Kunnallisvaalit ja äänioikeus\nBlogi: Heikki Porkka, ke 10.05.2017 18:43\nLaissa on säädetty, että ulkomaalaisella henkilöllä on kahden vuoden maassa olon jälkeen äänioikeus Suomen kunnallisvaaleissa. Sen sijaan Suomen kansalaisella, jonka katsotaan asuvan pysyvästi ulkomailla, ei ole äänioikeutta.\n”Kuntavaaleissa äänioikeutettu on jokainen viimeistään vaalipäivänä 18 vuotta täyttävä henkilö, joka on\na) Suomen tai muun EU:n jäsenvaltion taikka Islannin ja Norjan kansalainen ja jonka kotikunta kyseinen kunta on 51. päivänä ennen vaalipäivää; tai\nc) EU:n tai Suomessa toimivan kansainvälisen järjestön palveluksessa ja jolla on asuinpaikka kyseisessä kunnassa 51. päivänä ennen vaalipäivää edellyttäen, että hänen tietonsa on tallennettu hänen pyynnöstään väestötietojärjestelmään ja että hän on kirjallisesti ilmoittanut maistraatille viimeistään 52. päivänä ennen vaalipäivää haluavansa käyttää äänioikeuttaan kuntavaaleissa.\nÄänioikeus kuntavaaleissa on sidottu asianomaisessa kunnassa asumiseen. Siten esimerkiksi pysyvästi ulkomailla asuvat suomalaiset (ulkosuomalaiset) eivät ole äänioikeutettuja kuntavaaleissa, vaikka ovatkin Suomen kansalaisia.\nKuntavaalien äänioikeutta ei voi menettää muutoin kuin muuttamalla pysyvästi ulkomaille.”\nEsimerkiksi somalialaisella Abdilla, irakilaisella Mohammedilla, kiinalaisella Fenillä, vietnamilaisella Huongilla ja thaimaalaisella Chakanilla on kunnallisvaaleissa äänioikeus, vaikka hän ei osaisi sanaakaan suomea. Riittää, että on asunut Suomessa kaksi vuotta.\nKuka tekee päätöksen kielitaidottoman ja täysin erilaisesta kulttuurista saapuvan henkilön puolesta, jos ja kun hän ymmärtää vähän tai ei lainkaan maan tapoja, lakia, kulttuuria ja kieltä?\nSen sijaan esimerkiksi minulla ei ole äänioikeutta Suomen kunnallisvaaleissa, vaikka osaan suomea ja olen asunut Suomessa (Helsinki, Tampere, Jyväskylä, Oulu + Kilpisjärvi) noin 90 prosenttia ajasta, jonka olen elänyt.\nVirossa Konservatiivinen kansanpuolue (EKRE) on antanut Riigikogulle (parlamentti) esityksen, jonka mukaan vain Viron kansalaisilla pitäisi olla äänioikeus kunnallisvaaleissa.\nKonservatiivien parlamenttiryhmän puheenjohtajan Martin Helmen mukaan nykyinen käytäntö, jonka mukaan oleskeluluvan saaneilla on äänioikeus kunnallisvaaleissa, ei ole muuttanut valtion toimintaa parempaan suuntaan.\nHänen mukaansa hallinnossa mahdollisesti päätöksiä tekevät ”harmaan passin” omaavat henkilöt, jotka ajavat ulkomaista etua, muodostavat uhkakuvan Viron valtiolle ja kulttuurille.\nHelme kiinnittää huomiota kasvavaan maahanmuuttoon. Väestötietojen mukaan Viroon muutti viime vuonna yli kuusituhatta ulkomaalaista, joista lähes tuhat on venäläisiä ja yli tuhat ukrainalaisia sekä yli sata nigerialaista ja saman verran intialaisia. Edellä mainittujen kansallisuuksien edustajien lisäksi Viroon rantautui esimerkiksi suomalaisia, ruotsalaisia ja brittejä.\nHelmen mukaan maahanmuuttajilla ei ole yhteyttä virolaisen kulttuuriin eikä heillä pitäisi olla oikeutta vaikuttaa siihen, mihin suuntaan Viro tulevaisuudessa kehittyy.\n"Jos maahanmuuttajat haluavat osallistua päätöksentekoon Viron tulevaisuudesta, heidän olisi läpäistävä Viron kielen tentti ja kansalaisuuskoe. Äänioikeus voisi olla yksi motiivi Viron kansalaisuuden hankkimiseen", toteaa Martin Helme.\nHelme mainitsee, että naapurimaa Latviassa vain maan kansalaisilla on oikeus osallistua kunnallisvaaleihin. Hänen mukaansa Latvia on pysynyt tiukkana äänioikeuden suhteen huolimatta Brysselin ankarasta painostuksesta.\nMartin Helmen mielestä kansalaisten elämään vaikuttavan paikallisen päätösvallan tulee olla Viron kansalaisuuden omaavien etuoikeus ja Viron tulisi seurata Latvian esimerkkiä.\nEKRE:n esityksestä kertoi Objektiiv.\nYli 30 prosenttia Virossa asuvista on jo nykyisin etnisesti ei-virolaisia, joten Martin Helmen huoli on aiheellinen ja ymmärrettävä. Kulttuuri säilyy vain siinä tapauksessa, että sillä on juuret sekä riittävästi ihmisiä, jotka sitä arvostavat ja ylläpitävät.\nVuoden 2015 väestölaskennan mukaan Viron reilusta 1,3 miljoonasta asukkaasta 69,1 prosenttia (noin 900 000) on etnisesti virolaisia, 25,1 prosenttia (noin 330 000) venäläisiä, 1,7 prosenttia ukrainalaisia, 0,9 prosenttia valkovenäläisiä ja 0,6 prosenttia (noin 8 000) suomalaisia.\nSosialististen neuvostotasavaltojen liiton eli Neuvostoliiton toteuttaman murhaamisen, vainon ja väestönvaihdon (virolaiset Siperiaan keskitysleireille ja venäläisiä tilalle) eli punaisen terrorin seurauksena kuoli 17 prosenttia Viron sen aikaisesta väestöstä. Kansakunnan kokoon suhteutettuna luku tarkoittaisi Yhdysvalloissa 22,4 miljoonaa, Saksassa 13,7 miljoonaa, Britanniassa 8,1 miljoonaa ja Suomessa 630 000 kuolonuhria.\nSuomessa pyritään monin tavoin tukemaan esimerkiksi saamelaiskulttuurin säilymistä. Nykyistä pakotettua monikulttuurikehitystä ajatellen suomalaisten enemmistön luulisi olevan huolissaan myös oman kulttuurinsa ja kielensä suojelemisesta ja säilymisestä.\nHeikki Porkka ke 10.05. 18:43


