Leena Lumi: tammikuuta 2011\nToukokuussa vuonna 2006 seisoin pilvettömän, sinisen taivaan alla ja aloin puhua isästäni, joka oli kuollut yli kaksi vuotta aiemmin. Kun avasin suuni, aloin vapista rajusti. Vapisin tuona päivänä, ja sen jälkeen olen vapissut muinakin päivinä. Minä olen vapiseva nainen.\nNäin kirjoittaa Siri Hustvedt teoksessa Vapiseva nainen – Hermojeni tarina (The Shaking Woman or A History of My Nerves, Otava 2011, suomennos Kaisa Sivenius), jossa hän suorastaan maanisella, pohjoisella sisulla, tutkijan ja salapoliisin ottein, mutta verbaalisella taituruudella lähtee etsimään omaa itseä, vapisevaa naista, joksi hän on käsittämättömästi muuttunut. Etsijänä hän taituroi psykologisten termien ja tutkimusten historiassa ja nykypäivässä sekä vastaanottaen että hyläten eri ratkaisumalleja, joihin voisi lokeroida oman vapisevan minänsä. Tällä matkalla hän kohtaa monia lahjakkaita runoilijoita, prosaisteja ja muita kuuluisuuksia, jotka ovat varsin mystisistä oireistaan huolimatta kirjoittaneet itsensä kuolemattomien tähtitaivaan ikikuuluisuuteen.\nLukiessani Sirin kirjaa aloin itse vapista, sillä löytyi liikaa sattumuksia. Toistoja. Mennyttä. Nykyisyyttä. Siri kuuli ensimmäisen kerran ’ääniä’ jo yksitoistavuotiaana ja minulla oli aivan sama. Se ääni ei ole ajatus, vaan se on todellakin ääni. Siri on kärsinyt järkyttävästä migreenistä melkein koko ikänsä, niin myös minä. Ja sitten tämä Sirin lause:\nKuinka monta kertaa olen tavannut ihmisen ja tiennyt välittömästi, että jotakin on vialla?\nJuuri ennen kuin aloitin Vapisevan naisen, puhuimme mieheni kanssa tapauksesta, jolloin olimme samassa huoneessa yhteiskunnallisesti varteenotettavan ja vastuullista työtä tekevän ihmisen kanssa. Ihoani alkoi polttaa ja happi loppui. Olimme vieraassa kaupungissa ja pyysin päästä kadulle, ulos, raikkaaseen ilmaan. Mieheni tuli mukaani ja kun olin ulkona, joku sanoi minun äänelläni: Hän kavaltaa. Meni kaksi kuukautta ja niin se oli!\nMigreeniaura saa Sirin joskus kokemaan auvoisaa maailmaan sulautumista, kun taas vapiseva nainen halkaisee hänet kahtia. Hän myös tuntee sanojensa irtautuvan ja leijailevan vieraalle maaperälle, kuin ne olisivat peräisin näkymättömiltä toisilta. Mutta hän ei ole yksin, sillä oppineissa ja etenkin taiteilijoissa ja kaikkein eniten runoilijoissa on paljon mystisyyttä, jossa kuullaan ääniä, koetaan automaattikirjoitusta ja joskus myös nähdään ’näkyjä’. Usein nämä tapahtumat sijoittuvat kiihkeän luomisen vaiheisiin. Luettelo näistä suurista nimistä on valtaisa, mutta Hustvedt mainitsee vain muutamia, joiden joukossa Rainer Maria Rilke ja sufirunoilija Rumin! Miksi juuri Rilke ja Rumin, jotka ovat järisyttäneet minua eniten viimeaikoina? Sattumaa sanoo järki, mystiikkaa sanoo tunne. Siri itse kokee monien mainitsemiensa mestarien tuotannon näin:\nOma käsitykseni maanisten potilaiden – ja itse asiassa kaikkien psykoottisten potilaiden teksteistä – on, että sekä heidän runoutensa että proosansa on paljon värikkäämpää, musikaalisempaa, nokkelampaa ja omaperäisempää kuin niin sanottujen normaalien ihmisten.\nVapiseva nainen kuljettaa meitä ihmisen hermoissa, aivolohkoissa ja neurotieteen tutkimuksen salakäytävillä kuin olisimme jännittävässä seikkailussa. Hetkeksikään ei kirjailija irrota otettaan lukijasta kun koemme Aspergerin oireyhtymää, migreeniä, epilepsiaa, maanisdepressiivisyyttä, skitsofreniaa, hyperventilaatiota, Touretten oireyhtymää ja hysteriaa. Hysterian kohdalla muistin taas intohimoisen paneutumiseni lukion psykologiaan ja matkani siitä lukemaan kaiken eräästä kuuluisasta tutkijasta, sillä Siri on kiinnostunut nimenomaan Freudin tutkimuksista hysterian saralla. Nykypäivinä Freud on osin väärinymmärretty, osin suotta syrjään työnnetty, sillä hän todellakin tiesi, mistä kirjoitti. Ehkä eräät hänen unien tulkintansa ovat vaikuttaneet monille liian vaikeilta käsittää…tai hyväksyä.\nMiten vapiseva kirjailijamme selviää? Kaikkea en paljasta, mutta apua esiintymistilanteisiin tuo eräs lääke ja keino yrittää hyväksyä asia. Kuitenkaan kumpikaan, häntä hoitava psykoanalyytikko-psykiatri kuin ei myöskään neurologi, osaa kertoa Sirille, kuka vapiseva nainen on. Kuka on hänen itse? Minä, das Ich, eng. ego. Id eli ’se’ (das Es), superego eli ‚yliminä (das Über-ich)…täällä harhailee lahjakas kirjailija etsien itseään muassaan hiukan huvittavakin lausunto, että hänellä on kuusikymmenvuotiaan naisen hermot. Sirin äiti muuten sanoi tyttärelleen, kun tämä oli lapsi. että ’hän oli liian herkkä tähän maailmaan’. Voi, kuulostipa tutulta! Kuin myös se, että eräs toinenkin on viettänyt suurimman osan ’Lassien’ jaksoista WC:ssä, koska ei kestä mitään väkivaltaa, vaan tuntee uhrien piinan itsessään. Ja miten mielenkiintoista, että Hans Christian Andersenin Varjo mainitaan, sillä sitä animaatiota en unohda ikinä: "Varjo oli nyt herrana ja herra oli varjona."\nJa nyt toivoisin niin kovasti, että Siri lukisi tekstiäni, sillä lähetän viestin. Kirjailija, joka on kirjoittanut Kaikki mitä rakastin. Nainen jota saan kiittää siitä, että nukahdan mustakarhujen huhuiluun…sillä jos minulta kysyttäisiin, sanoisin että:\nSiri Hustvedt on äärimmäisen intuitiivinen, empaattinen ja lahjakas henkilö, jonka kaikki oireet johtuvatkin vain ja ainoastaan tästä seikasta. Mutta enhän minä kirjoittanut tätä? Enhän sanonut että näin on? Joku toinen kirjoitti sen puolestani. Joku muu. Ei itse.\nSilti: Aina on olemassa la belle indifférence. Järkyttävä menetys, joka jää tunnistamatta, koska sitä pitää vaistomaisesti matkan päässä. Sitä ei halua nähdä, sillä se oli liian hirvittävää.\nLöi railo läpi mieleni –\nSe aivot halkaisi –\nOmpelin – sauma saumalta –\nEn saanut ehjäksi.\n- Emily Dickinson –\n(suomennos Johanna Venho)\nOsallistun tällä kirjalla Nooran Mieleni on rajaton -haasteeseen.\n53 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nLeena Lumi blogi täyttää kaksi vuotta 14.2.2011. Juhlimiseen on kolme syytä: blogin syntymäpäivä, ystävänpäivä ja kävijämäärä on nyt yli 200 000! Siitä kiitos lämmin teille kaikille♥ Juhlan kunniaksi leivoin teille tämän karpalokakun ja avaan arvonnan, jossa palkintona on luonnollisesti kirjoja. Arvontaan voi osallistua vastaamalla tähän postaukseen ja arvonta-aika on 13.2. klo 12 asti. Samana päivänä ilmoitetaan voittajat, sillä otamme pienen förskotin ystävänpäivään ihan onnettaren eli Lumimiehen läsnäolon takaamiseksi.