Download APTEEKKIALA MUUTOKSESSA Pirjoriitta Marttila Lainsäädännön uudistukset ja niiden vaikutukset alaan Liiketalous ja matkailu\nLainsäädännön uudistukset ja niiden vaikutukset alaan\nOpinnäytetyön nimi Apteekki muutoksessa\n57 + 4 liitettä\nMarjo Nyström ja Mikko Ranta\nTutkimuksessa kuvataan lainsäädännöstä johtuvia toimintaympäristöön vaikuttavia tekijöitä apteekkialalla. Tutkimuksen tavoitteena oli löytää apteekkialaan liittyvien lainsäädäntömuutosten perusteet ja niiden tarpeellisuus, sekä millä tavoin\nmuutokset ovat vaikuttaneet alan taloudelliseen kehitykseen. Tutkimuksen tehtävänä on havainnollistaa muutostarpeet apteekin toimintaympäristössä sekä kiinnittää huomiota liiketalouspohjaisen ajattelun ja toiminnan kehittämiseen.\nTutkimuksessa käytettiin hallituksen esityksiä eduskunnalle laiksi lääkelain ja sairausvakuutuslain muuttamiseksi aikavälillä 2002 - 2008. Tutkimuksen kvalitatiivinen osuus muodostui pääasiassa hallituksen esityksistä. Tutkimuksen empiirinen\nosio toteutettiin kvantitatiivisena tapaustutkimuksena, johon osallistui viisi apteekkia. Apteekeilta saadut tiedot käsiteltiin matemaattisesti ja tulokset muutettiin\nindeksiluvuiksi salassapitovelvollisuuden turvaamiseksi. Lähteinä on käytetty alan\nperusteoksia, artikkeleita, lääkealan perinteisiä ja elektronisia julkaisuja sekä\nverkkosivustoja. Tutkimusta varten haastateltiin anonyymisti farmaseutteja sekä\nTutkimuksessa tulee vahvasti ilmi hallituksen esitysten yksipuolinen ajattelumalli,\nkeskittyen pitkälti valtion rahavarojen säästöön. Hallitus sivuuttaa esityksissään\nlainsäädännön muutoksista aiheutuneet taloudelliset vaikutukset apteekeille, eikä\nota niihin sen syvempää kantaa. Empiiriselle tutkimukselle asetetut olettamukset\ntoteutuivat. Lainsäädännön uudistuksista johtuen apteekin liiketaloudellinen tulos\nApteekki, lääkelainsäädäntö, sairausvakuutuslainsäädäntö,\ntoimintaympäristö, ansaintalogiikka, tulevaisuuden näkymät\nPharmacy Sector Going through Changes:\nLegislation Changes and its Impact.\n57 + 4 Appendices\nName of Supervisors Marjo Nyström and Mikko Ranta\nThe thesis describes the operating environment factors that affect the pharmacy\nindustry due to legislation changes. The aim was to find the criteria and needs for\nthe legislative changes and examine how the changes have contributed to the economic development the of the pharmacy field. The aim of the study was to illustrate the need for change in the pharmacy sector as well as pay attention to the development of business economics-based thinking and the running of operations.\nIn the study Government’s proposals to Parliament about the Law on Medicinal\nProducts and the Law on Health Insurance during the term 2002-2008 was used as\na qualitative study material. The study also included a quantitative case study .\nInformation obtained from pharmacies was analysed mathematically, and the results were changed to index figures to ensure confidentiality. As literary sources\nthe field’s basic publications, articles, both traditional and electronic, together\nwith relevant web sites were used. In addition, some pharmacists as well as some\npharmaceuticals were interviewed anonymously.\nThe study strongly shows the one-sided thinking of proposals of the Board of Directors focusing largely on the conservation of financial resources of the state. The\ngovernment ignored in their propositions on legislative changes the financial impact on pharmacies and did not take any stand on the matter. In the thesis the set\nempirical research hypotheses were confirmed. Legislation reforms, due to the\npharmacy business's financial performance, have decreased.\nPharmacy, pharmaceutical legislation, insurance law, business environment, business logic, future prospects\nTUTKIMUKSEN TAUSTAT ........................................................................ 10\n2.1 Tutkimusongelma ................................................................................... 10\n2.2 Tutkimuksen tarkoitus ............................................................................ 10\nAPTEEKKIALAN HISTORIA ...................................................................... 12\n3.1 Apteekkilaitoksen varhaishistoria ........................................................... 12\n3.2 Apteekkilaitoksen kehitys keskiajalta nykyisyyteen .............................. 12\nLÄÄKEHUOLLON VALVONTA JA HALLINTO ..................................... 14\n4.1 Fimea....................................................................................................... 14\n4.2 Hila 15\n4.3 Valvira..................................................................................................... 16\n4.4 THL ......................................................................................................... 16\nKESKEISET KÄSITTEET ............................................................................ 17\n5.1 Apteekki ja Apteekkari ........................................................................... 17\n5.2 Apteekkimaksujärjestelmä ...................................................................... 17\n5.3 Lääkemääräys ......................................................................................... 18\n5.4 Itsehoitolääkkeet ..................................................................................... 18\n5.5 Sairausvakuutuksen lääkekorvaus .......................................................... 18\n5.6 Lääkekatto ............................................................................................... 19\n5.7 Lääketaksa............................................................................................... 19\n5.8 Hintaputki ............................................................................................... 19\n5.9 Viitehintajärjestelmä ............................................................................... 20\n5.10 Geneerinen substituutio .......................................................................... 20\n5.11 Geneerinen rinnakkais- ja rinnakkaistuontilääke .................................... 21\n5.12 Alkuperäislääke....................................................................................... 21\n5.13 Vaihtokelpoinen valmiste ....................................................................... 22\n5.14 Biologinen samanarvoisuus eli bioekvivalenssi ..................................... 22\n5.15 Kopiolääke ja lisenssivalmiste ................................................................ 22\n5.16 Analogiamenetelmäpatentti .................................................................... 22\n5.17 Tuotepatentti ........................................................................................... 23\n5.18 Annosjakelu ............................................................................................ 23\nLAINSÄÄDÄNNÖN UUDISTUKSET ......................................................... 24\n6.1 Hallituksen esitys Eduskunnalle laeiksi lääkelain ja sairausvakuutuslain\nmuuttamisesta 165/2002 ................................................................................. 24\n6.1.1 Kustannustehokas ja rationaalinen lääkehoito ............................ 25\n6.1.2 Lain velvoite lääkkeenmääräämisestä ......................................... 26\n6.1.3 Rinnakkaisvalmisteiden säästömahdollisuudet ........................... 26\n6.1.4 Lääkekustannukset ja -korvaukset .............................................. 26\n6.1.5 Geneerinen substituutio muualla Euroopassa ............................. 27\n6.1.6 Epärationaalista lääkehoitoa aiheuttavia tekijöitä ....................... 27\n6.1.7 Muutoksesta aiheutuvat kustannukset apteekeille ...................... 28\n6.2 Hallituksen esitys 97/2005 Eduskunnalle laiksi sairausvakuutuslain\nmuuttamisesta ja väliaikaisesta muuttamisesta .............................................. 29\n6.3 Hallituksen esitys 107/2005 Eduskunnalle laiksi lääkelain muuttamisesta\nja Hallituksen esitys 108/2005 Eduskunnalle laiksi lääkelain muuttamisesta.30\nsairausvakuutuslain muuttamisesta ................................................................ 31\n6.4.1 Viitehintajärjestelmän sisältö ...................................................... 31\n6.4.2 Tilanne muissa Pohjoismaissa..................................................... 33\n6.4.3 Säästöt viitehintajärjestelmän avulla ........................................... 33\n6.4.4 Pyrkimys hintakilpailuun ............................................................ 33\n6.4.5 Apteekille aiheutuvat kustannukset............................................. 34\n6.4.6 Lausuntokierros: puoltavat, neutraalit ja vastustus ..................... 34\nTUTKIMUS ................................................................................................... 36\n7.1 Tutkimusmenetelmät ja aineisto ............................................................. 36\n7.2 Toteutuksen kuvaus ................................................................................ 37\n7.3 Tutkimustulosten analyysissä käytetyt laskentakaavat ........................... 37\nEMPIIRISEN TUTKIMUKSEN TULOKSET .............................................. 39\n8.1 Reseptimäärien kehitys ........................................................................... 39\n8.2 Reseptien euromääräinen kehitys ........................................................... 40\n8.3 Yhden reseptin keskihinnan kehitys ....................................................... 41\n8.4 Ostokertamäärien kehitys........................................................................ 41\n8.5 Reseptillä määrätyn muun myynnin kehitys ........................................... 42\n8.6 Vapaankaupan ja itsehoidon myynnin kehitys ....................................... 43\n8.7 Käsikaupan myynnin kehitys (lääke ilman reseptiä) .............................. 44\n8.8 Eläinlääkkeiden myynnin kehitys ........................................................... 45\n8.9 Nikotiinikorvaustuotteiden myynnin kehitys .......................................... 46\n9.1 Tutkimuksen ja tuloksen luotettavuus .................................................... 51\n9.2 Apteekin vahvuudet ja muutostarpeet ..................................................... 51\n9.3 Jatkotutkimus mahdollisuudet ................................................................ 54\nTAULUKKO - JA KUVIOLUETTELO\nTaulukko 1. Fimea nimen historia\nResepti määrien kehitys\nReseptien euromääräinen kehitys\nYhden reseptin keskihinnan kehitys\nOstokerta määrien kehitys\nReseptillä määrätyn muun myynnin kehitys (ei lääke)\nVapaankaupan ja itsehoidon myynnin kehitys\nKäsikaupan myynnin kehitys (lääke ilman reseptiä)\nEläinlääkkeiden myynnin kehitys\nNikotiinikorvaustuotteiden myynnin kehitys\nKooste aiheeseen liittyvistä artikkeleita\nApteekkariliiton toimittamat koko Suomen apteekeista myyntiluvut\nApteekeille lähetetyt tutkimusaineiston keräämiseen liittyvät ohjeet\nTämä opinnäytetyö käsittelee lainsäädännön muutosten vaikutuksia apteekkien\ntaloudelliseen tilanteeseen, ja sitä mihin suuntaan ollaan menossa liiketalousajattelun pohjalta. Opinnäytetyössä käydään läpi asioita, joita hallitus esityksissään on\ntuonut esille perusteluina lainsäädännön muutoksille sekä tarkastellaan apteekkien\ntoimintaan vaikuttavia lainkohtia. Mitä ne ohjaavat, millä tavoin ja minkälainen\nvaikutus niillä on apteekkien tuloksiin voittoa tavoittelevina yrityksinä?\nTarkempana tutkimuksen kohteena ovat reseptilääkkeitä koskevat lainsäädännön\nmuutokset ja tutkimukseen mukaan lähteneiden apteekkien taloudellinen kehitys\nvuosina 2006 – 2011. Edellä mainittujen lisäksi tutkitaan käsikauppalääkkeiden ja\nvapaankaupan tuotteiden myynnin kehitystä tutkimuksessa mukana olevissa apteekeissa samalta aikajaksolta. Apuna tutkimuksessa ovat toimineet hallitusten\nesitykset vuosilta 2002, 2005 ja 2008 sekä tutkimukseen osallistuneiden apteekkien antamat erilaiset luvut määristä ja euroista.\nKoska taloudellisen tarkastelun kohteena tutkimuksessa ovat olleet vuodet 2006 –\n2011, niin oleellista oli tutkia ennen sitä voimaan tulleita lainsäädännöllisiä muutoksia ja hallituksen esityksiä niihin johtaneista syistä. Oletuksena oli, että lainsäädännön muutokset ovat vaikuttaneet apteekkien taloudelliseen tilaan sekä niillä\non ollut apteekkien tulosta heikentäviä vaikutuksia ja ovat sen vuoksi merkityksellisiä tutkimuksen kokonaisuuden ymmärtämiselle.