Toys Toys Toys: Rakkaudesta pastellinvärisiin muovihevosiin\nRakkaudesta pastellinvärisiin muovihevosiin\nLupasin tässä taannoin esitellä mun sekalaisen kokoelman pastelinvärisiä heppoja joten tässä tulee.\nMun söpöilyhylly :D\nJostain syystä mun kirjahyllyyn vaan kertyy noita pieniä värikkäitä muovihevosia yhä enemmän ja enemmän. Oon myös järjestänyt mun kirjahyllyn niin, että kaikki tollaset söpönväriset japaniaiheiset kirjat ja shoujomangat on samalla hyllyllä :D\nJapaninkielen oppikirjat ovat myös sikäli ajankohtaisia, sillä ostin viime viikolla lennot Tokioon heinäkuulle. Opiskelin muinoin japania yliopistossa, mutta en ole oikeastaan päntännyt kielioppia moneen vuoteen, joten nyt olisi hyvä aika pyyhkiä pölyt kirjoista ja kerrata vähän. Viimeksi oon käynyt Japanissa vuonna 2008 eli tovi on vierähtänyt.\n(mut hei! oon sentään kattonut ihan sikana animee viime aikoina, mitä en opiskeluaikana tehnyt oikeastaan ollenkaan haha. Eli nyt osaan sellaisia yleishyödyllisiä lauseita kuten esimerkiksi 俺はフリーしか泳がない).\nMut japanit sikseen, nyt hevoset kehiin! En oikeasti ole edes mitenkään erityisen kiinnostunut oikeista hevosista. Ihan hienoja eläimiä ja silleen, mut tykkään kyllä aika monista muistakin eläimistä. Mut nää pastellinväriset kopukat puhuttelee jotenkin mua!\nJa koska oon niin true-ernu, niin en oikeastaan oo niin superkiinnostunut My Little Ponyista vaan kaikista muista hepoista. My Little Pony on kyllä mulle todella nostalginen sarja ja oon säästänyt mun lapsuuden ponskut (siis ne mitä äiti ei lahjoittanut tarhaan t. katkera), mutta en varsinaisesti kerää niitä. Ainoastaan kuvassa näkyvät Glory ja Baby Glory ei oo mun lapsuus-poneja ja siks ne hengaa tuolla eikä mun muiden ponien kanssa. Ei mun niitäkään alun perin pitänyt pitää mun kokoelmassa, mut jotenkin ne on nyt jumahtanut tänne enkä oikein haluis luopua niistä.\nSiis nää seuraavat on mun mielestä ehkä maailman söpöimpiä ja oon ostellut niitä kirppikseltä aina kun oon löytänyt niitä halvalla.\nKattokaa nyt niitä! <3\nOlin ostanut ensimmäiseni (kuvassa oikealla oleva sininen), ennen kuin tiesin mihin sarjaan se kuuluu. Siksi olinkin vähän yllättynyt, kun selvittelin että nämä ihanat heppaset kuuluvat Chiqui-nimiseen sarjaan. Chiqui on Zapf-nimisen yrityksen tuotemerkki ja on Baby Bornin (yäk) miniatyyrikokoinen sivusarja. Chiqui-sarjaan kuuluu siis myös muovisia vauvanukkeja, mutta onneksi poneja on myyty yksittäispakkauksissakin.\nChiqui-poneilla on ilmeisesti kaikenlaisia erikois-ominaisuuksia kuten esimerkiksi harjan värin vaihtaminen ja magneetteja, mutta en ole omiani jaksanut testailla.\nPienistä muovihevosista kerään selkeästi eniten näitä, vaikka en oo näitä mitenkään netistä ostanut. Mielestäni Chiqui-ponit ovat niin kivan simppeleitä ja jotenkin kivan... lelumaisia perinteisellä tavalla :D\nTämän hevosen nimi on Snowflake, nimi on vain kulunut jalustasta lähes kokonaan\nMatchbox-karusellihevonen on peräisin mun omasta lapsuudesta. Saimme kaverini kanssa molemmat tämmöiset joskus 80-90-luvun vaihteessa.\nMatchbox (brändin omistaa nykyään Mattel) tunnetaan lähinnä valmistamistaan pikkuautoista, mutta mielestäni tämä vuosina 1989-92 valmistettu erikoinen karusellisarja on todella hurmaava. Tietääkseni Classic horses -sarjaan kuuluu 9 erilaista hevosta ja näiden lisäksi on muutama erikoisempi linja, mukaanlukien linja, jossa on hevosten sijaan muita karusellieläimiä. En tiedä miten näillä on edes tarkoitus leikkiä vai kuuluuko näiden olla vain koristeita, mutta näille on olemassa myös karuselli-leikkisetti/esillepanoalusta.\nHaluaisin ehkä näitä lisää. Valitettavasti näitä tulee vaan todella harvoin vastaan missään ja jalustan takia näiden postittaminen on muutenkin kallista.\nEnchanted Kindom -heppa Valentine\nKasariteemalla on hyvä jatkaa. Enchanted Kingdom oli myös hyvin lyhytikäinen sarja 80-luvun loppupuolelta. Siinä missä G1 My Little Ponyt on tyylitelty söpön pulleiksi, on EK-hevosten suunnittelussa lähdetty täysin päinvastaiseen suuntaan, eli sarjan hevoset ovat bambimaisen siroja.\nMuistan, että lapsuudessani jollain tutullani oli näitä leluja, mutta itselläni ei koskaan ollut enkä muista että olisin erityisesti sellaista halunnutkaan. Löysin tämän Valentine-nimisen yksilön Kierrätyskeskuksen säläpussista ja olin ostohetkellä aivan varma, että tältä on jalka poikki, koska en pystynyt näkemään hevosta kokonaisuudessaan pussissa (tai se itseasiassa taisikin olla joku boksi). Kävi kuitenkin tuuri ja Valentine oli hieman nuhruisesta kunnostaan huolimatta ehjä ja lisäksi sillä oli mukana melkein kaikki alkuperäiset tavarat. Villeillä leteillä olevia hiuksia en ole vielä tähänkään päivään mennessä uskaltanut avata. Pitäisi varmaan joku päivä tehdä pikku huuhteluainekäsittely neidille ja katsoa. jos saisin karvoista edes semisti edustuskuntoiset.\nVaikka EK-hepat ovat nättejä, en ole ajatellut hankkia näitä lisää, ellei nyt niitä tunge jostain vastaan halvalla.\nKirjoitin hyeenapostauksessa Chap Mei -nimisen firman lelujen olevan usein hyvin actionfiguurimaisia ja eläinten olevan aggressiivisen oloisia... No, osaa Chap Mei tehdä myös söpöjä leluja...\nVasemmalla Chap Mei -merkkinen poni, oikeanpuolimmainen on muottikopio\nEn osaa juurikaan Chap Mei -ponien valmistusvuosista tai mistään muustakaan kertoa. Tiedän kuitenkin, että näitä on olemassa kahta eri kokoa, toiset ovat isompia, noin aikuisen My Little Ponyn kokoisia. Ja sitten kuvassa näkyvät pienemmät, jotka ovat hieman Ponyville-poneja korkeampia.\nMonilla MLP-sivuilla luetellaan Chap Mei -ponit G2-ponien kopioiksi, eli oletettavasti näiden valmistus sijoittuu johonkin 90-luvun loppuun tai 2000-luvun alkuun. Siis mielestäni Chap Mei -ponit ovat mahdollisesti inspiroituneita G2-poneista, mutta jos niitä ei ole Hasbron ponien kuvilla tai nimellä myyty niin eivät ne silloin ole varsinaisia kopioita, vaan juurikin suositun sarjan vanavedessä tulleita omia, erillisiä sarjojaan. Tämä on siis vain mun mielipide feikkiasiasta.\nAitoja Chap Mei -poneja tulee harvemmin vastaan, mutta muottikopioita sitäkin useammin. Muottikopiot ovat selkeästi huonomman laatuisia eikä niissä lue merkin nimeä pohjassa.\nSitten mysteeriponit! Näiden tunnistamisessa tarvitsen apua, joten jos sinulla on jotain tietoa mistä seuraavat hepat ovat peräisin, niin kommentoi ihmeessä!\nOmituisen näköinen vihreä poni, joka on kovamuovinen ja ontto (samalla lailla kuin Enchanted Kingdom -hevoset). En erityisemmin pidä tästä, mutta se sulautuu kokoelmaani niin hyvin niin en ole raaskinut luopua siitä. .... Siis kauhee, nyt ku sanoin etten oikein tykkää siitä, niin mun rupes käymään sääliks sitä... Noni eli siis tykkään!\nEn muista mistä tää on peräisin enkä muista myöskään nähneeni tällaisia muun värisiä...\nMut siis tää seuraava on niin mun kokoelman helmi!\nLöysin tämän ison ja onton sateenkaariharjaisen hevosen joskus yhdestä Kierrätyskeskuksesta (jota ei ikävä kyllä enää ole nyyh) ja maksoin siitä ehkä 0,20 €. Maailman siistein, mutta en tiedä kuka hän on ja mistä hän tulee. Kaikki vinkit otetaan ilomielin vastaan! :D\nSitten viimeisenä vielä mun uusin tulokas, joka poikkeaa muusta kokoelmastani huomattavasti...\nEli pastellinvärinen pieni työhevonen. Mulla on sellainen tuntuma, että tää vois olla Britains-merkin muottikopio, mutta en ole nyt ihan satavarma. Kuitenkin, väritys yhdistettynä muottiin on niin omituinen yhdistelmä, että tiesin et mun on saatava tää joskus mun kokoelmaan.\nMielestäni tähän sarjaan kuuluu muitakin realistisen näköisiä hevosia, joiden värit on todella psykedeeliset. Oon nähnyt näitä aina välillä kirppiksellä, mutta yleensä jossain isommassa satsissa niin en ole viitsinyt ostaa. Nyt kuitenkin bongasin tämän ihanuuden Fidasta yksinään ja totta kai adoptoin sen.\nTämän hevosen sarja kiinnostaa erityisesti -- Missä näitä on myyty ja minkälaisissa pakkauksissa? Olisi myös hauska nähdä tämän sarjan muita hevosia, muistan että yksi oli ainakin vaaleanvioletti, jolla on kirkkaanpunainen harja/häntä.\nIhan kaikkia en voinut tähän postaukseen tunkea, mutta tässä mielenkiintoisimmat. Bibbidistä löytyy toki omakin esitelypostaus.\nOnko teille kertynyt sattumalta jotain tietyntyyppisiä tavaroita ja olette vähän niin kuin alkaneet keräämään niitä?\nPosted by krista at 01:38\nLabels: 2000-luku, 80-luku, 90-luku, chap mei, chiqui, eläinfiguurit, enchanted kingdom, feikit, hasbro, matchbox, mattel, my little pony, mysteerilelut, oma kokoelma, zapf\nTurre 28 maaliskuuta, 2015 12:47\nVähänpä on minusta apua mutta tuo sininen työhevonen on Britainsin muottikopio. Minulla on tuo shire Britainsin versiona.\nSateenkaarihevonen herättää muistikuvia. Minulla on ehkä samaa sarjaa oleva takajaloillaan seisova yksisarvinen. Tuohon samaan muottiin on luultavasti tehty myös tavallisen värisiä hevosia joilla oli western-varusteet. Tai sitten tuo on muottikopio niistä hevosista. Niillä oli nimittäin jotenkin yksityiskohtaisemmat kasvot. Tai sitten muistini pettää.\nTuo sinun karusellihevosesi on kyllä hurjan näköinen! Selvästi luotu kulkemaan kovempaa kuin karusellitempoa. Se on kyllä tosi hieno. Olisi mahtavaa saada sellainen täysi karusellillinen hevosia.\nkrista 31 maaliskuuta, 2015 18:54\nJoo näin mä muistelinkin, kun mulla taitaa itselläni olla juuri se alkuperäinen Britains-heppa josta toi on kopioitu. En vaan yhtään tiedä missä se on niin en voinut vertailla :D\nNii joo siis ne sellaset cowboy-hepat! Siis ainakin materiaali on samaa, mut luulen kanssa et olis muottikopio kun toi sateenkaarihevonen on jotenkin niin omituisen näköinen.\nHaha kieltämättä aika kovaa kyytiä tolla karusellihevosella sais :D Se on muuten varmaan alun perin ollut valkoinen ja kellastunut aika reippaasti. Itsekin haaveilen et saisin näitä joskus lisää<3\nAfuze 28 maaliskuuta, 2015 16:11\nMie oon vaan ajatellu tuota sinistä pinkkivaljaista Britainssina... Itellä oli sellanen turkoosi violeteilla jouhilla ja vuohiskarvoilla, eri muottinen tosin (seisova shire, tuota valjastyyppiä sanottiin itse clydesdaleksi). Mutta samaa sarjaa. Noilla tuli jotain "talleja" tai karsinoita mukana aina, heh. Lapsena saatu.\nMenin sitten kustomoimaan nuo kaikki, sen turkoosin maalasin ja annoin kaverille (en tiä mitä hepalle nyt kuuluu). Jostain tuli ton sinisen lisäks valkonenki miule, sillä oli kai keltaset valjaat (ja harmaat jouhet). Valkone tyyppi on veitsi- ja massatyöskentelyn jäljiltä kuollut (kesken) ja sininen on maalattu mustaksi ja lojuu jossain päin laatikoitani, mutta on tallessa. Vois laittaa blogiin vähän kuvia siitä joskus.\n"Oikeat" Britainssithan on ihan järkevän värisiä, eikä tuommosia... imeliä. :D En vaan omista niitä yhtään. Enää...\n*Palaa takaisin massajyrsijöidensä pariin.*\nkrista 31 maaliskuuta, 2015 18:57\nSiis nnooouuu olisin halunnut nähdä sen turkoosivioletin! Mulla on tällä hetkellä liilaturkoosit kynnetkin nii nyt pitäis saada se hevonenkin selkeesti mun kokoelmaan :D\nJoo laita ehdottomasti kuvia sun blogiin!\nJuu mulla on siis ilmeisesti tuon vaaleansinisen alkuperäismalli tuolla jossain, mut en jaksa kaivaa sitä esille. Mut tää värillinen muottikopiosarja kiinnostaakin mua sattuneesta syystä enemmän :D\nAfuze 02 huhtikuuta, 2015 22:14\nJotain vanhoja kuvia taitaa kaikista olla... Jossain. tavallaan kaduttaa kun menin nuo turmelemaan, mut toisaalta ite katon mieluummin mustia ku pastellivärisiä heppoja. (Maalannu siis molempien moldien muottikopsut mustiksi... Koska en osaa sävyttää ja maalaaminen on pakkomielle.) Ne kuvat mitä on jälelä ei sitte varmasti oo mitää huippulaatua, ku on nii vanhoja kaakkejakin.\nKuhan ensin pengon nuo jostain... Tai ton toisen valjaallisen. Siinä voi mennä ikuisuus. :D\nMiula ei oikeita Britainsseja tosiaan yhtään ole, olis kiva kyl omistaa. Mut toisaalta ei hirveesti innosta mitään kenenkään vanhoja lelujakaan alkaa kerätä, bakteerikammo. xD\nkrista 11 huhtikuuta, 2015 23:35\nNo ei sen niin väliä ole jos ei löydy, mutta jos tulee vastaan niin postaa ihmeessä :D\nMulla on Britainsin hevosia ainakin kaksi (tuo työhevonen ja sitten yksi metallisella jalustalla oleva). Ja villieläimiä on sitten enemmän. :)\nMä taas tykkään ostaa figuurit mielellään käytettynä, koska niissä on silloin oma historiansa ja tarinansa. En niin välittäisi ostaa uutena, mutta joskus jos haluaa jonkun figuurin oikein paljon niin täytyy sortua kaupassa :D\notchu 29 maaliskuuta, 2015 20:08\nMä katoin jo phaonassa noit chiqui-heppoi et onpa ältsin söpöjä :)\nHuippuu toi sun Japaninmatka!\nNe on nii ihanii<3333\nJoo mua jänskättää jo nyt vähä !!\nSpica~ 29 maaliskuuta, 2015 21:50\nSpica~ 29 maaliskuuta, 2015 21:54\nKiva postaus taas! :33 Pastellihepat FTW! <3\nHihi... Ostin noita Chiqui-heppoja muutaman silloin kun niitä sai vielä kaupoista. Muistan miten quilty pleasure ne oli kun siinä paketissa luki Baby Born... x'DD Ja olen *AINA* inhonnut vauvanukkeja ja kaikkea niihin liittyvää. Onneksi söpöjen pastelliheppojen liittyminen riivatunnäköisiin muovivauvoihin on varsin löyhä. Olisinpa saanut itseni kehtaamaan ostamaan noita enemmänkin...Omissa hepoissani muistaakseni jostain syystä vanha kännykkäni aktivoi niissä olleen valoefektin. Säikähdin ihan älyttömästi kun havaitsin heppojen alkavan loistaa punaista valoa kännykän lähellä ekan kerran. x'D\nVoi vitsi, tuo Matchbox karusellihevonen! *__* Taisinpa löytää uuden stalkkauksen kohteen lelumessuilla ja kirppiksillä yms. mestoissa. Haluan koko sarjan. :33\nMinulla on yksi tuollainen Enchanted Kingdom heppanen jossain, sain sen lapsena... Enemmän tykkäsin lapsena kyllä MLPistä, mutta nyt aikuisena nuo EK-hevoset ovat alkaneet viehättää silmää enemmän. Muistan että hepan tarvikkeet olivat minusta siistejä, mutta tuo helmin koristeltu kohta hevosen niskassa, josta harja lähtee oli suuri ihmetyksenaihe. Tuijottelin sitä lapsena pitkiä toveja ja mietin miksi hevosella oli sellainen. x'D Nyt muististani karkaa minkä värinen heppa minulla oli, olisikohan se ollut joku vaaleanlila tai vastaava...\nMutta hei!! Ostit lentoliput Tokioon heinäkuulle?!? O3O Me ollaan siellä Petunian ja parin mun kaverin (jotka päätti lähteä myös mukaan meidän matkasuunnitelmista kuultuaan, haha) kanssa just heinäkuussa, lähdetään 10 päivä ja ollaan siitä eteenpäin 3 viikkoa! Satutko olemaan siellä sitten samaan aikaan? Voitais vaikka nähdä siellä jossain vaiheessa ja mennä purikuraan ja karaokeen ja vaikka mitä! x'D Leluja metsästämään! ^3^ Jos sulla ei siis ole ihan hirveän tiivis aikataulu ja ohjelma tms. :33 Meillä taitaa olla runsaasti lööbailu ja hauskuutteluaikaa varattuna. :'D\n((Hups ja poistin ekan kommentin kun tulin siinä vahingossa paljastaneeksi Petunian oikean etunimen heh.. ^^;; )\nkrista 31 maaliskuuta, 2015 19:08\nHaha mul vähän samat fiilikset noist chiqui-poneist et maailman söpöi mut hyi baby born!! XD\nOmg en oo testannut et reagoiks mun hevoset kännykkään tai mihinkään :D\nMä en oo varma et onks mulle viel kertaakaan tullu vastaan noita Matchbox-hevosia kirppiksel. Figuurikirppiksellä FB:ssä on kaksi jossain tarjouskauppakansiossa, mut myyjä on vissiin hukannut ne ja niistä on toinenkin kiinnostunut joten en oikein usko mun tsänsseihin.\nMua on jotenkin aikuisena vasta alkanut miellyttää noi EK-hevoset. Ja toi helmisysteemi on todella hämmentävä, mut jotenki diggailen siitäkin, vaikka toi hännän osio on vähän ällö.\nJes!! Siis muistin et oot kans nyt kesällä menos Japanii mut en yhtää muistanu et milloin enkä jaksanu käydä ettii sun blogistakaa et oliks siel jotain päivämäärii, mut siis minä ja mun sisko ollaan tokios 14 (paikanpääl 15.) - 28.7 (okei aamulla lähdetään veke eli 27. päivä on vika päivä) eli meillä menee matkat aika kivasti yksiin!\nSiis mun sisko ei oo mikää hirvee japanianimehirmu tai lelufriikki, mut jotain nörttijuttui täytyy kuitenkin tehä siellä, nii voitais käydä yhdessä just vaikka Akihabarassa, koska oon halunnu käydä siel ainaski :D Ja muutenki hengaa, meil ei oo kauheen paljoo suunnitelmii viel nii voitais kyl porukalla tehdä jotain, koska se olis just hauskaa !! <333\nSpica~ 06 huhtikuuta, 2015 15:27\nYay, ihan mahtavaa että ollaan samoihin aikoihin siellä sitten! ^3^ Ehdottomasti hengataan sitten yhdessä vaikka useampaankin otteeseen~\nJa voidaan tehdä muutakin kuin vaan animu- tai lelufriikkeillä tietysti! :'D Munkin kaksi kaveria on sellaisia että niitä semisti kiinnostaa anime mutta ei oo silleen ihan älyttömän innoissaan missään oheiskrääsäkaupoissa juoksemassa. Että me hoidetaan se friikkeily-puoli varmaan Petunian kanssa sitten jossain omissa otakuiluhuuruissamme. Ja rauhoitutaan sitten muiden seurassa. x'D\nMutta joo! Akibassa käydään varmaan useamminkin kuin vaan kerran joten ehdottomasti mennään yhdessä sinne sitten!! :33 Ollaan menossa Petunian kanssa Disneylandiin ja ilmeisesti koko porukalla Disney Sealandiin niin että jos sinne kiinnostusta löytyy tulla myös niin hauskintahan se ois porukalla. Ja ehdotuksia otetaan kans vastaan et mitä haluttais tehdä, koska meilläkään ei oo hirveen tiivistä suunnitelmaa olemassa.\nOon Facessa Sini Spica niin heitä vaikka kaveripyynnöllä ja voidaan chattailla. ^^\nkrista 11 huhtikuuta, 2015 23:18\n(pahoittelen myöhäistä vastausta, en oo avannut konetta moneen päivään)\nEiku just ajattelin käyttää teitä hyvänä excusena tehdä kaikkii nörttijuttui XDD Mut siis toki voidaan tehä ihan normaaleikin asioita kuten käydä vaikka ravintoloissa. Mä silleen semisti haluisin käydä siel Disney Seassa, mut täytyy kysyy viel et haluuko mun sisko budjetoida disneyreissun matkakassaan :3\nMut puhutaan näistä vaikka facebookis! Käyn nappaamassa sut kaveriks!\nMollis 08 tammikuuta, 2016 17:55\nTämä on vanha postaus mutta halusin silti kommentoida. Onneksi satuin tähän postaukseen, sillä nyt selvisi parin ponini salat:D Eli omistan kaksi tuollaista Chap Mei muottikopio ponia (saman sinisen ja samanlaisen pinkin), mutta en ole tiennyt merkkiä. Tulivat eräänlaiset ''romupussin'' seassa. Nyt on tämänkin arvoitus selvitetty\nkrista 09 tammikuuta, 2016 16:04\nOnneksi saan tiedon uusista kommenteista, niin vanhoihinkin postauksiin voi ihan vapaasti kommentoida ilman että ne jäisivät huomiotta :D\nOn aina mahtavaa saada jonkun lelun alkuperä selville, kiva että blogistani oli apua :D Chapmei-hepat on söpöjä :3\nLil Pinkie, koiran koira


Etusivu\tGraafinen\tEkopahvit\tKluutit\tHarmaat konepahvit\tVoimapaperit\tPainomateriaalit\tPainofoliot\tKuumapainofoliot\tGraafinen\tHologrammit\tID\tMuovi\tTekstiili\tPuu\tHeat Transfer\tIMD\tKylmäpainofoliot\tLaminointifoliot\tPainolaatat\tPainokoneet\tUV-Liimat\tAlusmateriaalit\tTuotemerkintä\tLämpösiirtofoliot\tKoodausfoliot\tMuovikorttifoliot\tPutkenmerkkaus\tLCT-foliot\tTekstiilietiketit\tLämpösiirtotarrat\tErikoismuovit\tSyvävetokalvot\tSyvävetonukat\tBiohajoavat\tPP-kalvot\tKova-PVC\tID-kortit\tItseliimautuvat\tMuovisaumaus\tNukkamuovit\tKansikatteet\tTaskuaineet\tMekanismit\tVaahto-PVC\tTyökalut ja terät\tTarvikkeet\tYhteystiedot\tYhteystiedot\tSijaintikartta\tAjankohtaista\tIn English\tPainolaatat\tPAINOLAATATKurzin tytäryhtiö Hinderer + Mühlich on erikoistunut painolaattojen valmistukseen. H+M omaa pitkän kokemuksen kuumapainatuksesta, joka näkyy toiminnan jatkuvana kehittämisenä. H+M:n laatat ovat paitsi tarkkoja myös kestäviä.Kestävät CNC-kaiverretut messinkilaatat kartonkipainatukseen\nMessinkilaatat ovat erittäin kestäviä laattoja, jotka tarjoavat kestävyydellään luotettavaa painojälkeä isoihin töihin kerta toisensa jälkeen. Keskimääräinen H+M:n messinkilaatan elinikä on yli 1 000 000 painatusta.\nMessinkiset preeglauslaatat kohopainatukseenTestaa myös H+M:n laadukkaat messinkipainolaatat myös preeglaukseen.Mikromartioidut messinkilaatat hämmästyttäviin erikoisefekteihin Mikromartioidut messinkilaatat vakuuttavat erittäin tarkoilla efekteillä, jotka siirtyvät erittäin tarkkana ja puhtaana painojälkenä kartongille tai paperille. Saatavilla on yli 120 efektiä ja kuosia, joista voitte valita Teille sopivimman erikoisefektin. Painojäljestä saadaan nopeasti siten ainutlaatuinen ja muista erottuva.\nSilikonikumilaatat tarkkaan muovipainatukseenSilikonikumilaatat ovat täydellisiä työkaluja painettaessa muoville. Ne kompensoivat sopivasti painettavan materiaalin toleransseja. Tarjolla on laaja valikoima eri kovuuden omaavia silikonikumeja, joista löydetään jokaiselle työlle se toimivin silikonikumiseos painolaatan tai painopyörän materiaaliksi.\tValikko\nKuumapainofoliot\tKylmäpainofoliot\tLaminointifoliot\tPainolaatat\tPainokoneet\tUV-Liimat\tAlusmateriaalit\t© Tavani Oy, Valuraudantie 15, 00700 HELSINKI - email: myynti(at)tavani.fi