\nArvontalippuja saa yhden osallistumalla tähän ja ilmoittamalla nimensä tai nimimerkkinsä. Pelkkänä anonyyminä ei voi esiintyä. Toisen arpalipun saa, jos on vakilukijani tai kirjautuu siksi. Kolmannen arpalipun saa linkittämällä arvontani. Olkaa siis ystävälliset ja ilmoittakaa selkeästi, monellako olette mukana.\nLinkitykseen voitte käyttää mitä tahansa näistä kolmesta kuvasta.\nPalkintoja on kolminkertaisen juhlan takia KUUSI! Kolme ensimmäistä ovat Elif Shafakin Rakkauden aikakirja (Gummerus), Vuoden luontokuvat 2010 (Suomen Luonnonvalokuvaajat ry/ WSOY) sekä Nauti kodistasi (WSOY). Seuraaviksi olen ajatellut jännityskirjaa Peter Jamesin Kuoleman kanssa ei kujeilla (Minerva Crime), Donald Spoton Marlene Dietrich - Sininen enkeli (Ajatus Kirjat) sekä Tessa Kirosin Minun Venetsiani (WSOY).\nOlen melkein kasvanut kiinni tähän koneeseen, mutta en ihan, joten kommenttinne näkyvät vasta, kun olen niitä avaamassa. Ne eivät siis ole kadoksissa elleivät heti näy, vaan minä olen silloin poissa. Pyrin myös seuraamaan kommentteja ja 'kuittaamaan' ne, sillä se helpottaa minun pysymistäni ajan tasalla ja varmistaa kaiken menevän oikein.\nTänään on loistoilma, joten mennään kaikki nauttimaan suurenmoisesta talvesta niin kauan kuin lumi vielä on puhdasta, valkeaa ja tuoksuu oikealta talvelta. Mekin lähdemme kuvaamaan omaan puutarhaan kera Hänen Majesteettinsa. Otamme termosmukeihin kaakaot ja nautimme tästä päivästä ja lumen valosta.\nMukavaa sunnuntain jatkoa ja innokasta osallistumista arvontaan!\nLähettänyt Leena Lumi klo 11.22\n208 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nHaluaisin vielä sanoa, että kuvassa keittiö, joka todella miellyttää. Siis vaikka olen aina sanonut, että minulle ei ikinä tule valkoista keittiötä, niin tämän kuvan nähdessäni muistin, miten Bessu aina muistuttaa minua: "Leena, never say never." Onneksi toteutimme avohyllyt. Siis tässä on kuitenkin niitä juttuja parikin, jotka minulla jäi toteuttamatta kun teimme valtaisan työlään remonttimme. Silmiinpistävin asia on katto. Meidän piti tehdä juuri tuollainen katto, mutta voimat loppuivat, sillä saunaosastoremontti odotti...Voit lukea meidän remonteistamme täällä ja täällä. Niissä oli sen verran komediaakin mukana, että juttuni löysin ainakin Suomelan nettisivuilta ja on näistä tehty yksi lehtijuttukin. Siis vanha roosa ja pinkki humalluttavat minut. Tilasin Ilonalta Sateenkaarentaa liikkeestä aivan hurmaavia pinkkejä astiapyyhkeitäkin ja yksi roikkuu esillä juuri kuten kuvassa.\nJa sitten muuta. Pysykää linjoilla, sillä sunnuntaina julistan arvonnan alkavaksi. Aika on kaksi viikkoa ja kyseessä on blogini 2-vuotisarvonta. Minä aloitin ystävänpäivänä 14.2.2009. Siis arvonnasta tarkemmin tulevana sunnuntaina.\nToivotan teille oikein lumoavaa viikonloppua ja kiitän kuluneesta viikosta♥\nPS. Siis minulla on tapana laittaa joku perinteisempi viikonloppukuva, kuten nukkuva vauvakarhu tms. ja sitten soittaa jotain. Nyt on siitä outo juttu, että mielessäni pyörii vain yksi kuva ja se liittyy Pasi Ilmariin - taas! Eikun siis Harjukaupungin salakäytäviin. Jos kuva ja musiikki kohtaavat, voipi tulla vielä jotain, mutta tähän asti nyt näin.\nLähettänyt Leena Lumi klo 15.27\nTämä kirja esittelee valikoiman tyylikkäitä koteja alkaen Ilkka Suppasen minimalistisesta unelmahuvilasta Ahvenanmaan saaristossa Anja Alfierin koristeelliseen naiselliseen asuntoon keskellä Kööpenhaminaa. Nämä kaksi ovat ulkoisesti valovuosien päässä toisistaan, mutta silti tunnistettavasti pohjoismaisia – jokin illusorinen ominaisuus liittää ne yhteen. Ominaisuus saattaa olla pohjoisten seutujen ainutlaatuinen valo, joka kietoo tilat unenomaiseen, aavistuksen surumieliseen verhoon. Tai kenties kyseessä on asukkaiden hellittämätön valonkaipuu: maissa, joissa ihmiset elävät kuukausitolkulla puolihämärässä, jokainen tekee kaikkensa vangitakseen kotiinsa pienimmänkin auringonpilkahduksen.\nSara Norrmanin kirjan 20 valoisaa ja viihtyisää kotia Skandinaviasta (Simply Scandinavian, WSOY 2010, suomennos Eija Kämäräinen) johdanto on yhtä ylimaallisen upea kuin on pohjoisen valo. Luin koko johdannon miehelleni ääneen, koska se oli niin kaunis! Kaunis on kirjakin ja jotenkin kotoisa vaikka liikutaan pienestä Norjan etelärannikon Brekkestøn kustavilaistyylisestä kodista Suomeen Aki Wahlmannin Villa Ninan huvilan Alvar Aalto tunnelmiin ja paljon muuta siltä väliltä. Kaikkia näitä asuntoja yhdistää tietty tyylikäs käytännöllisyys, vaaleuden harmonia, runsas puun käyttö, mutta myös katseenvangitsijavärit ja tietty kansainvälisyys. Väreistä pitävät huolen vaikkapa Marimekon isokuvioiset, vahvan väriset tekstiilit ja kansainvälisyyttä tuovat matkamuistot, joita on Buddhan patsaista afrikkalaisiin pääkoristeisiin.\nKirja on hyvin kaunis ja tyylikäs, mikä sisustuskirjalle sopiikin. Teksti ja upeat kuvat tarjoavat toinen toistaan houkuttavampia interiöörejä, joissa ei kaihdeta vanhaa ja kulunutta, vaan kaikki rapistunut on oikein arvossaan. Teos jakaantuu osiin Eleganttia yksinkertaisuutta, Vintage-henkisyyttä, Pidättyvää moderniutta ja Ajanmukaista rustiikkia. Luonnollista on, että tämä kirja ei sisällä tummaa raskasta sisustusta, josta Suomessa alettiin luopua jo 1950-luvun puolivälissä. Piti saada ’valoa’ niin ulkoa kuin sisustuksen vaaleista pinnoista. Luonnon valo on se ratkaiseva tekijä, ei keinovalo.\nValoa heijastavina esineinä suositaan usein hopeisia kynttilänjalkoja ja vaaleasävyistä keramiikkaa. Tilantuntu ja esteetön liikkuminen sekä näköyhteys huoneesta toiseen ovat myös osa valoisan, avaran tuntuisen skandinavisen tyylin luomista. Käytännöllisyys leimaa myös olemista. ’Vähemmän on enemmän’ toteutuu täydellisesti tässä pohjolan koteja sekä huviloita esittelevässä kirjassa. Viihtymystä on myös se, että koti on kuin osa luontoa. Toisissa isot ikkunat saavat todellakin aikaan tunteen, että asutaan luonnossa, ulkona. Ollaan osa metsää, kalliota ja merta. Siis vaaleaa paljon, mutta se ei tarkoita suinkaan väritöntä. Katseenvangitsija voi olla vaikka isokokoinen maalaus, joka heijastaa asukkaan omaa voimaväriä.\nViehtymys vaaleisiin ja murrettuihin sävyihin näkyy miltei joka kodissa. Skandinaavisen interiöörin voi sisustaa millä värillä tahansa – kunhan väri on valkoinen. Valkoiselle paletille mahtuu laaja kirjo sävyjä, jotka ulottuvat häikäisevistä vitivalkoisista kustavilaisajan pehmeisiin helmenharmaisiin – sävyjä lienee yhtä paljon kuin inuiteilla on ilmaisuja lumelle.