\nApteekin toiminta perustuu tiukasti lakeihin, säädöksiin ja erilaisiin viranomaismääräyksiin. Lait eivät säätele vain apteekkien toimintaa, vaan määrittelevät myös\nhintapolitiikan, jota niissä käytetään. Lainsäädännön muutokset heijastuvat suoraan apteekkien tulokseen tuotteiden hinnoittelun kautta. Jotta voitaisiin kokonaisuutena ymmärtää, mikä apteekki on, mikä sen tarkoitus on ja miten apteekin toimintaa valvotaan, on mukaan otettu katsaus apteekkialan historiaan. Historiaosuus\nvalottaa sitä, kuinka pitkään apteekkialan toimintaa on valvottu ja säädelty, sekä\nkuinka tiukkaa valvonta on ollut ja on edelleen. Työssä käydään myös läpi apteekkialan keskeistä erityissanastoa sekä viranomaistahot, jotka määräävät ja säätelevät apteekkitoimintaa.\nOpinnäytetyön taustalla ovat apteekkien toimintaan ja talouteen vaikuttaneet lääkealan lainsäädännön uudistukset 2000-luvulla. Työssä paneuduttiin hallituksen\nesityksiin, joista haettiin tietoa lääkealan lainsäädännön uudistustarpeiden perusteista. Tutkimus tehtiin apteekin näkökulmasta, joten oleellista oli tehdä empiirinen tutkimus apteekkien myynnillisistä tuloksista. Median ja julkisensanan mielenkiinto apteekkialaa koskeviin asioihin on ollut huomattavaa viimeisten kolmen\nvuoden aikana, joten niitä ei voitu olla sivuuttamatta tutkimuksessa.\nTutkimuksessa etsittiin vastausta kysymyksiin, mihin suuntaan apteekkien tekemä\nliikevaihdollinen tulos on muuttunut lainsäädännön muutoksista johtuneista syistä,\nmitkä tekijät lainsäädännön muutoksissa ensisijaisesti ovat vaikuttaneet apteekin\ntalouteen ja minkälaisia tulosta korjaavia toimenpiteitä apteekin on mahdollista\nTutkimuksessa seurattiin reseptien määrän ja ostokertojen kehitystä vuodesta\n2006 vuoteen 2011. Rinnakkaistutkimus vapaankaupan ja itsehoitotuotteiden osalta tähtäsi tulokseen, joka kertoi nousevasta suunnasta samalta aikajaksolta kuin\nreseptilääkkeet. Lainsäädännön muutokset eivät koske vapaankaupan tuotteita yhtä voimakkaasti kuin reseptilääkkeitä, vaan niiden osalta lainsäädäntö antaa suuremman mahdollisuuden vapaalle kilpailulle. Tutkimuksessa sivuttiin myös muita\nmyynnillisiä osa-alueita, jotka osaltaan vaikuttivat apteekin tekemään taloudelliseen tulokseen.\nTutkimuksen tarkoituksena oli selvittää lainsäädännön uudistuksista johtuvia vaikutuksia apteekkien tekemiin myynnillisiin tuloksiin. Tutkimuksesta saatua tietoa\nvoidaan hyödyntää apteekkien toiminnan kehittämiseen. Apteekkari voi käyttää\ntutkimuksessa käytettyjä laskennallisia tutkimusmenetelmiä oman apteekin tuloksen analysointiin. Saaduilla tuloksilla voidaan vaikuttaa henkilöstön motivoimiseen uudenlaisen toimintamallin tarpeellisuudesta työympäristössä. Henkilöstön\nliiketoiminta-ajattelun parantaminen luo myös kehityksellisemmän pohjan ja ymmärryksen toimintaympäristössä eli apteekeissa tapahtuville muutoksille. Tutkimuksesta voivat hyötyä myös farmaseuttisen- ja teknisenhenkilökunnan koulutuksesta huolehtivat tahot.\nTutkimuksella tavoiteltiin helposti luettavia ja ymmärrettäviä lukuja ja kaavioita,\njoilla voitiin peilata saatua tulosta. Tutkimuksen tulos antoi myös kuvan siitä, mihin suuntaan apteekkien toiminta on muuttumassa. Tutkimustulokset toimitetaan\ntutkimuksessa mukana olleille apteekeille, apteekkariliitolle ja lisäksi toimitetaan\nkooste apteekkariyhdistykselle artikkelia varten.\nTässä luvussa käsitellään lyhyesti apteekkilaitoksen varhaishistoriaa sekä apteekkialan kehitystä keskiajalta kohti nykyisyyttä. Historia osuus syventää apteekkialan kokonaisuuden ymmärtämistä. Historiaosuus tuo myös vahvasti esille lainsäädännön, ohjeiden ja määräysten merkityksen.\nSuomen apteekkien historiaa tutkiessa tulee ilmi luostari- ja linna-apteekkien toiminta. Luostariapteekkien merkitys jäi kuitenkin vähemmälle huomiolle kuin linna-apteekkien. 1500-luvulla Linna-apteekkien lääkevarasto kuului linnan omistukseen, jota hoiti mm. linnanparturi. Varhaisissa tiedoissa tulee usein esille parturi nimike mm. parturi-apteekkari, lääkäri-parturi, jotka lähinnä valmistivat lääkkeitä sekä kaupungin kirurgi-parturi, joka teki toimenpiteitä. Oletettavaa on, että\nvarsinaisesti apteekkari nimitystä itsenäisesti alettiin käyttää vasta1600-luvulla,\njolloin linnan-apteekki muuttui pikku hiljaa kaupungin apteekiksi. Laajennetun\nluvan erityisen erioikeuskirjan (privilegion) myötä heille annettiin ammatin suojaksi vapautuksia, oikeuksia ja velvollisuuksia. Erioikeuskirjoja antoivat kuninkaat, maaherrat tai jopa maistraatit, jonka seurauksena ne olivat sisällöltään hyvin\nvaihtelevia. 1500 - 1700 luvuilla linnanpartureiden ja apteekkareiden lisäksi oli\nmuitakin partureiksi tai palpereiksi kutsuttuja henkilöitä, jotka harjoittivat apteekkarin tai lääkärin ammattia. (Olli. 2010,12 - 13).\nApteekkilaitoksen kehitys keskiajalta nykyisyyteen\nApteekkilainsäädäntö levisi 1600-luvun viimeisen neljänneksen aikana EteläEuroopasta myös Ruotsi-Suomeen. Kuningas antoi 10.4.1675 erityisen käskykirjeen, jossa määriteltiin lääkekauppaa harjoittavien henkilöiden ammattisivistyksen\nvaatimukset. Tätä erityistä käskykirjettä voidaan pitää järjestyneen apteekkilaitoksen alkuna Pohjoismaissa. Erioikeuskirjaa laajennettiin 28.6.1683 ja määräyksiä\ntäydennettiin sekä lainrikkojille määrättiin rangaistukset. Vuonna 1688 kuningas\nKaarle XI antoi ensimmäisen lääkintöasetuksen. Tässä lääkintöasetuksessa annettiin yksityiskohtaiset määräykset apteekkarin ammatinharjoittamisesta mm. heidän\ntuli suorittaa Collegium Medicummin (lääkintöhallitus) tutkinto sekä saada kuninkaan kutsu (vocation) ja määräys sekä vannoa vala. Collegium Medicumin toimittama farmakopea annettiin lääkkeiden valmistamisen ohjeeksi. Yleinen lääketaksa asetettiin kaikkien lääkkeiden hintojen normiksi. Apteekkareille annettiin vastuu väärentämättömistä lääkkeistä. Lääkkeitä joita voitiin valmistaa apteekissa, ei\nsaanut tilata ulkomailta. Apteekit asetettiin Collegium Medicumin vuositarkastuksien alaisiksi. Myrkyistä sekä vaarallisista lääkkeistä annettiin tarkat määräykset,\njotka koskivat säilytystä ja luovutusta. Reseptit oli toimitettava nopeasti, niin päivällä kuin yöllä ja arkena, sunnuntaina sekä juhlapäivinä. Apteekkareille annettiin\nmyös kielto arvostella lääkärin reseptiä ja luovuttaa niitä koskevaa tietoa asiaankuulumattomalle. Ryytikauppiaat eivät saaneet pitää kaupan mitään lääkkeitä. Apteekki-kisällien (nykyiset farmaseutit) tuli näyttää tutkintotodistus ja valan vannoen noudattaa lääkintöasetuksia. Oppilaiden ottamisesta ja opettamisesta annettiin\nerityiset säännöt. Apteekkareita kiellettiin harjoittamasta lääkärintointa ja he samoin kuin lääkärit, kirurgit, kylvettäjät, ryytikauppiaat yms. joutuvat Collegium\nMedicumin silmälläpidon alaisiksi, jotta kukin hoitaisi ainoastaan omaa tointaan\nsekoittamatta itseään toisten ammatteihin.\nEdellä mainitut säädökset toimivat myöhempien apteekkierioikeuksien perustana.\nSyynä määräysten antamiseen oli lääkekaupan epäjärjestys ja yleinen turvallisuus\nvarsinkin voimakkaiden lääkkeiden käsittelyn ja myynnin osalta. (Olli. 2010, 14 15). Toisin sanoen apteekkarilla oli oikeus lääkkeiden jakeluun ja valmistamiseen,\nmutta ei lääkärinä toimimiseen. Lääkevalmistuskirjat (farmakopeat) ohjaavat apteekissa lääkkeiden valmistusta ja erillinen viranomainen valvoo kaikkea toimintaa. Säännökset ohjaavat voimakkaasti myös nykyistä apteekkitoimintaa. Apteekkilaitoksen toiminnalla on suuri merkitys koko kansan hyvinvoinnille ja kansanterveydelle.\nLÄÄKEHUOLLON VALVONTA JA HALLINTO\nSuomessa tarjottavien sosiaali- ja terveyspalveluiden suunnittelusta, järjestämisestä, valvonnasta ja kehittämisestä vastaavat Sosiaali- ja terveysministeriön (STM),\naluehallinto ja yksityiset palvelun tuottajat.\nMinisteriö valmistelee lainsäädännön ja ohjaa sen toteutumista. Ministeriö johtaa\nja ohjaa sosiaaliturvan sekä sosiaali- ja terveydenhuollon palveluiden kehittämistä\nja toimintapolitiikkaa. Ministeriö määrittelee sosiaali- ja terveyspolitiikan suuntaviivat, valmistelevat keskeiset uudistukset, ohjaa niiden toteutumista ja yhteensovittamista sekä vastaa yhteyksistä poliittiseen päätöksentekoon. Hallinnonalan\nvirastot ja laitokset huolehtivat hallinnonalan tutkimus- ja kehittämistehtävistä.\nHallinnonalan virastoja ja laitoksia ovat: Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimea sekä sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valvira. Terveydenhuollon ja hyvinvoinninlaitos THL toimii tutkimus- ja kehittämislaitoksena\nSTM:n ohjauksessa ja lääkkeiden hintalautakunta Hila STM:n vakuutusosaston\nalaisuudessa. Aluehallintovirastot edistävät palveluiden kehittämistä sekä arvioivat laatua ja saatavuutta. Työsuojelun vastuuna on valvoa työelämän käytäntöjä.\nKunnat vastaavat palveluiden toteuttamisesta ja sosiaalialan osaamiskeskukset\npuolestaan alueellisen sosiaalialan osaamisen ylläpidosta. Yksityisiin palveluidentuottajiin kuuluvat järjestöt, yritykset, seurakunnat ja muut sellaiset tahot, jotka\nosaltaan järjestävät palveluita joko vapaaehtoistyönä tai kuntien ostopalveluina.\n(Sosiaali- ja terveysministeriö 2013a).\nFimea on julkista valtaa käyttävä sosiaali- ja terveysministeriön alainen keskusvirasto. Fimea vastaa mm. lääkehuollon yleisestä suunnittelusta ja ohjauksesta. Valvomalla lääkkeitä, veri- ja kudostuotteita sekä kehittämällä lääkealaa, se edistää\nväestön terveyttä ja turvallisuutta. Fimea voi antaa myös lääkealan toimijoita sitovia määräyksiä. Myynnissä ja käytössä olevilla lääkkeillä pitää olla myyntilupa,\njonka joko Fimea tai Euroopan unionin komissio myöntää. Yksittäistapauksessa\nvoi Fimea myöntää erityisluvan sellaisen lääkkeen käytölle, jolla ei ole myyntilupaa. Fimea valvoo lääkkeiden markkinointia ja päättää mm. lääkeluettelosta. Se\nvalvoo apteekkitoimintaa sekä päättää apteekkien ja sivuapteekkien perustamisesta ja lopettamisesta sekä valitsee apteekkiluvan saajat eli apteekkarit. Aiemmissa\nhallituksen esityksissä puhutaan vielä Lääkelaitoksesta, sillä viimeisin nimimuutos tapahtui vasta vuonna 2009, jolloin Lääkelaitoksesta tuli Fimea. Kuviosta 1\nkäyvät ilmi Fimeasta aikaisemmin käytetyt nimet.\n1663 – 1809\nHallituskonseljin talousosaston kansliatoimikunta\n1878 – 1991\nLääkintöhallitus (Lääkelaboratorio 1975 – 1993)\nSosiaali- ja terveyshallitus & Sosiaali- ja terveysalan\nTaulukko 1. Fimea nimen historia. (Olli. 2010, 12 - 15)\nLääkkeiden hintalautakunta (Hila) toimii sosiaali- ja terveysministeriössä vakuutusosaston yhteydessä. Lääkkeiden hintalautakunta vahvistaa sairausvakuutuslain\nperusteella korvattavien lääkevalmisteiden, kliinisten ravintovalmisteiden ja perusvoiteiden korvattavuudet ja tukkuhinnat. Lautakunnan tehtävänä on myös seurata tukkuhintojen ja korvattavuutta koskevien ratkaisujen vaikutuksia lääkekorvauskustannuksiin. Hilan vahvistama tukkuhinta on edellytys sairausvakuutuksen\n(sv) korvauksen saamiselle. Sosiaali- ja terveysministeriö asettaa lautakunnan kerrallaan kolmivuotiskaudeksi. Nykyisen lautakunnan toimikausi on 1.1.2013 31.12.2015. (Sosiaali- ja terveysministeriö 2013b).\nValvira ohjaa aluehallintovirastoja ja kuntia toimialansa lainsäädännön toimeenpanossa sekä valvoo sen toteuttamista. Ohjauksen ja valvonnan tavoitteena on\nedistää väestön terveyttä ja toimintakykyä, ehkäistä tupakoinnista ja alkoholin\nkäytöstä aiheutuvia haittoja, yhdenmukaistaa sosiaali- ja terveydenhuollon lupahallinnon, valvonnan ja ohjauksen käytännöt koko maassa. Varmistaa oikeusturvan toteutumista sosiaali- ja terveydenhuollossa sekä potilasturvallisuudessa ja\nvarmistaa elinympäristön terveysriskien hallintaa. Valviran tehtävänä on myös\nohjata ja valvoa terveydenhuollon ammattihenkilöstön ja toimintayksiköiden toimintaa kuten lääkkeidenmääräämiskäytäntöjä. (Valvira 2013).\nTerveyden- ja hyvinvoinninlaitos (THL) edistää lääkehoidon käytännön soveltamista sosiaali- ja terveyspalveluissa sekä ohjaa tutkimus- ja kehitystyötä sosiaalija terveydenhuollon eri osa-alueilla. THL jatkaa kehittämiskeskus Rohdoksen tehtävänä ollutta Rohto-verkoston toimintaa ja pajatoiminnan tukemista. THL seuraa\nväestön terveysolojen muutoksia, terveyspalveluiden saatavuutta ja mm. uusien\nhoitomallien käyttöönottoa. (Terveyden ja hyvinvoinninlaitos 2013)\nTässä kappaleessa kerrotaan apteekkialan keskeisistä käsitteistä, näin voidaan\nhahmottaa kokonaiskuvaa ja ymmärtää paremmin sanojen merkitystä. Keskeiset\nkäsitteet on koottu asiayhteysjärjestykseen, jolloin loogisuus säilyy paremmin.\nUseasti käsitteet sekoitetaan keskenään, vaikka niiden merkitys on eri. Nimet\nvaihtelevat käyttäjän mukaan ja aina alan ammattilaisetkaan eivät ymmärrä käyttävänsä väärää termiä. Hyvänä esimerkkinä toimivat mm. seuraavat sanat: kopiolääke, lisenssivalmiste, rinnakkaislääke, rinnakkaistuontilääke.\nApteekki ja Apteekkari\nApteekki – lääkehuollon yritysperusteinen toimintayksikkö, jonka tehtävänä on\nlääkkeiden vähittäismyynti, jakelu ja valmistus sekä lääkkeisiin liittyvä neuvonta\nja palvelutoiminta. Apteekkari on henkilö, jolle myönnetty lupa (apteekkilupa)\napteekin pitämiseen. (Lääkelaki 395/1987). Apteekki hoitaa resepti- ja itsehoitolääkkeiden vähittäisjakelua Suomessa. Perinteisesti apteekkarit ovat itse valmistaneet lääkkeet, mutta nykyään suurin osa tilataan lääketehtailta. Apteekkari ei saa\nitse valita yhtiömuotoa vaan on aina yksityinen liikkeenharjoittaja (toiminimi).