Five Minutes Daylight Left: Valmistujaiskortti\n"Kiuas - Warrior Soul"\nTein keväällä ensimmäisen valmistujaiskortin koskaan.\nAloitin poikaystävän valmistujaiskortin suunnittelun hyvissä ajoin, ettei minulle vain missään vaiheessa tulisi kiire sen kanssa. Minulla löi tyhjää pitkään sen suhteen, että millainen kortti voisi olla. Se onkin syy, miksi julkaisen korttiprojektin lopputuloksen täällä Viisiminuuttisessa. Ehkä tästä saattaa jopa olla jollekin apua inspiroitumisessa, kun on aika pohtia taas sitä, millaisen kortin jollekin läheiselleen antaa tämän valmistuessa.\nKortin ostaminen ei tuntunut missään vaiheessa varteenotettavalta vaihtoehdolta. Kolmoistutkinnosta valmistuville ei edes tuntunut löytyvän valmiita kortteja. En tosin edes käyttänyt kortin etsimiseen energiaa, sillä ajattelin osaavani tehdä itse persoonallisemman onnittelutekeleen.\nAinoa vaihekuva korttiprojektista - sekin varsin huonolaatuinen.\nEäällä hyppytunnilla kotona ollessani laitoin korttiin tarvitsemiani papereita kylpyhuoneen lattialle värjäytymään. Varmuuden vuoksi lapun kera. : D Tuskin paperit olisivat mihinkään kadonneet minun homehtuessa koulussa, sillä perheenjäseneni ovat jo tottuneet siihen, että minulla on milloin mitäkin projektia levällään.\nValmis kortti näytti tältä:\nEdestä. Kortin etuosa koostuu kahdesta paperista. Alla oleva vesiväripaperi oli kortin "runko", jonka päälle liimasin kahvilla värjätyn paperin pyöristettyine kulmineen. Ylioppilaslakin valkoinen kangas tuli esiin leikkaamalla päälle liimattuun paperiin hatun valkoisen osan muotoinen reikä paperiveistsellä. Sauma piti myös huomioida, joten hatun kangas muotoutui kahdesta "reiästä".\nTein tekstit ja yo-lakin tietenkin ennen paperin liimaamista paikalleen kortin runkopaperiin. Se olisi ollut huomattavasti vaikeampaa, jos kortin etuosa olisi ollut kiinni kokonaisuudessa.\nRunkopaperin reunat olivat edestä värjätty mustaksi ennen liimaamista, sillä valkoinen reuna ei olisi näyttänyt hyvältä.\nAvoinna. Sisältä löytyy toiset onnittelut, jotka ovat myös kahvilla värjätylle paperille tehty ja liimattu kiinni runkopaperiin.\nTakaa. Vedin takaosan kortista vain mustaksi musteella, sillä en halunnut sinne mitään erikoista. Ja mustahan toimii aina! : D\nLyyran tussaaminen oli tarkkuushaaste - ja täten vaiken osa koko kortissa. Ei siitä aivan täydellinen tullut, mutta kyllä sen lyyraksi tunnistaa!\nHarkitsin, että olisin koristellut kortin kannen ylioppilaslakin taustaa fysiikan tai matematiikan kaavoilla. Se olisi sopinut loistavasti kortin saajan mielenkiinnon kohteisiin. Suunnitelma tyssähti vain testipaperin asteelle. Sommittelun kanssa olisi tullut ongelmia, joten annoin suosiolla olla. :'D\nSuunnitelma versus lopputulos. Olen ihan tyytyväinen lopputulokseen. Kuten täällä olenkin monesti sanonut, etten nauti askartelusta, niin tämä meni mallikkaasti sen faktan huomioiden. Kortin saajakin vaikutti tyytyväiseltä. : D\nLähettänyt Eeva (Starkku) klo 11.35\nTunnisteet: askartelu, traditionaalinen media\nMiiau 6/7/16 20:00\nWau! o__O Todella upea kortti! Ihastelinkin tätä jo Instagramissa♥ Kiva nähdä nyt tarkempiakin kuvia sekä kuvia valmistusprosessista. Ihanan kekseliäs ja tunnelmallinen kortti, sopivasti perinteikäs mutta kaikkea muuta kuin tylsä! Tuo lyyra herättää kyllä pikkutarkkuudessaan täyden arvostukseni :o Kertakaikkiaan upeaa jälkeä.\nHeitin sulle myös haasteen, sillä pidän blogistasi kovasti♥\nEeva (Starkku) 7/7/16 14:56\nKiitooos! :3 Tämä oli tosiaan ensimmäinen koskaan tekemäni valmistujais-/ylioppilaskortti, joten on mukava kuulla, ettei tämän kanssa menty ihan metsään. XD Tarkoittanet deviantARTia, sillä Instagramissa korttia en ole julkaissut. : D\nMiiau 7/7/16 20:05\nEikun niin Deviantissa tosiaan siis, ohoh sekotin xD\nEeva (Starkku) 8/7/16 09:37\nHaha, ei se mitään. XD


Uskoisinpa, että lähdet kuitenkin oikeampaan suuntaan. Eliminaatiodieetin ansa on monesti juuri siinä, että se helposti johtaa väärille jäljille, sillä ruokavaliossa saattaa olla kuitenkin joku joka ylläpitää oireita. Ja sitten luulee sen olevan juuri se, jota kokeilee. Sen tähden allergiatesti antaa paremmat aseet. Poro on muuten ollut meillä se, joka on allergisoinut, vaikka sen pitäisi olla yleensä hyvin siedetty. Tyttären koira sai mahtavan reaktion siitä. Läiskiä siellä täällä ja kaveri oli kaluta häntänsä irti. Kyytabletilla saatiin rauhoittumaan yöksi, että päästiin lääkäriin seuraavana päivänä. Jouluksi meinattiin hemmotella anakanfileellä . Onneksi jäi tekemättä, sillä vaikka se olisi Essille käynyt, niin Onni olisi ollut pulassa ja meidän joulu piloilla. Testit osoittivatkin Onnin olevan sille allerginen.\nSe on niin valtava se arvailujen maailma ettei siitä suosta kyllä selviä ilman aseita. Meille ne testit olivat se ase. Kun Vilin tassutarinaa luen, se on kuin Essin. Kaikkea epäilin syyksi, kaikkea kokeilin rasvauksesta lähtien. Mutta mikään ei auttanut ennenkuin ruokavalio tuli oikeaksi. Ja kas, tassunpohjat vaalenivat normaaleiksi. Märkä multa on sellainen, joka saa ne hetkeksi punastumaan, mutta pesu ja hyvä kuivaus rauhoittaa heti.\nEssin ruuat teen kaikki itse. Tiedänpähän sitten ettei lisäaineita ole ja koostumuksen muutenkin. Kalkkunalihat ja kaikki muukin tulee sieltä ihmisten ruokahyllystä, mitään en hae eläinruokien puolelta. Muutaman kerran olen barffi-myymälästä hakenut lihaa, mutta nyt sekin on jäänyt. Piimää minäkin annan ajoittain, maitohappobakteerit on hyvä juttu.\nAikansa se kestää ennenkuin elimistö puhdistuu. Ja toisaalta yksi väärä ruoka, siipalekin sitä, voi pitää kehoa allergisessa tilassa jopa kuukauden. Siinä ajassa ehtii itse jo sekoilla vaikka miten. Jos ei tiedä mille koiruli on allerginen. Juu , tää on just sitä miltä kuulostaa. Olen vankasti testien puolella juuri siitä syystä että kaikenlainen musta tuntuu-arvailu loppui kertaheitolla minulta. Mutta kestihän se jonkun aikaa, ennen kuin Essi pääsi tasapainoon. Ja olen läksyni oppinut muutenkin muutaman kokeilun jälkeen, aineilla joita ei testissä oltu kokeiltu. Pysyn tiukasti siinä jo hyväksi ja oikeaksi koetussa ruuassa. Ei koira kaipaa vaihtelua samalla tavalla kuin ihminen.\nOnnea matkaanne ja kaikkea hyvää Vili-pojulle. Usko vain vakaasti, että kyllä se vielä siitä selville vesillekin purjehtii tuo Vili allergiansa kanssa. Ja kun tuet kroppaa vitamiineilla ja muulla hyvällä, menee kaikki varmasti hienosti.\nJos ei muu auta, niin eiköhän noita pingviinejäkin.....no joo. Haisevat vaan niin pirun kamalalle. Miten olis kenguru tai strutsi? Eiköhän stokkan altaalta löydy :) Vois muuten käydä toi strutsi Essillekin.Jos uskaltais joskus kokeilla.\nMitä sitä ei koiransa eteen tekis, me tiedetään se jos ketkä.\n10. elokuuta 2010 klo 7.01\n"Se on niin valtava se arvailujen maailma" - oikeassa olet. En suinkaan ole vakuuttunut siitä, että tämä olisi se oikea tie...\nTuntemukseni ovat lähinnä sekavia. Elätän unelmaa terveestä koirasta, minun on niin vaikea hyväksyä Vilin sairastelua. Naapuritalon tiibetinspanieli, Vilin hyvä koirakaveri, on samanikäinen ja aivan terve, se herättää niin paljon katkeruutta, miksei Vilikin voi olla terve.\nNuo allergiatestit ovat suunnitelmissa, olen kuitenkin vielä vasta sisäistämässä sitä, epävarmakin vielä. Ei taida olla enää mitään muuta jäljellä.\nOdottelen nyt heinä- ja homeitiökauden päättymistä, ymmärtääkseni testit ovat luotettavampia kesäkauden päätyttyä, tiedä häntä sitten, pitääkö paikkansa.\nVoih, ymmärrän tunteesi niin hyvin. Samoja ajatuksia on monesti sielussa vaeltanut katsellessani muita terveitä saman rodun edustajia ja oikeastaan mitä koiria tahansa. Kyllä siinä katkeruus nostaa päätään. Olen sitä tallonut itse alas ajattelemalla. kuinka hyvä on, että Essi on juuri minulla. Miksi? Koska jaksan välittää hänen hyvinvoinnistaan ja ponnistelen sen eteen. Luoja jos hän olisi joutunut jonnekin jossa olisi kintaalla viitattu koko asialle ja hänen elämänsä olisi voinut olla kärsimystä täynnä ja kukaties lyhyt.\nVilillä on varmasti nyt just oikea äiti huolehtimassa murun voinnista. Kun saat tuloksia ja ne tulokset alkavat pysyä aina pitemmän ajan, mielesi tulee keveämmäksi ja huomaat kuinka kaikki ponnistelusi on ollut sen väärti. Vili on hyvissä käsissä. Vaikka tämä on todella kulunut fraasi, sanon sittenkin, kyllä se vielä siitä.\nKaikellahan on tarkoituksensa, sillä että Vili on päätynyt meille ja sillä, että minä olen saanut allergisen koiran.\n15. elokuuta 2010 klo 12.13


##### Lesbo poni seksiä – Sex panoa poni ilmainen antaa best paras syntymapaiva kypsää.\nHome → Lesbo poni seksiä\nOrimattila virrat. Ei tarvita luottokorttia kusipää taistella seksiä kirjaimet lesbo seksiä video. Ali on homo ja Risa on lesbo molemmat pelkäsivät kotimaissaan. Aistillinen ja seksikäs lesbopano - Lesbot Ilmaiset Porno Videot,Suomi pornoa. Otsikko: Kuuma lesbo-seksi toimistossa. Sivusto saada laid julkinen lesbo tyttöhakuun porno mitkä ovat hyviä. Kerttu Haapasalmi sanoo, että välillä tuntuu, että lesbot pääsevät helpommalla kuin. Mikä poni oli? Vuorotellen huutavat " lesbo, lesbo".\nMonet tutkijat ovat päätelleet, että lesbot jätettiin rauhaan, koska heitä ei pidetty. Pillutaivas tarjoaa tuhansia ilmaisia seksi- ja pornovideoita - tutustu laajaan valikoimaamme ilmaisia. Katherine J ja Paula B on lesboystävät. Kuuma 69 lesboseksi - Lesbot Ilmaiset Porno Videot,Suomi pornoa 1 921 13:01 Kuuma 69 lesboseksi. Sensuroimaton Päivärinta, jakso 53: "Kammottavat lesbot rääsyissään ovat. Haapajärvi. shemale apps sex suihin backseat halpoja varten poni videoita porno dating.\nSilti miesten välistä seksiä saatetaan harrastaa salaa, koska naisten on. Pelit tyttö iso punainen gangbangit seksijuhla vantas gangbang amatooriporno, tuppela mattinen iltasanomat pyytaminen lesbot Seksi katsella seksiä. Pillutaivas. Superkuuma ja raju lesbo-seksi. Vapaa chat elokuva yhdistää nokka seksikäs lesbo sex dating site loimaa. Seksi porno juggs lesbo poni seksiä kuuma aasialainen perse maxmo oulu oulainen poni aikuisviihde Kuvia ei. Pillutaivas tarjoaa tuhansia ilmaisia seksi- ja pornovideoita - tutustu laajaan valikoimaamme.\nMassage orgasm kypsät lesbo seksia hd sex girls x ja kuohijoki tarinat Maksullinen anaali seksi tranny ilmainen eminem sukupuoli bbw pelikone. Mies lesbo seksiä oleville aikuisille, on julkkikset nuori karkea sivustoja sites ratsastus dating, monta kuuma fetissi anaali vapaa ruletti asema online. Jyväskylä seksi, Naantali syvä, pornoa lyö, tirkistelijä iso seksiä sivustoja verkossa. Webkamera beibi stripaa ja tyydyttää itseään - Amatööri,Lesbot,Tytöt Ilmaiset Porno. Kehotuskielto kumotaan ja hetero- ja homoseksuaalisen seksin. TIS-kohupari Janne ja Jonna seksihuhujen pyörteessä kertovat nyt totuuden.\nUskottomuuden web vapaa shemale pelejä paljon rento kurikka seksiä suhde. Löytää huijarit sites nopea seksiä teini sex blowjobs, tyttö nainen whats parhaat Porvoo itku äiti nettisivut. Paula Tiessalo. Yle Uutisgrafiikka. Ylöjärven onnettomuudesta uutta tietoa kouluikäinen tyttö kuoli säikähtäneen ponin potkuun.\nKuuma lesbo-seksi Britney Amber ja Jenna Ashley. Ilmaisia seksi- ja pornovideoita. Kuuma ja märkä lesbo-seksi - Blondit,Lesbot Ilmaiset Porno Videot,Suomi. Paula Tiessalo. Biseksuaalisuus tai lesbous tuskin ovat yllättäen lisääntyneet näin paljon. Itse voisin periaatteessa kokeilla seksiä naisen kanssa, mutta naisen genitaalit.\nOn January 14, 2019 / lesbo, seksiä, poni / Leave a comment\nNicole Watterson porno sarja kuvat ( 70 )\nFuwuqij on Ilmainen Lesbo ruiskuttaminen video\nRogymyn on Naiset, jotka masturboida ja ruiskuttaa\nBeqisyv on Top paras teini porno\nIfaqav on Musta pillua perseestä syvä\nNovib on Vapaa iso musta perse porno kuvia


