ja vielä .... kupan kulttuurihistoria\nVoltairen Candiden ensimmäisellä lukukerralla tunsin vain voimatonta raivoa. Candide joutui bulgaariarmeijaan ja monta kertaa taistelijakoulutuksen vuoksi pieksetyksi. Lopulta kirjan päähenkilö karkaa rintamalta, sillä bulgaarit olivat abaarikylässä lävistäneet pistimellä vanhuksia ja raiskanneet nuoria naisia, joiden vatsat olivat raiskauksen jälkeen viilletty auki. Aivoja oli valunut maahan katkottujen käsivarsien ja jalkojen viereen. Sama toistui seuraavassa bulgaarikylässä, jossa abaarit olivat tehneet bulgaareille samoin kuin vähän aikaa sitten bulgaarit abaareille.\nVoltaire kertoi kaiken kevyesti. Vertasin Voltairea pakistanilaiseen Nadeem Aslamiin. Hänen Afganistanista kertovaan kirjaansa Elävältä haudatut sisältyy lukuhistoriani vaikuttavin ja satuttavin väkivallan kuvaus. Kirjassa nuori venäläinen nainen etsii veljeään, joka on hävinnyt Neuvostoliiton Afganistanin-rintamalla. Kansiliepeessä kerrotaan, että jonkinlaiselta kirjan keskushenkilöltä brittiläiseltä Marcus Caldwellilta Afganistan on vienyt vaimon, tyttären ja toisen käden.\nItkin ja nauroin, kun kirjan loppupuolella Marcus Caldwell lähtee pitkästä aikaa käymään lähikaupungissa. Sattumoisin hän joutuu pommiattentaattin, kun ekstremistit räjäyttävät koulun. Yht´äkkiä alkaa sataa ihmisten käsiä ja jalkoja. Räjähdyksen jälkeen syntyy kaaos, jossa joku tarjoaa Marcus Caldwellille irtonaista käsivartta. Ystävällinen ohikulkija luulee, että irtokäsivarsi on ýksikätisen Caldwellin, jolla menee jonkin aikaa ennen kuin hän saa sanottua, että on menettänyt käsivartensa maan väkivaltaisuuksissa jo oikeastaan aika monta vuotta aiemmin.\nKuvaus oli taitavaa. Täysin absurdi ja täysin mahdollinen tilanne. Syytin Voltairea siitä, että hän ei kertonut Candidessa kauheuksista tarpeeksi riipaisevasti.\nKun pääsin Candiden loppuun, oivalsin, mistä oli kyse. Väkivallan kevyet kuvaukset olivat tarkoituksellisia. Ne alleviivasivat Candiden naiivia pölkkypäisyyttä. Cancide oli raivostuttava kuin neuvostovalmisteinen Stanka-Vanka. Stanka-Vanka on kahdesta muovipallosta valmistettu iloisenvärinen nukke, jonka voi tönäistä kumoon, mutta se nousee aina hilpeästi kilisten pystyasentoon.\nOlen joskus itseäni kuvannut Stanka-Vankaksi. Nukke ei ole mikään pehmolelu. Se on kylmää ja kovaa muovia.\nEpärealismi pitää elossa\nCandiden piti kirjan verran elossa täysin epärealistinen haave avioliitosta serkkunsa Kunigunden kanssa. Tai sitä Voltaire ei kerro, tiesikö tyhmänpuoleinen paronin elätti, joka rakastui paronin tyttäreen, että myös hänellä itsellään on tiedossa 72 sukupolvea esi-isä taaksepäin, sillä oli paronin sisaren ja lähistöllä asuvan aatelismiehen äpäräpoika.\nJoka tapauksessa kirjan alussa Candide karkotetaan paratiisista ja hän seikkailee läpi 1700-luvun maailmanhistoriaa - aivan kuin Mika Waltarin Mikael Karvajalka vähän aikaisemin historiassa. Candidea ajaa elämässä eteenpäin se, että hän haluaa Kunigunden kanssa naimisiin.\nMielenkiintoista on, että Candide tapaa maailmanhistorian kuohuissa, tarkalleen ottaen Paraguayssa, sattumoisin Kunigunden veljen ja koska veli ei ole sitä mieltä, että perheen elätti voi mennä naimisiin niin jalosyntyisen naisen kanssa kuin sisko niine 72:ksine sukupolvineen taaksepäin, Candide surmaa veljen, joka sitten päätyy kaleeriorjaksi samaan laivaan, jonka Candide lopulta on hankkinut päästäkseen rakkaan Kunigundensa luokse Konstantinopoliin.\nSillä välin Kunigunde on vanhentunut. Hän hankkii elantonsa Konstantinopolissa pyykkärinä ja on laiha, ruskettunut ja ryppyinen. Kun Candide oli häneen joskus aikoinaan rakastunut, Kunigunde oli kalpea, lihava ja vehmas. Rakkauden illuusio karisee hetkessä, mutta kuitenkin Candide jotenkin tokenee ja kuitenkin kosii. Kunigunden veli, Candiden vapaaksi ostama kaleeriorja, asettuu vastustamaan avioliittoa, koska Candidella ei ole tiedossa 72:a sukupolvea esi-isiä.\nPaitsi, että on, sillä hän on kummankin jalosukuisen serkku.\nSe, että veli niin kovasti vastusti sisarensa epäsäätyistä liittoa, sai lopulta Candiden ryhtymään naimajärjestelypuuhiin, vaikka mitään vetoa tulevaa vaimoaan kohtaan hän ei enää tuntenut. Veli annettiin vähin äänin samaan levattilaislaivaan kaleeriorjaksi ja lähetettiin takaisin Romaan.\nHaaveissa niin ihana Kunigude kävi päivä päivältä yhä rumemmaksi ja ärtyisämmäksi, mutta hänestä tuli ihan kelpo sokerileipuri. Reissussa monta kertaa elämän kölin ali uitettu teologi-metafyysikkko-kosmolonikologi Pangloss oli kyllä aika lailla katkera siitä, että hän ei opettanut jossakin hienossa Saksan yliopistossa, mutta ei se mitään. Koko porukka tuntui elävän parhaassa mahdollisessa maailmassa.\nKun pääsin kirjan loppuun, jouduin lukemaan sen uusin silmin uudestaan. Raivoni hälveni. Se ei ollutkaan pointti, että väkivaltakuvausten olisi jotenkin pitänyt olla riipaisevia. Väkivaltakuvaukset olivat kepeitä sen vuoksi, että tarinan oli edettävä laukaten. Niihin lukijan ei ollut tarkoitus jäädä viipymään, sillä Candidekaan ei jäänyt.