\nPoikkeuksena on Yliopiston Apteekki, jonka omistaa Helsingin yliopisto ja ItäSuomen yliopistolla on Itä-Suomen yliopiston apteekki Kuopiossa. Osalla apteekeista toimii myös sivuapteekkeja. Suomessa apteekkarin täytyy olla aina koulutukseltaan proviisori. Sivuapteekkia hoitaa pääapteekin apteekkarin alaisuudessa\nhenkilö, jolla on proviisorin tai farmaseutin pätevyys. Apteekkarin vaihdos tapahtuu kun edellinen apteekkari jää eläkkeelle (Apteekkarin pakollinen eläkeikä on\n68 vuotta) tai on saanut luvan toiseen apteekkiin.\nApteekkimaksu perustuu lakiin apteekkimaksusta (Laki\n148/1946). Se on apteekkarin apteekkiliikkeestään vuosittain suorittama liikevaihdon mukaan määrätty maksu valtiolle. Apteekkimaksujärjestelmällä tasataan\npienten ja suurten apteekkien tuloksia. Pienet apteekit ovat vapautettuja tästä maksusta, joten ne saavat myyntikatteesta isomman osuuden itselleen. Tällä järjestel-\nmällä turvataan pienten ja syrjäseudulla toimivien apteekkien elinmahdollisuuksia, tosin vain hyvin harva pieni apteekki (liikevaihto alle 871.393,00 €) on vapautettu apteekkimaksusta. Apteekkimaksu on veroluonteinen maksu, joka maksetaan\nvaltiolle vuosittain ja se tulee maksaa normaalin apteekkarin ansiotuloveron lisäksi. Apteekkimaksu on progressiivinen ja maksun suuruus perustuu lääkemyynnin\nvuotuiseen liikevaihtoon. Apteekkikohtaiset maksut määrää Fimea, se perustuu\neduskunnan päätöksen mukaisesti apteekkimaksutaulukkoon. (Apteekkihoidon\nkäsikirja 2011, 95 - 96).\nLääkemääräys eli resepti on lääkärin, eläinlääkärin tai hammaslääkärin määräys\npotilaan hoidosta lääkkeillä. Reseptissä mainitaan lääkkeen nimi, lääkemuoto,\nvahvuus, määrä, indikaatio (käyttöaihe) ja hoidon kesto. Yleensä lääkäri kirjoittaa\nreseptiin potilaalle ohjeet, jotka tulostetaan apteekissa lääkepakkaukseen liimattavalle paperille.\nItsehoitolääkkeisiin kuuluvat rohdosvalmisteet, vapaankaupan- ja käsikauppatuotteet. Vapaankaupan tuote ei ole lääke (eikä rohdosvalmiste) ja sitä voidaan myydä\nasiakkaalle muualtakin kuin apteekista. Ravintolisät (esim. lähes kaikki nykyiset\nvitamiinit) lasketaan myös tähän ryhmään. Käsikauppatuotteeksi luokitellaan ne\nvalmisteet, jotka ovat lääkkeitä, mutta niitä saa ostaa apteekista ilman reseptimääräystä.\nSairausvakuutuslain mukaan potilailla on mahdollisuus saada korvausta lääkemääräyksellä apteekista ostamistaan lääkkeistä, perusvoiteista ja ravintovalmisteista.\n(Sairausvakuutuslaki 364/1963). Lääkekorvauksella tarkoitetaan sairausvakuutuksen korvaamaa osuutta lääkkeen hinnasta lääkärin määräämistä reseptilääkkeistä\nsekä myös (joistakin) reseptillä määrätyistä itsehoitolääkkeistä. Lääkekorvaukset\njakaantuvat kolmeen (3) eri luokkaan: peruskorvausluokkaan, alempaan erityiskorvausluokkaan ja ylempään erityiskorvausluokkaan.\nKorvaukset muuttuivat viimeksi 1.2.2013 eli tutkimusajankohdan jälkeen. Peruskorvaus on 35 % (aikaisemmin 42 %) ja alempi erityiskorvaus on 65 % (aikaisemmin72 %) sekä ylempi erityiskorvaus on pysynyt samana 100 % kustannuksista, jotka ylittävät 3euron omavastuun lääkevalmistetta kohden. (Kansaneläkelaitos\nLääkekustannusten omavastuilla on kalenterivuosittainen katto. Sen täytyttyä\nasiakas maksaa Kelan ilmoittaman omavastuun (vuonna 2013 se on 1,50€) lääkettä kohti. Lääkekatto vuonna 2004 oli 604,72€, vuonna 2011 675,39€ ja vuonna\n2012 700,92€. Vuonna 2013 lääkekattoa aleni 670,00 euroon, mutta kyseisenä\nvuonna muuttuivat myös lääkekorvaus prosentit (35 %, 65 % ja 100 %). (Kansaneläkelaitos lääkekatto 2013).\nValtioneuvosto päättää lääkkeiden vähittäishinnoista lääketaksa-asetuksella kohtuullisen\n1087/2002). Apteekista myytävien lääkkeiden hinnat määräytyvät lääketaksan\nmukaan. Lääkkeiden hinnat ovat samoja kaikkialla Suomessa. Lääketaksataulukko\nmuodostuu valtakunnallisesti käytössä olevan lääkkeen toimittamishetken tukkuhinnoista, joista lääkkeen vähittäishinta muodostuu.\nkoostuu kiinteästä euromääräisestä osuudesta ja tukkuhinnan perusteella määräytyvästä osasta. Lääketaksa on myös degressiivinen eli aleneva, joten suhteellinen\nmyyntikate pienenee lääkkeen osalta hinnan noustessa. Lääketaksalla halutaan\ntaata lääkkeiden kohtuullinen hintataso, potilaan oikeussuoja ja potilasturvallisuus. (Apteekkihoidon käsikirja 2011, 95 - 96).\nApteekilla on velvollisuus informoida mahdollisuudesta vaihtaa lääkärin määräämä lääke vastaavaan edullisempaan lääkkeeseen. Lääke voidaan vaihtaa edullisimmasta hinnaltaan vähän poikkeavaan lääkkeeseen: rajana on vuonna 2003\n(2009) alle 40€ lääkkeissä alle 2€(1,50€) ja 40€ tai sitä kalliimmissa lääkkeissä\nalle 3€(2€). Tätä joustomahdollisuutta kutsutaan hintaputkeksi. Jousto sallitaan,\njotta apteekilla olisi aina mahdollisuus toimittaa potilaalle hinnaltaan hyväksyttävä vaihtokelpoinen valmiste.\nLääkkeiden viitehintajärjestelmä on reseptilääkkeisiin liittyvä käytäntö, jossa\nlääkkeestä maksettavalle korvaukselle määritellään katto. Potilaan yhteiskunnalta\nsaama korvaus lasketaan tällöin lääkettä vastaavan edullisemman rinnakkaislääkkeen perusteella. Järjestelmä kannustaa edullisempien rinnakkaislääkkeiden käyttöön ja lisää lääkealan kilpailua. Viitehintajärjestelmän katsotaan tuovan merkittäviä säästöjä yhteiskunnalle ja potilaille. Eri maissa on käytössä erilaisia viitehintajärjestelmiä. Puhutaan geneerisestä viitehintajärjestelmästä ja terapeuttisesta viitehintamallista, joka suuntaa lääkevalmisteiden hoidolliseen samanarvoisuuteen,\njossa vaikuttavan lääkeaineen ei tarvitse olla sama. Suomen viitehintajärjestelmä\nkoostuu viitehintaryhmistä. Keskenään vastaavat eli vaihtokelpoiset lääkkeet\nmuodostavat yhden viitehintaryhmän. Lääkkeestä maksettava korvaus määritellään ryhmän edullisemman markkinoilla olevan rinnakkaisvalmisteen mukaan.\nPotilaalle maksettava Kela-korvaus lasketaan siis edullisemman vastaavan, vaihtokelpoisen rinnakkaislääkkeen perusteella, vaikka lääkäri olisi määrännyt kalliimman alkuperäisvalmisteen. Jos potilas haluaa viitehintaa kalliimman lääkkeen,\nhän maksaa itse lääkkeen hinnan ja Kela-korvauksen välisen erotuksen. Viitehintajärjestelmä täydentää Suomessa huhtikuusta 2003 voimaan tullutta lääkevaihtoa.\n(Sosiaali- ja terveysministeriön esitteitä 2009:3). Lääkelain 57 b pykälän mukaan\napteekin on vaihdettava (tietyin edellytyksin) lääkevalmiste sellaiseen yleisesti\nsaatavilla olevaan vaihtokelpoiseen lääkevalmisteeseen, joka on hinnaltaan halvin\ntai joka on ko. ajankohtana hintaputkessa. Fimea laatii neljännesvuosittain luettelon Suomessa myynnissä olevista keskenään vaihtokelpoisista lääkevalmisteista.\n(Kansaneläkelaitos lääkevaihto ja viitehintajärjestelmä 2013).\n5.10 Geneerinen substituutio\nGeneerinen substituutio eli lääkevaihto on käytäntö, jossa apteekki velvoitetaan\nvaihtamaan lääkärin määräämä reseptilääke vastaavaan edullisempaan geneeri-\nseen rinnakkais- tai rinnakkaistuotuun lääkkeeseen. Geneerinen määrääminen on\nlääkkeen määräämistä vaikuttavan aineen, vahvuuden ja lääkemuodon perusteella,\njolloin toimitettavan valmisteen valinta jätetään apteekille. (Suomen apteekkariliitto 2003 julkaisu 56). Lääkevaihdossa lääkärin määräämän alkuperäislääkkeen\ntilalle vaihdetaan potilaan suostumuksella apteekissa edullisempi rinnakkaisvalmiste. Lääkäri voi kieltää vaihdon reseptiin kirjoittamallaan merkinnällä hoidollisista tai lääketieteellisistä syistä. Potilaan suostumusta vaihtoon ei tarvita, mutta\npotilas voi kieltää vaihdon, jolloin hän maksaa korkeamman hinnan lääkkeestä.\n(Lääkelaki § 57b).\n5.11 Geneerinen rinnakkais- ja rinnakkaistuontilääke\nGeneerisellä rinnakkais- ja rinnakkaistuontilääkkeellä tarkoitetaan, että alkuperäislääkkeen patenttiajan umpeuduttua voidaan tehdä lääke, jossa vaikuttava aine\non sama kuin alkuperäislääkkeessä, mutta koostumus eroaa. Patenttisuojan päätyttyä markkinoille on toisen myyntiluvan haltijan markkinoille tuoma lääkevalmiste, jossa on sama vaikuttava aine, sama määrä lääkeainetta ja sama lääkemuoto\nja annostelutapa kuin alkuperäisvalmisteessa. Lääkkeen laatu, turvallisuus ja teho\non osoitettu potilastutkimuksin. (Lääkelaki § 5c). Rinnakkaistuontilääke on alkuperäislääke, jonka rinnakkaistuoja on hankkinut alemman hintatason EU-maasta.\nLääke on uudelleen pakattu ja tuotu Suomeen. Pakkausmerkinnöissä voi olla\neroavaisuuksia. (Rinnakkaislääkkeet 2013).\nLääke, jonka valmistajan rahoittama tutkimusryhmä on kehittänyt ja valmistaja on\npatentoinut sekä sille on ennen markkinoille tuomista tehty täydet tehon ja turvallisuuden osoittavat tutkimukset ja joka on sen jälkeen saanut viranomaisilta myyntiluvan näiden tutkimustulosten perusteella. Kehitystyö vie usein kymmeniä vuosia ja on kallista, minkä vuoksi valmistaja hakee tuotteelle patenttisuojan.\n5.13 Vaihtokelpoinen valmiste\nKeskenään vaihtokelpoiset valmisteet sisältävät saman määrän vaikuttavaa ainetta\nsamassa tai samantyyppisessä lääkemuodossa. Lisäksi edellytetään, että kunkin\nrinnakkaislääkkeen biologinen samanarvoisuus alkuperäislääkkeen kanssa on\nosoitettu asianmukaisesti. Vaihtokelpoisten valmisteiden luettelon ulkopuolella\novat mm. valmisteet, joille ei ole olemassa vaihtokelpoista rinnakkais- tai rinnakkaistuontivalmistetta sekä lääkkeet, joita ei voida potilaan turvallisuutta vaarantamatta vaihtaa apteekissa. Erityisen vaativat lääkemuodot kuten esim. inhalaattorit,\ninjektiot ja lääkelaastarit eivät ole keskenään vaihtokelpoisia. Apteekin vaihtovelvollisuuden piiriin ei myöskään kuulu ilman reseptiä ostettavat lääkkeet tai sairaalakäyttöön tarkoitetut lääkkeet. (Rinnakkaislääkkeet 2013).\n5.14 Biologinen samanarvoisuus eli bioekvivalenssi\nLääkkeen katsotaan biologisesti samanarvoiseksi jos niiden imeytyminen elimistöön on riittävän samanlaista (+/- 20 % ero sallitaan). Toisin sanoen lääkkeet\nimeytyvät yhtä nopeasti verenkiertoon ja niiden veripitoisuus on lähellä toisiaan.\nValmisteiden teho tai haittavaikutukset eivät myöskään saa poiketa toisistaan.\n5.15 Kopiolääke ja lisenssivalmiste\nKopiolääke on lääkevalmiste, jota ei ole osoitettu biologisesti samanarvoiseksi\nalkuperäisvalmisteeseen nähden. Kopiolääkkeitä ei ole myynnissä Suomessa. Lisenssivalmisteesta puhutaan silloin, kun alkuperäisvalmistajalta saadun lisenssin\nsuomin oikeuksin on valmistettu lääke. (Rinnakkaislääkkeet 2013).\nSuomessa analogiamenetelmäpatentteja on voimassa vuoteen 2015 - 2019 saakka, jonka jälkeen ne poistuvat ja voimaan jää vain tuotepatentteja. Ennen vuotta\n1995 on ollut mahdollista saada lääkeaineelle vain menetelmäpatenttisuoja eli saman lääkemolekyylin valmistaminen toisella menetelmällä oli täysin laillista. Vas-\ntaava lainsäädäntö on käytössä monissa Euroopan maissa. (Rinnakkaislääkkeet\nTuotepatentteja on Suomessa voinut hakea vuodesta 1995 lähtien. Tuotepatentti\nantaa suojan itse lääkkeelle ja sen molekyylitasolla olevan aineelle. Kun edellä\nmainittuun tuotteeseen saadaan patentti, kukaan muu ei saa valmistaa tai myydä\nsitä patentin voimassaoloaikana. (Rinnakkaislääkkeet 2013).\nLääkkeiden koneellinen annosjakelu on palvelu, joka tulee ajankohtaiseksi silloin,\nkun jatkuva lääkehoito käsittää useita eri lääkkeitä tai lääkehoidon toteuttamisessa\ntarvitaan apua. Koneellisessa annosjakelussa lääkkeiden käyttäjä saa kahden viikon lääkkeet kerralla yksittäisiin kerta-annospusseihin pakattuna. Koneellinen annosjakelu helpottaa lääkehoidon onnistumista ja seurantaa. Se myös vapauttaa aikaa muuhun tarvittavaan hoitoon.\nTässä kappaleessa käsitellään laajasti hallituksen esitystä 165/2002 eduskunnalle\nlaeiksi lääkelain ja sairasvakuutuslain muuttamisesta ja hallituksen esitystä\n100/2008 lakia lääke- ja sairausvakuutuslain muuttamisesta sekä pintapuolisesti\nhallituksen esitystä 97/2005 eduskunnalle laiksi sairausvakuutuslain muuttamisesta ja väliaikaisesta muuttamisesta, hallituksen esitystä 107/2005 hallituksen esitys\neduskunnalle laiksi lääkelain muuttamisesta ja hallituksen esitystä 108/2005 hallituksen esitys eduskunnalle laiksi lääkelain muuttamisesta. Hallituksen esitykset\nlakiehdotukseksi toimivat myös pohjana laeille Laki lääkelain muuttamisesta\n80/2003, Laki sairausvakuutuslain muuttamisesta 81/2003, Laki sairausvakuutuslain muuttamisesta ja väliaikaisesta muuttamisesta 885/2005, Lakilääkelain muuttamisesta 22/2006, Laki sairausvakuutuslain muuttamisesta 802/2008 ja Lakilääkelain muuttamisesta 803/2008.