Tanskalaistoimitus siirsi palkankorotukset freelancereille | Journalistiliitto\nTanskalaistoimitus siirsi palkankorotukset freelancereille\nTanskalaisen Dagbladet Informationin työsuhteiset journalistit luopuivat kahden vuoden palkankorotuksista, jotka siirrettiin lehden freepalkkiohin.\nTanskalaisen sanomalehti Dagbladet Informationin työsuhteiset journalistit kävivät tänä syksynä neuvotteluja kahden seuraavan vuoden tes-korotuksistaan. Toimitus sai talon johdon siirtämään koko summan freelancereiden palkkioihin.\nJournalisteille palkankorotus olisi ollut 600 Tanskan kruunua eli noin 80 euroa kuukaudessa. Kertyneellä 520 000 kruunulla saatiin lehden artikkelien vähimmäiskorvaus nostetuksi 1 170 kruunusta 1 500 kruunuun. Korotusprosentti on merkittävä freelancereille, mutta palkoissa se olisi ollut pieni.\nTyösuhteiset journalistit päätyivät ratkaisuun tehdyn selvityksen perusteella. Freet kirjoittavat lähes puolet Informationista mutta heidän palkkionsa ovat huikeasti alle tämän osuuden.\nLuottamusmies Anita Brask Rasmussen kertoi Tanskan journalistiliiton Journalistenille, että talon journalistit eivät ole sen idealistisempia tai solidaarisempia kuin muutkaan. Hän korosti, että freelancerien asialliset palkkiot ovat työsuhteistenkin journalistien etu.\nTanskan journalistiliitto DJ tervehti tapahtunutta ilolla. Varapuheenjohtaja Lars Werge sanoi Journalisten-lehdelle, että DJ:n freelancer-strategia korostaa neuvotteluja työpaikkatasolla ja tehty sopimus osoittaa tämän toimivan.


marraskuuta 2015 - KYLÄNMAHTI\nKävelin pari viikkoa sitten tuttuihin tiloihin Satamakadulla. Olin ollut rakennuksessa aiemminkin, täysin toisilla asioilla. Muistelin vuotta taaksepäin ja eräitä Koirakahvila Vainun pentupaineja, joilla olimme Vincentin ja koirakamun kanssa. Nyt tiloissa toimii ripsi- ja kynsistudio Rose, jossa vakkarini Elina tekee kynsiä. Huollon yhteydessä tehtiin aivan erilaiset kynnet kuin viimeksi. Intiaanikesän mentyä halusin jotain boheemia ja omannäköistä.\nNyt lisää vaniljateetä lämmittämään tätä sateista lauantaita.\nElinan muita tekeleitä pääset katsomaan Studio Rosen Facebookista.\nHyvät mindsetit, letkeet musiikit ja ihana ihana neule. Enää uupuu perjantaipullo ja viisi tuntia autossa istumista. Mitä tapahtuu kun Kylänmahti tulee Joen_suuhun?\n"Miten saisi hengiltä\ntuon sisälle eksyneen\nsyksyn viimeisen kärpäsen\njoka sekin elää juuri ja juuri


KUNTOURHEILU - Kokkolan Veikot\nKuntourheilu on laji, jossa parhaita saavutuksia on vaikea nostaa erilleen muusta toiminnasta. Se on aina kuulunut urheiluseurojen toimintaan, mutta omaksi lajikseen se tiedostettiin 40 vuotta sitten, jolloin SVUL:n Keski-Pohjanmaan piiriin perustettiin ensimmäinen kuntourheilujaosto.\nKuntourheilussa merkittävää ei ole kilpailu, vaan kunnon ylläpitäminen sekä parantaminen ja ennenkaikkea mielen virkistäytyminen. Kaikista parhaiten tämä toteutuu hyvässä seurassa yhdessä liikkuen.\nVeikkojen riveissä tiedostettiin lajin merkitys ehkä kaikkein selvimmin täällä päin ja toiminta on aina ollut aktiivista. Kautta aikojen on osallistuttu kaikkiin valtakunnallisiin tempauksiin, on pidetty voimisteluiltoja, ukkojumppaa, pelattu lentopalloa ja tehty retkiä.\nKuntoilun kulta-aikana 70-80 luvuilla Veikkojen kuntourheilujaosto Olavi Nyrhisen ja Antti Suvannon johdolla järjesti mm. pyöräretkiä, kuntohiihtotapahtumia esim. Kokkohiihdon sekä Talvi-Kokko-Triathlonin. Kuntojaosto on vastannut vielä viime vuosina järjestetyn Naisten Seiskan sekä edelleen järjestettävän Venetsialais-Maratonin reitin ohjauksesta.\nNykyään jaostolla toimii lentopallovuoro/ukkojumppa ruotsalaisella yläasteella maanantaisin klo 17.00-19.00, jonne vaaditaan vähintään viidenkymmenen vuoden ikä.\nUKKOJUMPPA HUOM! Donnerin sali on suljettu 30.4. asti.\nLisätietoja Pentti Suvannolta\n© 2022 Kokkolan Veikot


Pitäisikö tappelut saada pois jääkiekosta? | Jatkoajan keskustelupalsta\nLuet ketjua: Pitäisikö tappelut saada pois jääkiekosta?\nPitäisikö tappelut saada pois jääkiekosta?\nPitäisikö tappelut poistaa jääkiekosta?\nÄäniä: 59 17,0%\nÄäniä: 288 83,0%\n29.04.2015 klo 11.50\nAlkuperäinen viesti poistettu.\n29.04.2015 klo 12.12\nVastasin ei. Luultavasti tämä ketju on yksi suuri tappelu tästä ikuisuuskysymyksestä.\nKaikki järjestetyt ei-spontaanit (onko niitä?) tappelut tulisi kitkeä pois, eivät kuulu lajiin.\n29.04.2015 klo 12.20\nEi, kuuluvat lajiin ja ovat aina kuuluneet. Sovitut tappelut on toki perseestä, mutta pelitilanne tappeluille ehdoton peukku ylöspäin. Mikäli totaalinen tappelukielto tulisi, menetettäisiin osa lajin luonnetta ja se olisi sääli. Näitä kukkahattutätejä aiheesta aina löytyy, mutta ihmettelen vaan että milloin he ottavat kohteekseen sen oikean nyrkkeilyn, eikös siinä vaan mätkitä päähän ilman muuta tarkoitusta.\n29.04.2015 klo 12.32\nPitäisi ehdottomasti. Vievät aikaa itse peliltä, ja on muutenkin typerän näköistä, kun kaksi aikuista ihmistä hakkaa toisiaan. Minkäänlainen tappeleminen ei mielestäni kuulu urheiluun, eikä täten myöskään jääkiekkoon.\n29.04.2015 klo 13.16\nPitää sallia, muuten hyvistystä rumista taklauksista / muista sikailuista lähdetään hakemaan rottamaisin keinoin ja riski kasvaa. Olisikohan ollut WSH-NYI -sarjan 5. matsi, kun NYI:n Anders Lee "nouti" Tom Wilsonin tansseihin 1. erän alussa edellisen (4.) ottelun sikailusta. "Näin sen kuuluukin mennä", mietin minä mielessäni.\n"Herättelytappelut" eivät varsinaisesti kuulu pelin henkeen, vaikka itse niille toisinaan syttyykin.\n29.04.2015 klo 13.17\nNehän ovat jo melkein poistettu. Jääkiekko ei ole enää se laji, josta pikkupoikana innostuin.\nMielenkiintoista, että jääkiekkoilijat saavat kyllä muuten kärsiä päihdeongelmista, mielenterveysongelmista ja vaikka kuolla kaikessa hiljaisuudessa, mutta auta armias jos kyseessä on ollut vähän useammin tapellut pelaaja. Silloin kaikki johtuu vain ja ainoastaan tappeluista.\n29.04.2015 klo 13.26\nTappelut ja muut nujakat kuuluvat jääkiekkoon, piste.\n29.04.2015 klo 13.31\nMielestäni tappelut kuuluu lajiin, mutta toisaalta perustelut ei ole kovin vahvoja niiden puolesta. Vähän muistuttaa jotain maalikamerasta käytävää keskustelua jalkapallosta. Järki ja sydän on eri mieltä. En nyt lähde tarkentamaan kumman pohjalta mielipiteeni rakennan.\n29.04.2015 klo 13.47\nTottakai kuuluu silloin kun käämi palaa eli syntyvät extemporee tilanteesta kahden oikean jääkiekkoilijan toimesta jotka pelaavat lajia kiekollisten taitojensa takia. Show-tappelut ja käskytykset tuleekin poistaa lajista, mutta tunnetta ja siitä johdettuja tunteenpurkauksia ei. Mielummin heijareita nyrkillä/hanskalla kuin mailalla viikatteen omaisesti tai kyynerpäällä päähän.\n29.04.2015 klo 13.52\nEi pidä. Laji on nopeaa ja erittäin fyysistä(pl. AirHockey) jolloin tunteet kuohahtavat usein. Lisäksi lajissa esiintyy rottamaisuuksia, sikailuja ja hieman harvemmin vahinkoja, jotka nostattavat sitä tunnetilaa nato-ohjuksen tavalla. Yhdessäkään katsomossa ei tappeluita buuata tai katsota pahalla ja se on tajuttu ilmeisesti jo Liigajohdossakin, että yleisö diggaa niistä jolloin niitä pitää olla.\nEi kaikenlaisia tietysti. Showhommat ja sovitut on täysin perseestä. Kuten Brennan-Helenius ja SBA:n hyökkäys Peltosta vastaan. Ei nämä ole mitään tappeluita vaan ihan eri juttuja. Sen sijaan esim. Melart-Generous ja Rajamäki-narriulkkari(oliko Brooks..?) olivat hienoja vääntöjä.\nTottakai tappeluissa on riskinsä. Mutta väitän, että goonitason hommat ovat aivan eri riskitasolla kuin esim. "Huhtala raivostui ja tappeli itsensä suihkuun"- yksittäiset menot.\n29.04.2015 klo 14.17\nTottakai tappeluissa on riskinsä.\nTässä mun mielestä ollaan asian ytimessä ja oma näkökantani muodustuu tuosta siten että tappelussa joka on miehinen välienselvittely on vähemmän riskejä kuin monessa muussa vauhdin kanssa tehtävässä kontaktissa mitä lajissa tapahtuu paljon. Älkääkä nyt tulko sanomaan että miehet pystyy viestittämään asiansa myös puhumalla, no ehkä Tikkanen, J.Ruutu, Nieminen ja muutama muu, loput siellä kaukalossa nyrkkeilee, hieroo hanskaa naamaan, lyö poikittaisella jne.\nTämä ei ole mielestäni niin vakava asia kuin se annetaan ymmärtää, aina verrataan kadulla lyömiseen. Miksi kukaan ei puhu mailalla huitomisesta kadulla tai talon kulman takaa päähän kohdistuvista taklauksista, no siksi kun niitä ei ole, olisivatkin vaarallisempia kuin nakkikioskiheijarit humalaisten kesken pe-la yönä, mikä on lähimpänä oleva konkreetinen vertaus koska molemmissa tilanteissa niin nakkikioskilla viikonloppuyönä tai ammattilaiskiekkokaukalossa on mahdollista saada heijarista. Eihän puhtaita nyrkiniskuja tule näissä pelitilanne tunteenkohahduksissa käytännössäkatsoen yhtään, vaarallisempia ovat muunlaiset kontaktit ja päällekarkaukset. Aivovammat nyrkkeilystä kaukalossa tulee 99 prosenttisesti näille tappelijoille jotka nyt medialle uransa jälkeen avautuvat. Aivovammat taas taklauksista kyynerpäällä voi tulla suuremmalla todennäköisyydellä kenelle tahansa(esim case Kaj Linna ja miljoona muuta), eli paljon esimerkkejä suomalaisistakin, joten keskitetään mielummin valvonta sinne eikä tapeta kiekosta aitoja tunteenkuohahduksia.\n29.04.2015 klo 14.33\nEi kokonaan. Valtavien järkäleiden, jotka pelaa sen 5 min ja lyövät toista järkälettä helevetin lujaa, aika on ohi. Toki, vahvoja ovat ei-tappelijatkin, mutta ajatus on sellainen, etteivät kovin useasti hanskaa, joten riski toistuvista iskuista päähän lievenee. Pelaajien terveys ja turvallisuus kuitenkin kannattaa pitää mielessä, ei voi mennä mustavalkosesti sen mukaan että vanhan liiton mukaan kuuluvat peliin ja kukkahattutätien mielestä ovat tyhmiä ja lapsellisia.\nTää "peli pysyy siistimpänä" argumentti on pyörinyt iät ja ajat. Joku totuus siinä voi piilläkin, en tiedä onko se kuitenkaan niin selkeä kuin jotkut antavat ymmärtää. Ja on huomioitava, että jos NHL kiristäis sääntöjä tappeluiden osalta, olisi niillä myös täysi voima ja valtuus puuttua rottamaisiin tekoihin ja kostoihin, niin pelikielloin kuin taloudellisin sanktioin.\nAikaan entiseen ei ole paluuta, päähän kohdistuneet iskut, niin taklaus- kuin tappelutilanteissa tullaan nostamaan esiin. Hieman silti oudoksuisin tilanteita, joissa alettais läpsimään kintaat kädessä. Se pieni spontaaniuden mahollisuus täytyy jättää. Eli ei nollatoleranssille.\n29.04.2015 klo 14.58\nVaikka yrititkin kärjistää asiaa sarkastisesti niin viimeinen lauseesi on melko lailla totta. Kuvittele itsesi kärsimään päivittäin kovista päänsäryistä, mielialan vaihteluista ja muista oireista mitä esim. Boogaardilla oli elinaikansa lopussa. Nuo olivat tappeluiden seurauksia. Kyllä siinä elämänilo häviää vaikka kuin olisi miljonääri.\nVarmasti myös joillakin ei-tapelleilla pelaajilla on uransa jälkeen ongelmia, mutta huomattavasti vähemmässä määrin kuin aivovammapotilailla.\nMerkillinen se "peli pysyy puhtaampana kun saa tapella". Huomattavasti enemmän olen rottailua nähnyt NHL:ssä olevan kuin europpalaisissa liigoissa. Marchand, Neal ynnä muut saavat ihan vapaasti olla. Todella harvoin saavat vastata teoistaan.\n29.04.2015 klo 15.28\nEi missään nimessä, koska ne ovat olleet jo iät ja ajat osa jääkiekkoa. Kyllä ne pitäisi euroopassakin sallia siten, että tulisi vain 5 min jäähy tappeluista, ilman mitään typeriä pelirangaistuksia. Ennemmin tappelu kostona rumasta taklauksesta kuin rottailu.\n29.04.2015 klo 15.30\nNäissä on aina tämä muna vai kana -ilmiö. Kumpi oli ensin päihdeongelma, mielenterveysongelma vai aivovamma. Johtuiko aivovamma päihdeongelmasta, iskuista päähän, jostakin muusta, vai kaikista yhdessä?\nEsimerkiksi Tom Cavanaghista ei kirjoiteta vuosittain kolumneja, koska pelkkä mielenterveysongelmasta juontuva itsemurha on paljon tylsempi "kuolinsyy", kuin jääkiekkotappelu.\n29.04.2015 klo 21.18\nTämä nyt ikuinen vääntö siitä, missä vaiheessa ihmistä on suojeltava itseltään ja kenellä on oikeus tehdä päätöksiä, jotka rajoittavat/vaikuttavat toisten ihmisten elämään. Kaikesta päätellen maksava yleisö ja pelaajat itse haluavat tappeluita ja ne tapahtuvat hallituissa oloissa, yksityisten areenoiden suljetuissa kaukaloissa halukkaiden ammattilaisten välillä.\nMitä olen entisten tappelijoiden kommentteja kuullut, niin isolla prosentilla he kertovat, että tekisivät kaiken samoin, jos saisivat uudelleen tehdä päätöksen. Miksi? Koska he kokevat, että riskeistä ja seurauksista huolimatta pelaajaura tappelijana tuo paremman elämänlaadun kuin muut tarjolla olevat (ura)vaihtoehdot. En ole lainkaan varma, että näitä traagisen kohtalon tappelijoita olisi "pelastettu" estämällä heitä tekemästä ura tuossa roolissa.\nEn ymmärrä lätkätappeluiden viihdearvoa, enkä usko tappelijoilla olevan todellista, positiivista merkitystä joukkueen menestyksen kannalta, mutta toivon tappeluiden katoavan lajista "luonnollisesti" en jonkun ulkoisen paineen seurauksena tehtävän kiellon myötä. Sitten, kun pelaajat eivät enää suostu tappelemaan tai maksava yleisö alkaa äänestää jaloillaan, tappelut poistuvat lajista luonnollisena seurauksena.\nFyysisten iskujen kautta tulleilla aivovaurioilla ja mielenterveysongelmilla on tutkittu yhteys, mutta pitää myös muistaa se, että masennus yms. mielenterveysongelmat ovat merkittävä yhteiskunnallinen ongelma, joka koskee myös isoa osaa sellaista porukkaa, joka ei ole koskaan saanut yhtäkään iskua päähänsä. Ymmärrän, että kärjistämällä pyritään vahvistamaan omaa näkemystä ja tukemaan väitteitä, mutta tuo on hyvä muistaa ja mainita ennen kuin käyttää traagisia tapauksia keppihevosena oman kantansa ajamisessa.\nNo jaa. Mun mielestä täysin turhia ja peliin kuulumattomia, mutta annetaan toisten tapella jos sitä haluavat.\n29.04.2015 klo 22.58\nTappelut kuuluvat jääkiekkoon. Piste! Taitaa olla kaikkien tiedossa, mutta silti mainitsen että mikäli et halua nähdä tappeluita, voit vaihtoehtoisesti katsoa naistensarjaa tai c-junnuja. Vaikka Suomessa tappelut ja taklaukset tullaankin kieltämään niin onneksi on Pohjois-Amerikka.\n29.04.2015 klo 23.24\nEi helvetissä pidä eikä saa.\n30.04.2015 klo 00.35\nJoo, ei pidä.\n30.04.2015 klo 08.47\nMinusta tämä riski aivovammoihin ja siitä seuraaviin haittoihin yksilölle on vain yksi monista konkreettisista perusteista vastustaa jääkiekkotappeluita. Jo pelkästään tämä yksi riskitekijä on parempi perustelu kuin perikonservatiivinen "kuuluu lajiin" tai mystinen "peli pysyy siistimpänä". Muita perusteluja tappeluja kannattavat eivät ole tässä(kään) keskusteluketjussa esittäneet\nJälkipolven näkökulman kohtaaminen kertoo usein osuvasti siitä, millaista moraalikäsitystä me todella haluamme edistää. Siitä näkökulmasta löytyy tähänkin yhteyteen monta antoisaa kysymystä. Kuten: "Miten vastaat, kun lapsesi kysyy, miksi nuo jääkiekon pelaajat lyövät toisiaan nyrkein naamaan?" tai "Tahtoisitko oman lapsesi osallistuvan työssään nyrkkitappeluihin?".\nKattavampi aloitus keskusteluun löytyy tuolta jo aiemmin.\nNämä asiat ovat miljoona kertaa käyty täällä läpi ja varmasti lajin sisälläkin. Jos kiellät tappelut, samalla lisäät riskiä siitä että välienselvittelyt / kostot kun tunteet kuohahtaa tehdään mailalla ja esim kyynerpäätaklauksin. Tämä tiedostetaan lajin sisällä joten pari heijaria sinne tänne sallitaan, ajatelkaa asia joskus toisin päin, nyrkeillä on selvitelty välejä varmaan tuhansia vuosia, ei sitä voi yht'äkkiä kitkeä pois lajista missä voimakkaat miehet menee adrenaliipiikeissä toistensa iholle(ihanan homoerootttista näin sanoiksi puettuna). Lajeja on monia, joten aina voi valita toisin. Miksiköhän koko halli huutaa ja kuohuu juuri silloin kun tunteet kuohahtaa jäällä? Ehkä tärkeiden maalien lisäksi seuraavaksi eniten huudetaan innoissaan näille tilanteille.\nMä otan tarkoituksella kärjistäen toisen linjan, olen harrastanut nyrkkeilyä itsekin noin 25vuotta, enkä ole lyönyt ketään ihmistä kadulla, vain kehässä. Tämä peli on myös äärimmäiseksi viritetyille koville urheilijoille tapa purkaa paineta, kaukalossa ja vain kaukalossa. Vien pojankin vähintään johonkin painikouluun että saa purettua energiaansa oikeaan osoitteeseen. Jos kyseessä olisi jääkiekko niin tietty ymmärrän juniorikiekon ja ammattilaiskiekon erot, samoin kuin nyrkkeilyssä suojellaan nuoria ja vasta ammattilaisena omasta tahdostaan otetaan kypärä pois ja ollaan mukana yhdessä maailman suosituimmassa tv-urheilussa mukana. Onneksi kuitenkin kiekkoilussa on vaihtoehto, ei tarvitse tapella, jos toinen käy päälle yksipuolisesti, se on päällekarkaus johon viittasin aiemmin ja ne pitää kitkeä pois. Jos seuraat jääkiekkoa niin tämä on parhaimmillaan tunnerikaspeli jolloin maalinedustilanteessa ollaan iholla ja tönitään, hierotaan hanskalla naamaa jne, tähän pari heijaria niin että molemmat ovat siihen valmiita ovat yksi kärpäsenpaska lajin vaarallisten taklauksien, mailalla hakkauksien jne kirjossa.\nJos joku haluaa tilastoja kaivella niin mä haluaisin nähdä ne aivovammat jotka on tullut ei tappelijoille tappeluista johon ovat molemmat osapuolet vapaaehtoisesti lähteneet, versus aivovammat jotka tulee päähänkohdistuneista-,laitataklauksista koska niitähän sattuu ihan joka pelaajalle ja siitä tilanteesta et voi lähteä pois vapaaehtoisesti.\nHiukan kaksijakoinen tilanne. Spontaanit pelitilanne kahakat ja myllyt ovat ihan ok ja kuuluvat lajin luonteeseen. Illasta iltaan matsia ottavat kaverit, jotka ovat rosterissa vain pelotteena ovat mielestäni jo nyt roolissaan muinaisjäänteitä. Ei näiden goonien takia päähän taklaamatta jätetä...\nEi tätä voida, eikä kuulu säännöillä muuttaa. Muutoksen pitää tulla lajin sisältä.\n30.04.2015 klo 13.11\nNoita illasta toiseen hanskaavia gooneja on jo nykyään aika vähän ja niiden pelaajatyyppi nyt on muutenkin kuolemassa, joten en tiedä onko esim.joku Boogaardin kohtalo kovinkaan validi argumentti modernille tilanteelle.\nSitten tähän ''ajatelkaa lapsia'' -argumenttiin. Jos ei vanhempana osaa sille kersalleen selittää urheilutapahtuman ja tosielämän eroja, niin sillon olisi kannattanut jättää lisääntymättä. Sitäpaitsi, mitä isommassa mestassa lapsi kasvaa, sitä todennäköisempää on, että se lapsi tutustuu oikeaankin katuväkivaltaan jo nuorella iällä - ja yleensä se tapahtuu olosuhteiden pakosta, kun sitä nappulaa ei voi kuitenkaan tynnyrissä kasvattaa. Olisikin mukava kuulla, että argumentoidaanko jossain perkeleen New Yorkissakin kiekkotappeluita vastaan ''lapsi näkee väkivaltaa'' -perusteella.\nSitten olisi myös mukava tietää noista psyyke-ym.,-ongelmista sen verran lisää, että kuinka paljon lopputulemaan on vaikuttanut pohjoisamerikkalainen douppauskulttuuri, mutta siihen puuttuminen avaisikin jo sellaisen pandoran lippaan, että kohta äänestettäisiin tappelujen sijaan siitä, pitäisikö suomalaisilta kieltää amerikkalaisten tuotteiden kulutus, kun ne rutiinin omaisesti nautittuna kasvattavat majesteettisia leukoja.\n30.04.2015 klo 13.22\nTappeluita ei voi poistaa ikinä, niinkuin ei voi poistaa huitomisia, selkääntaklauksia tai polvitaklauksiakaan. Tappelut ovat yhtä lailla osa lajia, kuten muutkin mainitut asiat. Onhan tappelut nytkin jo osa lajia, koska niitä varten on kirjoitettu sääntöihinkin isoja pätkiä sääntöjä ja rangaistuksia. Tappeluita saattaa kesken tunteikkaan ottelun tulla, ja ne pitää vain käydä läpi. Enemmän tulisi keskittyä niihin asioihin, mistä tappelut syntyvät, eli rangaista kovemmin laittomuuksista, karsia mailarikkeitä pois ja antaa tappeluista pelkkä 5 min kuten NHL:ssä. Tällöin pelaajat pakostakin joutuisivat keskittymään enemmän sääntöjen mukana pelaamiseen, ja jos se ei onnistu, ei tappelustakaan joutuisi tästä muistuttava vastustaja pitkäksi aikaa pois pelistä.\n30.04.2015 klo 13.24\nMukava lukea harkittuja erilaisia mielipiteitä. Itse ihmettelen suuresti, miksi missään palloilulajissa nyrkillä päähän lyöminen katsotaan "osaksi lajia". Kulttuurikysymyshän tällainen on toki, mutta eihän pelkillä perinteillä voi mitään asiaa oikeaksi perustella.\nJääkiekossa vauhdit on todella kovat, ja pelivälineet ovat sellaisia, että niillä voi oikeasti saada isoa vahinkoa aikaan, jos niitä käytetään väärin. Missään muussa lajissa ei oikeastaan tällaista vaaraelementtiä ole olemassa.


