä. Laatta vaikutti asennoltaan selvästi tarkoituksenmukaisesti paikalle asetetulta – sillä oli selvästi pyritty piilottamaan jotakin tärkeää.\nKahden päivän kaivausten jälkeen todellinen hautakammio löydettiin helmikuun 19, 1992. Kammio osoittautui hyvin kosteaksi, mutta pyhän Tiihonin reliikit olivat melkein kokonaan turmeltumattomat. 23.3. (5.4.) vuonna 1992 50 piispaa saattoi juhlallisesti patriarkka Tiihonin reliikit luostarin pääkirkkoon. Paikalla olleet pyhiinvaeltajat todistivat, että Vladikan kasvot, mantia ja mitra olivat täysin turmeltumattomia. Kirkkokansa todisti ilmassa olleen pyhän tuoksua ja tuon hetken olleen syvän harras sekä rauhallinen. Pyhäinjäännösarkkuun kiinnitettiin Vladikan ikoni, jossa hänen kädessään olevassa käärössä lukee: ”Lapseni, älkää horjuko Jumalan meille lähettämältä Ristin tieltä.”\nPyhä tunnustaja ja pappismarttyyri,\nMoskovan ja koko Venäjän patriarkka Tiihon,\nrukoile Jumalaa meidän puolestamme!\nAndrejev, I.M. 1982. Russia’s Catacomb Saints. Platina, Ca.: St. Herman of Alaska Press, pp. 56-57.\nOrlovski, O.V. 1995. Pyhä Tiihon –Moskovan ja koko Venäjän patriarkka. Moskova: Sretensky Monastir (venäjänkielinen)\nSerfes, D. Fr. The Life and Works of St. Tikhon the Confessor, Patriarch of Moscow. Vols. I-III. Old Forge, PA.\nSwan, J. 1964. A Biography of Patriarch Tikhon. Jordanville, N.Y.: Holy Trinity Monastery.\nVostryshev, M. 1990. Jumalan valitsema: Moskovan ja koko Venäjän patriarkan, pyhän Tiihonin Ristin tie. Moskova: Sovremmennik. (venäjänkielinen)\nKatso lisäksi The Orthodox Word –julkaisun vuoden 2008 numero 5 (Vol. 44, No. 5: September-October), joka on kokonaisuudessaan omistettu pyhälle Tiihonille.


Vanhempien mielestä klassikkosadut ovat liian väkivaltaisia ja poliittisesti epäkorrekteja - osa muuttaa satujen tarinaa\nKlassikkosadut voivat edistää vanhempien mielestä muun muassa häpäisyä ulkonäön takia ja kannustaa valehtelemaan.\nVanhemmilla on tapana lukea satuja ääneen lapsilleen, mutta aivan sellaisenaan satuja ei enää lueta. The Independent uutisoi kyselyn paljastaneen, että vanhemmat muuttavat klassikkosatujen juonia lukiessaan niitä ääneen, koska ne ovat väkivaltaisia ja poliittisesti epäkorrekteja.\nPerinteiset sadut, kuten Punahilkka, Piparkakkupoika ja Kolme pientä porsasta, olivat vanhempien mielestä kaikista pahimpia. Joidenkin vanhempien mielestä osan niiden loput muistuttivat jo kauhuelokuvaa.\nMusicMagpien teettämään kyselyyn vastasi 2 000 vanhempaa ja tuloksista paljastui, että yksi neljästä otti luovia vapauksia lukiessaan satuja lapsilleen ja muutti niitä sopimaan omiin uskomuksiinsa ja ajatusmaailmaansa. Sen sijaan 16 prosenttia myönsi kieltäneensä sadut kokonaan.\nVaikka klassikkosadut voivat vaikuttaa leikkisiltä ja viattomilta, paljastaa juonikuvioiden ja hahmojen läheisempi tarkastelu ongelmallisia piirteitä, kertoo The Independent. Esimerkiksi Punahilkassa susi syö lapsen, joka kuitenkin pelastuu, kun metsästäjä leikkaa hänet ulos suden vatsasta kirveellä.