\nHallituksen esitys Eduskunnalle laeiksi lääkelain ja sairausvakuutuslain\nKappaleessa käsitellään hallituksen esitystä 165/2002 eduskunnalle laeiksi lääkelain ja sairasvakuutuslain muuttamisesta. Esityksen keskeisiä tavoitteita ja ehdotuksia, olivat lääkehoidon kustannustehokkuuden edistäminen, apteekkien ja lääkkeenmäärääjien välisen työnjaon selkeyttäminen rationaalisen lääkehoidon toteuttamiseksi, potilaan itsemääräämisoikeuden edistäminen ja hoitomyöntyvyyttä heikentävien tekijöiden poistaminen, lääkemarkkinoiden tehokkuuden lisääminen\nsekä apteekkien neuvontavelvollisuuden laajentaminen eli tiedotusvelvollisuus\nostajalle lääkkeiden hinnoista ja geneerisestä substituutiosta koskien resepti- että\nitsehoitolääkkeitä sekä hintarajat, joiden puitteissa apteekki voi valita toimitettavan valmisteen. Edellä mainituista syistä hallitus esitti muutettavaksi sekä lääkelakia että sairasvakuutuslakia. Hallituksen esityksen mukaisesti lakiehdotus Laki\nlääkelain muuttamisesta 80/2003 ja Laki sairausvakuutuslain muuttamisesta\n81/2003 tulivat voimaan 1 päivänä huhtikuuta 2003. ( HE 165/2002; 3.1.).\nKustannustehokas ja rationaalinen lääkehoito\nHallitus esityksellään 165/2002 tähtäsi kustannustehokkuuden lisäksi myös rationaaliseen lääkehoitoon. Rationaalinen lääkehoito tarkoittaa lääkehoidon valintoja,\njotka ovat perusteltuja hyvän hoidon ja siitä aiheutuvien kustannusten kannalta.\nVastuu lääkehoidon rationaalisuudesta on ensisijassa lääkkeen määrääjällä eli lääkärillä. Hänen ammattitaitonsa perusteella pyritään mahdollisimman vaikuttavaan\nja kustannustehokkaaseen lääkehoitoon. Lääkekustannukset ovat yhä kasvava menoerä yhteiskunnalle. Vuosina 1991 - 2001 kustannukset kasvoivat Suomessa\nvuosittain keskimäärin 6,2 % ja lääkekorvaukset lähes saman verran. (HE\nHallituksen esityksen 165/2002 yleisperusteluiden johdannossa todettiin, että nopeasti lisääntyviä lääkekustannuksia olisi mahdollista hillitä lisäämällä alkuperäisvalmisteita edullisempien rinnakkaisvalmisteiden ja rinnakkaistuontivalmisteiden käyttöä. Suomessa lääkemarkkinoiden myyntiosuus rinnakkais- ja rinnakkaistuontivalmisteiden osalta oli muita EU-maita pienempi (1991 - 2001 tilastoihin perustuen). Edullisia rinnakkaisvalmisteita voitaisiin määrätä joko suoraan ko.\nvalmisteen kauppanimellä tai vaikuttavan aineen nimellä. Jos lääkemääräys tehdään geneerisellä (vaikuttavan lääkeaineen) nimellä, niin apteekit velvoitettiin\ntoimittamaan halvinta tai vähäisesti halvimmasta poikkeavaa rinnakkaisvalmistetta. Tähän saakka käytäntönä on ollut, että patentin raukeamisenkin jälkeen lääkärit\novat määränneet alkuperäisvalmisteita niiden kauppanimellä, vaikka markkinoilla\nolisi tarjolla edullisempia vaihtoehtoja. Hallituksen esityksessä vedottiin vahvasti\nsiihen, että koska vaihtomahdollisuutta oli käytetty lääkemääräyksiä tehtäessä erittäin vähän ja myös apteekeissa oli ollut vähän vaihtoehtoja tarjolla, täytyy lakimuutoksin edistää vaihtoehtoisten tuotteiden tarjontaa asiakkaille, jotta päästään\nkustannustehokkaaseen rationaaliseen lääkehoitoon. (HE 165/2002; johdanto).\nLain velvoite lääkkeenmääräämisestä\nLääkkeiden määrääminen, jota säädetään terveydenhuollon ammattihenkilöistä\nannetussa laissa (55/1994) on yksi lääkäreiden ja hammaslääkäreiden oikeuksista.\nTarkemmat määräykset on annettu sosiaali- ja terveysministeriön määräyksellä\n1999:50. Ministeriön määräys mahdollistaa lääkkeen määrääjälle vallinnan kirjoittaa lääkevalmisteen lääkemääräys kauppanimellä tai geneerisellä nimellä. (HE\n165/2002; 2.1.2.). Sekä lääkelain 57§:n mukaan, potilaan asemasta ja oikeuksista\nannetun lain (785/1992) 5§:n mukaan, että terveyden huollon ammatinharjoittamislain 15§:n 2 momentin mukaan, niin apteekkien, kuin terveydenhuollon ammattihenkilöiden on kerrottava potilaille lääkevalmisteista sekä niiden oikeasta ja\nKansaneläkelaitoksen (Kela) vuoden 2002 keväällä tekemän selvityksen mukaan\nrinnakkaisvalmisteet ovat yleensä 20 – 30 % edullisempia kuin alkuperäisvalmisteet. Hintaero voi olla myös tätä suurempi. Rinnakkaisvalmisteiden osuus lääkemyynnistä oli Suomessa vuonna 2000 vain 3 % kokonaislääkemyynnistä eli rinnakkaislääkkeiden käyttö on jäänyt vähäiseksi. Rinnakkaisvalmisteita löytyy sekä\nresepti- että itsehoitolääkkeistä, vuonna 2001 reseptilääkkeiden osuus oli 83,4 %.\nLääkärilehdessä vuonna 2002 julkaistun selvityksen mukaan kauppanimillä määrättävien rinnakkaisvalmisteiden osuutta antibioottien ja tulehduskipulääkkeiden\nmääräämisessä on lisätty. Näissäkään ryhmissä ei rinnakkais- ja rinnakkaistuontivalmisteiden säästömahdollisuuksia ei ole hyödynnetty kuin osittain (HE\n165/2002; 2.1.2.). Hallituksen esityksessä 165/2002 todettiin, että vuoden 2003\nalussa voimaan tullut lääkelain muutos (700/2002) poisti valtuutuksen, jonka perusteella Lääkelaitoksen määräyksellä voitaisiin edellyttää toimitettavaksi halvin\nrinnakkaistuontivalmiste. (HE 165/2002; 2.1.3.).\nLääkekustannukset ja -korvaukset\nLääkekorvauksissa on kolme ryhmää. Vuonna 2002 lääkkeiden peruskorvaus oli\n50 % (8,41€ kiinteän omavastuuosuuden ylittävistä kustannuksista ostokertaa\nkohden), alempi erityiskorvaus 75 % ja ylempi erityiskorvaus 100 % (4,20€ kiinteän omavastuuosuuden ylittävistä kustannuksista ostokertaa kohden). Kuten johdannossa kävi ilmi lääkekustannukset ja lääkekorvaukset ovat nousseet vuosikymmenen 1991 - 2001 aikana 6 % luokkaa. Kustannusten nousu selittyy ennen\nkaikkea entistä kalliimpiin lääkevalmisteisiin siirtymisellä. Lääkkeiden käyttö ei\njuuri ole lisääntynyt ja apteekeista toimitettujen lääkemääräysten kasvu oli keskimäärin vain 1,8 % vuodessa edellä mainittuna vuosikymmenenä. Kustannusten\nnoususta 2/3-osaa selittyy siis kalliimpiin lääkevalmisteisiin siirtymisellä. (HE\nGeneerinen substituutio muualla Euroopassa\nEsityksessään hallitus otti esiin esimerkkejä muualta Euroopasta lääkekustannusten kasvun hillitsemisestä geneerisellä substituutiolla (lääkevaihdolla). Monissa\nEuroopan maissa on 2000-luvun alussa tehty päätös käyttöönoton ajankohdasta tai\njo otettu käyttöön geneerinen substituutio. Vuonna 2002 julkaistiin tutkimus geneerisen substituution ja hinnaltaan edullisten rinnakkaisvalmisteiden markkinaosuuksista EU-maissa. (Last, Tobin & Turner 2002). Hallitus kävi esityksessään\ntarkemmin läpi Norjan, Ruotsin ja Tanskan malleja ja em. tutkimuksen tuloksia.\nRuotsissa geneerinen substituutio otettiin käyttöön 1.10.2002, siihen mennessä\nRuotsin rinnakkaisvalmisteiden markkinaosuus oli 7 % lääkemyynnistä. Tanskassa geneerinen substituutio otettiin käyttöön jo 1991. Tanskassa rinnakkaisvalmisteiden markkinaosuus vuonna 2002 oli 41 %. Norjassa geneerinen substituutio\notettiin käyttöön 1.3.2001, mutta Norjan markkinaosuus ei käy ilmi 2002 tutkimuksesta, koska Norja ei kuulu EU:hun. Näiden lukujen valossa hyöty näyttää\nselkeältä lääkekustannusten- ja korvausten näkökulmasta pitemmällä aikajaksolla.\n(HE 165/2002; 2.2. - 2.2.4.). Apteekkialan lainsäädäntö poikkeaa Suomen, Ruotsin ja Tanskan osalta, joten ne eivät ole yhdenvertaisia keskenään, samoin markkinoiden koko, joten markkinaosuuksien vertailukaan ei ole yksiselitteistä\nHallituksen esityksessä todettiin, että Suomessa lääkemarkkinat eivät toimi normaalien markkinatalouden sääntöjen mukaisesti, koska apteekkien hinnat ovat yh-\ntenäiset ja määräytyvät lääketaksan mukaisesti. Hintatietoja ylläpitää mm. Suomen apteekkariliitto ja Yliopiston apteekki. Halvin hinta määräytyy neljännesvuosittain määriteltäessä hintajoustoa. Hintajousto yhdessä hintojen määräytymisvälin\nkanssa muodostaa hintaputken. Lääkemarkkinoihin vaikuttaa myös se, että yleensä lääkäri valitsee potilaan puolesta hoidossa käytettävän lääkevalmisteen (reseptilääkkeet). Lääkäreillä ei kuitenkaan ole riittävästä aikaa ja keinoja ylläpitää tietämystä lääkemarkkinoilla olevista valmisteista ja niiden hinnoista. Tästä syystä alkuperäisvalmisteet ovat säilyneet ensisijaisena valintana pitkään. Se on aiheuttanut lisäkustannuksia potilaille ja sairasvakuutusjärjestelmälle.\nLääkemääräyskäytänteisiin oli olemassa myös muita syitä: muun muassa apteekkeja koskevien rinnakkaistuontivalmisteiden toimittamiseen liittyvän säännöksen\nepämääräisyys, joka on johtanut siihen, että apteekit eivät pääosin ole pitäneet\nrinnakkaistuontivalmisteita varastossa, eivätkä toimittaneet niitä. Syynä on ollut\nmyös lääkevalmisteen hinnanmääräytymistapa (HE 700/2002). Esityksessä todettiin, että apteekeilla ei ole ollut yllykettä suosia edullisempia valmisteita, johtuen\nmyyntikatteen määräävän lääketaksan degressiivisyydestä (myyntikate nousi lääkevalmisteen hinnan myötä). Lisäksi lääkkeen käyttäjiltä puuttuivat keinot päästä\nselville markkinoilla olevien lääkkeiden hinnoista. Farmaseuttisen henkilökunnan\nneuvontavelvollisuuteen ei myöskään ole selkeästi kuulunut lääkevalmisteen hinnoista kertominen. Hallituksen esityksessä on myös todettu, että koska Suomessa\nlääkekorvausten taso on korkea, on se vähentänyt lääkäreiden ja potilaiden kiinnostusta lääkevalmisteen hintaan (HE 165/2002; 2.3.).\nMuutoksesta aiheutuvat kustannukset apteekeille\nHallituksen esityksessä todettiin, että ehdotuksen mukainen apteekkien tiedonantovelvollisuuden laajentaminen ja substituution käyttöönotto lisää apteekkien\ntyömäärää ja koulutuksen tarvetta farmaseuttiselle henkilökunnalle. Apteekit ovat\njoutuneet uusimaan tietojärjestelmiään vapaaehtoisen geneerisen määräämisen\nmyötä ja vaihtokelpoisten lääkevalmisteiden hintavertailun varmistamiseksi. Geneerinen substituutio edellyttää vielä lisämuutoksia tietojärjestelmiin. Ehdotuksessa todettiin, että neuvontavelvollisuuden laajentamisesta johtuvista syistä apteekit\nsaattavat joutua lisäämään farmaseuttisen henkilöstön määrää, mutta tästä aiheu-\ntuvat kustannukset eivät olleet hallituksen mukaan laskettavissa. Kansaneläkelaitoksessa puolestaan ei hallituksen esityksen mukaan ollut luvassa lisätyötä, koska\nmuutoksella ei ollut merkitystä lääkekorvausjärjestelmän rakenteeseen. Ehdotuksessa todettiin, että valmistelussa on Sosiaali- ja terveysministeriössä kuultu Kansaneläkelaitosta, Lääkelaitosta, Lääketeollisuutta sekä apteekkeja ja niiden henkilöstöä edustavia järjestöjä. Hallituksen esityksessä ei ole otettu kantaa apteekkien\ntalousnäkökulmaan. (HE 165/2002; 4-5.). Tutkimustietoa siitä, miten geneerinen\nsubstituutio on vaikuttanut apteekkialan taloudelliseen kehitykseen ja sitä kautta\nsaatavaan verotuloon ei ole tuotu esiin esityksessä.\nHallituksen esitys 97/2005 Eduskunnalle laiksi sairausvakuutuslain muuttamisesta ja väliaikaisesta muuttamisesta\nHallituksen esityksen yleisperusteluiden johdannossa tuotiin esille, että Pääministeri Matti Vanhasen hallitusohjelman kohdassa 4.1. hallitus oli sitoutunut uudistamaan lääkekorvausjärjestelmää. Uudistuksessa oli jo siirrytty järjestelmään, jossa korvaukset määriteltiin prosenttiperusteisesti suoraan valmisteen kustannuksista. Rakennetta muutettiin siten, ettei keskimääräinen omavastuuosuus kasvaisi vakuutettujen osalta ja kiinteä ostokertakohtainen omavastuu poistettaisiin. Uudistuksella haluttiin selkeyttä ja läpinäkyvyyttä korvausjärjestelmään. Nykyisessä\nmenettelyssä korvattavat lääkkeet ovat potilaalle maksuttomia vuotuisen omavastuun ylityksen jälkeen. Käytäntö on osoittanut lääkeostojen lisääntyneen omavastuun ylityksen jälkeen ja siten lisännyt kustannuksia niin sanotusti vähemmän\nhoidollisesti tärkeistä lääkkeistä.\nHallituksen esityksessä tuotiin esille toteutettavaksi kolmivuotinen kokeilu lääkkeiden annosjakelun korvaamisesta. Lääkkeiden annosjakelusta perittävän palkkion sairausvakuutuslain mukaiset korvaamisen edellytyksenä ehdotettiin potilaalle\nmäärättyjen päällekkäislääkityksen ja lääkkeiden yhteensopimattomuuksien sekä\ntarpeettomien lääkkeiden karsintaa ja myös jaettavien lääkkeiden yksikköhinnaltaan edullisempien pakkauksien käyttöä. Kyseessä pitää myös olla vähintään 75vuotias henkilö, joka on Kansaneläkelaitoksen sairausvakuutuksen piirissä ja jonka käytössä on vähintään kuusi sairausvakuutuslain perusteella korvattavaa lääkettä.\nPääasiallisena sisältönä hallituksen esityksessä ehdotettiin muutettavaksi sairausvakuutuslakia, siten että lääkekorvausjärjestelmää ja valmisteen korvattavuuden\nhyväksymistä koskevia menettelysäännöksiä uudistetaan. Lääkkeiden hintalautakunta vahvistaa lääkevalmisteen, kliinisen ravintovalmisteen ja perusvoiteen kohtuullisen tukkuhinnan ja vahvistaa lääkevalmisteen erityiskorvattavuuden. Korvausluokkia ehdotuksen mukaan olisi edelleen kolme ja uutena ryhmänä tulisi ne\nlääkkeet, jotka eivät kuulu korvausjärjestelmään. Ostokertakohtaisesta omavastuusta luovuttiin ja korvaus laskettaisiin jatkossa prosentuaalisesti lääkkeiden kustannuksista. Uudistuksessa lääkkeen kuuluminen korvausjärjestelmään edellyttäisi\nkohtuullisen tukkuhinnan- ja korvattavuuden vahvistamista lääkkeiden hintalautakunnassa. Lääkkeiden hintalautakunta on hyväksynyt peruskorvattavuuden myös\nrajoitettuna. Kohtuullinen tukkuhinta käsitellään myös uudelleen erityiskorvaushakemuksen yhteydessä. Ehdotuksella pyrittiin laskemaan lääkekorvausmenoja ja\non osa menettelytapauudistusta. Hallitus esitti myös kohtuullisen tukkuhinnan\nlakkauttamista koskevien säännöksien täsmentämistä sekä lääkekorvausmenojen\nhillitsemiseksi lääkevalmisteille vahvistettujen kohtuullisten tukkuhintojen alentamista viidellä prosentilla 1.1.2006 alkaen. Mikä tarkoittaa, että apteekkien varaston arvo aleni yhdessä yössä 31.12.2005 - 1.1.2006 välisenä yönä viiden prosentin\nverran niiden lääkkeiden osalta, jotka kuuluvat edellä mainittuun ryhmään. Hallituksen esityksen mukaisesti Laki sairausvakuutuslain muuttamisesta ja väliaikaisesta muuttamisesta 885/2005 tuli voimaan 1.1.2006. (HE 97/2005).