keskiviikko 14.02.2018 klo 17:17\nKerttulina esiintyvä lukija kertoo ”paperiseinien” ongelmista. Tähän ongelmaan voi moni samaistua.\nKuulen keittiöön asti, tekeekö ilmoittamatta kylään tullut anoppini ykkös- vai kakkoshädän, Kerttuli kertoo paperinohuista seinistä. MOSTPHOTOS\nIltalehden lukija, Kerttuli, ei ymmärrä, miksi nykytaloihin on rakennettu paperinohuet seinät, joista pienetkin elämän äänet raikuvat läpi. Kerttuli kertoo asuneensa aikoinaan 10 vuotta isovanhempiensa maatilalla. Asunnon vessa sijaitsi eteisessä.\n- Siellä saattoi vaikka synnyttää ilman, että kukaan olohuoneesta älysi rientää apuun. Uskokaa tai älkää: sitä suurenmoista luksusta osasivat arvostaa myös krapulapaskalla istuvat miespuoliset vieraat. Sitten muutin ”kaupunkiin”.\nKerttuli kuvailee, kuinka nykyasuntojen vessat ovat keskellä asuntoa, ja niillä on vähintään yksi rajaseinä asuintiloihin - yleensä makuuhuoneeseen, mutta pahimmillaan myös olohuoneeseen. Hän kertoo ymmärtävänsä tehoneliöiden maksimoinnin, mutta huomauttaa, että väliseiniä voisi äänieristää.\n- Olen liian monesti joutunut siihen tilanteeseen, että vasta ensimmäisten muuttolaatikoiden ollessa jo olohuoneessa, jollekin tulee tarve käyttää vessaa. Tajuan vuokranneeni/ostaneeni asunnon, jonka vessassa ei piereskellä. Kuulen keittiöön asti, tekeekö ilmoittamatta kylään tullut anoppini ykkös- vai kakkoshädän ja kuinka monta sekuntia hän ”salaa” tutkii vessankaappeja. Edustamamme roudan ja yöttömän yön kansa on vääjäämättä yksi maailman häveliäimmistä. Miksi vaikenemme tästä lähes kansallisesta katastrofista?\n"Luulisi sääolosuhteiden asettavan rakennustekniset rajoitteet..."\nMyös ulkoseinät saavat kirjoittajalta sapiskaa.\n- Luulisi Suomen sääolosuhteiden asettavan rakennustekniset rajoitteet niiden valmistamiseen paperista. Ei ainakaan siinä rivitaloyhtiössä, jossa minun tämän hetkinen vuokra-asuntoni sijaitsee.\nKerttuli kertoo, että hänen asuntonsa makuuhuoneiden ulkopuolella sijaitsevat talon parkkipaikat. Naapureista kolme tekee vuorotyötä. Yksi heistä lähtee töihin aamulla puoli neljä. Toinen neljältä ja kolmas tulee iltavuorosta kotiin noin kello kaksi.\nKerttuli kuulee asuntoonsa, kun naapurit rappaavat autojensa ikkunoita. Hän kuulee, mitä viereinen perhe puhuu lapsilleen viedessään heitä hoitoon ennen seitsemää.\n- On se tietysti kätevää oppia naapurin lasten nimet ennen kuin heitä on kertaakaan nähnyt. Sitten ovat ne aamuyön tunnit, kun piha on täysin jäässä. Naapuri ei pääse alaspäin viettävältä parkkipaikaltaan pois. Moottori ulvoo ja nastat raapivat renkaiden kohdalle kovettunutta kivikovaa lunta.\n"Aloin epäillä mielenterveyttäni"\nHiljattain Kerttulin asuntoon kantautui jostain outo humina. Hän kertoo sen olleen liian vaimeaa ollakseen käynnissä oleva auto. Hän kertoo havahtuneensa ääneen joka kerta kääntäessään kylkeä. Jossain vaiheessa Kerttuli ymmärsi äänen kestäneen jo tunteja.\n- Aamuöinen älyllinen elämä sisälläni ryhtyi jo pohtimaan ulkolämpötilan laskemisen tai ilmanpaineen muutoksen vaikutusta asunnon koneellisen ilmanvaihdon aiheuttamaan ääneen. Kirosin lukiossa kesken jäänyttä LVI-kurssia. Jossain vaiheessa aamuviiden ja kuuden välillä aloin epäillä mielenterveyttäni.\nSeuraavana yönä äänen toistuessa hän katsoi ulos ikkunasta: ei yhtään ihmistä eikä käynnissä olevaa autoa.\n- Tiistaiaamuna lähdin töihin ennen naapuria. Hän oli hankkinut autoonsa lämmittimen. Seuraavana yönä mielenrauhan saatuani nukahdin sen tasaiseen hurinaan. Sen ohella, että minä kuulen kaiken, mitä parkkipaikalla tapahtuu, on tietenkin kolikon toinen puoli. Mitä kaikkea makuuhuoneista kuuluu ulos?\n-Tällä kirjoituksella ei ole mitään elämää suurempaa tarkoitusta. Jos se edes hetkeksi sai sinut hymyilemään muiden ihmisten murheille, olet omiesi suhteen selvästi voiton puolella, Kerttuli viestittää.