\nCandide laukkasi eteenpäin hullun epärealistien toivon siivittämänä. Ja mikä oli lopputulos. Nuoruuden rakastettu oli kurttuinen ämmänkäpy. Thih, semmoista on käynyt 2000-luvullakin.\nTässä Candiden lukumuistiinpanoni - kupan kulttuurihistoria on siellä välissä. Rivit hieman harottavat:\n- karkotus paratiisista\n- oppi Panglossilta, joka oli metafyysikko-teologiko-kosmolonikologi\n- Panglossi opettaa käytännön fysiikkaa Candiden sedän vaimon (ylläpitäjiensä, elättäjiensä, Candide on paronin linnassa elättinä) palvelijattarelle ja siitä Candiden elämänmittainen rakastettu Kunigunde saa idean olla käytännön fysiikan perusteena Candidelle (itse asiassa serkulleen, pieni pervo vivahde tässä kohtaa). Panglossi saa Panquette-palvelijattarelta kupan, josta hauska kuvaus myöhemmin.\n- Candide joutuu raakalaismaiseen bulgaariarmeijaan\n- bulgaariarmeijasta hän vain kävelee tiehensä yli ruumiskasojen\n- päätyy Hollantiin ja joutuu vastaamaan siellä kysymykseen, onko Paavi hänen mielestään antikristus. Candide on nälkäinen; paavi antikristuksena on siinä kohtaa aivan samantekevää. Hollantilaiset olivat siis 1700-luvulla … protestantteja…?\n- ”Oi taivas, kuinka ylenpalttiseksi naisten uskonnollinen into voikaan tulla!” (s. 13) Candide saa päälleen täysinäisen laskiämpärin.\n- Mies, jota ei ollut koskaan kastettu, kelpo anabaptisti Jaques, vei Candiden kotiinsa ja syötti.\n- Candide tapaa Panglossin – tältä kuppa oli syönyt nenän.\n- Paquette oli saanut kupan oppineelta fransiskaanimunkilta, joka oli käynyt itse (kupan) lähteellä. Lähde oli ollut eräs vanha kreivitär, joka oli saanut sen ratsuväen kapteenilta, joka oli saanut sen markiisittarelta, jolle sen oli antanut joku hovipoika, joka oli saanut sen eräältä jesuiitalta (hm, homosuhde), joka oli saanut sen eräältä Kristoffer Kolumbuksen matkakumppanilta tästä suoraan polveutuvana…. Siis tässä kohtaa on myös insesti. On saanut suoraan polveutuvana kupan isältään, joka oli Kristoffer Kolumbuksen seurueessa. (s. 15-16)\n- Onko Panglossin kuppa tai ylipäätänsä kuppa Euroopassa peräisin latinalaisesta Amerikasta?\nArno Forsius kirjoittaa netissä:\n”Kuppatauti, joka leviää enimmäkseen ketjutartuntana sukupuoliyhdynnän välityksellä, lienee ilmaantunut Eurooppaan vuonna 1493, Kolumbuksen ensimmäiseen löytöretkeen osallistuneiden miesten tuotua tartunnan Amerikasta. Kuppatautia muistuttavaa tautia epäillään olleen Euroopassa jo aikaisemminkin, mutta asiasta ei ole saatu pitäviä todisteita. Portugalin, Espanjan ja Italian satamakaupungeista tauti levisi hämmästyttävän nopeasti yhä laajemmalle ympäristöön.”\n- Ilman kuppatartuntaa (vai Kolumbuksen matkaa Amerikkaan) meillä ei olisi suklaata tai kokenilliväriä (s. 16)\n- Jaques otti Panglossin ja Candiden, filosofit, kanssaan liikematkalle Lissaboniin, johon he päätyivät vuonna 1755. jolloin Portugalissa oli maanjäristys ja Lissabonissa tsunami\n- kaunis autodafee, jossa Panglossi hirtettiin ja Candide piestiin. Äitikummin nainut isäkummi ja kaksi portugalilaista, jotka olivat leikanneet syömästään kanasta pois rasvan. Autodafee on uskon toimitus (inkvisitio), jolla koetettiin saada kansan huomio pois omasta kurjuudesta.\n- vapaa tahto esiintyy monessa kohtaa kirjaa (s. 21)\n- vanha nainen (Kuniguden toimeksiannosta), jolla ei ole toista pakaraa, koska se on piiritystilanteessa syöty, ottaa Candiden hoiviinsa.\n- Cadide tappaa kummatkin Kunigunden ylläpitäjät: juutalaisen ja suurinkvisiittorin.\n- Cadizissa laivaan ja kohti Amerikkaa.\n- vanhan naisen tarina on karu; hän kertoo kuitenkin, että maissa, joissa on kulkenut ja nähnyt ihmisiä, jotka inhoavat elämäänsä, hän on tavannut vain kaksitoista, jotka ovat halunneet tappaa itsensä: kolme neekeriä, neljän englantilaista, neljä geneveläistä ja erään saksalais(-ruotsalaisen) professorin. Nimi Robeck.\nRobeck hukuttautui vuonna 1739 osana monimutkaista teologista hahmotelmaansa (T imothy J. Demy, Gary Stewart (1998). Suicide: a Christian response : crucial considerations for choosing life. Kregel Publications. ISBN 0-8254-2355-4.)\n- läksivät laivalla ja saapuivat Buenos Airesiin, mutta pian heitä takaa-ajava laiva on myös Buenos Airesissa ja Candiden sekä Panglossin tulee paeta taasen.\n- Cacambon oli Candide ottanut mukaan Cadizista. Palvelija.\n- Candide tapaa Kunigunden veljen. Hän on nyt jesuiitta Buenos Airesissa. Tapaamisen ensi-ilon jälkeen Candide kertoo, että Kunigunde on hengissä ja että hän aikoo naida Kunigunden. Veli sanoo, että se ei ole mahdollista, sillä Kunigundella on 72 polvea esi-isiä tiedossa. Candide surmaa rakastettunsa veljen ja pakenee taas veljen jesuiitan kamppeet yllään jesuiitaksi naamioituneena.