\nHallituksen esitys 107/2005 Eduskunnalle laiksi lääkelain muuttamisesta ja\nHallituksen esitys 108/2005 Eduskunnalle laiksi lääkelain muuttamisesta.\nHallituksen esityksessä 107/2005 ehdotettiin, että lääkkeiden kuluttajamyyntiin\nliittyen lääkeyritysten tulisi myydä lääkkeet kaikille apteekeille samalla hinnalla.\nAlennukset ja muut hyvitykset kohdennettaisiin siten, että niiden vaikutus näkyisi\nvähittäismyyntihinnoissa. Hallitus esitti myös muualla kuin apteekeissa tai sivuapteekeissa lääkevalmisteiden myyntiä laajennettavaksi nikotiinikorvaushoitoon tarkoitettuihin itsehoitovalmisteisiin. Nikotiinivalmisteet nähdään ensimmäiseksi\nvapautettavaksi itsehoitolääkeryhmäksi, vaikka niiden myynti vapautettiinkin yksittäisratkaisuna. Perusteena hallitus esitti muun muassa laajempaa saatavuutta ja\nhintojen kilpailua. (StVM 32/2005vp, 39). Esityksessä 108/2005 hallitus haluaa\nmyös liittää analogiamenetelmäpatentilla suojatut lääkevalmisteet lääkevaihdon\npiiriin. (Lääkelaki 22/2006).\nHallituksen esitys 100/2008 Eduskunnalle laeiksi lääke- ja sairausvakuutuslain muuttamisesta\nHallituksen esityksessä 100/2008 oli tutkittu vuosien 2000 - 2005 lääkekorvausmenojen nimelliskasvua, joka vaihteli välillä 6,1 % - 13,3 %. Hallituksen esityksessä todettiin, että vuonna 2006 nimelliskasvu jäi 2,2 prosenttiin tehtyjen toimenpiteiden ansioista (geneerinen substituutio vuodesta 2003), kuitenkin vuonna\n2007 kustannukset lähtivät taas nousuun kasvun ollessa 3,8 % vuoteen 2006 verrattuna. Vuoden 2008 ensimmäisen neljänneksen aikana vertailua suoritettiin vuoteen 2007 vastaavaan aikaan ja kasvua oli 6,8 %. Tässä vaiheessa on arvioitu, että\nkasvu tulee edelleenkin jatkumaan tulevina vuosina, joten hallitus on sen vuoksi\nkäynnistänyt uuden lakimuutosesityksen valmistelut viitehintajärjestelmän käyttöönotosta. Korvausmenojen lisääntymisen syinä pidettiin väestön ikääntymistä\nsekä edelleen uusien entistä kalliimpien lääkkeiden markkinoille tuloa. Samat perusteet olivat taustalla jo hallituksen esityksessä 165/2002. Laki lääkelain muuttamisesta 803/2008 tuli voimaan 1 päivänä huhtikuuta 2009 ja laki sairausvakuutuslain muuttamisesta 1 päivänä tammikuuta 2009, poikkeuksena sairausvakuutuslain 5 luvun 1 ja 4 - 9§ ja 6 luvun 18 - 24§ tulivat voimaan 1 päivänä huhtikuuta\n2009. (HE 100/2008; 1.0).\nLääkekorvausmenojen reaalikasvun rajaksi asetettiin hallituksen esityksessä vuositasolla 5 % tuleville vuosille 2008 - 2011. Hallituksen 100/2008 esityksen mukaisilla keinoilla tavoitellaan tässä asetetussa rajassa pysymistä. Sen vuoksi viitehintajärjestelmän käyttöönottoa esitettiin tavoitteiden toteuttamiseksi. Hallituksen\nesityksen mukaiseen viitehintajärjestelmään siirtyminen edellytti muutoksia sekä\nlääkelakiin, että sairausvakuutuslakiin. Samassa yhteydessä ehdotettiin tehtäväksi\nmyös teknisiä ja lainsäädännön kannalta tulkinnallisesti tarpeellisia muutoksia.\nViitehintajärjestelmään ehdotettiin sisällytettäväksi keskenään vastaavaa samaa\nlääkeainetta sisältävät lääkevalmisteet, jotka ovat laillisia Suomen markkinoilla\nlääkelaitoksen ylläpitämän listan mukaisesti. (HE 100/2008; 1.0).\nVuoden 2006 alusta lääkevaihtoa laajennettiin EU-säännösten implementoinnin\n(toteuttamisen) myötä sekä lääkevaihtojen seurauksena. Vuoden 1.2.2006 voimaantulleella lakimuutoksella lääkevaihdosta poisrajatut analogiamenetelmäpatentilla suojatut lääkkeet otettiin hallituksen esityksen mukaisesti mukaan uuteen\nVuonna 2003 voimaan tulleessa lakimuutoksessa puhutaan hintaputkesta ja geneerisestä lääkevaihdosta. Esityksessä 100/2008 hallitus linjasi Lääkelain 57b § geneeristen (vaikuttavalla aineella) lääkemääräysten vaihdon lisäksi vaihdon piiriin\nmyös kauppanimellä määrätyt lääkkeet halvimpaan tai halvimmasta vähäisesti\npoikkeavan hintaiseen vaihtokelpoiseen lääkevalmisteeseen. Lääkäri voi kieltää\nvaihdon lääketieteellisin tai hoidollisin perustein, jolloin potilas saa korvauksen\nlääkkeen kokonaishinnasta. Jos potilas itse kieltää vaihdon, korvaus tulee viitehinnan sisällä olevien lääkkeiden keskihinnan mukaan ja ylimenevästä osuudesta\npotilas vastaa itse. Uudistuksessa myös hinnan poikkeaman merkittävyyden viitearvoja alennettaisiin alle 40€ hintaisilla lääkevalmisteilla 2 eurosta 1,50 euroon\nja yli 40€ hintaisilla lääkevalmisteilla 3 eurosta 2 euroon. Hintojen sallittu vaihteluväli muodostaan niin sanotun hintaputken, joka siis kapenee uudistuksen myötä.\n(HE 100/2008; 2.1.).\nPykälään 57c oleellisin uudistus on se, että vuoden 2003 lain tekstiin lisättiin\nvaihtokelpoisuuden biologisen samanarvoisuuden osoittaminen tutkimuksilla, tätä\nvaadetta ei vielä vuoden 2003 laissa ollut. Myös lääkelaitoksen vaihtokelpoisten\nlääkkeiden luettelon julkaisuvelvoitetta kiristettiin muuttamalla ajoitus 2 päivää >\n45 päivää ennen kunkin vuosineljänneksen alkua. Pykälään 57d ehdotettava muutos oli, että vaihtokelpoisten lääkevalmisteiden hinnoista tulee ilmoittaa 21 päivää\nennen kulloisenkin vuosineljänneksen ensimmäistä päivää (aikaisemmin oli 14\npäivää). Hallituksen esityksessä ehdotettiin myös sairausvakuutuslain muuttamista\nsiten, että lääkelain 57b mukaisesti edellytettiin että, lääkkeiden hintalautakunnan\nlääkevalmisteelle hyväksymä korvattavuus on voimassa. (HE 100/2008; 5.). Edellä mainittu asia koskee myös itsehoitolääkkeitä ja niihin liittyvää korvattavuutta.\nPeruskorvauksen osalta ehdotuksessa esitettiin tiivistetympää tekstiä, jossa viitataan pykälässä 4 pykäliin 1-3 (HE 100/2008; 6.). Ehdotuksen mukaisesti lukuun 6\nlisättiin pykälät 16 – 28. Näissä pykälissä on oleellisinta viitehintaryhmän määräytymisperusteet. (HE 100/2008; 2.1.).\nHallituksen ehdotuksen 100/2008 valmistelussa on myös tutkittu muiden pohjoismaiden tilannetta. Ruotsissa ja Norjassa on luovuttu varsinaisesta viitehintajärjestelmästä. Molemmissa maissa käytössä on kuitenkin lääkevaihto, joka sisältää\nviitehintajärjestelmää vastaavia hinnoittelukäytäntöjä. Tanskassa viitehintajärjestelmä on edelleen (2008) käytössä, se otettiin käyttöön vuonna1993 ja sen pohjana\ntoimii kahden edullisimman valmisteen keskiarvo. Hallituksen esityksessä tuotiin\nesiin, että muiden maiden kokemukset antavat viitteitä siitä, että viitehintajärjestelmän avulla voidaan vaikuttaa lääkkeiden rationaaliseen käyttöön sekä lääkäreiden ja potilaiden kustannustietoisuuteen. (HE 100/2008; 2.2.). Hallitus käsitteli jo\nesityksessään 165/2002 muiden Pohjoismaiden ja EU-maiden tilannetta.\nSäästöt viitehintajärjestelmän avulla\nHallituksen esityksen mukaisilla muutoksilla pyrittiin siis epäsuoran hinnanmäärityksen ja viitehintajärjestelmän avulla hillitsemään lääkekustannusten ja korvausten kasvua. Tavoitteena oli saada välittömiä säästöjä lääkevaihdolla ja lääketuotantoyritysten välisen hintakilpailun kautta välillisiä säästöjä. Viitehintajärjestelmällä halutaan tukea vaihto- ja käyttöhalukkuutta, niin lääkäreiden, kuin potilaidenkin osalta. Hallitus totesi myös, että voimassa oleva lääkekorvausjärjestelmä\non menetelmällisesti raskas. Uudistuksilla pyrittiin keventämään järjestelmää ja\nsiitä uskottiin saatavan myös välillisiä säästöjä muun muassa Kansaneläkelaitokselle. (HE 100/2008; 2.3.).\nHallituksen esityksessä todettiin, että lääkevaihdon osalta kilpailu ei ole toiminut\nhalutulla tavalla ja vuonna 2003 ja 2006 uudistusten kautta saadut säästöt ovat olleet pienempiä ja potilaiden maksuosuudet suurempia, kuin on oletettu. Sen vuok-\nsi viitehintajärjestelmän käyttöönoton yhteydessä poistettiin 1.2.2006 voimaan\ntulleen lain analogiamenetelmäpatenttituotteiden vaihtokielto ja ne tulevat mukaan\nlääkevaihto- ja viitehintajärjestelmän piiriin. Hallitus oli sitä mieltä, että ehdotetut\nuudistukset vaikuttavat lääkemarkkinoiden aidon hintakilpailun syntymiseen sekä\ntakaavat markkinoilla laillisesti olevien lääkevalmisteiden tasapuolisen kohtelun\nlääkekorvausjärjestelmässä. (HE 100/2008; 3.2.).\nApteekille aiheutuvat kustannukset\nHallitus esityksessään totesi muutoksesta todennäköisesti aiheutuvan lisäkustannuksia apteekeille, lisäten henkilöstön koulutustarvetta ja tietojärjestelmien lisämuutostarvetta. Tämä johtuu viitehintajärjestelmän neuvonta- ja käyttöönottoon\nliittyvän apteekkien tiedonantovelvollisuuden laajenemisesta (HE 100/2008; 4.2.).\nLausuntokierros: puoltavat, neutraalit ja vastustus\nHallituksen esityksen luonnoksesta annetuissa lausunnoissa näkemykset uudistuksista, tarpeellisuudesta ja vaikutuksista vaihtelivat suuresti. Viitehinnan käyttöönottamista kannattivat: Kansaneläkelaitos, Stakes, Lääkelaitos, Rinnakkaislääketeollisuus ry ja valtiovarainministeriö. Neutraalisti suhtautuivat ehdotettuun uudistukseen: Oikeusministeriö, Suomen Apteekkariliitto, Yliopiston apteekki, Epilepsialiitto ry, YTY ry, Heli ry ja Diabetesliitto. Kielteisen kannan ottivat: Lääketeollisuus ry, Työ- ja elinkeinoministeriö, Apteekkitavaratukkukauppiaat, Elinkeinoelämän keskusliitto, Apteekkien työnantajaliitto, Suomen Farmasialiitto, Suomen hammaslääkäriliitto ry, Suomen lääkäriliitto ry, Iholiitto, Suomen reumaliitto\nry, Mielenterveyden keskusliitto ry, Suomen sydänliitto ry ja Suomen Syöpäyhdistys ry. Kriittisesti suhtautuneista lausunnonantajat esittivät perusteluiden laajentamista ja tarkentamista. Perusteluja lopulliseen hallituksen esitykseen tarkennettiinkin koskien hintailmoitusmenettelyä ja rinnakkaistuontivalmisteiden asemaa viitehintajärjestelmässä. Itse viitehintajärjestelmän käyttöönottoa ei niinkään\nvastustettu, vain joitakin ehdotuksen osia, kuten lääkevaihdon laajeneminen koskemaan analogiamenetelmäpatentilla suojattuja lääkevalmisteita, se herätti eniten\nvastustusta. Uudistusta vastustettiin lähinnä kauppapoliittisista ja innovaatiopoliittisista syistä. Potilasjärjestöt olivat lähinnä huolissaan lääkevalmisteiden saata-\nvuudesta. (HE 100/2008; 5.2. ). Hallituksen esitys liittyi vuoden 2009 talousarvioesitykseen ja se on käsitelty samassa yhteydessä. (HE 100/2008; 6.).\nTutkimus tukee ajatusta kehittyvästä apteekkitoiminnasta, joka ei muistuta enää\nperinteistä apteekkia 1800-luvulta, vaan on rinnastettavissa nykyisyydessään mihin tahansa voittoa tavoittelevaan ja tuottavaan liikeyritykseen. Apteekin toiminta\non tarkoin lakien määrittelemää, joten lainsäädännön muutosten vaikutukset ovat\nyhteydessä välittömästi apteekin tekemään tulokseen. Tutkimuksessa yhtenä\noleellisena osana toimivat hallituksen esitykset ja niistä ilmenneet perusteet ja\nsyyt lainsäädännön muutoksille. Tutkimuksessa tutustuttiin lainsäädäntöön ja lainsäädännön muutoksiin sekä taustoihin, joiden vuoksi lainsäädännön muutokset\nkoettiin tarpeellisiksi. Empiirisen tutkimus osin muodosti osallistuvien apteekkien\nlähettämät materiaalit, joista kerättiin tutkimuksen kannalta oleellinen tarvittava\nTutkimuksen kvalitatiivinen osuus muodostui hallituksen esityksistä. Aineistona\nja tiedonlähteinä toimivat hallituksen esitykset eduskunnalle sairausvakuutuslain\nja lääkelain muuttamisesta. Esityksissä käsitellään muun muassa kustannustehokasta ja rationaalista lääkehoitoa, lain velvoitetta lääkkeenmääräämisestä ja apteekeille annetuista neuvonta velvoitteista, lääkekorvausmenoista ja säästö mahdollisuuksista sekä lainsäädännön muutoksesta apteekeille aiheutuvista kustannuksista.\nHallituksen esityksissä pääpaino on lääkekorvausmenojen hillitseminen, johon\nlääkevaihdolla ja viitehintajärjestelmällä pyrittiin. Tutkimuksen empiirinen osio\ntoteutettiin kvantitatiivisena suppeana tapaustutkimuksena. Tutkimukseen osallistuneet apteekit toimittivat kirjanpidollisia asiapapereita, joiden pohjalta analysoitavaksi tarkoitettu tieto kerättiin. Aineistoa analysoitiin matemaattisin menetelmin\nsekä liiketalousajattelun pohjalta. Tulokseksi saadut laskennalliset luvut muutettiin indeksiluku muotoon, joista tehtiin graafiset kuvat. Graafiset kuvat kertovat\nhyvin osallistuneiden apteekkien myynnillisen kehityssuunnan.