\nAki Wahlmannin kodissa löydämme suunnittelumme kultaa eli Alvar Aaltoa ja Olli Mannermaata. Myös sen Aallon klassikkotarjoiluvaunun. Yleensä ottaen Skandinavia seuraa nimekkäissä muotoilijoissa maailmalla heti Italian jälkeen eikä ihme, sillä meillä on paljon puuta, luontoa ja valon taikaa sekä kyky yhdistää tuo kaikki sekä toimivaksi että kauniiksi asuintilaksi. Pohjoisesta löytyy myös rohkeus yhdistää uutta ja vanhaa, kotoista ja eksoottista. Ja meillä puukin kaartuu nojatuolien käsinojiksi ja tietty taiteellinen bohemius taikoo kädenkäänteessä lamppupöydän vaikka ylimääräisistä kirjoista!\nTuntuuko sinusta koko ajan, että tavaraa on liikaa? Kun avaat vaatekomerosi ovet, pursuavatko sieltä vastaan vaatevyöryt, joista osan olemassaoloa et edes muista, puhumattakaan, että olisit niitä yllesi pukenut? Onko sinulla miltei maaninen tapa ostaa tyylikkäitä, isoja pajukoreja kansilla ja miinoittaa niillä koko talo vain kätkeäksesi sinne kesätuolien tyynyjä, tärkeitä sisustuslehtiä vuosikymmeniltä, VHS-kasetteja, koska vanhalla television romulla, joka käyttämättönä kököttää apukeittiön työtason tilaa viemässä, voi joku vielä joskus katsoa ne kaikki tuhat filmiä, jotka ovat rakkaita, vanhoja lemppareitasi?\nMinä kärsin tavarasta ja olen jo kauan hokenut 'vähemmän on enemmän'. Sitten laskin kaikki puseroni ja menin ihan lukkoon. En aio ilmoittaa teille lukua, mutta sen kerron, että olen nyt vaateostolakossa. Vaateostolakko on kuitenkin mielettömän hidas keino tehdä tilaa. Joku voi heittää ehjiä vaatteita pois tai viedä kierrätykseen. Viime mainittuun olen pystynyt rajoitetusti, sillä minusta aina tuntuu, että viimeistään kun remontoimme tätä kirjasto/toimistoani, tarvitsen kymmenen erilaista rönttispaitaa ja kymmenet rönttisfarkut...\nJa sitten on olemassa sellainen sairaus kuin mukimania. Olen nyt oikeasti tehnyt siitä diagnoosin! Tämä on erittäin vakava tauti, sillä se tarttuu toiselta toiselle. Bessu tartutti tämän minuun. Hän on kerännyt jokaikisen muumimukin, mitä ikinä on julkaistu. Kun hän rakensi uuden talon, keittiöön tuli ihan oma valtaisa hylly vain muumimukeille. Eikä hän rajoitu muumeihin, ehei. Mukeja on joka lähtöön. Ennen kuin huomasinkaan, olin itse keräämässä muumeja, sitten tuli se yksi uskomaton sarja, joka on tehty riisiposliiniin, jonka koristelu on Englannista ja jota on maailmalla myynnissä vain tietyissä maissa. Kopioita kiertää, mutta Bessu ja minä erotamme heti aidon, 'oman löytömme'. Ja sitten on antiikkimukit ja yhdet Saksasta löydetyt jännittävät ja sitten tietty vielä Teeman punaiset mukit ja nyt valkoiset KoKot...ja silti näen unta Taika-sarjan sinisistä mukeista...Siis: Tämä on sairaus, jonka seurauksena kellarimme täyttyy mukeista, sillä eiväthän ne kaikki voi mahtua uuteen, minimalistiseen keittiööni, jonka tarkoitus on olla käytännöllinen ja country. Nykyään kierrämme Bessun kanssa kaukaa Kodin Ykkösen mukiosaston. Jos toinen erehtyy siihen suuntaan, toinen toimii tukihenkilönä, joka vieroittaa. Olemme kaupassa kuin siamilaiset kaksoset, sillä ei voi luottaa yhtään toiseen - eikä omaan itseesnä.\nKodissamme vain vierasmakuuhuone on remontin jälkeen täydellisen rauhoittava, sillä laskin mitä sinne saa tulla, eikä luku ole ylittynyt kertaakaan. Siellä käyn välillä lepäämässä turkoosin Laura Ashleyn tapetin huomassa ja ihmettelen, miksi huone on nimeltään Amsterdam. Miksei Locarno tai Galway? Tai Salzburg?\nEilen kävin Petriinalla ja siellä oli selkeät ohjeet, miten päästä eroon energiaa ryöstävästä roinasta, liiasta tavarasta ja siitä rasittumisesta, jota ylitsepursuavat komerot aiheuttavat. Mene katsomaan Petriinan hoitokuuri tänne\nUskokaa tai älkää: Vähemmän on enemmän!\nLähettänyt Leena Lumi klo 9.38\nSiis anteeksi nyt, että mennään näin nopeasti. Tänään piti tuon Birgitan upean kuvan ja Xiabon runon jäädä edes ylitse yön kuin rauhoittamaan tätä päivää ja kolkuttamaan mieliä monesta maailman vääryydestä, mutta tämä vilkas, maallinen blogielämä kulkee nopeammin kuin luotijuna. Nyt on Hannella arvonta ja tämä viehättävä kuva on hänen blogistaan. Kaikki tietenkin haluavat osallistua, joten menkää tänne\nHuomenna vapautamme energiaa erään idearikkaan blogiystävämme avulla, sitten tulee sisustuskirja ja vähän puhetta siitä, mitä tapahtuu sunnuntaina...\n(Kun Hanne aikanaan löysi blogini yksi hänen ensimmäisiä kommentejaan oli: "Leena, mua huimaa...tämä sun vauhti." No, ei se mitään, nyt minuakin jo huimaa;-)\nLähettänyt Leena Lumi klo 20.09\nviemään yli rajan\nja kohtaamaan sinun puheesi\nkun tuuli pyyhkii ohi\nyö kirjoittaa omalla verellään\njoka muistuttaa minulle\nettä jokainen sana on viimeinen\njää sinun sisälläsi\nsulaa tulen myytiksi\nraivo kivettyy kiveksi\nodottamatta kahdet rautakiskot\nlampun valoa vasten, ikuinen ele\njoka jäljentää sinun varjosi\n- Liu Xiabo -\nsuomennnos Lauri Otonkoski\nLähettänyt Leena Lumi klo 16.47\nHän on Kaikkeuden Kuningatar! Mitä muuta voidaan sanoa naisesta, jota on nimitetty julkisuudessa Materialismin, Roskaväen, Anteliaisuuden, Varakkuuden, Vainoharhaisuuden, Kostonhimoisuuden, Anteeksiantavaisuuden ja Puhumisen kuningattareksi. Mitä muuta voidaan sanoa naisesta, joka on maailman rikkain musta nainen, afroamerikkalainen ikoni, jota ei ihailla vain hänen nettoarvonsa vuoksi, vaan siitä, että hän on koonnut varallisuutensa itse eikä perinnön tai avioliiton avulla. Mitä muuta voidaan sanoa naisesta, joka alentaa ja ylentää ihmisiä. Naisesta, jonka television puheohjelmaan pyrkivät niin filmitähdet kuin senaattorit, naisesta, jonka lähimmät ystävät tulevat Kennedyn suvusta ja jonka ansiota suurelta osin on, että Yhdysvalloilla on nyt ensimmäinen värillinen presidentti ja jonka ystäväpiirin lukeutuvat juuri ne kuuluisimmat, joista luemme päivittäin lehdistä tai joita katsomme televisiosta. Hän on ilmiö nimeltään Oprah Winfrey.\nLuettuani Kitty Kellyn Oprahin (Oprah – A Biography, Otava 2010, suomennos Jaana Iso-Markku), tunsin löytäneeni ihmisen sen kuvan takaa, joka meillä on puhua pulputtavasta, varsin empaattisesta Oprahista hänen puheohjelmansa perusteella, mutta Oprahista ei voi ikinä olla ihan varma…Hän kieltäytyi antamasta Kitty Kellylle haastattelua elämänkertaansa varten, joten siitä saamme kiittää kirjan perinpohjaisuutta. Kelly pisti paremmaksi ja keräsi jokaisen haastattelun, joka Oprahista oli tehty viimeisen 25 vuoden aikana sanoma- ja aikakauslehdissä sekä radiossa että televisiossa Yhdysvalloissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa sekä Kanadassa ja Australiassa ja hän sai tulokseksi 2732 asiakirjaa. Lisäksi tulevat Oprahin sukulaisten, ystävien, luokkatoverien ja työtoverien haastattelut, joista rakentui uskomaton melkein 700 sivuinen psykologinen profiili, joka tekee minut sekä tirkistelijäksi, tietäväksi että hieman eksyneeksi. En voi ikinä olla varma, että mitenkään tunnen elävää ikonia, eräänlaista maailmankaikkeuden valtiasta, joka joskus oli vain ’pieni, musta käkkäräpää Kosciuskosta’.