\n- hauska kohta. Candide sanoo, kuinka Cacambo voi kuvitella, että hän voi tällaisessa tilanteessa syödä liikkiötä (kinkkua), ja syö puhuessaan koko ajan (s. 57)\n- s. 58 apinoita, jotka ovat saavuttaneet naisten suosion, neljäsosa ihmisiä apinat siis\n- Candide, Pangloss ja Cacambo tapaavat 50 alastonta paksukaulaa, jotka haluavat syödä jesuiitan.\n- Candide todistelee, että hän on juuri itse asiassa tappanut jesuiitan.\n- Candide ja Cacamboa ei syödä\n- Eldorado, tarunhohteinen Eldorado, Candide ja matkalaiset saavat mukaansa rikkauksia ja lampaita (laamoja?), heidät vivutaan jollain laitteella Eldoradosta pois (Mark Helprin Talvinen tarina)\n- risaiset kultaborkadivaatteet lapsilla, jotka leikkivät rubiineilla ja safiireilla\n- Surinamissa Candide puhuu orjan kanssa, jonka omistaa hollantilainen kauppias Vanderdendur. Hän on puhdasverinen kolonialisti: Hän on katkaissut neekerinsä käden ja toisen jalan rankaisuksi. “Siitä hyvästä te syötte sokeria Euroopassa.” (s. 75)\n- s. 79 Candide valitsee jatkomatkakumppanikseen kirjankustantajan, sillä ei voi kuvitella tympäisevämpää ammattia (tylsä ammatti, tylsä elämä). s. 79\n- Kirjankustantaja Martin ei ollut sociniaani, vaan manikealainen (Augustinus on ollut manikealainen ennen kirkkoisyyttään.)\n- https://en.wikipedia.org/wiki/Socinianism (protestanttinen suuntaus)\n- vapaa tahto s. 86\n- Candide sairastuu ja viettää toipilasaikanaan huonohkoa elämää…. s. 87 eteenpäin\n- Porukka juonittelee Candidea vastaan ja joku naikkonen tekeytyy sairaaksi Kunigundeksi… s.\n- Kunigunden piti olla Venetsiassa, ei ollutkaan\n- Paquette ilmestyy kuvioihin teatiinimunkin kainalossa, Panglossin kupan lähde\n- signor Pococurante, kyyninen mies, hauskat jutut taiteesta, taideteoksista, Homeroksesta, kirjoista, oopperasta s. 108 alk.\n- kuusi muukalaista illallisella, kaikki onnettomia entisiä hallitsijoita\n- Venetsia? Ks. historia, miksi Venetsia on rakennettu\n- laivalla kaleeriorjina oli sekä Panglossi (palasi Lissabonin autodafeen hirttäjäisistä vasta tähän kohtaan kirjaa) että Kunigunden veli, paroni ja jesuiitta ja Candiden surmaama…. Oli pelastunut\n- Candide, Panglossi, Kunigunden veli, Cacambo ja Martin lähtivät kohti Konstantinopolia\n- Kunigunde on transsilvanialaisen ruhtinaan astianpesijänä


Taxify - Medialle\nMedian yhteydenotot pyydämme osoitteeseen press@taxify.eu.\nTaxify on johtava eurooppalainen kyydinvälityssovellus, joka yhdistää miljoonia matkustajia ja kuljettajia ympäri maailman, jotta matkustaminen on helpompaa, nopeampaa ja luotettavampaa. Taxifyn tehokas ja teknologiaa hyödyntävä liiketoimintamalli hyödyttää niin kuljettajia, ketkä maksavat pienempää komissiota, kuin matkustajiakin, ketkä maksavat kyydeistään vähemmän.\nTaxifyn on perustanut Markus Villig ja palvelu lanseerattiin 2013. Taxify on yksi nopeimmin kasvavista kyydinvälitysalustoista Euroopassa ja Afrikassa. Sijoittajiimme lukeutuu muun muassa Daimler, Didi Chuxing, Korelya Capital ja TransferWisen perustaja Taavet Hinrikus.\nTaxifylla on yli 10 miljoonaa käyttäjää yli 25 maassa ympäri maailman.\nJotta näet viimeisimmät Taxify-uutiset, katso blogimme.


Näin nopeat kotiutukset toimivat | Voitot aina nopeasti käytössäsi\nAloitusivu » Uutiset » Näin nopeat kotiutukset toimivat\nMikään ei ole sen mukavempaa kuin silloin kun kosahtaa oikein kunnolla ja pelitilille tipahtaa iso voitto. Toisaalta, mikään ei ole sen ärsyttävämpää kuin se kun voittoja täytyy odottaa monta päivää. Tässä kerromme miten nettikasinoiden kotiutukset toimivat ja millä maksuvaihtoehdoilla kotiutukset toimivat super nopeasti.\nNetticasinoilla on hiukan erilaiset prosessit mitä tulee kotiutuksien hyväksymiseen ja voittojen ulosmaksuun. Jotkut pienemmät kasinot saattavat lisätä ehtoihinsa, että voit kotiuttaa tietyn euromäärän päivässä. Tämä johtuu siitä, että heillä ei ole samanlaista kassavirtaa kuin isoimmilla peliyhtiöillä. Pelaajan kannalta on aina parasta se jos nettikasinon takana seisoo isompi peliyhtiö joka voi maksaa isoimmatkin voitot yhdessä transaktiossa. Se on meidän mielestämme myös reiluin tapa. Parhaat nettikasinot maksavat tietenkin kaikki voitot ulos samantien ja koko kotiutusprosessi hoidetaan supernopeasti.\nYleensä jokaisella peliyhtiöllä on oma maksuosastonsa ja nostot hyväksytään manuaalisesti. Eli kun sinä asiakkaana pyydät rahasiirron pelitililtäsi valitsemallesi maksumenetelmälle maksuosasto saa tästä viestin. Sen jälkeen he kirjautuvat järjestelmäänsä ja hyväksyvät transaktion. Jos kyseessä on isompi voitto prosessi voi kestää pidempään sillä se täytyy hyväksyttää johdon kautta. Jotkut casinot ovat jopa automatisoineet tämän prosessin niin että rahat lähetetään sinulle samantien. VIP asiakkaiden kotiutukset priorisoidaan melkein aina, eli ne menevät jonon ohi. Näihin prosesseihin sinä et pysty vaikuttamaan. On kuitenkin olemassa asioita joita sinä voit pelaajana tehdä nauttiaksesi mahdollisimman nopeista kotiutuksista. Näitä katsomme seuraavaksi.