Australia 4: New South Wales | Markus Kauhanen\nPolkupyörällä Uuteen Seelantiin\nAustralia 4: New South Wales\n27. helmikuuta 2019 Markus Kauhanen 4 Comments\n“Each of these people has achieved so much but what every one of them did was dare to dream. It is a powerful thing and we must all learn to do it.”\nMajakkarakennuksen valkoinen sivu kylpi ilta-auringon kultaisessa valossa. Tummansininen meri levittäytyi kaukana alhaalla tiheän, matalan pusikkometsän alla. Rantaviiva halkoi jylhästi kohti utuista horisonttia vaahtopäiden kuohutessa sametinpehmeää hiekkarantaa vasten.\nKontrasti säkenöi taivaan ja meren välillä villisti, harsomaisesti, luomavan kauniisti. Sen katsojalle, hänelle, joka oli tullut kaukaa, meren lumo oli kiehtova. Sen toisella puolella kaukana oli maa, josta olin kuullut paljon, tiennyt vähän ja nähnyt en koskaan. Maa, jonka vuoksi oli monta hikipisaraa valunut. Unelma. Päämäärä. Uusi Seelanti.\nOlin haaveillut Uuteen Seelantiin pääsemisestä koko matkani ajan, enkä oikein koskaan uskonut sinne pääseväni, mutta olin sentään uskaltanut haaveilla. Meren yli katseleminen, sen ajatteleminen, että haaveesta tulisi totta, tuntui hieman epätodelliselta, mutta aloin sentään nyt jo ymmärtää saavuttavani sen, jos mitään yllättävää ei tapahtuisi. Sen jälkeisestä ajasta en ole oikein aiemmin edes uskaltanut haaveilla, se kun on tuntunut niin mahdottoman etäiseltä ajatukselta.\nNojasin Byron Bayn majakkarakennuksen valkoista aitaa vasten, hetkeksi pysähtyen ja katsellen kauas meren taa. Niin lähellä, mutta vielä niin kaukana. Olin Australian itäisimmässä pisteessä. Ympärillä parveili paljon turisteja vihreällä nurmikaistaleella istuen ja auringonlaskusta nauttien. Majakka törrötti jylhää yksinäisyyttään tyhjän sinitaivaan alla.\nJätin rannikon taakseni ja poljin kohti sisämaata ja vuoristoja. Uusi Seelanti saisi odottaa vielä pidempään, mutta viimeinen välitavoitteeni ja osa unelmaani, Sydneyn oopperatalo oli nyt kirkkaana mielessäni.\nPoljin hyväkuntoisia, mäkisiä teitä pitkin. Australian maaseutu helli kauniilla teillä, ja rankaisi kuumuudella ja kosteudella. Oma saituuteni puolestaan löi näpeille, sillä etutavaratelineeni sälähti kappaleiksi. Se oli hajonnut jo kiinassa ja oli pysynyt kasassa putkiliittimillä, mutta oli kai viimein aika hankkia uusi.\nSaavuin Lismoren pikkukaupunkiin myöhään iltapäivällä. Tunnelmaa loivat vanhanaikaiset rakennukset puolityhjien katujen varsilla. Löysin pyöräkaupan puoli tuntia ennen sen sulkeutumista ja jatkoin matkaani uuden etutavaratelineen kanssa. Sinä iltana telttapaikkan löytäminen oli haastavaa, sillä Australian maaseudulle tyypilliseen tapaan pellot ja metsät olivat aidattuja karjaa varten.\nNukuin pienellä levähdysalueella, jonka viereisessä talossa asuva valkeaan aamutakkiin pukeutunut, tummatukkainen nainen toi minulle pitsapalan. Katsoin naisen poistumista kiitollisin mielin. Söin iltapalaa viereisten puiden jäädessä synkäksi siluetiksi tummenevaa taivasta vasten. Päivän raskas kuumuus vaihtui illan viileyteen autotien hiljentyessä yön piemydessä.\nSeurasin syrjäistä hiekkatietä itärannikolle tyypillisen tiheän metsän ympäröimänä. Harvojen ohi ajavien autojen nostattama ruskea pöly leijaili ilmassa ohuena verhona pitkään autojen jo kadottua kauas mutkien taa. Metsätien voimakkaan syvä hiljaisuus tuntui painostavalta.\nVesivarastojen vähetessä työnsin pyöräni pihaan tien vasemmalla laidalla. Pihalla oli muutamia autoja ja talon verannalla vihreään hihattomaan paitaan pukeutunut keski-ikäinen mies höpötti puhelimeen. Talo oli beigen värinen, maasta korotettu lautatalo, jossa joka paikka joko repsotti, törrötti tai haritti. Pitkä mies, jonka pulleita kasvoja peittivät pulisongit, tuli esittäytymään Jimmyksi.\n“Hei, miten menee” Jimmy kysyi.\n“Kiitos hyvin, tulin vain kysyäkseni vettä” vastasin.\nJimmy hymyili ja kutsui minut puutarhaansa lepäämään ja lupasi minulle telttapaikan. Puutarhassa sivurakennusten ympärillä lojui tavaroita hujan hajan. Kolme koiraa juoksenteli ympäri pihanurmea. Sain laittaa telttani puutarhaan ja käydä suihkussa. Myöhemmin hän laittoi illalliseksi tuhansien pomppujen sitkostamaa kengurun lihaa.\nJimmy oli metka kaveri. Hän oli muuttanut Amerikasta Australiaan, teki ammatikseen valkokuvausta ja halusi säästää ympäröivän metsän jonkun hyväntekeväisyyskampanjan kautta. Hän eli keskellä metsää, paikassa johon edes Telstran matkapuhelinverkko ei yltänyt, keitti vahvaa kahvia ja käveli kumpparit jalassa. Katsellessani hänen touhuilua tuossa repaleisessa korpikartanossa en malttanut olla ajattelematta miten helppo tuollaiseen paikkaan olisi erakoitua.\nSitä vaaraa Jimmyllä ei näyttänyt olevan. Hänen ympärillään pyöri naapureita, tai siis ne harvat muut, jotka siellä asuivat ja Workawayn kautta tulleita vapaaehtoistyöntekijöitä. Jimmyllä oli kyky houkutella ihmisiä ympärilleen jopa tuollaisessa sivistyksen hylkäämässä takametsien turveluolassa.\nMikäpä minulla oli pelatessa biljardia, istuessa verannalla ja kuunnellessa lintujen laulua lähimetsien kätköistä. Mies, jolla oli kikkara parta, oli keksinyt biljardipelin, jota voi pelata kolmestaan. Sitä me läiskimme menemään aikamme kuluksi.\nLähdettyäni Jimmyn luota päivät olivat rattoisia ja rauhallisia. Nukuin metsien kätkössä, ilmaisilla leirintäalueilla tai missä lie. Puiden oksat roikkuivat köynnöksiä täynnä, kuin nuutumaisillaan helteestä. Tie mutkitteli kumpareiden ja kullankeltaisten viljapeltojen yli yläpuolella päilyvän, puolipilvisen taivaan huokuessa keskikesän elon voimaa.\nVirkistyin tien alla virtaavassa joessa. Hyppäsin narukeinusta ilmaan, sukelsin virkistävään veteen, kiipesin jyrkälle rantakalliolle ja hyppäsin uudestaan. Kiire minulla ei ollut mihinkään, sillä päivät hellivät huolettomuutta, kuin lapsuuden kesät konsanaan.\nNautin papukaijojen virheiden, punaisten ja sinisten siipien välkkymisestä auringon kultaamien lehtimetsien keskellä. Kumpuilevien keltaisten niittyjen keskellä mustat, vihaisen näköiset lehmät ja pienet vuohet vaeltelivat rauhallisesti.\nElämä vuorilla oli hienoa. Poljin yli 1400 metrin korkeudessa. Ympärilläni levittäytyi laaja panoraamamaisema välillä metsän ympäröimänä, välillä aueten, paljastaen vuoret sinertävänä kaukana horisontissa. Katsoessani taivaanrannassa levittäytyviä repaleisia muotoja minusta tuntui, kuin tähystäisin tulevaisuuteen. Vähät tiesin, miltä se näyttäisi läheltä, mutta minulla oli sellainen utuinen kuva, mitä siellä saattaisi odottaa.\nEräänä aamuna kahvi loppui ja hetkeä myöhemmin pudotin ja hajotin kännykkäni. Tuskan määrä oli sanoin kuvaamaton. Tuollaisesta vastoinkäymisestä yli pääseminen ei ole helppoa, kun on kaukana asutuksesta, yksin, toisella puolella maapalloa. Onneksi sentään kännykkä oli niin vanha, ettei sen hajoamista tarvinnut surra.\nOlen usein miettinyt millaista tämän matkan tekeminen ilman älypuhelinta olisi. Kännykkä on minulle kartta, navigaattori, taskulamppu, keino pitää yhteyttä, kirja ja ainoa kelloni. Olin iloinen, että minulla oli mahdollisuus nyt kokeilla. Huomasin, että oli vapauttavaa ja oikeastaan kivaa, kun puhelin ei ole häiritsemässä koko aikaa. Eksyminen sen sijaan ei ollut.\nPoljin mutkittelevaa tietä alas. Vietin yöni ilmaisella leirintäalueella ja peseydyin viileässä joessa. Illalla sade saapui kuten joka ilta, synkentäen taivaan dramaattisesti, piiskaten villisti telttakangasta, jättäen jälkeensä kostean raikkauden ja häipyessään paljastaen laskevan auringon vielä kerran ennen sen katoamista vuorten syleilyyn.\nKännykkäni hajottua arvioin ajan auringosta. Heräsin sen noustessa ja etsin yösijani hämärän laskeutuessa. Navigoiminen ei itsessään ollut hankalaa, sillä vuorilta laski vain yksi tie alas, mutta oli hankala arvioida etäisyyksiä ja poljettua matkaa.\nPohjoisterritoriossa minut majoittanut Michelle oli muuttanut Newcastleen vanhempiensa luokse ja olin saanut kutsun tulla heidän vieraakseen. Ongelma olikin nyt löytää perille ilman kännykkää ja osoitetta.\nErään pikkukaupungin huoltoasemalla renkaita täyttäessäni nuori perhe tuli kysymään tarvitsenko apua. Sain yhdistettyä läppärini heidän puhelimen nettiin ja sitä kautta yhteyden Michelleen. Otin kamerallani kuvat reitistä ja kirjoitin paperille ylös jokaisen risteyksen, josta minun tulisi kääntyä. Siinä sitten törrötin risteyksissä lappu kourassa, huuli pyöreänä, ihmetellen vieläkö on pitkälti seuraavaan käännökseen vai joko se pahuksen risteys meni jo.\nMichelle oli 13. henkilö, jonka olen tavannut tällä matkalla enemmän, kuin kerran. Se ei ole paljon kahdessa vuodessa. On aina ilahduttavaa tavata ihmisiä, joille ei tarvitse selittää koko historiaa uudestaan.\nNoiden päivien aikana korjasin pyörästäni sen, mitä korjattavissa oli. Yksi laukkujen kiinnitys oli hajonnut jo Gold Coastilla, etutavaratelineeni tarvitsi uudet kiinnikkeet, takajarruni toimi miten kuten ja pahin kaikista, takanapa oli niin jumissa, että jopa tasaisella ajaminen kävi työläästi.\nKävelimme Newcastlen upeilla rantahietikoilla, hiekka varpaidemme alla narskuen, suolaisen, lämpimän meriveden lyödessä jossain kauempana rantakallioihin, patsaana ylös pärskyen ja sitten hetkeksi rauhoittuen kuin uutta aallon raivoa valmistellen.\nOli viimeinen taukoni ennen Sydneyyn saapumista. Perhe tuntui ottavan minut helppona vieraana. Hoidin itse omat jälkeni kuntoon, laitoin ruokaa kiitokseksi ja rötväsin sohvalla enemmän makaamista, kuin istumista muistuttavassa asennossa.\nVanhemmat olivat toki uteliaita matkastani. Minuahan ei lainkaan haitannut, kun Michelle innostui vastaamaan heidän kysymyksiinsä, eipähän tarvinnut selittää samoja asioita kenties tuhannetta kertaa.\nOlisin viipynyt pidempäänkin, mutta oli aika päättää tämän matkan pyöräilyosuus ja tavata Daniel kolmen kuukauden tauon jälkeen Sydneyssä.\nOlin jo pakannut. Huone kylpi hämärässä aamuvalossa, kun istuin Michellen viereen isoa televisiota vastapäätä. Tunsin pehmeän maton jalkojeni alla. Taukoni oli ohi. Oli aika sanoa hyvästit. Vaikka en koskaan pidä tästä hetkestä, minua helpotti ajatus siitä, että jatkuva paikasta toiseen säntäily olisi pian ohi. Hyppäsin pyörän satulaan ja poljin pois.\nPyörämatkani on päättynyt\nAjaessani meri velloi sinisenä vasemmalla puolellani ja renkaat nuolivat tummaa asfalttia pehmeästi. Hymyilin. Unelmastani oli tulossa totta. Pysähdyin puiston reunalle syömään ja kirjoittamaan.\nOlin järjestänyt illaksi sohvasurffauspaikan. Isäntäni soitti ja kysyi pitäisikö heidän tulla hakemaan.\n“Täällä sataa rajusti” hän sanoi.\nSitä oli hankala uskoa, sillä paistoi aurinko, mutta alle viidessä minuutissa sää muuttui. Harmaat sadepilvet vyöryivät yli ja golfpallon kokoisia rakeita alkoi ropista räjähtävällä voimalla. Rakeita? Australiassa? Autot pysähtyivät tien viereen ja minä suojauduin pienen kaupan eteen katosken alle. Jäähileet runtelivat kattoa sellaisella voimalla, että korviin sattui. Viidessä minuutissa aurinko paistoi jälleen. Sää Australiassa vaihtuu tiheämmin, kuin t-paitani.\nSaavuin isäntäperheeni luokse juuri ennen pimeän saapumista, t-paita likomärkänä ja hiukset otsaani liimautuneina. Myrsky riehui ja paiskoi niin, että puista katkeilivat oksat ja talosta sähköt. Saavuin juuri ajoissa. Sääli, että minulla oli aikaa pysähtyä vain yhdeksi yöksi, mutta oli matkani viimeinen pyöräilypäivä.\nTakanapani vastusti edelleen ja pyöräily kävi työstä, mutta enää sillä ei ollut väliä. Kohta se olisi ohi, eikä millään muulla ollut merkitystä. Lensin yli mäkien seuraten hiljaista pyörätietä havupuumetsien keskellä saapuen betoniviidakon uumeniin.\nHarbor Bridge-sillan kohdalla tiesin päämääräni olevan lähellä. Massiiviset, harmaat pilarit mutkittelivat ristiin rastiin yläpuolellani ajaessani korkealla sinisen lahden yllä, leudon tuulen puhaltaessa mereltä päin. Käännyin vilkkaalle jalkakäytävälle väkijoukon sekaan ja siellä se oli edessäni, Sydneyn oopperatalo.\nJätin pyöräni nojalleen vihreää metalliaitaa vasten. Maistelin hetkeä, jota olin odottanut niin kauan. Ihmiset virtasivat ohitseni, osa pysähtyen kuuntelemaan katusoittajan hiljaisia sointuja. Poljin hitaasti ja työnsin viimeiset metrit. Näin edessäni suuret lasi-ikkunat ja oopperatalon vaalean, banaaninmuotoisen katon majesteettisessa yksinäisyydessään tumman meren vieressä.\nLaitoin pyöräni nojaamaan oopperatalon rappusia vasten ja istuuduin sen viereen. Pyörämatkani oli päättynyt. 40 000 kilometriä ja 31 maata renkaideni alla. Retkeni maistui makealta ja suolaiselta. Onnellisia muistoja ja takaiskuja. Olin kokenut niin paljon ja oli vaikea uskoa, että olin puskenut läpi kaikesta ilman rahaa, kunnollisia varusteita tai kokemusta.\nTehdessäni päätöstä matkani pidentämisestä Uuteen Seelantiin minulla oli noin 5000€ rahaa. Näytti siltä, ettei se riittäisi yli kahdeksi vuodeksi. Mutta kun siinä oli kaikki, mitä minulla oli, sen oli riitettävä. Joskus matkakumppaneideni majoittuessa hostelliin minun piti polkea kaupungista ulos telttailemaan säästääkseni rahaa.\nOlin elänyt pitkään niin tiukalla budjetilla, että suklaapatukan tai kokiksen ostamistakin piti tarkkaan harkita. Olin luvannut, että jos joskus vien matkani päätökseen, ostan molemmat. Istuessani oopperatalon rappusilla toteutin unelmani. Se maistui makealta.\nPyöräni oli täydellinen kontrasti tavallisiin retkipyöriin. Olin kirjaimellisesti korjannut ja vaihtanut jokaisen osan siitä, jotkut useaan kertaan, enkä vieläkään ymmärrä miten ihmeessä onnistuin pitämään sen toiminnassa niin kauan. Katsoessani tuota murheenkryyniä epäuskon virne naamallani päätin jatkossa olla tekemättä toista polkupyörämatkaa maapallon toiselle puolelle kaupunkifillarilla.\nEnnen tätä matkaani opiskelin ammattikorkeakoulussa. Valmistuisin pian, jos olisin jatkanut opintojani. Joskus, kun epäilin onko minusta tähän, kysyin itseltäni oliko päätös opintojen päättämisestä oikea. En tiennyt retkipyöräilystä mitään, sillä tämä oli ensimmäinen pyörämatkani. Mutta tekemällä oppii. Olin oppinut matkallani enemmän, kuin kouluni olisi koskaan voinut opettaa.\nMuistutin itseäni pysymään nöyränä. Tiesin, kuinka paljon apua olin tarvinnut päästäkseni tänne asti. Tuntui arvokkaalta hetkeltä katsella, kuinka nainen huivi päässä puhalsi saippuakuplia lapsilleen ja pieni poika sinisissä shortseissa jahtasi lokkeja. Helikopteri pörräsi matalalla lahden poikki. Täysikuu pilkisti harmaan pilviverhon takaa, sitten peittyen taas pilvien taa taivaan tummuessa ja jättäessä oopperatalon siluetiksi Sydneyn syttyviä valoja vasten.\nIlon liekki roihusi rinnassani. Halusin jakaa hetken jonkun kanssa, sillä tunne oli liian vahvalta pitää sisälläni. Odotin parasta ystävääni, kun tunnistin tutun polkupyörän väkijoukon keskellä. Daniel, jonka olin tavannut viimeksi Balilla, oli juuri saapunut kaupunkiin. Juuri hän inspiroi minua pidentämään matkaani. Olin odottanut innolla hänen luisevan hahmonsa näkemistä. Halasimme ja nauroimme ja hymyilimme.\nHän oli polkenut viimeisen kuukauden ajan italialaisen Angela-nimisen tytön kanssa yhtä matkaa. Angelalla oli ruskeat silmät, tummat hiukset, ja hän oli hyvin suora ja tarkka siitä miten spagettia syödään. En edes tiennyt, että spagettia voi syödä väärin. Sen pilkkominen ennen keittämistä oli hänelle, kuin rikoksen tekeminen. Tyttö oli kauhuissaan.\nVietimme pari päivää yhdessä tutkien kaupunkia. Sydney on kiehtova paikka täynnä korkeita pilvenpiirtäjiä, hienoja ravintoloita, puistoja, joulukoristeita ja sitten on vielä se kauhean ruma Westfield-torni. Puhuimme kahdesta suurimmasta huolenaiheesta elämässämme, tytöistä ja polkupyöristä. Niin, siis minä ja Daniel puhuimme.\nAngela lensi takaisin Italiaan ja Daniel Uuteen Seelantiin. Tapaisimme siellä puolen vuoden päästä. Yksin jälleen kerran. Vietin joulun sponsorini Rayn ja Tuulan perheen kanssa. Antoisa yhteistyömme oli tullut suunnitelmien mukaiseen päätökseen, mutta ystävyys jatkuu. Heidän tukensa on ollut korvaamatonta.\n“If only I dare to dream”\nTulin Sydneystä bussilla Toowoombaan. Viimeisen kahden vuoden aikana en ollut juuri käyttänyt julkista liikennettä ja olin unohtanut, kuinka epämukavia ne ovat. Nainen vieressäni oli niin leveä, että minulle jäi vain puolikas penkki. Bussi heilui ja nyki puolelta toiselle ja sai minut voimaan pahoin. Nyt vasta huomasin, kuinka monta liikenneympyrää Australiassa on.\nKaiken lisäksi korvani tulehtui, ja kipeänä ja pahoinvoivana en pystynyt syömään tai nukkumaan. 17 pitkää, nälkäistä tuntia myöhemmin ymmärsin, että saman matkan polkeminen pyörällä oli itse asiassa helppo vaihtoehto. Kunnioitukseni reppureissaajia kohtaan kohosi täysin uudelle tasolle.\nTätä kirjoittaessani olen Toowoombassa. Vaikka pyöräilyosuus on nyt takana, matkani ei ole ohi ennen, kuin saavun Uuteen Seelantiin, toivoakseni laivalla. Kuin viimeinen lehti syksyisessä puussa. Haluan pysyä nöyränä siihen asti, että se putoaa ja pidemmälle.\nMitä teen Uudessa Seelannissa ja sen jälkeen, en vielä tiedä. Minulla on ollut niin paljon aikaa miettiä mitä haluan ja mitä enemmän matkustan, sitä suuremmiksi unelmani kasvavat, kun alan hitaasti ymmärtää mihin kaikkeen kykenen, jos vain uskallan haaveilla.\nEtsin laivayhteyttä Australian itärannikolta Uuteen Seelantiin ja olen kiitolline kaikesta mahdollisesta avusta. Lisätietoja täällä.\n← Australia 3: Queensland jatkoa\nAustralia 5 →\n4 ajatusta aiheesta “Australia 4: New South Wales”\n18. maaliskuuta 2019 18:50\nOnnittelut merkittävän etapin saavuttamisesta! Se on juhlan paikka, vaikka elämä olisikin hyvin tylsää, jos se olisi vain päämääriä. Koko elämähän on itsessään matkaa, jonka suunnan ja tien määrittelee ne välitavoitteet ja väliaikaiset päämäärät.\nMitä muuten tapahtui pitkäaikaiselle matkakumppanille (=pyörä), kulkeeko se edelleen mukana hamaan tulevaisuuteen asti?\nMarkus Kauhanen sanoo:\n20. maaliskuuta 2019 02:22\nKiitos Riina 🙂\nMääränpäät on tärkeitä suunnan antajia, matka sitten on itsessään se palkinto 🙂 Pyörän kohtalosta en osaa sanoa muuta, kuin että otan sen Uuteen Seelantiin ja varmasti pyöräilen siellä, kunhan saan töistä säästettyä siihen tarpeeksi. Mihin Uuden Seelannin jälkeen, en tiedä, mutta tässä on vuosi aikaa miettiä…\nAri Siemann sanoo:\n10. huhtikuuta 2019 11:31\nOlen mielenkiinnolla seurannut seikkailuasi sen herättäessä monenlaisia tuntemuksia. Voin vain kommentoida sitä ja sinua sen takana tulkitsemalla ja peilaamalla omiin kokemuksiini. Onko unelmien tavoittelu muuttanut sinua ihmisenä? Entä vapauden tunne? Uskoisin, että fyysiset ja henkiset rajasi ovat laventuneet ja sen myötä olet jotenkin muuttunut. Ehkä vain tietyt ulkopuoliset lainalaisuudet kuten esim. luonnonlait rajoittavat enää elämääsi. Et ole itsesi pahin vihollinen vaan paras ystävä. Tosin en tiedä, vaikka olisit ollut sitä jo ennen matkaasi. Ilmaston muutoksen vastaisessa toiminnassa olet joka tapauksessa malliesimerkki, vaikkei se motiivina sinua luultavasti ole eteenpäin ajanutkaan.\n28. huhtikuuta 2019 10:57\nKiitos kommentista Ari ja pahoittelut myohastuneesta vastauksesta, kuin myos pisteiden puuttumisesta a:n ja o:n paalla.\nKysyitpa vaikeita ja hyvia kysymyksia. Unelmien tavoittelu on siina mielessa muuttanut minua, etta en meneta toivoani niin helposti toivottomilta nayttavissa tilanteissa. Vastaavasti vapauden tunteeseen jaa koukkuun ja olen usein malttamaton jatkamaan matkaa, vaikkei olisikaan kiire.\nLuulen, etta kaikissa meissa asuu oman itsemme paras ystava ja pahin vihollinen. Kukaan muukaan kun ei ole pitamassa huolta hyvinvoinnistamme, jos emme itse katso itsemme peraan. Huolehtimalla omista tarpeistani olen itseni paras ystava ja niita laiminlyomalla itseni pahin vihollinen. Ei tama matka minusta ole karsinut heikkouksia pois ja olen siina mielessa ihan sama Markus, kuin matkalle lahtiessa.\nToivoakseni matka on opettanut kuitenkin ottamaan enemman omat tarpeeni huomioon ja onkin mielenkiintoista nyt matkan loppupuolella nahda sen vaikutus normaaliin (tai ainakin normaalimpaan, olenhan viela ulkomailla) elamaan.\nVastaa käyttäjälle Markus Kauhanen Peruuta vastaus\nCopyright © 2022 Markus Kauhanen — Primer WordPress-teeman suunnittelija: GoDaddy