\nMikään ei ole kuitenkaan yhtä varmaa kuin se, että jo hyvin varhain Oprah teki päätöksen tulla hyvin kuuluisaksi, rikkaaksi ja vaikutusvaltaiseksi. Tässä hän onnistui takuulla ylittäen jopa omat arvionsa ja ottaen huomioon lähtökohdat teki myös suuren ihmeen. Hän on nimittäin tuonut hyvin avoimesti esille, että häntä on seksuaalisesti hyväksikäytetty oman serkun, serkun ystävän sekä oman sedän toimesta yhdeksänvuotiaasta neljätoistavuotiaaksi. Oprahin isä Vernon Winfrey sekä koko muu suku kieltää asian ja on siitä loukkaantunutkin, mutta mikään ei pääty tähän, sillä Oprah saa tietää, että Vernon ei ole hänen oikea isänsä. Äiti, joka suuresti nauttii Oprahin tarjoamasta ylellisestä elämästä, ei kuitenkaan koskaan suostu kertomaan oikean isän nimeä. Kautta kirjan Oprah pitää Vernon Winfreytä isänään ja on tälle ikänsä kiitollinen kannustuksesta opiskelemaan. Siinä tämä parturi Winfrey teki suurteon!\nOprahin alkuperäinen ja suurin haave oli tulla filmitähdeksi, mutta se ei ollut hänen lopullinen tiensä tähtiin. Hän teki pari filmiä ja tutustui tätäkin kautta kirjailijoihin kuten Alice Walker, jonka filmissä Häivähdys purppuraa, Oprah näytteli sekä myös Toni Morrisoniin, josta tulikin hänelle hyvin läheinen. Beloved –rakastettu filmin ensi-illlassa istui eturivillä kansalaisoikeustaistelun tärkeä keulakuva Rosa Parks. Filmit eivät kuitenkaan olleet kassamenestyksiä ja niin Oprah löysi omimman tiensä ja se oli television puheohjelmat, joissa hän ei karttanut mitään aihetta, joka voisi nostaa katsojalukuja. Näiden ohjelmien myötä, hän tapasi kaikkia mahdollisia kuuluisuuksia, jotka suurimmaksi osaksi tai ehkä kaikki, mainitaan kirjassa, sillä kirjan ohjelmaluettelot ovat vertaansa vailla, mutta minulle jäi mieleen pari asiaa. Toinen koskee Kate Winsletiä ja toinen Diane Keatonia. Nyt saamme tietää, mitä Kate ajattelee kauneusleikkauksista ja Diane kengistä:\nMiksi haluaisin näyttää kelmuun käärityltä kivekseltä? (Kate Winslet)\nKengät ovat peniksen korvikkeita! (Diane Keaton)\nOprahia on syytetty törkytelevisiosta, mutta sillä hän tuli niin kuuluiskasi ja rikkaaksi, että saattoi vuosia myöhemmin syntyä kuin uudestaan ja alkaa esiintyä hyväntekijänä, joka mm. perusti koulun tytöille Etelä-Afrikkaan ja lahjoitti täydellisen käsittämättömiä summia hyväntekeväisyyskohteisiin, jotka hän katsoi ’hänen arvostamikseen.’ Hän perusti oman kirjakerhon, joka nosti muutamia kymmeniä tuhansia myyneet kirjat tähtitieteelliseen myyntiin, hän perusti oman lehden, osti oman suihkukoneen, hän kulki töissäkin turkiksissa, mutta teki töitä enemmän kuin kukaan. Hänellä ei ollut riesanaan aviomiestä, lapsia ja kimppakyytejä, mutta hän puhui juuri niistä, sillä hän halusi sinnikkäästi olla ’yksi heistä’ eli yksi omasta katsojakunnastaan. Shownsa teemalauluksi hän otti Whitney Houstonin ’I’m every woman’ ja alkuaikoina hän kätteli ja halasi kaikki nauhoitukseen tulleet henkilöt. Tämä kaikki muuttui myöhemmin, mutta tarina on pitkä ja kiintoisa, joten lukekaa kirja, vaikka ette olisikaan opraholisteja. Minäkään en ole nähnyt kuin noin viisitoista Oprahia, mutta ne valitsin aiheen kiinnostavuuden takia: Yhdysvaltain talous ja uskonlahkot.\nJa sitten se, mistä Oprah on erityisen kuuluisa on hänen painonsa ja ikuiset dieettinsä. Se on todellakin ollut hänelle kärsimysten tie ja kun näkee kirjassa hänen oikean äitinsä kuvan, ymmärtää, että kyllä ne geenitkin jotain vaikuttavat, mutta eivät kaikkea. Oprah on täydellinen tunnesyöppö. Hän saattoi sulkeutua omiin tiloihinsa vain ahmimaan salaa ja siten ettei hänen langanlaiha kumppaninsa, mallinakin esiintynyt vanginvartija Graham Stedman nähnyt. Kirjan aikana hänen painonsa vaihtelee 70 kilosta 140 kiloon. Esiin tulee myös henkilöitä, jotka kertovat nähneensä, miten suunnattomia määriä Oprah ahmi ennen kuin alkoi salata asiaa. Hän onkin tehnyt lukuisia dieettiohjelmia ja siinä hän jakaa ilmeisesti loppuun asti katsojakuntansa ongelman eli onnistuu olemaan edes hiukan ’every woman’.\nOprah on tehnyt lukuisia ohjelmia seksistä, lesboista ja homoista. Edelleen arvaillaan, onko Stedman vain peite, sillä Oprahin paras ystävä Gayle King otti avioeron ja on kulkenut Oprahin mukana jo heidän ensi tapaamisestaan. Oprahin taloissa on omat makuuhuoneet kaikille heille kolmelle, mutta jokin pidättelee Oprahia ja voisi päätellä, että katsojaluvut – vieläkin – sillä hän ei anna ikinä periksi. Hänen liekkinsä palaa edelleen, mutta aika ajoin hän näyttää todella uupuneelta ja onko mikään ihme: Tajuatte kun olette lukeneet kaiken, mitä hän on voittanut, hävinnyt ja kärsinyt.\nÄlkää antako häiritä, että Kelly ei saanut Oprahia mukaan tekemään kirjaa. Nyt kirja on minusta avoimempi ja tarkempi. Ja jos luitte loistavan Michelle Obaman, niin ei Christoph von Marschallkaan saanut Yhdysvaltain ykkösnaiselta haastattelua, mutta kirja on varsin vaikuttava. Tässä Oprahissa Kitty Kelly ei jätä kiveäkään kääntämättä ja tekee sen vielä kerran uudestaan, sillä järkälemäinen elämänkerta päättyy hyvin pitkään 'Oprahin ansioluettelo 1984 – 2009' ja sen jälkeen tulee huima viiteluettelo, jonka pituista en ole ikinä nähnyt. Johtuneeko siitä, että Oprahin yhdeksi ’harrastukseksi’ on tullut vetää oikeuteen jokainen, joka uskaltaa henkäistäkään hänestä ilman hänen lupaansa. Toiset pitävät tätä vainoharhaisuuden merkkinä, toiset itsesuojeluna.\nYhdessä asiassa Oprah Winfrey tulee olemaan ikuisesti ikoni, jota ei hevin kaadeta: Hän on elävä esimerkki toivosta. Hän on sama kuin sitaatti: ”Make your dreams come true!”\nHän itse tuntee omakseen Robert Browningin runouden. Browning kirjoitti: ”Ihmisen tulisi aina kurkottaa pidemmälle kuin siihen, mikä on hänen ulottuvillaan, sillä miksi muuten meillä olisi taivas?”\nSusan kirjablogissa Järjellä ja tunteella on arvonta. Osallistu täällä\nPS. Kuka muu on mahtanut tehdä Fletcherin Meriharakat kuin Ilse, Susa, Almafiina ja minä? Anja sitä nyt lukee ja luultavasti myös Lumiomena, mutta muistan nähneeni kirjan jonkun muunkin arvostelemana...