\nMaksumenetelmä vaikuttaa nopeuteen\nKun talletat jollekin nettikasinolle rahoja, sinun kannattaa jo siinä vaiheessa optimoida kotiutusprosessia. Maksumenetelmä nimittäin vaikuttaa siihen miten nopeasti saat voittorahat käyttöösi. Nettikasinoiden on lähetettävä rahat takaisin sille pankkitilille tai maksukortille jolla talletus tehtiin. Tämä on lisenssivaatimus ja johtaa juurensa rahanpesulakiin. Pankkisiirrot ovat yleensä nopein tapa saada voitot kotiutettua. Jos Trustly toimii maksunvälittäjänä saat rahasi pankkitilille muutamassa minuutissa. Tästä syystä suosimme itse aina pankkisiirtoja. Ne ovat kaiken lisäksi maksuttomia. Kaikilla talletusmenetelmillä rahat tulevat pelitilillesi melkein välittömästi. Jos teet noston luottokortille saatat kuitenkin joutua odottamaan montaa päivää ennen kuin rahat saapuvat kortille.\nNettilompakot ovat nopeita, mutta niillä on yleensä tietyt siirtokulut. Sen lisäksi joudut nettilompakosta sitten siirtämään rahoja pankkitilillesi jotta voit niitä käyttää. Näistä siirroista joudut maksamaan vielä lisää. Näin ainakin Skrillillä ja Netellerillä.\nKasinoiden välillä myös eroja\nNettikasinoilla on tietenkin erilaiset sisäiset kotiutusprosessit jotka vaikuttavat miten nopeasti sinä saat rahasi. Mutta myös kasinon käyttämä tekniikka ja alusta vaikuttavat siihen miten nopeasti kotiutuksessa menee. Kasinot ilman rekisteröitymistä ovat kotiutuksien suhteen aivan eri luokkaa. Ensinnäkin sinun ei tarvitse luoda pelitiliä näille ollenkaan. Toisekseen voitot ovat pankkitililläsi viidessä minuutissa. Kasinoilla ilman tiliä sekä rekisteröitymis- että kotiutusprosessi on siis optimoitu seuraavalle tasolle.\nCasumon huikea tervetulopaketti\nNettikasinot 2020 – Löydä itsellesi paras nettikasino


Harry Potter and the Deathly Hallows yömyyntiin myös Suomessa - Adressit.com\nAdressin avulla saimme julkisuuteen sen tosiasian, että Harry Potter -faneja löytyy Suomestakin runsaasti. Näin saimme Kirkkonummen ja Oulun lisäksi neljä uutta yömyyntiä: Lappeenrantaan, Hämeenlinnaan, Tampereelle ja Äänekoskelle.\nKiitokset kaikille allekirjoittaneille sekä Info Kirjakaupoille ja Kirjakahvila Nisperolle, jotka tarjoavat meille mahdollisuuden saada DH samaan aikaan kun muutkin fanit ympäri maailman!\nNautinnollisia lukuhetkiä kaikille DH:n parissa, ja muistakaa: adressillakin voi vaikuttaa!\nVaadimme, että suomalaiset Harry Potter -fanit saavat Harry Potter and the Deathly Hallows -kirjansa yhtä aikaa muun maailman kanssa, eli 21.7.2007 klo 02.01 Suomen aikaa. Tämä on ehkä maailmanlaajuisesti historian suurin kirjan julkistaminen, onhan aiempia Potter-kirjoja myyty jo yli 300 miljoonaa kappaletta ja käännetty 63 kielelle. Kaiken kaikkiaan kuluvan vuoden heinäkuun 21. päivä on kulttuurihistoriallisesti merkittävä hetki, johon me suomalaiset haluamme osallistua samaan aikaan kuin muutkin fanit ympäri maailman.\nYömyynnin ansiosta välttyisimme myös ikäviltä juonipaljastuksilta, joita aamulla kirjaa hakiessa varmasti kuulisi. Onhan kirja ollut tuolloin suomalaisia lukuun ottamatta kaikkien satavilla jo viisi tuntia ja Internet täten varmasti täynnä paljastuksia, joita suomalaisetkin ilonpilaajat voivat huudella kaduilla kenenkään estämättä.\nYömyynti luvattiin meille jo aiemmin keväällä, ja monet fanit tekivätkin varauksen esimerkiksi Suomalaiseen kirjakauppaan siinä uskossa, että saisivat kirjan heti sen ilmestyttyä. Yömyynti kuitenkin peruttiin pian kaikkialla Suomessa paria kirjakauppaa lukuun ottamatta. Tästä ei kuitenkaan ilmoitettu mitään varauksen tehneille asiakkaille.\nHarry Potter -fanien sivuilla (http://hpfanit.vuotis.net/) asiasta tiedotettiin (16.5.2007) näin:\n"Sekä Akateeminen kirjakauppa että Suomalainen kirjakauppa ovat vahvistaneet tänään peruvansa kaikki suunnitellut yömyyntinsä. Akateemisen oli tarkoitus myydä heinäkuun 21. päivä ilmestyvää Deathly Hallows -kirjaa Helsingin keskustan myymälästään klo 02.01 yöllä ja Suomalaisen oli määrä myydä kirjaa yöllä ainakin viidellä paikkakunnalla ympäri Suomea.\nSyynä yömyyntien perumisiin on Suomen viranomaisten nihkeä joustavuus yömyyntiä kohtaan. Kirjakauppojen edustajien mukaan viranomaiset saattavat pitää ns. kioskimyyntiä (kirjaa myydään ovelta) lainkiertona, eivätkä täten uskalla ottaa riskiä.\nTällä hetkellä vain Kirkkonummen kirjakauppa aikoo silti myydä kirjaa heti kun se on mahdollista. Myös Kirjakahvila Nispero Oulussa osallistuu yöjärjestelyihin jakamalla kirjaa yöllä etukäteen maksaneille asiakkailleen.\nTutkimme asiaa ja tiedotamme uusista käänteistä välittömästi. Suomalaisilla faneilla on oikeus päästä nauttimaan Rowlingin viimeisestä Harry Potter -romaanista samaan aikaan muun maailman kanssa."