\nKolme pientä possua saa myös aika karun päätöksen, kun porsaat tappavat suden ja syövät sen ja Piparkakkupojassa itse päähenkilö joutuu ketun suuhun. Keksi tai ei, The Independentin mukaan sadun loppu oli liian vaikea pala vanhemmille pureskeltavaksi ja yksi kolmesta kyselyyn vastanneesta määritteli sen olevan liian julma.\nSuosittujen satujen vielä syvempi analyysi on paljastanut lisää ongelmia poliittisen korrektiivisuuden suhteen. The Independentin mukaan yksi neljästä vanhemmasta oli sitä mieltä, että on epäsopivaa, miten Tuhkimon vastuulla on koko hänen kotinsa siivoaminen, kun taas 25 prosenttia oli sitä mieltä, että Prinsessa Ruususessa on ongelma suostumuksessa, kun prinssi suutelee prinsessaa hänen nukkuessa.\nKyselyyn osallistuneista vanhemmista 27 prosenttia oli sitä mieltä, että Pinokkio rohkaisee lapsia valehtelemaan. Yksi neljästä sen sijaan totesi, että Ruma ankanpoikanen -satu, jossa kaltoinkohdeltu poikanen hyväksytään vasta, kun siitä on kasvanut joutsen, edistää häpäisyä ulkonäön takia.\n”Osa näistä tarinoista on ollut olemassa sukupolvien ajan – monia niistä on luettu äideille ja isille, kun he ovat olleet lpasia”, musicMagpien markkinointijohtaja Liam Howley totesi.\n”Mutta ajat ovat muuttuneet ja klassikkosaduissa on monia elementtejä, jotka eivät sovi yhteiskuntaan tavalla, kuten ne joskus sopivat”, hän jatkoi.\n”Sen lisäksi kun miettii juonia, voivat osa niistä olla todella pelottavia pienille lapsille”, Howley huomautti.\nOletko sinä lukenut klassikkosatuja lapsillesi sellaisenaan? Tai oletko itse kokenut ne pelottavana, kun olit lapsi? Kerro ajatuksiasi kommenteissa!


Haemme asiakkaallemme varastotyöntekijää vakituiseen työsuhteeseen Kirkkonummelle Masalaan. Kyseessä on suorarekrytointi, eli työllistyt suoraan asiakasyritykseemme. Työ tapahtuu nyt yhdessä vuorossa, mutta varaus 2-vuorotyöhön volyymin kasvaessa.\nTehtäviäsi ovat varastotyöt, kuten komponenttien keräily, pakkaus ja lähetys.\nPitkien (6-8 metriä) teräsrakenteiden pakkaaminen kelmukäärintäkoneella kuljetuksia varten.\nPitkien (6-8 metriä) teräsrakenteiden lastaaminen nosturilla kuorma-autoon.\nPienkomponenttien pussitustyöt myyntipakkauksiin.\nTyötä tehdään seisten / kävellen koko päivän ajan, eli tehtävä edellyttää hyvää fyysistä kuntoa.\nVPS Yhtiöihin kuuluva VPS Henkilöstöpalvelu on vuodesta 1987 lähtien toiminut, henkilöstövuokraukseen ja rekrytointiin erikoistunut yritysketju, jonka kattavuus on koko Suomi. Lisäksi meillä on toimipisteet Budapestissa ja Tallinnassa. Olemme HPL Henkilöstöpalveluyritysten Liiton jäsen. VPS Henkilöstöpalvelu on sitoutunut laatuun ja asiakaspalveluun, tunnuslauseemme on VALITSEMME PARHAAT SINULLE. Lisää yrityksestämme www.vps.fi .Täytä hakemus sivuillamme www.vps.fi. Toimi nopeasti, sillä aloitamme haastattelut jo hakuaikana. Tiedustelut Jaana Korpela 040 582 1001.