\nLähettänyt Leena Lumi klo 19.59\nEine Koffer in Berlin\nkuva Sininen Enkeli - Marlene Dietrich / Donald Spoto (Ajatuskirjat 2010)\nOlette ehkä huomanneet, että taide merkitsee minulle, kirjojen ohella. Niinpä ujutan teille nyt tämän Jean-Honoré Fragonardin (1732-1806) herkän maalauksen Lesende Mädchen (1770) avulla muutamia asioita. Ensimmäinen koskee kirjaa, jonka teille lupasin eli Taiteilijapareja ja jota esimerkiksi tiedän Jaelin erityisesti odottavan: Se kirja on kustantajalta loppu, joten se ei siis tule blogiini. Valitan! Suosittelen lohduttautumaan taiteilijaprofessori Riitta Konttisen kirjoilla Modernistipareja (Otava 2010) tai Naiset Taiteen rajoilla (Tammi 2010). Molemmat kirjat kantavat upeasti ja saavat taiteista kiinnostuneen lukijan suorastaan lentoon. Jos haluat jotain muuta, se voi olla vaikka kirja, jonka sain Allulta Kölnistä jo noin vuosi sitten: Frauen, die lesen, sind gefährlich (Elizabeth Sandman 2007)\nTästä kirjasta löytyy myös Lesendes Mädchen ja monta muuta lukevaa naista sekä paljon kertomusta sekä naisten lukemisesta, kirjan kuvista että myös taiteilijoista kuvien takana. Ah, kunpa saisimme tämän kirjan suomeksi! Kustantajat herätys! Ja tässä Riitta Konttisen Naiset taiteen rajoilla kirjan kanneksi valitsema taulu eli Elin Danielson-Gambogin Päättynyt aamiainen (1890)\nTätä kuvaa olen muuten ostanut kortteina - paljon. Tehtyäni Riitta Konttisen uusimman eli Modernistipareja, innostuin aika paljon Eemu Myntin persoonasta. Arvosteluni jälkeen sainkin viestin, että kiinnostava kotimaan matkakohde olisi Tikanojan taidekoti, jossa esillä mm. Myntin taidetta. Muistattehan, että Fritjof Tikanoja tuki pariskunta Eva Bremeriä ja Eemu Mynttiä taloudellisesti, kunnes pariskunta vähän innostui Ranskassa ja hankki mesenaattinsa rahoilla Renaultin palkattuine autonkuljettajineen...Alla Alwar Cawénin Ateljeen sisäkuva (1923) kirjasta Modernistipareja.\nKuvassa Ragni Holmberg, Cawénin tuleva puoliso, miehensä teosten keskellä.\nTämä taiteesta. Nyt odottavat elämäkerrat ja muut kirjat. Lupasin teille hövelisti tulevalle viikolle ensin elämäkerran, sitten välipalakirjan, jonka jälkeen vielä sisustuskirjankin. Well...kaksi näistä voi toteutua, mutta vain jos luen, luen ja luen, sillä elämäkerta, jota nyt luen on massiivinen. Toki kiinnostava. Hyvin erikoinen. Ja voin kertoa, että lähiviikkoina tulee toinenkin kuuluisan naisen elämäkerta, mutta sitä ennen ehtii varmaan kirjavirrassa olla muutakin kuin elämäkertoja ja sisustusta. Nyt en lupaa mitään päiviä, sillä se on suorastaan hupaisaa, miten kaikki menee toisin kuin olen aikonut, mikäli ilmoitan etukäteen. Mutta sen voin luvata, että ensi viikonloppuna avaan blogini 2-vuotisarvonnan, jossa palkintona huimia kirjoja!\npicture Pekka Mäkinen\nTämä on nyt semmoinen viikonloppua kohden postaus ja samalla tuon esille muutamia blogeja, jotka eivät olleet viime kertaisessa vastaavassa jutussa. Aloitan Sooliksen blogilla. Ilman hänen blogiaan olisin aikaa sitten pudonnut elokuvan kyydistä ja minussahan asuu filmihullu, mutta en ehdi seurata alaa, koska kirjat vievät kaiken aikani. Nyt Soolis valitsee minulle elokuvat, jotka katson eli hän tietää minua paremmin, mikä on se 'mun juttu'. Hän jopa ehdottaa, 'katso tämä yksin tai Bessun kanssa', mutta 'tämän voit katsoa Lumimiehen kanssa'. Voiko palvelu enää paremmaksi tulla! Olen hänelle kiitollisuuden velassa isoista elämyksistä kuten Atonement, Brokeback Mountain, Frances ja Sylvia. Ja vielä monesta muusta. Hänen innoittavan bloginsa löydät täältä.\nPetriinan blogi on uudempi tuttavuus. Häneltä olette nähneet jo sen ihanan ikkunan, jonka liitin Mirkka Rekolan runoon. Löytyy vähän rollaamalla ja siirtyy aikanaan myös Lumikarpaloon. Petriinan kirjapostauskuvatkin ovat jotain aivan uniikkia, sillä niissä on samalla mukana elämää ja sisustusta. Tämä viehättävä perhosikkuna saakin minut kertomaan teille, että ensi viikolla, jos saan valmiiksi, tulee ensin elämänkerta hyvin kuuluisasta naisesta ja sitten saamme ehkä pienen välipalakirjan ja loppuviikosta emme nyt harrasta dieettiä emmekä kokkaa, vaan sisustamme! Petriinan blogin löydät täältä\nTässä yksi Runotalon Sarin voimakorteista. Muistathan, että hänellä on arvonta, jossa pääset samalla valitsemaan kolme mielestäsi parasta korttia. Osallistu täällä\nJa tässä talo, jossa on filmattu elokuvaa, jonka kaikki tuntevat. Kuuluu niihin harvoihin jonkun verran liian vahvoihin, jotka katson siitä huolimatta aina uudestaan. Tätä taloa esittelee nyt blogissaan Johanna, jonne mennessä ei koskaan tiedä, mitä kohtaa. Välillä siellä on vanha brittisarja Mennään bussilla, välillä rauhoittava, leipova äiti, toisinaan lasten kouluasioista murehtiva nainen ja tänään Mrs. X, joka esittelee juuri tätä taloa! Yhden pisteen vihje alaosan musiikissa, josta jätän liian tunnetun nimen pois. Jos haluat nähdä talon huoneetkin, mene tänne\nJa tässä Iineksen Tammikuun puu. Iineksen kuvablogi on vertaansa vailla, mutta voin luvata, että joukossamme on jo uusia huimia kuvaajia, joista kuulemme myöhemmin. Jos haluat nähdä lisää Iineksen kuvia mene tänne\nJa tässä kuvaa Reposaaresta, sielumaisemaani merta. Kuvan ottaja on Sarppu ja lisää merta ja muita luontokuvia sekä erittäin minulle mieleinen tiivis, kirjastoratkaisu löytyy täältä\nEn toivota ihan vielä viikonloppua, mutta huomenna päivällä jo varhain. Sain tänään Kinolta meilin, että Biutiful ei näillä näkymin olisi ainakaan vielä tulossa Jyväskylään, mutta...akkuja pitää ladata ja tietty lukea teille naisesta, josta monet ovat kiinnostuneita.\nVaikka olen jo kertonut teille Elif Shafakista, niin lupaan, että tarina jatkuu, sillä tämän päivän Helsingin Sanomat kertoi Anu Silfverbergin jutussa Kirjailijat ovat velkaa naisille, lisää Turkin suosituimmasta, monesti palkitusta naiskirjailijasta. Se, mitä tiesimme aikaisemmin on, että hän on julkaissut kirjan Rakkauden aikakirja, joka oli Turkin myydyin teos vuonna 2009. Tiesimme myös että hän julkaisee kirjoja sekä englanniksi että turkiksi. Ja näin Anun jutussa:\nShafak on niitä harvinaisia kirjailijoita, jotka operoivat kahdella kielellä. Tämä teettää lisätyötä: ensin hän kirjoittaa englanniksi, sitten kirja käännetään, minkä jälkeen hän itse kirjoittaa käännöksen kertaalleen uudestaan turkiksi.