\nTutkimuksen aiheen kypsyttely on aloitettu loppuvuodesta 2011 ja materiaalin\nkerääminen alkuvuodesta 2012. Viimeistelyvaihe pääsi alkamaan alkuvuodesta\n2013. Tutkimuksen aihetta ja ongelmaa määrittäessä tutkittiin käytössä olevan\napteekkijärjestelmän antamia mahdollisuuksia liittyen erilaisiin raportteihin, joita\nvoisi hyödyntää tutkimusaineistona. Tutkimusaineistoon liittyen käynti Kansaneläkelaitoksella ja kirjanpitotoimistolla selkeytti ajatusta tutkimuksen rajaamisesta\napteekkien näkökulmaan. Alkuperäisenä ajatuksena oli, että osallistuvia apteekkeja olisi ollut noin50 kappaletta, jolloin saadut tulokset olisivat olleet jo tilastollisesti merkittäviä. Tutkimuksessa käytettiin, niin sanottua ei julkista tietoa, joka oli\nselkeästi rajoittava tekijä apteekkien halukkuudelle osallistua tutkimukseen, joten\notoksena päädyttiin 5 apteekin suppeaan tapaustutkimukseen. Tutkimuksesta saatu\ntulos on kuitenkin riittävän viitteellinen ja suuntaa antava tehdyille johtopäätöksille.\nAikaisempia tämän tyyppisiä tutkimuksia ei ole tehty. Muutamia aihetta sivuavia\ntöitä löytyi muutamasta Ammatti korkeakoulusta ja yksi pro gradu työ Yliopistosta. Fimea on tehnyt tutkimuksen apteekkien kannattavuudesta vuosilta 2008 –\n2010, joskin katsontakanta poikkeaa nyt tehdystä tutkimuksesta. Tehty selvitys\nosoitti, että tämän tyyppistä tutkimusta ja näkökulmaa tarvitaan. Apteekkari Margareta Salmi ja Apteekkari Tarja Siirilä-Syrjä osallistuivat keskustelu muotoiseen\nhaastatteluun ja molempien kanta tutkimukseen oli myönteinen. He näkivät tutkimuksessa käytettyjen menetelmien hyödyllisyyden apteekkien talouden seurannassa. Keskustelu muotoisia haastatteluita tehtiin myös farmaseuttisen henkilökunnan kanssa.\nTutkimustulosten analyysissä käytetyt laskentakaavat\nOpinnäytetyössä, kvantitatiivisessa tutkimuksessa on käytetty tutkimukseen osallistuneiden apteekkien toimittamien materiaalien käsittelyssä, matemaattisia menetelmiä. Ensimmäisessä materiaalien muokkausvaiheessa käytettiin yhteenlaskuja jakolasku kaavoja. Tulosten analysoinnissa puolestaan tarvittiin lukujen indeksimuotoa, jolloin käytettiin indeksikaavaa.\nYhteenlasku eli summaus on yksi aritmeettisista peruslaskutoimituksista. Yhteenlaskuoperaatio yhdistää kaksi lukua, summattavaa, kolmanneksi luvuksi, summaksi. Esimerkiksi 1 + 2 = 3. Kaikki laskutoimitukset perustuvat yhteenlaskuun.\nOn olemassa yksikäsitteinen (luonnollinen luku) c = a + b, eli +(a, b) = c.\nYhteenlaskun liitäntälaki: (a + b) + c = a + (b + c), eli +((a+ b), c) = +(a (b+ c))\nYhteenlaskun vaihdantalaki: + b = b + a, eli +(a, b) = +(b, a)\nJakolasku on myös yksi aritmeettisista laskutoimituksista. Se on kertolaskun käänteisoperaatio. Jakoyhtälö liittyy kiinteästi jakolaskuun.\nJos a · b = c, missä b ei ole nolla (nollalla ei voi jakaa, sillä tulos on määrittelemätön), a = c: b (sanotaan "c jaettuna b:llä", joskus myös latinaan perustuen " c per\nb"). Esimerkiksi 12: 3 = 4, sillä 4 · 3 = 12. Jakolaskun vastausta, a:ta, nimitetään\nosamääräksi; lukua c jaettavaksi ja b jakajaksi. Jakolaskua voidaan merkitä myös\nc / b tai\nsekä vanhahtavasti c ÷ b.\nIndeksikaava on matemaattinen funktio, jonka avulla havaintoarvoista lasketaan\nyksittäinen muutosta kuvaava tunnusluku. Tässä tutkimuksessa perusajankohtana\non vuoden 2006 luvut, joihin verrataan vuoden 2008, vuoden 2010 ja vuoden\n2011 vuoden lukuja indeksin laskentakaavalla.\nTaloustieteissä indeksi merkitsee hintatason tai arvojen muutoksia osoittavaa suhdelukua. Indeksiä käytetään kuvaamaan esimerkiksi hintojen, kustannusten ja\nmäärien kehitystä ajassa. Indeksille on tunnusomaista sen ilmoittaminen prosentteina valitusta perusarvosta, jota merkitään sadalla (100). Kun asiaa seuraavan\nkerran mitataan, havaintoa verrataan perusajankohdan havaintoon.\nLaskukaava on seuraava: Uusi havainto/ Vanha havainto x100 = Indeksiarvo.\nKun indeksiarvosta vähennetään 100, saadaan prosentuaalinen luku, joka kertoo\nsuoraan kasvun tai laskun.\nIndeksilukujen avulla pystytään myös vertailemaan erilaisten muutosten suuruutta. Alkuperäisiin lukuihin verrattuna indeksiluvussa tulee selvemmin esille erojen\nsuhteellinen suuruus. (Tilastokeskus 2013).\nEMPIIRISEN TUTKIMUKSEN TULOKSET\nTässä kappaleessa nähdään empiirisestä tutkimuksesta saadut tulokset. Luvut ja\neurot on muutettu indeksiluvuiksi. Indeksiluvulla saadaan havainnollistettua tulokset hyvin ymmärrettävään muotoon. Indeksilukumuoto suojaa myös tutkimukseen osallistuneiden apteekkien anonyymiteettiä.\nIndeksiluvuista on tehty graafinen kuva jokaista saatua tulosta kohden ja niitä analysoitiin itsenäisenä tapahtumana.\nKuviosta näkyy selkeästi reseptien lukumäärän kehitys vuodesta 2006 vuoteen\n2011. Apteekit I, II ja III ovat onnistuneet nostamaan reseptien määrää 2010 vuoteen asti. Apteekkien IV ja V osalta on tapahtunut pientä reseptimäärän alenemista\naikavälillä 2008 – 2010. Vuodesta 2010 vuoteen 2011 kaikkien muiden apteekkien resepti määrät ovat nousseet paitsi apteekki II osalta, jonka reseptien määrä on\npienentynyt lähestulkoon 2006 vuoden tasolle. Syy Apteekin II reseptimäärän\npienenemiseen voi olla kilpailuolosuhteiden muutos ja muut ympäristölliset tekijät. Reseptimäärien kasvuun on voinut vaikuttaa se, että lääkkeitä on käytetty\nenemmän vuoden 2003 lakimuutoksen myötä viiveellä ja hintojen lasku on vaikuttanut asiakaskäyttäytymiseen. Farmaseuttisen henkilökunnan lääkeneuvonta\nvelvollisuus ja vaihtoehtoisen lääkkeen tarjoaminen on tuonut asiakkaalle varmuuden siitä, että alkuperäinen lääke ei ole parempi tai tehokkaampi, kuin edullisempi vaihtoehtoinen lääke. Geneerinen vaihto (2003) ja viitehintajärjestelmä\n(2009) ovat todennäköisesti lisänneet lääkkeiden käyttöä. tai ainakin muuttaneet\nostokäyttäytymistä, koska reseptien määrän kehitys on enemmän nousu- kuin laskusuuntainen.\nReseptit euroina ovat liitoksissa reseptimäärien kanssa (Kuvio 1). Kuviosta 2 näkyy, että jokaisen apteekin kohdalla on euromääräisesti ollut kasvua aikavälillä\n2006 – 2008. Vuodesta 2008 vuoteen 2010 on euromääräistä laskua tapahtunut\ntodella paljon, Apteekkien I, II, IV ja V lasku on kutakuinkin yhtä suurta. Apteekki III:n pudotus on jonkun verran pienempi. Aikaväli 2010 – 2011 euromäärät\novat muiden, kuin apteekki II osalta nousseet ja ovat kytköksissä reseptimäärän\nkanssa. Kuvio 2 antaman viitteen mukaan Geneerinen substituutio (2003) on lisännyt osto halukkuutta selvästi. Reseptien määrä on lisääntynyt suhteessa enemmän (kuvio 1), kuin reseptien euromääräinen kasvu on. Viitehintajärjestelmän\nkäyttöönotto (2009) on selvästi alentanut apteekkien euromääräistä myyntituloa,\njosta kertoo laskusuuntainen tulos.\nYhden reseptin keskihinnan kehitys verrattuna vuositason reseptien euromääräiseen myynnin kehitykseen (kuvio 2) ovat lähestulkoon yhteneväiset ja kehitys on\nOstokertojen määrä on yhteydessä reseptimäärien kehityksen (kuvio 1) kanssa ja\nnoudattaa samankaltaista kehityssuuntaa. Vuodesta 2006 ostokertojen määrä on\nollut nousujohteinen vuoteen 2010 asti, jonka jälkeen tilanne on stabilisoitunut\nmuiden, kuin apteekki II osalta. Apteekki II kohdalla on tapahtunut joko merkittäviä kilpailutilanteeseen tai mahdollisesti ympäristövaikutuksiin liittyviä muutoksia. Geneerinen substituutio mahdollisesti vaikuttaa vuoteen 2008 asti, mutta viitehintajärjestelmän tulo ei selkeästi ole ostokertojen suhteen näkyvissä.\nReseptillä määrätyn muun myynnin kehitys\nApteekkien I, IV ja V osalta kehitys on ollut kannattavaa koko tutkimusjaksolta.\nApteekki III osalta on tapahtunut myynnin laskua vuoden 2006 ja 2008 välillä.\nTulos on kuitenkin hiukan parantunut vuoteen 2011 mennessä.\nTulos kertoo mahdollisesta apteekin henkilökunnan tai lääkärin valveutumisesta\nkertoa asiakkaille mahdollisuudesta saada Kansaneläkelaitoksen sairausvakuutuskorvaus niihin tuotteisiin, joita he sairaudesta johtuvista syistä käyttävät ja ovat\nostaneet ne aikaisemmin apteekin itsehoidon puolelta ilman lääkekorvausta\nVapaankaupan ja itsehoidon myynti on selkeästi kasvanut vuodesta 2006 vuoteen\n2010 kaikkien apteekkien osalta. Apteekki II:lla on tapahtunut pientä laskua 2010\n- 2011 välisenä aikana, muiden jatkaessa myynnillistä kasvua. Tuloksen parantumiseen voidaan katsoa vaikuttaneen apteekin henkilöstön valveutuminen neuvonnan ja opastuksen osalta. Myynnin lisäämiseen suuntautuneilla koulutuksilla on\nmyös mahdollisesti ollut osuutensa asiaan. Mainonnan ja markkinoinnin lisäämistä apteekkien ja lääkeyritysten puolelta ei voida myöskään sulkea pois. Tutkimustulos on odotetun hypoteesin mukainen ja suunta ehdottomasti oikea.\nKäsikaupassa on tapahtunut joitakin merkittäviä muutoksia. Apteekkien I – IV\nmyynti on noussut aikavälillä 2006 – 2010 ja pienoista myynninlaskua on tapahtunut apteekkien I – III kohdalla aikavälillä 2010 – 2011, kun taas apteekki IV on\njatkanut myynnillistä nousua myös aikavälillä 2010 – 2011. Myynnin laskuun aikavälillä 2006 – 2008 apteekki V kohdalla on voinut vaikuttaa toimitettujen tietojen virheellisyys, henkilökuntaan liittyvät asiat tai ympäristötekijät. Apteekki V\nmyyntitulos on aikavälillä 2010 – 2011 pysynyt vuoden 2010 tasolla. Käsikauppalääkkeiden isompien pakkauksien vapautuminen myyntiin on mahdollisesti vaikuttanut myyntiä kasvattavasti. Tutkimusodotuksena oli, että käsikauppatuotteiden kasvua ilmenisi, joten tulos vastaa odotusta. Geneerisen substituution tai viitehintajärjestelmän vaikutuksia, ei suoranaisesti pystytä todentamaan.\nApteekki III myynti eläinlääkkeiden osalta on noussut rajusti vuosien 2006 – 2008\naikana ja muiden osalta on tapahtunut huomattavaa laskua. Apteekit I, II ja V ovat\nonnistuneet lisäämään myyntiä vuosien 2008 - 2010 välillä, kun taas III ja IV on\ntapahtunut rajua laskua. Apteekit IV ja V ovat sen sijaan lisänneet myyntiä 2010 –\n2011 vuosien välillä muiden apteekkien myynnin laskiessa. Eläinlääkkeiden\nmyynnin lisäämiseen tai laskuun ei ole juurikaan keinoja vaikuttaa. Eläinlääkkeiden hinnat ovat pysyneet jokseenkin samalla tasolla ja kuuluvat ei-korvattaviin\nlääkkeisiin eli niihin ei ole saatavissa sairausvakuutuskorvausta Kansaneläkelaitokselta. Lain tuomat muutokset eivät siten vaikuta niiden myynnilliseen tulokseen. Yhtenä syynä myynnin epätasaiseen kehitykseen voi olla eläinten sairastamisen määrä ja toisena syynä eläintaloustuottajan ostokäyttäytyminen sekä onko\npaikkakunnalla eläinlääkäri palveluita.\nNikotiinikorvaustuotteiden osalta tutkimus ajankohta sijoittuu vuodesta 2008 vuoteen 2011. Osallistuvilla apteekeilla ei ollut saatavilla tietoja vuodesta 2006 jolloin myynnin vapautuminen tapahtui ja joka olisi ollut tärkeä vuosi vertailukohtana. Apteekki IV on onnistunut markkinoinnin suhteen tai hintakilpailu on toiminut\nheidän osaltaan. Apteekki III kohdalla ei ole havaittavaa muutosta vaan myynti on\npysynyt jokseenkin samanlaisena. Apteekkien I-II osalta on selkeästi havaittavissa\nmyynnin tasaista laskua. Apteekki V kohdalla tuotteiden myynti on laskenut erittäin merkittävästi, syy tähän on voinut olla, että kyseinen apteekki ei ole onnistunut kilpailemaan hinnoissa tai on mahdollisesti pienentänyt tuotevalikoimaa kannattamattomuuden vuoksi.\nSaadun tuloksen perusteella voidaan katsoa, että lainsäädännön muutoksella vapauttaa nikotiinikorvaustuotteet kauppoihin on ollut apteekkien kannalta merkityksellistä ja vaikuttanut myyntiin tuottoa alentavasti.\nHallitus esityksessään (HE 107/2005) ehdotti muutokseksi tukkuhintojen ja alennusten antamisesta kaikille apteekeille samansuuruisena. Nikotiinikorvaustuotteet\non luokiteltu lääkkeeksi ja niiden vapautuminen tapahtuikin yksittäisratkaisuna\nvapaasti myytäväksi apteekin lisäksi myös kauppoihin. Laki hinnan määräytymisestä on olemassa, mutta tasavertainen tukkuhintojen määräytyminen ja alennus-\nten antaminen ei ilmeisesti koske muita liikeyrityksiä, kuin apteekkeja. Hallituksen esityksessä (HE 107/2005, StVM 32/2005) perusteena on tuotteen laajempi\nsaatavuus ja hintojen kilpailu. Apteekin hintoja säädellään lailla ja muille kaupoille sallitaan vapaampi hinnoittelu, se ei suinkaan paranna apteekin asemaa tasavertaisena liikeyrityksenä vaan asettaa apteekin jo lähtökohtaisesti heikompaan asemaan.\nApteekeissa tehdyt lääkevaihdot (Geneerinen substituutio) ovat säästäneet yhteiskunnan varoja, mutta vuosien 2002 – 2006 lainsäädännön uudistukset eivät olleet\nriittäviä ja toivottuihin lopputuloksiin ei päästy. Tästä syystä päädyttiin hallituksen esityksen uudistus tarpeisiin viitehintajärjestelmästä. (2008).\nTukkuhintojen 5 % alennus toteutui ensimmäisen kerran 31.12.2005 - 1.1.2006\n(toisen kerran 31.1.2013 – 1.2.2013), jolloin varaston arvo apteekeissa aleni 5 %\nverran. Jotkut lääkealan yrityksistä korvasivat apteekeille varaston arvon alenemisesta johtuvista syistä menetetyn erotuksen. Niiden yritysten osalta, jotka korvasivat varaston arvon alenemisen, ovat kilpailumielessä paremmassa asemassa niihin\nlääkeyrityksiin nähden, jotka eivät korvanneet alenemista. Hallituksen esityksen\npyrkimys terveeseen hintakilpailuun lääkeyritysten kesken ei ainakaan tässä tapauksessa toteudu. Pienet ja suuret lääkeyritykset ovat jo lähtökohtaisesti eriarvoisessa asemassa.