Vieraileva tähti - TOK\nAloitin lisävuorojen tekemisen ihan vain ekstratienestien toivossa, mutta sitten kuitenkin ihastuin siihen tietynlaiseen kiertolaisen rooliin. Vaikka oma toimipaikka onkin se ”oma koti kullan kallis”, vaihtelu virkistää ja opettaa. Tein urani alkuvaiheessa töitä ABC-liikennemyymälässä ja haaveilin ravintola-alalla työskentelystä. Ensimmäiset lisävuoroni sijoittuivat kuitenkin kaupan alalle.\nAloitin Itäharjun Prismassa hyllyttämällä leipiä, ja kun pääsin taloon tutuksi, niin aloin saada vuoroja myös muilta osastoilta. Opin paljon kaupan erilaisista käytännöistä hyllytyksestä aina kassajärjestelmään asti. Kaupan alaa kohtaan ei lopulta syttynyt mitään suurempaa intohimoa, mutta oli siinäkin hyvät puolensa. Koronarajoitusten myötä ja ravintola-alan työntekijöiden siirryttyä työskentelemään kauppoihin, oli oma kokemuspohja jo valmiina ja siirtyminen toiselle toimialalle oli suht vaivatonta. Jokaisessa toimipaikassa tarvitsee tietysti lisäksi oppia erikseen vielä ”talon tavoille”, mikä voit tuoda joskus lisähaasteita. Aina kaikesta on kuitenkin hyvällä asenteella selvitty.\nKaupan lisävuorojen jälkeen aloin saada yksittäisiä apuvuoroja ravintoloihin. Ensimmäiset lisävuoroni tein hotelli Radissonin ravintoloissa, joissa työtehtävät sisälsivät tiskarin vuoroja ja saliapulaisena toimimista. Minulla ei tuohon aikaan ollut alan koulutusta, ainoastaan lukiopohja, joten opittavaa riitti, mutta innostusta oppia sitäkin enemmän. Kun aloin oppia talon tavoille ja olin osoittanut olevani ahkera ja aina valmis työntekijä, se palkittiin ja niin alkoi vuoroja tulla talon sisällä muihinkin hommiin. Sain tehdä töitä esimerkiksi hotellin aamiaisella, lounaalla ja a la carte -vuoroissa. Pikkuhiljaa minulle alkoi rakentua pohja ravintola-alan osaamisesta. Ilman Turun Osuuskaupan tarjoamaa mahdollisuutta lisävuoroista, en olisi varmaan löytänyt urapolkuani ja päättänyt ruveta tarjoilijaksi.\nKun olin jonkun aikaa tehnyt saliapulaisen tehtäviä ja food runner -hommia, uskaltauduin tarttumaan mahdollisuuksiin työskennellä tarjoiluapuna, aina kun näitä tehtäviä oli tarjolla. Ja töitä tekemällä karttui myös työssä tarvittava tietous. Kun osaaminen kehittyi yhdessä toimipaikassa, uskalsi hakea rohkeammin muihinkin ravintoloihin ja erilaisiin tehtäviin ravintolamaailmassa. Ovet ympärillä aukesivat pikkuhiljaa, mikä oli hienoa huomata ja samalla kasvoi myös oma ammatillinen varmuus.\nUuteen toimipaikkaan ja työvuoroon mennessä ei voi koskaan olla ihan varma tulevasta päivästä ja sen sisällöstä, siksi jännitys pääsee kasvamaan välillä suureksi. Minua on vähän nolottanut kysellä itsestään selviä asioita paikan työntekijöiltä, mutta oloni on helpottunut nopeasti saadessani vastaanottavaista ja ymmärtäväistä apua. Mieleeni nousee heti muutama ‘tuutorini’ TOK:ssa, jotka opettivat minulle kaikki alkeet ja ammattisalat heidän huomattuaan nuoren ja kiinnostuneen mieleni. Kun en vielä ole oikein osannut itsekään kysyä tarkentavia kysymyksiä, niin vastauksia on jo annettu. Osalle tuutoreistani olen päässyt antamaan kiitosta kasvotusten saamistani opeista, mutta toiset ovat valitettavasti kadonneet muistoihini.\nPerehdytys itsessään riippuu toimipaikasta ja osaamiseni tasosta, mutta aina minut on huomioitu hyvin. Muutenkin uuden ihmisen saapuessa taloon, jännitys taitaa olla molemminpuolista. Kun kyseessä on ruuhkatunnit ja tarvitaan osaavaa apua, tilanne jännittää molempia. Toimipaikassa ei välttämättä tiedetä minkälaista apua he tulevat saamaan, kun tiedossa on vain vuoroon tulevan työntekijän nimi ja tieto siitä, mistä toimipaikasta hän on kotoisin. Kokemukseni mukaan vastaanotto on kuitenkin pääpiirteittäin ollut hyvää ja toisenlaiset kokemukset ovat myöhemmin selvinneet puhumalla ja ovat johtuneet kiireestä ja väärinymmärryksistä. Niistä huolimatta ei tarmokkuuteni ole loppunut, vaan päinvastoin mielelläni palaan kyseisiin paikkoihin. Mielestäni lisävuorot oman toimipaikan ulkopuolella kasvattavat työntekijän henkilökohtaista osaamista ja niistä on hyötyä myös esimiehille ja itse toimipaikoille. He saavat kaipaamaansa apua ja uudet ihmiset tuovat työpaikalle uutta virtaa.\nBar Edisonin työntekijänä huomaan ilokseni mara-porukassamme yhteenkuuluvuutta. Keskenään olemme myös keskustelleet ja vertailleet omia vahvuuksiamme ja koettaneet parantaa heikkouksiamme. Meillä on ollut leikkimielistä kilpailua lähiravintoloiden kesken, mutta myös avun antoa tarvittaessa. Kun on tarve paikkaajalle tai muilta puuttuu jotain oleellista, esimerkiksi astioita, niin voi vain soitella naapuriin ja pyytää apua. Nautin olla vieraileva tähti, sillä olen kokenut ammattiosaamiseni vahvistuneen toimipaikkavaihdosten kautta ja voin suositella tällaista tapaa työskennellä kaikille, kenelle se vain on mahdollista.\nKirjoittaja on tarjoilija joka pitää musiikista ja juoksemisesta, parhaiten yhdessä.