\n”Se on työlästä, mutta se antaa minulle lisää liikkumavaraa ja mahdollisuuden vertailla kieliä, matkustaa niiden välillä. Turkki on lapsuuteni kieli ja isoäitini kieli. Englanti on enemmän…matemaattinen.” (Shafak)\nElif Shafak sai teoksestaan Rakkauden aikakirja syytteen ’turkkilaisuuden halventamisesta’. Erikoista asiassa oli, että syyte ei perustunut Shafakin itsensä sanomaan vaan hänen luomansa fiktiivisen hahmon kommenttiin. Syytteistä luovuttiin, mutta uhka jäi.\n”Se vaikutti minuun suuresti. Olin peloissani, huolestunut, surullinen. Lisäksi olin raskaana.” (Shafak)\nElif Shafak on kirjailijoiden sananvapautta puolustavan PEN-järjestön jäsen.\nRakkauden aikakirjan kantava teema suufilaisuus on Shafakille läheinen. Hän löysi islamilaisen mystiikan jo yliopistovuosina.\n”Olin vasemmistolainen agnostikko, feministi ja anarkososialisti”, hän luettelee, ”mutta myös hyvin kiinnostunut uskonnon filosofiasta.”\nTunnustukselliseksi Shafak ei ilmoittaudu:\n”Minulle hengellisyys ja uskonnollisuus ovat eri asioita. Mutta uskonnonfilosofian nostamat kysymykset elämästä, kuolemasta ja seksuaalisuudesta ovat tärkeitä kirjailijoille. En voi ymmärtää ihmistä ymmärtämättä hengellisyyttä.”\nMinulla on kohta blogini 2-vuotissyntymäpäivä/ystävänpäiväarvonta ja yhdeksi palkinnoksi tulee Rakkauden aikakirja (The Forty Rules of Love, Gummerus, suomennos Maria Erämaja). Mitä minä olen mieltä tästä kirjasta löytyy täältä\nOlen kiinnostunut filosofiasta ja etiikasta eli samoista aiheista, joita tyttäreni Meri nyt opiskelee. Ehkä kiinnostus kulkee geeneissä…Sen sanon, että nyt on kyseessä kirjailija, joka vie minua.\nRakkauden aikakirja on hyvin ajankohtainen kirja, sillä se avaa ovia sellaiseen islamilaisuuden historiaan, joka ei useimmille ole tuttua.\nLopetan Anu Silfverbergin jutussa olleeseen Elif Shafakin kommenttiin:\n”Turkissa kirjallinen kulttuuri on hyvin miehistä, ja naisten puhuttua traditiota – tarinoita, lauluja, runoja – vähätellään usein. Mutta etenkään kirjailijoiden ei kannattaisi naisia vähätellä. Suurin osa eurooppalaisen fiktion lukijoista on naisia.\nTurkissa olen signeeraustilaisuuksissa huomannut, että yhdessä kirjassa voi olla koko perheen naisten alleviivaukset eri väreillä. Kirja ei ole omistettava esine, vaan jotain, mitä jaetaan. Kirjailijat ovat velkaa naisille.”\nkuva Ebru Bilun/Gummerus\nNyt otetaan härkää sarvista kiinni ja paneudutaan siihen, mistä melkein kaikki puhuvat, mitä melkein kaikki yrittävät ja mitä moni jo tekee käytännössä eli vähähiilihydraattiseen ruokavalioon. Ennen ’karppaamista’ puhuttiin vain rasvoista ja annoskoosta ja liikunnasta, mutta sitten tuli tämä GI-ruoka, jolla pyritään pitämään verensokeri mahdollisimman tasaisena koko ajan ilman ylös alas heilahtelevia sokeriarvoja. Suuret vaihtelut verensokerissahan saavat elimistön tuottamaan entistä enemmän insuliinihormonia, joka puolestaan edesauttaa rasvan kertymistä.\nSorruin aiheen tiimoilta houkuttelevaan Ola Lauritzsonin ja Ulrika Davidssonin kirjan Herkuttele huolella – GI-ruokaa juhlahetkiin (GI Gourmet – Viktminskning för dig som älskar god mat, WSOY 2011, suomennos Eija Kämäräinen). Kirjan kannessa poseeraavat kirjan tekijät, jotka ovat paitsi vähähiilihydraattisen ruokavalion todellisia asiantuntijoita, myös asiansa säteileviä malleja. Heiltä on ilmestynyt aiemmin 100 parasta GI-ruokaa ilman sokeria ja nopeita hiilihydraatteja, 100 helppoa ja hyvää GI-ruokaa aktiiviseen elämänmenoon ja Karista kilot GI-ruoalla. Nyt siis vuorossa kerma kakun päältä eli GI-ruokia juhlahetkiin, joten tiedossa on kulinaarinen seikkailu, jolla loihdit terveellisen aterian yhtä hyvin 20 hengen noutopöytään kuin romanttisen illallisen ’vain meille kahdelle’. Ja kaikissa ohjeissa on käytetty pelkästään luomutuotteita!\nNyt liikutaan siis sillä alueella, josta minä tiedän tahtomattanikin paljon. Perheessämme nuorimmainen oli vilja-allerginen 16-vuotiaaksi ja me aikuiset noudatimme aivan samaa ruokavaliota kuin tyttäremme eli yksinkertaistettuna söimme pääosin kalaa, kanaa, mutta myös punaista lihaa, hedelmiä, vihanneksia ja ainoana poikkeuksena GI-suosituksiin perunaa ja riisiä. Käytin saostuksiin juustoja, joten kirjan Häränfileetä kantarellikastikkeen ja wokkivihannesten kera näytti ihan meidän perheen viikonloppuaterialta. Siinä saostus on tehty sinihomejuustolla. Koska koulun keittiö ei ainakaan niihin aikoihin vielä kyennyt vastaamaan tällaisiin tarpeisiin edes välttävästi, meillä syötiin joka ilta todella kunnon ateria ja minä tunsinkin olevani päätoiminen gourmetkokki. Kaikkein ihmeellisintä oli tietysti, että me kaikki voimme hyvin, lapsi kasvoi ja kehittyi ilman viljoja ja me aikuiset olimme ihannepainoisia kaikki nuo vuodet, vaikka söimme runsaasti ja jälkiruokia unohtamatta.\nHerkuttele huoletta kertoo meille, että kaikkia hiilareita ei tarvitse välttää, vaan vain niitä, joissa on korkea GI-arvo. Hitaita ovat esimerkiksi pavut ja linssit, speltti, tattari, täysjyväriisi, villiriisi, kauraryynit, pähkinät, hedelmät, marjat ja kasvikset. Ne pilkkoutuvat elimistössä hitaasti ja vaikuttavat verraten vähän verensokeriarvoihin. Ruisleipäkin on sallittu ja sen GI-arvo pienenee entisestään paahtamalla leipä. Ja koska kirjan ateriat on tarkoitettu elämän pieniin tai suuriin juhlahetkiin niin juomista puhuttaessa kuiva viinikin saa armon - kohtuudella.\nLauritzsonin ja Davidssonin kirjan ateriaesimerkit ovat juuri sitä ruokaa, jonka itse koen omimmaksi: On kuin olisin tullut kotiin. Kävin kirjan aterioita läpi hyvinkin tarkasti ja sain myös uusia ideoita herkullisiin viikonloppuihin. Olen siis armoton hyvän ruoan ystävä ja sikäli oli hauskaa lukea tämä lause:\nNyt seuraa suurenmoisia uutisia sinulle, joka haluat valmistaa ja syödä hyvää ruokaa: terveellisin on useimmiten myös herkullisinta!\nTämä on totuus, vaikka pastahammasta kolottaisi tai pizzaa tekisi mieli, niin tämä on totuus. Silti: Ei saa olla liian armoton itselleen. Jos oma paras resepti sisältää pastaa tai riisiä tai jotain muuta ei niin sopivaa, voi sitä joskus pudota vanhaan nautintoonsa kunhan muistaa, missä kulkee se tie, jolla et tunne syvää uupumusta, tie, jossa rasvanpolttosi on huipussaan ja tunnet itsesi energisemmäksi kuin koskaan. Ja tietenkin kaikkea tätä terveellisyyttä edesauttaa liikunta, joka on oiva rasvanpolton keino.