\nLääketietoa Fimeasta lehdessä olleessa artikkelissa ja tehdyn tutkimuksen mukaan potilaiden ja yhteiskunnan menot ovat keventyneet lääkevaihdon (2003) ja\nviitehintajärjestelmän (2009)) sekä hintakilpailun seurauksena. Lääkkeiden hinnat\nlaskivat lääkevaihdon seurauksena keskimäärin 29 prosenttia ja enimmillään 80\nprosenttia. Lääkkeiden käyttäjät hyötyivät hintojen alenemisesta sekä sairausvakuutusjärjestelmä maksettujen sairauskulujen muodossa. Hintojen aleneminen on\nkuitenkin pois apteekkien liikevaihdosta. Lääkevaihto laajennettiin koskemaan\nanalogiamenetelmäpatentin suojaamiin lääkkeisiin (2009). Viitehintajärjestelmä\n(2009) alensi lääkkeiden hintoja lisää, mutta suurin säästö tuli yhteiskunnalle kuitenkin analogiamenetelmäpatentin suojaamien lääkevalmisteiden hintojen alenemisesta. (Lääketietoa Fimeasta 2013,24 - 25). Joten apteekkien liikevaihto pieneni\nNikotiinikorvaushoito on vapautettu vapaasti myyntiin muille kaupoille apteekkien lisäksi. Hallitus esityksellään perusteli nikotiinituotteiden vapautusta laajemmalla saatavuudella ja terveydellisistä syistä viitaten tupakoinnin lopettamiseen.\nNikotiini valmisteet ovat lääkkeitä, joihin muilla kuin farmaseuttisella henkilös-\ntöllä ei ole oikeutta suorittaa lääkeneuvontaa. Lääkeneuvonnan velvoite on silloinkin voimassa apteekeilla, vaikka asiakas olisi ostanut tuotteen lähikaupasta ja\ntulee apteekista kysymään neuvoa tuotteen käytöstä, palvelusta ei kuitenkaan saa\nottaa maksua vaan neuvonnasta johtuva ajan käyttö jää apteekin tappioksi.\nHallitus on esityksissään todennut lainsäädännön muutosten aiheuttaneen apteekeille lisäkustannuksia, johtuen tietoteknillisistä muutoksista, lääkevaihdosta,\nhenkilöstömäärän lisäyksestä, lääkeneuvonnan laajenemisesta ja velvoitteesta\nlääkkeiden hintojen kertomisesta. Hallitus esityksessään oli kuitenkin sitä mieltä,\nettei esimerkiksi henkilöstön lisäämisestä aiheutuneita kustannuksia voida laske.\nTyössä saatu käytännön kokemus on näyttänyt, että osa asiakkaista valitsee lääkeostokset hintaperusteisesti. Geneerinen substituutio ja viitehintajärjestelmä ovat\nmuuttaneet asiakkaiden ostokäyttäytymistä ja siten lisänneet lääkemääräysten lukumäärää. Lääkeneuvonnan velvollisuus ja vaihtoehtoisen lääkkeen tarjoaminen\nsekä reseptimäärien kasvu on lisännyt henkilökunnan työmäärää. Keskustelumuotoisessa haastattelussa kävi ilmi, että yhden tutkimuksessa mukana olleen apteekin\nhenkilökuntamäärä vuodesta 2006 vuoteen 2012 on kaksinkertaistunut.\nTutkimus osoittaa, että reseptimäärät ovat nousseet. Yhden reseptilääkkeen keskihinta ja reseptilääkkeiden kokonaismyynti vuositasoilla seuraavat samansuuntaista\nlinjaa. Reseptimäärän kehitys on pääasiallisesti nousevassa linjassa ja reseptilääkkeiden euromääräinen kehitys kulkee noin kahden vuoden sykleissä ylös ja\nalas. Reseptimäärät nousevat ja siten lisäävät henkilöstön työmäärää, reseptilääkkeistä ei kuitenkaan samassa suhteessa saada tuotettua voittoa, jotta tasapaino säilyisi. Lain edellyttämät velvoitteet neuvonnasta ja hintojen kertomisesta lisäävät\nhenkilöstön tarvetta ja sitä kautta myös kustannuksia, jotka taasen vaikuttavat kokonaistulokseen. Tutkimuksessa asetettu olettamus toteutuu, reseptilääkkeiden\nmyynnistä saatu tuotto on pienentynyt hintojen alenemisesta, hintakilpailusta ja\nviitehintajärjestelmän käyttöön otosta johtuvista syistä.\nRinnakkaistutkimus vapaankaupan- ja itsehoitotuotteiden sekä käsikauppatuotteiden myynnin suhteen toteutuu myös oletettu suunta, joka oli tutkimuksessa selke-\nästi nousujohteinen. Vapaankaupan- ja itsehoitotuotteiden myynti kompensoi reseptilääkkeiden tuoton menetystä.\nMeidän apteekki lehdessä tuotiin esiin, että apteekkien kiinteiden kustannusten\nvain lisääntyessä ja lääkkeiden hintojen huomattava aleneminen koettelee apteekkien taloutta. (Meidän apteekki.2013, 11 – 15). Liitteenä olevista artikkeleista käy\nmyös selkeästi ilmi, että apteekin talous heikkenee. Pankit ovat myös ottaneet\nkantaa ja ovat sitä mieltä, että apteekit alkavat olla pankeille riski.\nKuvio 10. Tilastokeskuksen hintavertailu (Terveydeksi 2012, 12)\nTilastokeskus on tehnyt hintavertailun, josta Terveydeksi lehti 3/2012 kertoo lääkkeiden hintojen pudonneen aikavälillä 2005 – 2012 noin parisenkymmentä prosenttia ja puolestaan elintarvikkeiden hinnat ovat nousseet yhtä paljon. Itsehoitotuotteiden hinnat ovat pysyneet lähes ennallaan. Tilastokeskuksen mukaan syynä\nlääkkeiden hintojen alenemiseen on viranomaispäätökset, patenttien päättymiset ja\nhintakilpailu. Tilastokeskuksen tekemä tutkimus tukee osaltaan hypoteesia lainsäädäntö muutosten negatiivista vaikutusta apteekkien talouteen.\nTutkimuksen ja tuloksen luotettavuus\nHallituksen esityksiä ja lakeja on luettu tutkivasti. Hallituksen esityksistä kirjoitettaessa on pyritty ehdottomaan rehellisyyteen ja todenmukaiseen asian ilmaisemiseen. Hallituksen esityksistä on tutkittu niitä asioita, jotka läheisesti liittyvät apteekkien toimintaan.\nTutkimukseen osallistui 5 apteekkia eri puolelta Suomea. Apteekkien koko vaihteli suuresta pieneen ja paikkakunnat olivat keskikokoisesta kaupungista maalaispitäjään. Osallistuneiden apteekkien kanssa on tehty salassapito sopimus ja tulosten\njulkistaminen on tehty sovitulla tavalla. Osa haastatteluista on tehty anonyymisti,\nhaastateltavien omasta pyynnöstä. Otannan koko työhön nähden oli riittävä, jotta\nvoidaan vetää saaduista tuloksista suuntaa antavia johtopäätöksiä. Tulokset tukivat\nhypoteesia. Tausta-aineiston keruussa tuli myös esiin, että mediassa on huomioitu\nlainsäädännön muutosten negatiivinen vaikutus apteekkialan kannattavuuteen. (ks.\nesim. Apteekkari 2013). Mediassa esille tulleet näkökannat tukevat myös asetettua\nTausta-aineiston substanssi (alan erityispiirteet) tarkistukseen on osallistunut apteekkari Tarja Siirilä-Syrjä ja Apteekkari Margareta Salmi. Matemaattisten\nosuuksien tarkastuksen on hoitanut Yliopettaja Mikko Ranta.\nToimitetun materiaalin oikeellisuuteen on luotettu. Jotkut tulokset sisälsivät merkittäviä poikkeamia. Kohdassa 8.1 kuvio 1:ssa on merkittävä poikkeama Apteekki\nII kohdalla (2010 - 2011). Kohdassa 8.4 kuvio 4:ssä on merkittävä poikkeama Apteekki II kohdalla (2010 - 2011). Kohdassa 8.9 kuvio 9:ssä on merkittävä poikkeama Apteekki V kohdalla (2008 - 2011). Poikkeamat johtuvat mahdollisesti tiedonsiirtovirheistä toimitetussa alkuperäisessä materiaalissa.\nApteekin vahvuudet ja muutostarpeet\nApteekin palvelun tunnusmerkkejä ovat: vastuullisuus, osaaminen, yhdessä onnistuminen ja palveluhenkisyys. Vahvuuksina pidettiin myös asiantuntemusta, ystävällisyyttä, tilanteen hallintaa sekä ehdottomana ydinosaamisena on lääkkeiden\nkäyttöön liittyvä neuvonta. Muutosta kuitenkin tarvitaan avun- ja lisäpalvelun tarjoamisessa, tuloksellisuudessa ja asiakastilanteen hoitamisessa.\nUusien vahvuuksien löytäminen ja vanhojen hyödyntäminen entistä paremmin\nasiakaspalvelussa vaatisi myynnillisen koulutuksen lisäämistä. Liiketaloudellisen\najattelun ymmärtäminen ja liikeyrityksen keskeisten periaatteiden tuntemus auttaisivat henkilöstöä ymmärtämään paremmin oman työn vaatimuksen kokonaisvaltaisen osaamisen. Kaikkia ei ole luotu myynti henkisiksi ja valitettavaa onkin, että\nsuhteellisen moni farmaseuttisesta henkilöstä vastustaa muutosta ja suhtautuu negatiivisesti ajatukseen ”myyjä”. Apteekki on kuitenkin kauppa, se on erikoiskauppa kuten Alko. Apteekin toiminnan periaatteet poikkeavat kuitenkin perinteisestä\nliiketoiminta yrittämisestä, joten se asettaa lisää haasteita kehittää uusia tulosta\ntuottavia palveluita tai myyntiartikkeleita. Apteekkien pitäisi säilyttää arvostuksellinen asemansa, eikä siten ottaa sellaisia myynti artikkeleita, jotka eivät liity terveydenhoitoon välittömästi tai välillisesti tai joiden tehosta ole riittävää näyttöä.\nFarmasia-alan koulutus tulisi entistä enemmän kiinnittää huomiota muuttuneeseen\napteekki ympäristöön. Vakiintuneita käytänteitä on vaikea muuttaa, joten muutos\non tapahduttava koulutuksessa. Koulutuksen olisikin otettava paremmin huomioon työnantajan vaatimukset ja muuttuneet työolosuhteet. Huomioitava olisi myös\nuudet haasteet tietojärjestelmien tuntemisessa ja osaamisessa. Sähköisen reseptin\ntulemisen aiheuttamat muutokset ovat myös muuttaneet teknisen henkilökunnan\ntyönkuvaa. Perinteinen reseptin käsittely on jäämässä taka-alalle ja teknisen henkilöstön osallistuminen siihen käy mahdottomaksi, e-reseptin käyttöoikeuden\npuuttumisen vuoksi. Tekninen henkilöstö voi osallistua asiakaspalveluun vain rahastavana kassana ja farmanomien työn kuva keskittyy jatkossa asiakaspalvelun\npuolella itsehoito tuotteisiin. Teknisen henkilökunnan koulutuksessa pitäisi myös\nottaa paremmin huomioon muuttuneet olosuhteet ja lisätä taloushallinnon osaamisalueita, jolloin he voisivat paremmin osallistua kirjanpidollisiin ja myynnin\nseuraamiseen liittyviin töihin sekä huolehtia varastonhallinnan tehokkaasta käytöstä.\nPuhutaan uusista hyödyllisistä maksullisista palveluista, joita apteekki voisi asiakkailleen tarjota. Asiakkaiden on kuitenkin vaikea ymmärtää sitä, miksi palve-\nluista pitäisi maksaa, kun sen kuuluisi julkisen terveydenhuollon hoitaa. Uudet\npalvelut rikastuttavat toki henkilöstön työkuvaa, mutta palvelusta saatu hyöty ei\nkuitenkaan välttämättä kata niitä kuluja, joita palvelusta aiheutuu. Apteekkiin siirrettävien palveluiden suurin hyöty ja tarkoitus tuntuukin olevan julkisen terveydenhuollon työtaakan keventäminen. Tämäkin on yksi taloudellinen siirto, jolla\nyhteiskunta säästää omissa kuluissaan siirtäessään ne apteekin kannettavaksi.\nApteekin lisäpalveluille on tarvetta, reseptilääkkeiden hintojen alentuminen on\ntuonut paineita lisämyyntiin muilla keinoilla. Apteekkariliitto on kehittänyt potilasryhmäkohtaisia palvelukonsepteja apteekeille: inhalaatiohoidon tarkistus, lääkkeenoton muistutus palvelu, apteekin terveys-kontrolli, lääkityksen tarkistus, lääkehoidon kokonaisarviointi, apteekin astmapalvelu ja apteekin diabetespalvelu.\nSairaanhoitajan palveluita, kuten rokotukset, erilaiset verikokeet ja tikkien poistot\novat jo osa joidenkin apteekkien palveluita. Edellä mainitut palvelut tarvitsevat\nkuitenkin resursseja, niin tilojen kuin henkilökunnan osalta. Kattavatko palveluiden tulot kustannukset ja onko palveluilla edes mahdollisuus tuottaa voittoa tai\njäädäänkö tappiolle? Uusien palveluiden luomisessa ja aloittamisessa on aina riskinsä, jonka jokainen apteekki tulisi ennakoida. Asiakkaiden arvostus tuotettuihin\npalveluihin määrää myös osaltaan hintaa, jonka asiakkaat ovat valmiita siitä maksamaan.\nApteekin verkkopalveluun voi jokainen jäsenapteekki liittyä. Verkkopalvelua ylläpitää Apteekkariliitto yhdessä Anders Inno Oy:n kanssa. Verkkopalvelun kautta\nvoidaan hankkia vapaankaupan tuotteita sekä lääkkeitä tietyin rajauksin. Mikään\nulkoinen palvelu ei ole ilmaista, vaan siihen kuuluu aina kiinteät kustannukset sekä muita kustannuksia käyttöön liittyen. Jokaisen apteekin tulisikin tehdä oma\nkartoitus kuluista ja mahdollisista hyödyistä, ennen liittymistään, kun palvelu ei\ntoimi ilman työntekijää tai toimitilaa.\nYliopiston apteekki ylläpitää verkkoapteekkia. Verkkoapteekista voi tilata itsehoitolääkkeitä sekä reseptilääkkeitä voi ostaa sähköisellä reseptillä. Hallitus esityksissään on tuonut esille tasapuolisen kilpailun, jota lainsäädännön uudistuksilla\ntuettaisiin. Kautta aikain on Yliopiston apteekilla ollut toiminnassaan erioikeuksia\nmuun muassa oikeus lääkkeiden maahantuontiin sekä he toimittavat tuotteita yksi-\ntyisiin apteekkeihin myyntipalveluna. Yliopiston apteekit ovat hintakilpailun suhteen paremmassa asemassa kuin yksityiset apteekit, joten tasa-arvoisesta liiketoiminnasta ja kilpailusta ei voida puhua ainakaan tässä muodossa. (Apteekin hyllyltä. 1/ 2013).\nApteekki on muutoksessa ja tulee olemaan pitkään, koska lainsäädännön uudistukset eivät lopu viitehintajärjestelmään. Sähköiseen reseptiin liittyvät lait ovat jo\nkäytössä, sekä työn alla on Fimean tekemä ehdotus Sosiaali- ja terveysministeriölle uuden lääketaksan käyttöönotosta. Kehitteillä on myös muutoksia Kansaneläkelaitoksen lääkekorvaus perusteisiin.\nJatkotutkimuksen tähän aiheeseen voisi tehdä, jatkamalla samalla linjalla tämän\ntutkimuksen kanssa ja tutkia lainsäädännän muutoksia, jotka ovat tulleet voimaan\ntässä tutkimuksessa käytettyjen lainsäädännön muutosten jälkeen. Tarkempana\njatkotutkimuksena, voisi myös tutkia apteekkien henkilöstön määrän lisääntymistä\nja palkkakustannusten nousua tämän tutkimuksen ajankohdista, jolloin saadaan\nvielä tarkempaa tulosta apteekkien taloudellisesta tilanteesta. Edellä mainittuihin\njatkotutkimuksiin voitaisiin ottaa mukaan vuosi 2012 ja mahdollisesti myös vuosi\n2013, jolloin tutkimus kertoo tuloksen, joka on mahdollisimman lähellä nykyhetkeä. Tämän tutkimuksen laskennallisia kaavoja hyödynnetään jo kahdessa apteekissa, niin myynnillisen tuloksen, kuin palkkakustannusten seurannassa.