\nSuomalaisen kirjakaupan mukaan viranomaiset ovat kiristäneet kantaansa yömyynnin suhteen tehostamalla kaupan aukiololain valvontaa. Heidän mukaansa lääninhallitus on aiemmin evännyt yhden tuotteen markkinoimiseen haetut luvat. Suomalaisen kirjakaupan myymälämarkkinoinnista sanotaan, että tuulikaapista myynti on aiemmin tulkittu luvalliseksi, koska koko myymälä ei ole tällöin auki, mutta viime aikoina myös tämä myynti on tulkittu toisin ja siitä on rangaistu.\nVaadimmekin, että kirjakaupoille myönnetään lupa myydä seitsemättä kirjaa yöllä esimerkiksi tuulikaapista, kuten aiempien kirjojen kohdalla on tehty. Tästä ei varmasti koituisi kenellekään mitään haittaa, sen sijaan se olisi suuri asia kaikille tuhansille Potter-faneille ympäri Suomen.\nTämä adressi tullaan lähettämään ainakin Länsi-Suomen lääninhallitukselle ja mahdollisesti muille päättäville tahoille.\nKerrothan adressista myös kavereillesi ja tutuillesi, jotta saamme mahdollisimman paljon nimiä kasaan. Asialla alkaa olla jo kiire, koska kirjan julkaisuun on aikaa alle kaksi kuukautta.\nPS. Ethän allekirjoita adressia, jos et uskalla esiintyä omalla nimelläsi! Nimen julkaisun netissä voit kieltää, mutta luovutettavan adressin nimilistaan se täytyy saada. 28.5. adressista on poistettu kaikki pilailumielessä laitetut allekirjoitukset (joita ei onneksi montaa ollut) ja kirjoitukset, joista puuttui sukunimi. Jos nimesi on poistettu, voit allekirjoittaa adressin uudestaan käyttämällä koko nimeäsi. Allekirjoitukset, joista ei selviä henkilön sekä etu- että sukunimi, tullaan poistamaan jatkossakin. Nimeäsi ei kuitenkaan julkaista netissä, ellet niin halua.\n11.6. adressi on lähetetty sähköpostilla kaikkiin Suomen viiteen lääninhallitukseen.\nAsian etenemisestä voit lukea blogistani yomyynti.blogspot.com.\nJenni Erkkilä Ota yhteyttä adressin tekijään


Within | AVATUT KANSIOT\nAvatut Kansiot / 14.12.2015\nKahdeksas kausi ei ollut mitenkään tuomittu epäonnistumaan. Aikaisempien esimerkkien valossa 1013 on onnistunut keksimään parhaat tarinansa juuri pakon edessä.\nRehellisesti sanottuna en ole katsonut kahdeksannen kauden jaksoja sen jälkeen, kun ne ensimmäisen kerran esitettiin viitisentoista vuotta sitten. Yhdeksännen kauden hyppäsin kokonaan yli muutamia jaksoja lukuun ottamatta. Pikemminkin olen yrittänyt unohtaa, että jaksot ikinä edes olivat osa sarjaa. Tuntuu oudolta palata jaksojen pariin.\nYksin koko maailmassa\nWithin alkaa vielä lupaavasti: Scully makaa yksin pimeässä sairaalahuoneessa, seisoo yksin hississä, kävelee yksi FBI:n käytävillä, menee yksin nukkumaan Mulderin sänkyyn, on yksin kotonaan, väkijoukossa ja autiomaassa. ”Alone in the world”, kuten käsikirjoitus kuvailee. Visuaalisesti viitataan muutamaan kertaan all things -jaksoon, joka tarinansa puolesta oli tärkeä johdatus nykyhetkeen. Kun Scully saapuu kellaritoimistoon, sitäkin ollaan repimässä alas.\nJakson alussa katsoo peilistä uutta minäänsä, uskojaa. On mielenkiintoinen käänne, että Scully, joka aikanaan saapui X-Arkistoon tarkkailemaan sen huuhaa-uskojan toimia, joutuu itse samanlaiseen ansaan.\nScullyn unessa painajainen Mulderin katoamisesta yhdistyy kuvaan hänen vatsassaan kasvavasta sikiöstä. Scullyn raskaus on ovela koukku pitää katsojat otteessa: Mulder ei ehkä ole paikalla, mutta Scully odottaa hänen lastaan. Tietenkään tätä ei sanota vielä ääneen, koska mitään ei tässä sarjassa sanota suoraan, mutta Gillian Anderson näyttelee niin kuin tietäisi.\nHomma pysyy kasassa jakson puoleenväliin asti. Yllättäen jopa melkein pidin John Doggettin hahmosta tässä jaksossa, koska hänet esiteltiin vihollisena. Jakson parhaat hetket ovat niitä, kun Skinner ja Scully joutuvat olemaan toistensa liittolaisia kaikkia muita agentteja vastaan. On fiksua laittaa Scully heittämään lasi vettä Doggettin päälle heti ensikohtaamisella. Robert Patrick näyttelee siten, että hän vain haluaa hoitaa työnsä, ja se sopii tähän hahmoon tässä jaksossa.\nMutta sitten se alkaa. Väitetään, että Mulder olisi ollut koko viime kauden ajan ollut kuolemassa aivosyöpään. Siis tämän saman lite-kauden, jossa Mulder oli yhtä hymyä ja auringonpaistetta. Scullylle kerrotaan myös, että Mulder on kadonnut omasta tahdostaan, että hän järjesteli omia hautajaisiaan, ei koskaan luottanut Scullyyn ja muutenkin hengaili toimiston naikkosten kanssa. Osa mainituista on tietysti vain hallituksen miesten peittelyoperaatiota, mutta jutusta jää huono maku suuhun.\nThe X-Filesiin on aina kuulunut tietty maton vetäminen katsojan alta, mutta tällä kertaa on kyse seitsemän vuoden ajan rakennetusta hahmosta. Mulderin rehellisyys on tuhottu yhdessä silmänräpäyksessä. Millainen käsikirjoittaja tuhoaa omat täydelliset hahmonsa? Valitettavasti tämä alkaa jo vaikuttaa henkilökohtaiselta kostolta. Tämän kauden aikana Mulderia kidutetaan pervoilta näyttävissä avaruusolentojen vempeleissä, poskia revitään koukuilla, sisäelimet survotaan, rintaa viilletään, tapetaan ja haudataan. Tässä sarjassa ei siis kannata ainakaan harrastaa seksiä, mikä on jo aiemminkin todettu.