\nHerkuttele huoletta vain täydentää aikaisemmin tekemiäni kirjoja Mustikka, ruis ja rypsi sekä Suomalaiset marjat. Edellä mainitussakin tuodaan viljoista esille vahvimmin ruis ja lisäksi toisena kaura, joka on GI-arvoltaan hidas. Viime mainitussa painopiste ja arvostus asetetaan kotimaisiin marjoihimme, mikä ihan luonnollista lieneekin jo lähiruoka-ajattelun kannalta. Jos luette kirjan, hämmästytte, mikä aarre suomalaiset marjat ovat! Herkuttele huoletta on terveellisiä herkkuja juhlahetkiin, isoihin tai pieniin, joten on luonnollista, että tarveaineetkin ovat elämän pikkuluksusta.\nKirja on ihana! Alussa on Luksusaamiainen ja niitä onkin sitten monta, joita vaihdella. Sen jälkeen tarjotaan Romanttista kahdelle ja seuraavaksi lähdetkin Tyttöjen iltaan, jolloin tietenkin kotiisi tulevat pojat päivälliselle eli ollaan Poikaporukassa. Pojat nauttivat Vuohenjuustotäytteisiä parmankinkkunyyttejä, Salami-fetatäytteisiä broilerinfileitä sekä jälkiruoaksi Pähkinäistä brietorttua. Ai, että mitä tytöt söivät? Olinkin illan emäntä ja hiukan stressasi, kun tiesin odotusten olevan korkealla, mutta Samettinen simpukkakeitto, Sitruunainen salviabroileri ja välimerensalaatti sekä jälkiruokana Granaattiomenansiemenillä koristeltu sitruunapannacotta olivat menestys.\nKirjan kuvat ovat houkuttavat ja eri jaksojen luvut selkeät ja otsikot hurmaavasti kaunokirjoituksella, mikä tuo teokseen oman viehättävän säväyksensä. Vuorossa on Perheviikonloppu, Juhlapäivällinen kasviksista, Sesonkiherkkuja sekä Ruhtinaallinen piknik. Ja kaikki ateriat vaikuttavat niin täydellisesti Kaikkien Aistien Juhlalta, että voin suositella tätä kaikille herkkusuille, kaikille terveyttään vaaliville sekä heille, jotka nyt tuskailevat väsmysoireyhtymän ja jonkinasteisen ylipainon kierteessä. Tästä ei myöskään lahja ystävälle parane, sillä haluathan hänenkin voivan hyvin!\nHyvissä ajoin näin tiistai-iltana aloin varata lippuja elokuvaan Biutiful viikonlopuksi. Tätä olen odottanut kuin kuuta taivaalle, sillä taipumukseni on katsoa kaikki leffat, joissa esiintyy Javier Bardem tai jotka on ohjannut Perdo Almodovar. Nyt siis kyseessä Bardem. Empiiristen tutkimusten valossa näyttää siltä kuin elokuva Biutiful ei saapuisi ollenkaan Suomen Ateenaan eli Jyväskylään! Toivon, että tämä on paha uni, josta Soolis minut huomenna herättää.\nLähettänyt Leena Lumi klo 23.35\nHämärä, sytytä pimeän valo,\nsillä olen kuollakseni kyllästynyt\ntähän kirkkauden julkeaan lähentelyyn.\nsillä haluan nähdä vain muistojeni\nvarjot, en niiden totuutta.\nsillä haluan olla yksin sisässäni,\nvain savukkeeni paheellisen\nsillä kulkuni on yöeläimen:\nlöydän perille vain sinussa.\nLähettänyt Leena Lumi klo 19.44\nJäätyneet multakokkareet putoilevat kömpelösti arkun kannelle. Saattoväki seisoo kumaraisena parvena haudan ympärillä. He ovat ryhmittyneet suojelemaan hautaa ja Elleniä, Kerkon leskeä. Jossain rääkäisee varis. Tunnen, kuinka kylmyys siirtyy ohutpohjaisten kenkieni lävitse suoraan sydämeeni. Se sama kylmyys saa minut antamaan merkin pianonkantajalle. Se saa minut astumaan lähemmäs saattoväkeä ja ilmoittamaan itsetietoisesti: Minähän tässä leski olen!\nKustantaja ehdotti ensimmäisen kokoelmani kuvitukseksi mustavalkoisia valokuvia ja nimenomaan Kerkko Mattsonin kuvia. Tutustuttuani Mattsoniin, tajusin heti vain hänen sopivan kuvittamaan minun luonto-eroottis-romanttista tyyliäni.\nMattson tuli luokseni huhtikuussa eräänä lauantai-iltapäivänä saadakseen näytteitä runoistani ja kuullakseen myös minun toivomuksiani. Asuin siihen aikaan yksin pienessä omakotitalossa vuokralla. Tarvitsin työni takia rauhaa ympärilleni ja siksi kelpuutin seurakseni vain rakkaan noutajaneitoni Julian. Sytytin mehiläisvahakynttilät ja tarjosin Mattsonille punaviiniä. Katsoin hänen jo pakenevaa hiusrajaansa, naurunryppyjä silmäkulmissaan ja vihreänruskeita silmiään.\nLara, kerro jotain itsestäsi, jotain oleellista, tarvitsen sitä tähän työhön, kehoitti Mattson katsellen suoraan silmiini tai kuten minusta tuntui: sisälle sieluuni.\nKerro sinä ensin, sillä olen hyvin utelias, kuten kirjalliset ihmiset yleensäkin. Metsästän alati aihetta uuteen juttuun, runoon, kirjaan, totesin häpeämättömästi.\nHyvä on. Olen Kerkko Mattson, 45 vuotta vanha, valokuvaaja, naimisissa, kahden aikuisen lapsen isä, käytän silkkiboksereita, joissa juoksevat gepardit ja minäkin olen alati utelias kaikesta, siis elämännälkäinen, hymyili Kerkko valkoisin hampain hyvin itsetietoisesti.\nKaadoin lisää viiniä ja aloin touhuta pöytään viinirypäleitä ja homejuustoja. Sytytin lisää kynttilöitä, päästin Julian pihalle, maistoin lasistani ja henkäisin syvään, sydämeni hakkasi kuin rytmihäiriössä. Asiaa ei yhtään auttanut, että Kerkko siveli nilkkaani, katsoi minua kuin tietäen että...\nKerkko, minä olen vain minun runoni ja muuta sinun ei tarvitse minusta tietääkään. Olen esimerkiksi tämä: Herään talviselta sammalvuoteeltani/ jo katoavien jääpeilien huikaisevaan kimallukseen. / Rintojani koristavat urpiaiset,/ tuoksuni on Äiti Maa,/ pikkukohmeinen metsähiiri leikkii sormieni sylissä./ Sulan auringon kosketukseen,/ venyttelen ilveksenä,/ vuodan mahlaa puuna,/solisen purona./ Avaan hiukseni tuuleen kurkien lentää niiden lävitse,/ heitän käteni syleilemään taivaan kantta/ ja satakieli soittakoon furioso ja da capo./ Tulisit juuri nyt./ Muistatko polun?\nSitten vaikenin ja vallitsi vain hiljaisuus. Tiesin, miten olin lukenut runoni. Olin elänyt sen suoraksi kutsuksi vain hänen tulla. Runokirjani nimirunoksi tulikin sitten Urpiaiset rinnoillani ja teos oli omistettu: Kerkolle, sinä vain…\nHeti kirjani ilmestymisen jälkeen lähdimme viikoksi Locarnoon. Ihan vain pakoon skandaalia ja ollaksemme kahden. Lähtö oli helppo ja paluu erittäin vaikea. Kerkon aikuiset tyttäret kehtasivat soitella minulle hävyttömiä soittoja. Ja kerran soitti jopa Ellen Mattson ja pyyteli itkuisella äänellä minua jättämään hänen miehensä rauhaan. Kertoi samaan hengenvetoon, ettei suhteemme kestäisi ja että Kerkko aina palaisi hänen luokseen.\nVaihdoin salaisen numeron ja jatkoin tiivistä suhdettani Mattsoniin. Tunsin löytäneeni ihmisparin, itseni kaltaisen ja työni parhaan innoittajan. Älköön kukaan uskaltako loukata tähtiin kirjoitettua suhdettamme!\nSyksyllä tapaamisemme harvenivat. Kerkko sanoi hyvin suoraan perheen tarvitsevan häntä, etenkin tietysti Ellenin, joka oli alkanut sairastella. Pelkästä kiukusta ja mustasukkaisuudesta pusersin runokokoelman Mutta marraskuu ja tietenkin pyysin Kerkkoa kuvittamaan sen. Tapailimme jälleen, mutta tunsin jo pidättyvyyttä välillämme.