\nApteekinhoidon käsikirja. 2011. PharmaPress Oy:n julkaisuja n:o 25. Multiprint\nApteekkari 4/2013. Lääkevaihdolla miljardiluokan säästöt. Pharma Press Oy.\nHE 100/2008. Hallituksen esitys. Säädös säädöstietopankki Finlexin sivuilla.\nViitattu 25.3.2013. http://www.finlex.fi/fi/esitykset/he/2008/20080100\nHE 107/2005. Hallituksen esitys. Säädös säädöstietopankki Finlexin sivuilla.\nViitattu 25.3.2013. http://www.finlex.fi/fi/esitykset/he/2005/20050107\nHE 108/2005. Hallituksen esitys. Säädös säädöstietopankki Finlexin sivuilla.\nViitattu 25.3.2013. http://www.finlex.fi/fi/esitykset/he/2005/20050108\nHE 165/2002. Hallituksen esitys. Säädös säädöstietopankki Finlexin sivuilla.\nViitattu 27.2.2013. http://www.finlex.fi/fi/esitykset/he/2002/20020165\nHE 700/2002. Hallituksen esitys. Säädökset alkuperäisinä. Säädös säädöstietopankki Finlexin sivuilla. Viitattu 27.2.2013. http://www.finlex.fi/fi/laki\nHE 97/2005. Hallituksen esitys. Eduskunnan asia-asiakirjahaku.\nViitattu 29.2.2013. http://www.eduskunta.fi/valtiopaivaasiat/he+97/2005\nKansaneläkelaitos Kela. Lääkekorvaukset. Viitattu 20.3.2013. http://www.kela.fi/\nKansaneläkelaitos Kela. Lääkevaihto- ja viitehintajärjestelmä.Viitattu 20.3.2013.\nKansaneläkelaitos Kela. Annosjakelu. Viitattu 3.6.2013.\nLaki Apteekkimaksusta 148/1946. Laki. Säädös säädöstietopankki Finlexin sivuilla. Viitattu 17.1.2013. http://www.finlex.fi/fi/laki/smur/1946/19460148\nLaki Lääkelain muuttamisesta 22/2006. Laki. Säädös säädöstietopankki Finlexin\nsivuilla. Viitattu 16.3.2013. http://www.finlex.fi/fi/laki/alkup/2006/20060022\nLaki Lääkelain muuttamisesta 80/2003. Laki. Säädös säädöstietopankki Finlexin\nsivuilla. Viitattu 14.3.2013. http://www. finlex.fi/fi/laki/alkup/2003/20030080\nLaki Lääkelain muuttamisesta 803/2008. Laki. Säädös säädöstietopankki Finlexin\nsivuilla. Viitattu 1.3.2013. http://www.finlex.fi/fi/laki/alkup/2008/20080803\nLaki Sairausvakuutuslain muuttamisesta 802/2008. Laki. Säädös säädöstietopankki Finlexin sivuilla. Viitattu 1.3.2013.\nLaki Sairausvakuutuslain muuttamisesta 81/2003. Laki. Säädös säädöstietopankki\nFinlexin sivuilla. Viitattu 1.3.2013.\n885/2005. Laki. Säädös säädöstietopankki Finlexin sivuilla. Viitattu 3.3.2013.\nLast, E. Tobin, H. & Turner, N. 2002. Generics 2002: A Concise Guide. PPR\nLääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus (Fimea). Viitattu 5.4.2013.\nLääkelaki 395/1987. Laki. Säädös säädöstietopankki Finlexin sivuilla. Viitattu\nManu, E. Paasikoski, S. & Rauha, J-P. 2002. Farmaseuttista latinaa. Yliopiston\nfarmasiakunta ry, Helsinki\nMartikainen, J.E. Koskinen, H. Maljanen, T. & Saastamoinen L.K. 2013. Lääkkeiden hintojen ja kustannusten kehitys. Lääketietoa Fimeasta 1/2013.Erweko Oy,\nMeidän Apteekki 1/2013. Pharma Press Oy. Libris Oy, Helsinki\nOlli, M. 2010. Menetetyt Apteekit. Pharma Press Oy:n julkaisuja n:o 19. WS\nPeura S. (toim.) 2003. Lääkevaihto apteekissa, Geneerisen substituution toteuttaminen. Suomen apteekkariliiton julkaisu n:o 56, Helsinki\nPeura S. (toim.) 2009. Viitehintajärjestelmä ja sen toteuttaminen apteekissa. Suomen apteekkariliiton julkaisu n:o 70, Helsinki\nPharmac Finland Oy. Viitattu 3.6.2013. http://www.pharmac.fi/\nRinnakkaislääkkeet. Viitattu 3.4.2013. http://www.xn--rinnakkaislkkeet-5nba.fi/\nSairausvakuutuslaki 364/1963. Laki. Säädös säädöstietopankki Finlexin sivuilla.\nViitattu 2.3.2013. http://www.finlex.fi/fi/laki/alkup/1963/19630364\nSosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valvira. Viitattu 3.4.2013.\nSosiaali- ja terveysministeriö STM. 2013a. Sosiaali- ja terveydenhuollon järjestelmä Suomessa. Viitattu 27.4.2013.\nSosiaali- ja terveysministeriö STM. 2013b. Lääkkeiden hintalautakunta (hila).\nViitattu 27.4.2013. http://www.stm.fi/stm/neuvottelukunnat/hila/etusivu\nSosiaali- ja terveysministeriön esitteitä 2009:3. Viitattu 4.4.2013.\nStVM 32/2005vp. Sosiaali- ja terveysvaliokunnan mietintö. Eduskunnan- ja asiakirjahaku. Viitattu 2.3.2013.\nTerveydeksi lehti 3/2012. Lääkkeiden ja elintarvikkeiden hintavertailu 2005-2012.\nViitattu 3.5.2013. http://www.digipaper.fi/terveydeksi/98956/\nTerveydenhuollon- ja hyvinvoinninlaitos THL. Viitattu 3.4.2013.\nTilastokeskus. Tilastokoulu: indeksit. Viitattu 19.11.2012.\nYliopiston Apteekki 1/2013. Apteekin hyllyltä. Forssa Print Oy, Tampere\nApteekki Vuodet Rec.määrä Ostoker.\n115,5642 104,51166 140,593295\n2010 116,66577 104,73062 126,164425\n2011 116,33818 104,54053 133,529893\n107,09425 108,26958 101,250657 387,7979353\n112,56568 114,40468 91,0801133 453,1345028\n102,47041 104,45961 84,9400996 434,8937991\n109,42628 108,18407 110,109072\n112,5387 109,15829 104,088055\n113,36687 109,55585 105,379707\n106,5868 109,88116 114,819998\n105,33453 107,85297 102,024138\n105,86043 107,59323 115,01303\n101,95192 102,98814 104,431229\n99,865111 103,14541 93,5390904\n102,22963 102,1534 94,1578427\nApteekki Vuodet Eläin.rec\n2008 72,401914 126,14617 121,658178\n2010 99,401166 139,52858 108,14177\n2011 87,616456 142,08762 114,777366\n96,989717 109,8654 94,5435031\n111,01999 127,41082 80,9128623\n93,426534 126,68459 82,8923179\n126,24811 120,98492 100,623977\n108,65723 154,98149 92,4908994\n92,572996 160,8017 92,9545859\n66,886714 128,38296 107,724408\n62,827348 152,20936 96,8572598\n79,29986 162,41842 108,645908\n87,382223 123,44768 102,431845\n91,748638 144,9879 93,6654343\n92,265506 152,10814 92,1042604\nKOOSTE AIHEESEEN LIITTYVISTÄ ARTIKKELEISTA\nSuomen apteekit pulassa\nEtelä-Suomen Sanomat kirjoittavat 2.8.2010. Monen apteekin tulevaisuus on vaakalaudalla. Vaikein tilanne on syrjäseuduilla sijaitsevilla pienillä apteekeilla. Viime vuosina apteekkien tuloihin on vaikuttanut mm. halvat rinnakkaislääkkeet ja\nKela-korvattavien lääkkeiden viitehintajärjestelmä. Suurten kaupunkien apteekit\novat voineet lisätä tuloja vapaasti hinnoiteltavilla tuotteilla, kuten esim. kosmetiikalla, tätä mahdollisuutta ei ole syrjäseudun apteekeilla väestöpohjaan viitaten.\nApteekkariliiton toimitusjohtaja Ilkka Oksalan mielestä oheistuotteiden myynnistä\nei pitäisi tulla pääasia apteekin toiminnalle. Valtio haluaa muuttaa apteekkien ansaintalogiikkaa ja STM:n asettama työryhmä pohtii, voiko apteekkien kate muodostua muustakin kuin lääkkeen hinnasta. Työryhmä pohtii myös vastausta, miten\nkoko maan lääkehuolto voidaan jatkossa turvata ja syrjäseutujen apteekkien toiminta kannattavana. (Uusi-Suomi 2010).\nKalliit lääkkeet halvemmiksi\nTurku, Turun Sanomat kirjoittivat jos Fimean lääketaksauudistus toteutuu, edullisimmat lääkkeet kallistuisivat muutamilla kymmenillä senteillä ja kalliimmat\nlääkkeet puolestaan laskisivat tuntuvasti. Ylijohtaja Sinikka Rajaniemi Fimeasta\nsanoo, että apteekin saama kate on kohtuuttoman suuri kalliissa lääkkeissä. Apteekkariliitto puolestaan pelkää uudistuksen tekevän reseptilääkkeiden myynnin\nkannattomaksi. (Pohjalainen 3.11.2011).\nApteekkien saama kate kalliimmissa lääkkeissä lisää liikevaihtoa huomattavasti ja\nsiten myös vääristää oikeaa tulosta. Kun apteekkimaksu ja liikevaihtovero lasketaan pois, niin lopullinen saatu hyöty jää pienemmäksi, kuin esimerkiksi keskivertohintaisesta lääkkeestä. Viitehintajärjestelmän sisälle lasketut lääkkeet puolestaan\nalentavat apteekin tulosta ja jos niiden varassa on apteekin tulos voi se hyvinkin\njäädä tappiolliseksi, huomioon ottaen mm. kalliit palkkakustannukset.\nHelsinki, Tilastokeskuksen laskema lääkkeiden tukkuhintaindeksi laski viimevuonna 1,5 %. Kuluttaja indeksi puolestaan samanaikaisesti nousi 3 %. Reseptilääkkeet halpenivat ja itsehoitolääkkeet kallistuivat. Lääkkeiden hintoja laski hintakilpailu, patenttien päättymiset ja viranomaispäätökset. Lääkkeiden hinnat ovat\nlaskeneet n.20 % viimeisen kymmenen vuoden aikana. (Pohjalainen 9.2.2012).\nSäästöt ovat väärä lähtökohta\nPohjalainen on haastatellut apteekkineuvos Marcus Ollia, joka on nähnyt lääkekorvausjärjestelmän alusta alkaen 1960- luvulta asti ja on sitä mieltä, ”että vuosien varrella se on keikahtanut kalliisti päälaelleen”. STM tarkoituksena on saada\nvaltiolle säästöjä supistamalla lääkekorvausten perusteita. Marcus Ollin mielestä\nuudistus ei ole tarpeeton, mutta kokee ongelmaksi uudistuksen ensisijaisen tavoitteen eli saada säästöjä. Sen sijaan voitaisiin keskittyä uudistamaan varsinaista järjestelmää, mutta siihen ei ole poliittista tahtoa vaikka mietinnöissä korostetaan\nrakenteen muuttamista. Marcus Olli sanoo: ”Nyt kaksi kolmasosaa korvauskuluista johtuu erityiskorvauksista, tähän eivät poliitikot uskalla puuttua”. Marcus Ollin\nmielestä lääkekorvauksen pohjana pitäisi olla aina lääke eikä sairaus mihin sitä\nkäytetään. Lääkekorvausten perusteiden supistamisella kaavailtua säästöä (113\nmiljoonaa euroa) on pikkuraha siihen verrattuna mitä valtion on saanut säästöjä\nlääkevaihdoin hintakilpailulla (500 - 600 miljoonaa euroa) eli huomattavasti arvioitua enemmän. Marcus Olli kiistää oletuksen, että apteekki olisi apteekkarille\naina kultakaivos ja verotietoja ei pitäisi tuijottaa. Lääkekorvausuudistus esityksen\nosana on myös tukkuhintojen 5 % alennus, joka Marcus Ollin mielestä väistämättä\nnäkyy apteekkien taloudessa. Apteekin elinvoimaisuuteen vaikuttavat oleellisesti\nmyös ympärillä olevat palvelut mm. lääkäritilanne. (Pohjalainen 20.2.2012).\nLääkekorvausten omavastuu ei tulisi lasten lääkkeisiin\nSTT, Helsinki. Lääkekorvaus työryhmä on luovuttanut 10.1.2013 ehdotuksensa\nsosiaali- ja terveysministerille. Lääkekorvauksiin ehdotetaan enintään 50 euron\nalkuomavastuuta, joka ei kuitenkaan koskisi alle 18vuotiaita. Kertyvää alkuomavastuuta käytettäisiin lääkekaton alentamiseen n.140 euron verran. Alkuomavas-\ntuun käyttöönotto lisäisi vähän lääkkeitä käyttävän (pari reseptilääkettä vuodessa\nhakevan kohdalla) kustannuksia ja alentaisi paljon lääkkeitä käyttävän asiakkaan\nosuutta, koska Kela laskelmissaan on käyttänyt 500 euron vuosittaista lääkekattoa.\nNäin voidaan tasoittaa paljon lääkkeitä tarvitsevien kustannuksia. Työryhmän\nenemmistö halusi säilyttää nykyisen järjestelmän, jossa korvauksen perusteena on\nsairaus. Farmasialiiton ja Lääkäriliiton kanta on, että koko korvausjärjestelmä pitäisi uudistaa kustannusperusteiseksi (mitä Marcus Olli jo 20.2.2012 Pohjalaisen\nhaastattelussa toi ilmi). Lääkekorvaustyöryhmä päätyi myös ratkaisuun, että edelleenkin rokotus- ja sairauksien ehkäisyyn käytettävät lääkkeet jätetään korvauksen\nulkopuolelle. Valtiovarainministerin mielestä työryhmän esitys ei säästä pysyvästi\nrahaa ja ministeriö vaatiikin tehtäväksi rakenteellisia muutoksia lääkekorvausjärjestelmään. Sosiaali- ja terveysministeri toivookin nopeaa lausuntokierrosta, jotta\nuudistus saataisiin eteenpäin ja voimaan jo vuonna 2015. Lääketeollisuuden mielestä lääkekorvaus uudistusesitys ei tue uusien tehokkaiden lääkkeiden markkinoille tuloa, eikä siten myöskään potilaiden saataville. Lääkerintamalla on menossa myös monia muita uudistusajatuksia mm. koskien lääketaksaa ja apteekkimaksuja. (Pohjalainen 11.1.2013)\nApteekista tuli pankille riski\nApteekin pitäminen ei ole niin kannattavaa, kuin ennen ja pankit ovat viime aikoina kieltäytyneet myöntämästä lainoja. Ilmiö on täysin uusi ja ei ole niinkään yksilöön kohdistuva vaan koko apteekkialaa. Aikaisemmin pankit ovat myöntäneet\napteekin ostoa varten n.80 % apteekin kauppahinnasta. Tällä hetkellä lainan osuus\non n. 20 - 30 %. Muutamissa tapauksissa yrityskiinnitystä ei ole myönnetty lainkaan. Joidenkin pankinjohtajien mielestä apteekin omistaminen on kuin pään laittaisi giljotiiniin. Eteen on tullut tilanne, ettei ilman omaa pääomaa kannata edes\nhaaveilla apteekin perustamisesta. Lisäksi monella on puutteita taloudellisessa\nosaamisessa ja tämä kun yhdistetään apteekkialan yleiseen tilanteeseen, niin yhtälöksi saadaan varsinainen katastrofi. Ensimmäiset apteekkikonkurssit on jo nähty\nja tulevaisuudessa niitä tulee lisää. (Apteekkari 1 – 2/2013. Suomen Apteekkarilehti).\nItsehoitolääkemyynnin liikevaihto / itsehoitolääkepakkaus\nApteekin kate (myyntikate 2, keskiarvo *)/ itsehoitolääkepakkaus\nKustannukset / itsehoitolääkepakkaus\n*keskiarvoapteekin myyntikate apteekkimaksun huomioimisen jälkeen\nKate / pakkaus\nKustannukset / pakkaus\nReseptilääkemyynnin liikevaihto/resepti *\nApteekin kate (myyntikate 2, keskiarvo **)/ resepti\nKustannukset / resepti\n*sisältää myös Kelan ostokertapalkkiot\n**keskiarvoapteekin myyntikate apteekkimaksun huomioimisen jälkeen\n38,66 41,33 44,85\n31,83 34,02 36,90\n7,33 7,81 8,18\n5,49 6,09 6,14\nApteekki Apila Visuaalisen ilmeen uudistaminen\nSelvitys kosmetiikan myyntiä tukevan täyden- nyskoulutuksen tarpeesta apteekeissa Huvinen, Sanna\nKosmetiikan raaka-ainekoulutus apteekin henkilökunnalle Aaltonen, Susanna 2013 Tikkurila