Autonvuokraus Dubrovnik Lentoasema alk. € 6/päivä: Vertaa 275 Parasta Tarjousta | Discover Car Hire\nAutonvuokraus - Dubrovnik Lentoasema\nDubrovnik, Lentoasema, Dubrovnik, Kroatia\n€ 5.61 / per päivä\n€ 12.03 / per päivä\n€ 19.22 / per päivä\n€ 33.60 / per päivä\n€ 59.81 / per päivä\nDubrovnik, Lentoasema (DBV)\nLentoaseman nimi: Dubrovnik, Lentoasema (DBV)\nMerenpinnan taso: 161 m / 527 ft\nMatkustajaa (vuodessa): 2,323,065\nTop 10 paikat lähellä Dubrovnik Lentoasema\nAutonvuokraus Dubrovnik, Keskusta alk. € 10.10 per päivä\nAutonvuokraus Dubrovnik, Satama alk. € 16.12 per päivä\nAutonvuokraus Split Lentoasema alk. € 6.11 per päivä\nAutonvuokraus Zadar Lentoasema alk. € 10.10 per päivä\nAutonvuokraus Osijek Lentoasema alk. € 10.10 per päivä\n325.5 km / 202.3 mailin etäisyydessä\nAutonvuokraus Zagreb Lentoasema alk. € 8.04 per päivä\nAutonvuokraus Zagreb, Rautatieasema alk. € 10.10 per päivä\n404.2 km / 251.1 mailin etäisyydessä\nAutonvuokraus Rijeka, Lentoasema alk. € 12.82 per päivä\nAutonvuokraus Pula Lentoasema alk. € 10.10 per päivä\n434.9 km / 270.2 mailin etäisyydessä\nMilloin autonvuokraus on halvinta seuraavassa paikassa: Dubrovnik Lentoasema ?\nAutonvuokrauksen hinta riippuu yleensä vuodenajasta eikä Dubrovnik Lentoasema ole poikkeus. Tämä kaavio vertaa hintojen muutoksia kuukausittain ja auttaa sinua valitsemaan parhaan tarjouksen.\nKeskimääräinen vuokrahinta seuraavassa paikassa: Dubrovnik Lentoasema\nHalvin vuodenaika vuokrata auto seuraavassa paikassa: Dubrovnik Lentoasema on Maaliskuu silloin hinnat per Taloudellinen alk. € 8.53. Voit nähdä, että tämä on 75% halvempaa kuin keskimääräinen hinta ja 87% halvempaa kuin seuraavassa kuukaudessa: Marraskuu (kun vuokrahinnat alk. € 66.53 per Kompakti). Nämä tiedot auttavat sinua löytämään parhaan hinnan. Muista kuitenkin, että kyseessä on keskimääräisiä lukuja. Vuokrasi tarkka hinta riippuu vuokra-ajan pituudesta ja päivien määrästä ennen vuokra-ajan alkua. Syötä päivämääräsi sivun yläosassa olevaan ikkunaan ja näet tarkat hinnat ja tarjoukset.\nMikä on suosituin vuokrapituus seuraavassa paikassa: Dubrovnik Lentoasema ?\nMatkan pituus vaihtelee kuukaudesta toiseen. Seuraavassa kuukaudessa: Marraskuu keskimääräinen vuokrapituus on 11 päivää, kun seuraavassa kuukaudessa: Elokuu keskimääräinen vuokrapituus on vain 7 päivää.\nKeskimääräinen vuokrapituus seuraavassa paikassa: Dubrovnik Lentoasema\nMikä on suosituin aika vuokrata auton seuraavasta paikasta: Dubrovnik Lentoasema ?\nMatkustajat vuokraavat todennäköisimmin auton seuraavasta paikasta: Dubrovnik Lentoasema kuukaudessa: Toukokuu, kun taas pienin matkustajamäärä vuokraa kuukaudessa: Marraskuu.\nDubrovnik Lentoasema Autonvuokrauksen suosio kuukausihakujen mukaan\nTop 20 Dubrovnik Lentoasema toimittajat 2019\nAutonvuokraus Dubrovnik Lentoasema