\nOn ymmärrettävää, että 1013:n on tehtävä parhaansa esitellessään uuden sukupolven. Tietysti he haluavat, että uusi hahmo, Doggett, näyttää hyvältä. Mutta ei tarvitsisi romuttaa vanhoja hahmoja, jotta Doggettin hyvyys näyttää mahdollisimman kirkkaalta. Näyttääkin siltä, että 1013 lähti niin innokkaasti uuteen suuntaan, että he unohtivat mistä oikeasti on kyse.\nLiittolaiset muita vastaan\nTähän asti on ainakin voinut luottaa siihen, että vaikka muut valehtelisivat, niin Mulder ja Scully kertovat katsojalle totuuden. He olivat totuuden linnakkeita valheellisuuden keskellä. Carter kolauttaa pahasti tähän asti ideaalista ihmissuhdetta väittämällä, että kaikki oli valheen peitossa. Myöhemmissä jaksoissa kerrotaan, että myös Scully on salaillut ja vääristellyt asioita. Mulder ja Scully eivät ole enää ihmisen/katsoja kaksi eri puoliskoa, jotka janoavat totuutta, vaan Syndikaatti, totuuden sabotoijat.\nSe on huono tapa aloittaa The X-Filesin uusi aikakausi.\n”Why do I get the feeling they’d be happy if we never found him at all?”\nX-Fakta: Within on ensimmäinen jakso, joka sisältää täysin muuttuneen alkutunnuksen. Robert Patrick on lisätty alkutunnuksen kolmanneksi tähdeksi. Näyttelijäliiton säännökset estivät aikoinaan David Duchovnyn näyttämisen niiden jaksojen alkutunnuksessa, joissa hän ei esiinny. Asia kuitenkin kierrettiin osin siten, että Mulderin hahmo nähdään alkutunnuksessa vajoavan Scullyn silmään. Yhdeksännellä kaudella alkutunnus muuttuu vielä radikaalimmin musiikkia myöten. Samalla Mitch Pileggi ja Annabeth Gish saavat nimensä alkuteksteihin. Viimeisessä jaksossa The Truth nimiä on ennätysmäärä: Duchovny, Anderson, Patrick, Gish ja Pileggi.\n14.12.2015 in The X-Files Kausi 8.


Kotirouvailua ja kulttuurishokkeja: Loma Havaijilla osa 6: Big Islandin Hilon ympäristöstä ja itärannikosta\nLoma Havaijilla osa 6: Big Islandin Hilon ympäristöstä ja itärannikosta\nNyt on vuorossa blogini 100. postaus! Jee! Palataan taas vähän Havaijin tunnelmiin.\nSademetsästä pilkistävä meri.\nVietimme Big Islandin itärannikolla Hilossa neljä ja puoli päivää. Tai no, itse asiassa emme yöpyneet Hilossa, vaan siitä noin 15-20 minuutin ajomatkan päässä Honomussa. Vaikka iltasyömiset pitikin hoitaa aina Hilossa ja ajaa siitä sitten hotellille, yöpymispaikkamme oli loistava valinta. Pieni hotelli oli aivan meren rannassa, näkymät olivat upeat ja omalta parvekkeelta tai hotellin pihasta sai katsella auringonnousua (katsoimme kerran). Sitä paitsi Hilon hotellit näyttivät vähän ankeilta. Viimeisen yön itse asiassa yövyimme yhdessä näistä Hilon hotelleista lentokentän vieressä.\nNäkymät huoneemme parvekkeelta.\nHilo on Big Islandin suurin kaupunki ja sen kyllä huomasi. Kadut olivat suurempia kuin Konassa ja liikennettä oli kunnolla. Ei toki mitään ruuhkia (paitsi tietöiden takia), mutta kuitenkin. Katujen varsilla näkyi paljon miniminopeusrajoituskylttejä, jotka olivat mielestäni mielenkiintoisia. Kaliforniassa en tällaisiin ole törmännyt, ainakaan muistaakseni.\nItärannikolla oli huomattavasti mukavampi ajaa ja katsella maisemia kuin länsirannikolla sen kuivan laavan keskellä.\nOlin lukenut joiltain keskustelupalstoilta, ettei Hilossa olisi turisteille oikein mitään. Itse kaupungissa ei paljon ehkä olekaan (mutta ei Konassakaan kyllä ollut), mutta ympäristössä on niin paljon kaunista luontoa, etten ymmärrä, miksi joku sanoo, ettei siellä ole mitään. Hilolla on ilmeisesti ei-niin-turistiystävällinen maine. Me emme huomanneet tylyä ilmapiiriä. Ainoa miinus oli se, että ravintolat menevät aikaisin kiinni (noin yhdeksältä) ja että sunnuntaisin monet paikat ovat kokonaan kiinni. Säänkin puolesta meitä onnisti, sillä itärannikolla ei odotuksistamme huolimatta satanut kuin yhtenä päivänä hetken. Öisin toki satoi. Päivisin oli kuuma ja sellaista nihkeän kosteaa.\nErään ravintolan ulko-oven yläpuolella roikkuva kyltti.\nMe tykkäsimme Hilon ympäristöstä ja Big Islandin itärannikosta paljon. Ja kuten aiemmin jo olen maininnut, pidin itärannikosta länsirannikkoa enemmän sen vihreyden, vehreyden ja sademetsien takia. Olimme olleet Hilossa noin tunnin ja ajaneet yhden pienen maisemareitin, joka meni sademetsässä, kun kuulutin jo kovaan ääneen, ettei Kona ollut mitään tähän verrattuna. :)\nErään maisemareitin päätepiste.\nItärannikko siis tosiaan peittoaa länsirannikon luontonsa puolesta ihan täysillä. Sieltä löytyy sademetsiä ja vesiputouksia. Me kävimme tsekkaamassa Akaka- ja Umauma-vesiputoukset, jotka olivat sopivasti hotellimme lähellä. Molemmat ovat valitettavasti maksullisia, tosin Akaka maksaa vain $5/auto. Akaka Fallsit on maksullinen siksi, että kyseessä on kansallispuisto (jossa ei kyllä ollut muuta kuin kaksi putousta) ja Umauma Fallsit siksi, että sen ympärille on rakennettu viihteellinen ja kaupallinen zipline-keskus Umauma Experience.