Pahin säähaaste iskeekin ensi viikolla: "Hoivaa lämpöpumppuasi" - Taloussanomat - Ilta-Sanomat\nJulkaistu: 21.1.2016 11:25\nPakkanen pistää lämpöpumput koville, mutta kostea nollakeli on sittenkin se hankalin.\nKova pakkanen iskee lämpöpumppujen lämmistystehoon ja laskee sähkönkulutuksen hyötysuhdetta. Taloussanomat kertoi hiljattain, että lämpöpumppujen pakkaskipuraja kulkee noin -30 celsiusasteessahttp://www.taloussanomat.fi/asuminen/2016/01/05/siperian-viima-koettelee-lampopumput-kipurajalla/2016115/310.\n– Useimmat pumput kestävät kyllä kovia pakkasia ja suurin osa vielä lämmittääkin. Yli 20 asteen pakkasilla kaikki eivät kuitenkaan säästä sähköä verrattuna sähköpatteriin, kertoo sähköyhtiö Vattenfallin Malkus Lindroos tiedotteessa.\nPakkasella ongelmia aiheuttaa myös pöllyävästä lumi, joka tukkii ulkoyksikön ilmankiertoa.\nPakkanen siis koettelee, mutta ei kuitenkaan ole lämpöpumpun pahin säävihollinen. Kostealla nollakelillä pumppu tarvitsee Vattenfallin mukaan "hoivaa".\n– Vaikeinta pumpulle on nollakeli, kun ilmassa on paljon kosteutta. Silloin ilmalämpöpumpun ulkoyksikköön muodostuu paljon jäätä, joka pitää sulattaa usein. Sulatettu vesi puolestaan jäätyy uudelleen valuessaan maahan ja ulkoyksikön alle muodostuu jääkeko, Lindroos sanoo.\nIlta-Sanomien mukaan "Siperian kylmyys ja lännen lauha ottavat yhteenhttp://esikatselu.iltasanomat.fi/kotimaa/art-1453339963291.html" ja sää on lauhtumassa viikonlopuksi. Näillä näkymin nollakeli olisi tulossa ensi viikon puolivälissä.\nNyt meni raja rikki – sähkönkulutuksessa uusi ennätys\nKovat pakkaset nostivat sähkönkulutuksen ohi vuoden 2011 ennätysnoteerauksen. Lue lisää ›\nLämpöpumpuista räjähti kuuma riita – kuluttajia johdettiin harhaan\nMarkkinaoikeus on ottanut kantaa kahden lämpöpumppuja myyvän firman väliseen värikkääseen ja vuosia jatkuneeseen riitaan. Oikeuden mukaan toinen firmoista johti kuluttajia harhaan markkinoinnissaan. Lue lisää ›\nSatoja lämpöpumppuja – näin vältät virheet\nMiten tunnistaa laadukkaan lämpöpumpun ja löytää sille rehellisen asentajan? Lue asiantuntijoiden neuvot. Lue lisää ›


FEDin pöytäkirjan anti odotettua haukkamaisempi | Sijoitustieto.fi\nFEDin pöytäkirjan anti odotettua haukkamaisempi\nJohannes Ankelo 8.4.2022\nFEDin maaliskuun 16. päiväisen FOMC-kokouksen kommenttien jälkeen jenkkiosakkeet ovat olleet nousussa ennen viime päivien pudotusta ja bondit puolestaan ovat ottaneet vahvasti osumaa.\nKeskuspankin haukkamaisista kommenteista johtuen markkinoiden odottamien koronnostojen määrä on noussut kuudesta yhdeksään lisänostoon tämän vuoden aikana. Todennäköisyys 0,5 prosenttiyksikön koronnostolle toukokuun FOMC-kokouksessa on tällä hetkellä 82 prosenttia.\nSamalla koronleikkausodotukset vuosille 2023 ja 2024 ovat nousseet yhdestä leikkauksesta kolmeen.\nSamaan aikaan korkokäyrä on vaihtunut taas käänteiseksi, jossa kaksivuotisten bondien yieldi on kymppivuotista korkeampi. Tämä on myös potentiaalinen signaali tulevalle taantumalle.\nFEDin Lael Brainard kommentoi maaliskuussa keskuspankin taseen kutistumisen tulevan olemaan paljon rajumpaa kuin markkinaosapuolet osaavat odottaa. Markkinat odottivat kuumeisesti FEDin pöytäkirjasta lisätietoa taseen supistusaikeista.\nTällä viikolla julkistetun FOMC-pöytäkirjan mukaan FED oli odotettuakin haukkamaisempi taseensa kutistamisen suhteen. Tase tulee kutistumaan dollarilla odotettua enemmän, noin 60-90 miljardia dollarilla kuukausittain.\nOsallistujat yleisesti hyväksyivät kuukausittaisten 60 miljardin Treasury-bondi- ja noin 35 miljardin dollarin MBS-kattojen olevan todennäköisesti sopivia. Osallistujat yleisesti myös oli yhteisymmärryksessä, että katot voidaan asettaa vaiheittain kolmen kuukauden aikana, tai hieman pidempänä ajanjaksona, mikäli markkinaolosuhteet ovat oikeat.\nUseat osallistujat huomauttivat, että verraten korkeat katot tai ei kattoa lainkaan olisivat heille hyväksyttäviä vaihtoehtoja.\nTaseen kutistamisen aikataulu tulee näyttämään tällaiselta:\nOdotetusti kutistaminen keskittyy kuponkeihin, eikä velkakirjoihin:\nOsallistujat keskustelivat tavasta kattojen toteuttamiselle Treasury-arvopaperien suhteen ja roolista, joka FEDin taseessa pitämillä Treasury-velkakirjoilla olisi FEDin komitean suunnitelmissa taseen kutistamiseksi. Suurin osa osallistujista oli sitä mieltä, että olisi sopivaa lunastaa kuponkeja kattorajaan asti kuukausittain ja lunastaa Treasury-velkakirjoja kuukausina, joina kuponkien määrä olisi kattorajan alapuolella.\nFOMC myös suunnitteli myyvänsä MBS-arvopapereita (Mortgaged Backed Securities) ajan mittaan:\nOsallistujat yleisesti hyväksyivät ajatuksen, että taseen kutistamisen ollessa jo hyvässä vauhdissa olisi aiheellista miettiä MBS-papereiden myymistä, jotta pitkässä juoksussa SOMA-portfolio koostuisi pääsiassa Treasury-arvopapereista.\n0,5 prosenttiyksikön korotuksesta FOMC tuumasi seuraavasti:\nMonet osallistujat huomauttivat - inflaation ollessa selkeästi komitean tavoitetta korkeammalla, inflaatioriskin jatkuessa negatiivisina ja ohjauskoron ollessa paljon osallistujien pitkän aikavälin odotuksia alempana - että he olisivat suosineet 0,5 prosenttiyksikön korotusta jo tässä (maaliskuun) kokouksessa.\n0,25 prosenttiyksikön korotuksesta:\nOsa näistä osallistujista kuitenkin indikoi, että johtuen Venäjän hyökkäyksen aiheuttamasta lyhyen aikavälin epävarmuudesta 0,25 prosenttiyksikön kiristys oli aiheellisempi nykyisessä tilanteessa. Monet osallistujat huomauttivat, että 0,5 prosenttiyksikön koronnostot olisivat aiheellisia tulevissa kokouksissa, erityisesti mikäli inflaatiopaineet jatkuvat korkeina tai voimistuvat.\nFED on huolissaan epälikvideistä markkinoista:\nLikdiviteettitilanne huononi joillakin markkinoilla kokousten välisenä aikana. Markkinoiden syvyys heikentyi Treasury-, USA:n osake- ja öljymarkkinoilla.\nKaupankäyntivolyymit pysyivät normaaleissa rajoissa suurimmalla osalla markkinoista ja nousivat normaalia korkeammiksi Treasury-markkinoilla jakson loppupuolella. Osto- ja myyntikurssien spreadit eivät nousseet merkittävästi suurimmalla osalla markkinoista. Sijoittajat kuitenkin raportoivat ajoittain heikentyneestä likviditeettitilanteesta, mitä voimisti hintojen volatiliteetti ja se saattoi johtaa erityisen suuriin swingeihin Treasury-yieldeissä ja osakkeiden hinnoissa kokousten välisen ajanjakson loppupuolella.\nFOMC kommentoi myös Ukrainan sotaa:\nVenäjän hyökkäys Ukrainaan muodosti negatiivisen shokin maailmantalouteen ajamalla raaka-aineiden hintoja ylös, haavoittamalla globaalia riskisentimenttiä ja pahentamalla toimitusketjujen pullonkauloja.\nInflaatio ulkomailla jatkaa nousuaan johtuen palautuvasta globaalista kysynnästä, nousevista energian ja ruuan hinnoista sekä globaalien toimitusketjujen vaikeuksista. Venäjän hyökkäys vaikutti myös osaan näistä inflaatiopaineista.\nFED on valmis oppimaan vuoden 2017-2019 taseen kutistamisesta:\nOsallistujat olivat yhtä mieltä siitä, että edellisen taseen kutistamisen opetusten tulee evästää komitean nykyistä lähestymistapaa riittoisien reservitasojen saavuttamiseksi ja että rahamarkkinatilanteen tarkan seurannan ja riittävien reservitasojen indikaattoreiden tulisi ohjastaa kutistamisen vauhtia.\nFED on valmis taistelemaan pelkäämäänsä inflaatiota vastaan aggressiivisesti:\nMuutaman osallistujan mielestä komitean on paineen alla, sillä korkean inflaation ja inflaatio-odotusten vakiintuessa yleisö alkaisi kyseenalaistaa komitean sitoutumista muokata rahapolitiikkaansa.\nFED alkaa valmistautua taseen kutistamiseen, eli Quantitative Tighteningiin (QT), systemaattisen likviditeetin ollessa kokonaisuudessaan 2,5 biljoonaa dollaria.\nKeskustele FEDin päätöksistä Sijoitustiedon foorumilla.


Avoin hakemus – Identio\nHaluatko osaksi ammattitaitoista ja omistautunutta tiimiämme?\nVuonna 2018 identiolaisia oli vain kolme. Vuoden 2021 lopussa tiimin koko oli jo yli 20 henkeä. Kasvu on ollut nopeaa ja se on tuonut mukanaan lukemattomia mahdollisuuksia työskennellä upeiden asiakkaiden ja mahtavan tiimin kanssa. Etsimme jatkuvasti hyviä tyyppejä mukaan viemään yritystämme kohti kunnianhimoisia tavoitteita. Jos sinun ammattitaidostasi on apua meille, haluamme sinut ehdottomasti mukaan!\nArvostamme yhdessä tekemistä, vapautta, luottamusta ja läpinäkyvyyttä. Luotamme työntekijöihimme, ja sinä saat keskittyä siihen minkä osaat parhaiten. Suhtaudumme työhömme vakavasti, mutta haluamme pitää ilmapiirin sopivan rentona. Sen vuoksi kehitämme kulttuuriamme jatkuvasti työntekijöidemme näköiseksi.\nLue läpinäkyvyydestä meillä\nJos osaamisesi on ohjelmoinnin puolella, etsimme aina sinua kiinnostavan projektin. Jos intohimosi on markkinointi, pääset heti käsiksi brändiin ja digimarkkinointiin. Jos emme vielä hallitse osa-aluetta, joka on sinun intohimosi, kerro osaamisestasi meille.\nIdentiolla saat keskittyä työhön, jossa koet olevasi parhaimmillasi. Meille on tärkeää, että sinä haluat kehittää ammatillista osaamistasi. Siksi tehtävänämme on luoda ympäristö, jossa sinun on helppo onnistua.\nJos haluat osaksi huippujengiämme, lähetä avoin hakemus. Liitä mukaan GitHub-linkkisi tai portfoliosi.\nVastaamme kaikkiin hakemuksiin.\nLounasetu palkan päälle\nLiikunta- ja kulttuurietu 400€/vuosi\nToimistot Turun ja Helsingin keskustoissa\nSinulle parhaat työvälineet\nMahdollisuus vaikuttaa yrityksen kehitykseen\nLähetä hakemuksesi osoitteeseen\n+358 50 491 9330


Puutavaran laatuluokitus | Puuinfo\nSisustuksessa käytettävä puutavara on erikseen sisätilakäyttöä varten lajiteltua, luokiteltua ja käsiteltyä. Sisä- ja ulkoverhouksiin tarkoitetut puutavaratuotteet eroavat ulkonäön lisäksi myös laadullisesti toisistaan.\nLujuuden osalta havupuusahatavara lajitellaan standardin EN 338 tai INSTA 142 mukaan. EN 338 standardin mukaisia lujuuslajittelun luokkia on 12 joista Suomessa yleisimpiä ovat luokat C18, C24, C30, C35 ja C40 joista kaksi viimeistä lajitellaan vain koneellisesti. INSTA 142 standardi tuntee 4 luokkaa, T0-T3 jotka vastaavat EN 338 luokkia C14, C18, C24 ja C30.\nSahatavara lajitellaan myös ulkonäön perusteella laatuluokkiin US (US I - US IV), V, VI ja VII. Lisäksi esiintyy yhdistelmäluokka ST (US+V ja US + V + VI). Luokkien US-VI vaatimuksia täyttämätön puutavara lajitellaan luokkaan VII. Luokitukset perustuvat oksien sallittuun enimmäismäärään huonoimmalla 1 metrin osuudella, lapeoksien kokoon, syrjäoksien kokoon sekä muiden oksien kokoon ulkolappeella ja syrjällä. US-luokka on ulkonäölliseltä laadultaan paras luokka. Katso lisää kohdasta Puutieto/Sahatavara. Luokitus perustuu julkaisuun Pohjoismainen sahatavara, Lajitteluohjeet 2016.\nSisäverhous- ja lattialautojen näkyviin jäävien pintojen laatuvaatimukset on esitelty kohdassa Muotohöylätyt laudat ja listat.


Nannah´: 10 faktaa minusta\nNiin kuin tossa aikasemmassa postauksessa kerroin, niin ajattelin tehdä tälläsen postauksen tällä kertaa, koska haluun tuoda hiukan omaa persoonaani tänne blogiin eikä vaan aina sitä materiaa :)\nTässä ne tulee, 10 faktaa minusta! Katotaan mitä tulee :D\n1. Mä oon pohjimmiltani aika ujo :D uusissa tilanteissa oon herkästi se sellanen tutkiskelija ja kattelen mitä muut tekee. Sitte ku muhun pääsee kunnolla tutustuun niin täältä kuoriutuu sellanen kovaääninen räkättäjä, jolla on hyvin omituinen huumorintaju :D\n2. Kuuntelen aina musiikkia kun olen bussissa tai autossa. Ei tässä mitään, mutta usein kuunnellessani biisiä kehittelen sen ympärille musiikkivideon tai jos istun bussissa ja tulee joku mun lempibiiseistä, niin kuvittelen kuinka nousen siihen keskikäytävälle, alan laulaa sitä biisiä ja mun taakse kasaantuu taustatanssijoita ja dance battletan jotakuta vastaan mun taustajoukon kanssa :D (tää dance battle juttu on myös yks inside-läppä mun kaverin kans, siitä se ehkä on tullu :D)\n3. Tarkistan monta kertaa peräkkäin että mulla on avaimet, puhelin ja rahapussi mukana kun lähden kämpiltäni, vaik olisin tehny sen puol minuuttia sitten. Pelkään et unohdan avaimet kotiin, koska näin on käynyt useesti :D\n4. Olen 150cm pitkä. Itse oon melko tyytyväinen siihen mitä oon, varsinki ku sille ei oikeen voi mitään, mut joskus ne vittuilut omasta pituudesta ärsyttää. Mutta ehkä eniten ärsyttää se että meen kauppaan ja aina se mun ostokseni sijaitsee siellä ylimmillä hyllyillä :D Dämn!\n5. Oon ahtaanpaikankammonen. Oon joskus pienenä leikkiny piilosta ja menny mun mummulassa kaappiin piiloon, jossa oli vähä oudot ne vetimet, että sen saa tosiaan auki vaan ulkopuolelta ja se ovi oikeen napsahtaa kiinni, eli sitä ei saanu työnnettyy auki. Siel sit huutoitkuu et joku tajuu tulla aukaseen :D Hissit on kuitenki ihan ok, kunhan ne ei jää jumiin. Laivalla en ikinä oo menny hissiin, enkä tule menemäänkään.\n6. Oon tosi lyhytvihanen, koska en haluu et minä tai et mulle ollaan vihasia. Koskaan ei kuitenkaan tiedä, et mitä tapahtuu ja mun pahin pelko on se et oon vihoissani jollekulle, jotain pahaa tapahtuu, enkä voi enää sopia riitaa toisen kanssa. Tiedätte mitä tarkotan.\n7. Mä tuun iloseks tosi pienistä asioista ja toisinpäin. Mä tuun iloseks kun avaan jollekulle tuntemattomalle oven, joku tuntematon hymyilee kaupungilla jne. Tässä joku päivä yks mies kitisi mulle aamulla bussijonossa että kiilasin hänen eteensä, vaikka asia ei ollu niin mustavalkonen mitä se hänen mielestään oli. Myönnän "kiilanneeni", mutta en tahallani. Kyseinen mies seisoi vielä pysäkin vieressä kun muut menivät jonoon. Katsoin kyllä häntä kun siirryin jonoon että ottaako hän askelia eteenpäin, mutta koska mitään elettä ei tapahtunu, niin menin myös jonoon. En mä jää ketään odottamaan, saakeli. Tästä harmistuin niin et mietin asiaa puol päivää :( Tiedän, ihan turhaan.\n8. Olen suklaa-riippuvainen :D\n9. Mun lempivuodenaika on yleensä se meneillään oleva vuodenaika :D\n10. Olen hiukan kontrolli-friikki :D Otan esim. yleensä sen matkanjärjestäjän-roolin, koska haluan olla varma että kaikki asiat on otettu huomioon ja kaikki on kondiksessa. Saatan kyllä antaa vastuun jollekulle toiselle, jos luotan siihen että hän hoitaa homman yhtä hyvin kuin minä :D\nHuh, oli toi melko vaikeeta loppujen lopuks :D\nLähettänyt Nannah klo 2.11\nsmile, happy looks good on you. 22. marraskuuta 2013 klo 12.59\ntosi mukavan olonen blogi sulla! :)\nNannah 25. marraskuuta 2013 klo 2.54