\nAkaka Falls State Parkissa oleva pienempi vesiputous. Puistossa on noin puolen kilsan pituinen reitti, joka tekee ympyrän ja johtaa molemmille putouksille. Amerikkalaisille on kuitenkin pitänyt tehdä myös lyhyempi oikotie, joka johtaa vain isommalle Akakan putoukselle. Paikalla on kyltit, joissa lukee, että ihmisille suositellaan ehdottomasti pidempää, kokonaista reittiä. Vaikka kokonainen reitti on siis noin puoli kilsaa, monet näyttivät kävelevän vain lyhyemmän reitin. Eikä yksikään näistä ihmisistä ollut mitenkään liikuntarajoitteinen (eikä lyhytkään reitti mikään esteetön ollut, ei sitä sen takia ole rakennettu). Mutta kukin tyylillään, totta kai. Ihmetytti vain hiukan porukan laiskuus.\nItse Akaka Falls.\nUmauma Experiencen köysiratailu olisi ehkä voinut vähän kiinnostaa, mutta 9 linjaa maksoi melkein $200/hlö, joten jäi menemättä. Mutta tosiaan pelkästään siitä, että käveli näköalapaikalle, josta näki Umauman putoukset, piti maksaa $12/hlö! Jotta maksu ei tuntuisi niin turhalta, mestaan oli rakennettu muutakin katsottavaa. Mukamas. Ei siellä oikeasti mitään ollut. En suosittele, sillä ei ole maksun arvoista.\nTsekkasimme myös Hilossa olevan Rainbow Fallsin. Joskus putouksella pystyy näkemään sateenkaaren, mutta me olimme liikkeellä väärään aikaan päivästä.\nMe kävelimme myös tuonne Rainbow Fallsin alkupäähän, jonne ei olisi kylttien mukaan saanut mennä. Sinne meni kuitenkin selkeä polku, ja oli siellä muitakin ihmisiä. Putous ei ole mikään erityisen korkea, olisiko jotain noin 25 metriä, mutta hiukan korkean paikan kammo tuli silti, kun alkoi ajatella sitä, että mitä jos minä nyt kompastun ja kaadun tuon reunan yli... Vähän kiipeilyä retki vaati, mutta ei mitään extremeä.\nIstun tässä oikeasti aika kauhusta jäykkänä. :D\nSademetsiä Hilossa ja ympäristössä pääsee näkemään ihan vain ajamalla ympäriinsä. Rannikolla kulkevalla tiellä tulee vastaan monta siltaa, ja jokaiselta sillalta avautuu upeat näkymät metsiin. Hilosta löytyy myös Hawaii Tropical Botanical Garden, jossa sademetsää ja sen kasvillisuutta pääsee tutkailemaan vähän lähempää. Mutta pääsee niitä metsiä näkemään siis ihan ilmaiseksikin.\nJa vähän vanhempi silta.\nSademetsien ja vesiputousten lisäksi Hilosta löytyy laavaluola, joka on aivan eri maata kuin Volcanoes National Parkissa oleva turistirysä Thurstonin laavaluola. Hilon luola on nimeltään Kaumana Cave ja se on aidon oloinen, sillä sinne ei ole rakennettu mitään tietä eikä se ole valaistu. Luolan sisäänkäynnille laskeutuu rappuset, mutta ne ovatkin sitten ainoa asia, jolla luolaan pääsyä on ihminen helpottanut. Paikalla on kyltti, jossa kerrotaan, että luolan tutkiminen voi olla vaarallista ja ettei kaupunki millään tavalla voi turvata luolassa vallitsevia olosuhteita eikä taata turvallisuutta ja että luolaan sisään astumalla hyväksyt sen, ettei kaupunki ole millään tavalla vastuussa siitä, mitä sinulle tapahtuu. :D\nEi kävelytietä eikä valoja, mutta teräviä ja irtonaisia kiviä. Kun kyseessä nyt kuitenkin sattuu olemaan luola.\nLuola lähtee kahteen eri suuntaan, ja toinen puoli on ilmeisesti jopa 2 mailia (yli 3 km) pitkä. Me kävimme vain tässä pidemmässä suunnassa, koska toiselta sisäänkäynniltä olisi heti pitänyt alkaa melkein ryömiä. Heti, kun sisäänkäynti katosi näköpiiristä, pimeys alkoi olla todella mustaa. Katosta tippui vettä, siitä roikkui jotain kasvillisuutta, ilma oli viileää ja hengitys höyrysi. Minua vähän pelotti heti, kun sisäänkäynti katosi silmistäni, mutta miehen innostuksesta koluttiin luolaa vähän syvemmältä. Luola pienenee välissä niin, että piti mennä kyykyssä pieni matka, kunnes jälleen avautuu suuremmaksi. Ahdistavaa, mutta todella siistiä. Me kävimme ehkä noin 500 metrin syvyydessä, mutta kuulimme ihmisten ääniä syvemmältäkin. Ja ihan koko tuon 3 kilometrin matkan pääsee siis ilmeisesti tutkimaan, jos hermot kestävät ja jos omistaa hyvän taskulampun. Silmät eivät totu pimeään tuolla, koska se pimeä on niin pimeää. Sammutimme valomme hetkeksi. Oli aika jännittävää.\nHuonolla salamalla otettu kuva luolassa. Siellä loistavat miehen kengät.\nHilon ympäristössä on paljon erilaisia puistoja merenrannassa. Näissä paikoissa ei voi oikein uida, koska aallot ovat sen verran kovia ja rannikko kallioista. Mutta hienot maisemat näistä paikoista on.\nPuisto ja jälleen yksi silta.\nAmerikassa palmuista putoavista kookospähkinöistä täytyy olla varoituskyltti. Putoavat kookospähkinät tappavat ilmeisesti ihan tilastollisesti merkittävän määrän ihmisiä vuosittain.\nUimarantojakin Hilosta löytyy, mutta rannat eivät ole hiekkaa niin kuin Konassa. Mies ei oikein lämmennyt Hilon rannoille, mutta kyllä me yhdessä kävimme uimassa. Vesi oli yhtä lämmintä ja kirkasta kuin Konassakin, mutta ei kuitenkaan niin turkoosia, vaan enemmänkin vihreää, varmaankin pohjan värin takia.\nUimaranta, jossa mekin kävimme uimassa.\nItärannikko kärsii länsirannikkoa kovemmista ja pahemmista aalloista. Big Island ja etenkin itärannikko on kokenut myös tsunameja. Me kävimme Laupahoehoe Pointissa, jossa on ennen sijainnut kylä ja koulu. Vuonna 1946 tuli tsunami, joka pyyhkäisi koulun ja lapset mennessään. Paikalta löytyy tapahtumasta infoa ja muistokyltti. Matkaopaskirjassa kerrottiin myös tarina siitä, miten aallot ovat vieneet autoja rannalta mukanaan. Sitten, kun vakuutusyhtiön ihminen oli yrittänyt tutkailla tuhoja ja joutunut laskeutumaan rannalle helikopterista roikkumalla, aalto oli vienyt helikopterinkin mukanaan. Paikka on siis kuuluisa isoista aalloistaan. Odotin jotain todella pauhaavaa merta, mutta valitettavasti taisi olla aika tyyni päivä, sillä ei siellä mitään aaltoja ollut. Joku paikallinen meni jopa uimaan. Mutta aallonmurtajien koosta päätellen niitä isojakin aaltoja on.\nLaupahoehoe Point. Tässä on vielä pieniä aallonmurtajia. Isommista ei ole järkevää kuvaa.\nHilosta löytyy Pacific Tsunami Museum. Kyseessä on pieni museo, jossa keskitytään pitkälti Hilon historiaan ja rannikkoa eri vuosina tuhonneisiin tsunameihin. Museosta löytyy oma osionsa myös sille vuoden 2004 tsunamille, jonka ansiosta jokainen suomalainenkin tietää, mikä tsunami on. Ihan mielenkiintoinen paikka, joskin ehkä liikaa todella yksityiskohtaista historiatietoa. Museo sai meidät miettimään ja tutkailemaan Hilon rannikon ympäristöä hieman eri tavalla. Keskustassa rannikolla on nykyisin pelkkä puistoalue Hilo Bayfront Park, mutta aikaisemmin siellä on ollut asutusta ja kauppoja. Kun tsunamit olivat tarpeeksi monta kertaa tuhonneet asumukset ja ihmiselämiä, alue päätettiin jättää puistoksi. Mutta kyllä ne rakennukset silti ovat edelleen aika lähellä rantaa. Ja kaikki hotellit ovat rannassa.\nItärannikolla on muuten selkeästi näkyvillä tsunamivaroitusjärjestelmä, sillä äänimerkkejä lähettäviä pylväitä on monessa paikassa. Tsunamimuseossa kuitenkin kerrottiin tilastoja siitä, miten huomattava osa alueen asukkaista ei tiedä, mitä varoitusäänet merkitsevät, tai ainakaan eivät tiedä, mitä silloin tulee tehdä. Olisin voinut kuvitella, että jos asuu tsunamien riskialueella, tällaiset jutut tietäisi, mutta ilmeisesti ei.\nPuuhun kiipeilyn mahdollisuudet Havaijilla vaikuttivat jännittäviltä. Vähän teki mieli, mutta en sitten uskaltanut, kun olisin kuitenkin pudonnut tuonne jonnekin välissä olevaan onkaloon...\nBig Islandin itärannikolta kaikkein itäisimmästä siivekkeestä löytyy Puna-niminen alue, jossa on lisää upeita sademetsiä. Me ajoimme yhden kokonaisen päivän tutkimassa Punaa. Tiet siellä ovat pieniä, eikä niissä ole kaistoja. Juuri ja juuri kaksi autoa mahtuu kohtaamaan. Tiet menevät paljolti pitkin metsiä, joten maisemat ovat ihanat ja hiljaiset. Liikennettä ei sunnuntaina juurikaan ollut.\nBig Islandilla riehui juuri muutama viikko ennen lomaamme hurrikaani Iselle, joka oli Havaijilla ilmeisesti pahin moneen vuoteen. Eniten se oli tehnyt tuhojaan juuri Punassa, esimerkiksi kaatanut paljon puita. Tuhon jäljet olivat vielä selvästi nähtävillä, vaikka kaatuneet puut olikin suurimmaksi osaksi siivottu pois. Matkaopaskirja mainitsi yhden hienon metsän siimeksen, jonka läpi meidän olisi pitänyt ajaa, mutta ei siellä ollut mitään enää. Ja minulla kesti hetken tajuta, miksei ole. Yksi Punan state parkki ja yksi tavallinen puisto oli vielä suljettu tuhojen takia, koska kaatuneita puita ei oltu ehditty roudaamaan pois.\nIselle was here.\nTotta kai kaikista asioista, myös luonnonkatastrofeista, on löydetty taloudelliset mahdollisuudet: alueen kaupungissa nimeltä Pahoa myytiin "I survived hurricane Iselle" -paitoja.\nVaikka Big Islandin itärannikolla ei olekaan sellaisia uimarantoja kuin länsirannikolla, me koimme ehkä mukavimman uintireissun juurikin itärannikolla Punassa. Matkaopaskirja neuvoi reitin natural lava swimming pooleille eli laavan synnyttämiin altaisiin, jotka ovat täyttyneet merivedellä ja joihon aallot tuovat koko ajan uutta vettä. Altaille tarvottiin metsän lävitse. Kokemus oli hieno! Eikä altailla ollut muita kuin me ja kaksi paikallista nudistinaista viereisessä altaassa.\nTällaisen läpi käveltiin.\nJa tänne luonnon muovaamalle omalle uima-altaalle päädyttiin. Ei näytä syvältä, mutta vettä oli minulla yli vyötärölle saakka ja hyvin pystyi uimaan. Me olimme paljain jaloin, mutta pohja oli hieman kivikkoinen. Ja jokin pieni kala näykki minua jalkaan aina, kun yritin seistä.\nPunasta löytyy vähän vastaavanlaisia uintipaikkoja pari muutakin. Me kävimme yhdessä toisessa, Kapoho Tide Pools -nimisellä alueella, joka oli keskellä asuinaluetta. Tämä on kuulemma kiva snorklauspaikka, ja väkeä olikin kohtalaisesti liikkeellä. Me emme snorklanneet, koska ei ollut välineitä, mutta uiminenkin oli ihan kivaa. Tuolla asuinalueella tsunamiin ollaan varauduttu muuten siten, että talot on rakennettu pylväiden varaan niin, että maan ja talon välissä on useampikin metri tilaa.\nKapoho Tide Pools.\nLähettänyt hannael klo 10.12