\nNäihin aikoihin aloin nähdä aina samaa unta: Ellen makasi jäähän vajonneena, vain kasvot ihan selvästi näkyen. Minulla oli valkoinen luistelupuku ja kiidin hänen kasvojensa ylitse ristiin rastiin luistimenterät viiltäen rouva Mattsonin ystävälliset kasvot veriseksi, viiltokuvioiseksi kauhun naamioksi.\nMarraskuun puolivälissä Kerkko soitti ja ilmoitti niin työ- kuin muun suhteemme olevan ohitse. Syyksi hän sanoi Ellenin vakavan sairauden. Työssään hän keskittyisi vastedes vain omiin näyttelyihinsä.\nJäljellä olivat siis vain minä ja uneni. Ja marraskuu. Kuoleman kuukausi. Kuukausi, jolloin maa martona makaa. Mutta uneni olivat uskolliset ja lämmittivät minua yö yön jälkeen. Luistimenterät tekivät selvää siitä, mikä uskalsi olla esteenä minun ja Kerkon välissä. Verta oli roiskunut myös ihanalle, valkoiselle luistelupuvulleni.\nJoulukuun alussa luin lehdestä, että valokuvaaja Kerkko Mattson oli kuollut kotonaan äkilliseen sydänkohtaukseen. Haudattaisiin hiljaisuudessa, vain perhepiirin läsnä ollessa.\nYlitseni kävivät suru ja viha. Olin menettänyt kaiken. Koko elämäni tarkoituksen. Edes uniluistelu ei enää suonut tyydytystä. Lopulta tunsin vain vihaa Elleniä, mukaleskeä kohtaan. Minun kuului olla haudalla pääsurijana. Kaikki lohdutus piti osoittaa minulle.\nPieni, musta saattoväki kääntyy katsomaan minua. Annan pianonkantajille merkin laskea piano osoittamaani kohtaan. Pappi yrittää sanoa jotain, mutta vaikenee äkisti. Ylläni Kerkon minulle Locarnosta ostama pikkumusta ja leveälierinen harsohattu. Asetun pianon ääreen soittaakseni valssin. Ainoan tanssin, jonka olin koskaan saanut tanssia Mattsonin kanssa. Hidas valssi. Laran sävelmä. Heti sävelten ensi helähdyksestä kohtaan menetykseni suuruuden, sen ehdottomuuden. Soinnut muuttuvat vihdoinkin kyyneliksi. Saan kohdata vihan ja kaunan sijasta puhdistavaa, lääkitsevää surua.\nSävelmää seuraa kuolonhiljaisuus ja liikkumattomuus. Kuin pysähtynyt, epätodellinen kuva. Sitten kuvasta erkanee mustaa lesken suruharsoa kantava nainen, Ellen. Hän tulee kohti yllättävän varmoin askelin. Pieni, lintumaisen hento nainen. Jossain rääkäisee varis. Nousen seisomaan horjahtaen. Naisen huulet muodostavat kuiskatut sanat: Oletko sinä nyt tyytyväinen? Mitään sanomatta käännyn lähteäkseni pois, kun yllättävä tuulenpuuska tarttuu lesken mustaan harsoon. Alta paljastuvat vain onnettomat silmät. Iho on kauttaaltaan syvien teräviiltojen kartasto. Terävien luistinterien joutsenlaulu.\nMichael tärisi lähes horkassa. Oli kylmä. Niin kylmä. Hän kuuli ääniä, hän kuuli, miten Ashley kuiskaili hänen korvaansa. Hän kohotti kätensä koskettaakseen Ashleyä ja kolautti rystysensä kovaan tiikkipuuhun.\nHän sylki vettä suustaan. Arkun kansi painoi tiiviisti hänen kasvojaan. Taskulamppu ei toiminut enää. Hän yritti pidellä radiopuhelinta veden yläpuolella, mutta käteen sattui niin, että kohta se ei ollut enää mahdollista.\nPeter Jamesin kirjan Kuoleman kanssa ei kujeilla (Dead Simple, Minerva Crime 2010, suomennos Leena Mäntylä) nimi voisi yhtä hyvin olla Neljät hautajaiset ja yhdet melkein häät. Ikinä en ollut kuullutkaan mistään Peter Jamesista, mutta pari yötä hänen järisyttävän dekkarinsa kanssa valvottuani oli ihan pakko selvittää, kuka ihmeen Peter James!\nPeter James on käsikirjoittaja, tuottaja ja Ison-Britannian tämän hetken myydyin dekkarikirjailija. Hänen teoksiaan on käännetty yli 30 kielelle. Tämä juuri lukemani kirja Kuoleman kanssa ei kujeilla aloittaa rikosylikomisario Roy Grace –dekkarisarjan, jossa minä olen koukussa ja aion koukuttaa myös teidät. Ainoa miinus ja minun missioni haitta ovat sarjan suomalaiset kannet. Miksi ihmeessä luotaantyöntävät ja mustat kannet! Englanninkielisen teoksen kannet ovat paljon myyvemmät, sillä kovaa mustaa ei tarvita dekkarin pelotteeksi, vaan siihen riittää hyvä tarina.\nTämä kirja oli minulle melkein vahinko. Se oli pinossa vuodenvaihteen yli ja juuri kirjan kansien takia siirsin sen lukua. Ajattelin jo tietäväni stoorin, mutta kaikki olikin toisin, sillä törmäsin neroon kirjoittajaan, joka tietää, miten tehdään hyvä jännityskirja. Kaikki on kohdillaan! On suorastaan huomiota herättävää, miten nopearytmisiksi dekkarit on tehty, miten paljon niihin on ängetty agentteja, salaista poliisia ja ennen kaikkea tapahtumia ja henkilöitä. Peter James ei sorru yhteenkään näistä rasitteista! Olen törmännyt täydelliseen brittidekkaristiin!\nItse tarina alkaa polttaripilasta, jonka piti siis olla vain pilaa, vai pitikö? Siitä alkaa kuitenkin kaikki mahdolliset karvat pystyyn nostattava kauhutarina, josta en olisi selvinnyt ellen olisi oudolla tavalla hurmaantunut Roy Graceen. Siitäkin huolimatta, että hän alkaa olla aika ihastunut ruumiidenkäsittelijä Cleo Moreyhin. Royssa on sitä jotakin, joka on kaukana äijämachoilusta olematta kuitenkaan mikään ufo, vaan ihan todellinen mies.\nJa nyt kieli keskellä suuta etten paljasta ratkaisua, jonka itse keksin vasta sivulla 374! Michael Harrison on menestyvän firman toinen osakas ja toinen on Mark Warren, joka on koko ikänsä halunnut olla vain rikas.\nMark oli homssuisesti pukeutuvan liikekumppaninsa vastakohta, sillä hän oli yleensä hyvin tarkka ulkonäöstään. Mutta hänen siisteissä, vaaleissa hiuksissaan oli kovin vanhanaikainen leikkaus aivan kuten hänen vaatteissaankin, eivätkä ne vastanneet hänen 28 vuoden ikäänsä. Hänen yllään oli aina virheettömän puhtaat vaatteet, jotka olivat kuin suoraan kaupan hyllyltä. Hänestä oli mukava ajatella, että muu maailma piti häntä hienostuneena liikemiehenä, mutta todellisuudessa hän erottui joukosta ainoastaan siksi, että hän näytti siltä kuin olisi ollut kauppaamassa jotakin.\nSiis Mark ja hänen vastakohtansa Michael sekä sitten superkaunotar Ashley. Michaelin ja Ashleyn häiden pitäisi alkaa, mutta Michaelista ei kuulu mitään. Ashley päättää kuitenkin, että häävastaanottoa ei voi perua, sillä osa vieraista on tullut kaukaa ja tarvitsee kunnon tarjoilut. Siis kaikki kokoontuvat kirkkoon vain kuullakseen papin ilmoittavan, että 'häitä ei voida pitää Michaelin katoamisen takia, mutta vieraille on varattu tarjoilua…'\nMissä on Michael melkein häiden aikana? En kerro. Ja jos luulet tietäväsi, putoat samaan syvään hämmennykseen kuin minäkin, sillä mikään ei ole miltä se näyttää. Peter James vedättää lukijoitaan häpeämättömästi ja kujeillen, paitsi että nauru on tästä kirjasta kaukana. Roy Grace ottaa tapauksen erityisesti omakseen, sillä hänen rakas Sandynsa oli kadonnut seitsemän vuotta aikaisemmin jättämättä pienintäkään merkkiä, syytä, selitystä, toivoa. Sandy, nainen joka oli hulluna mieheensä, harrasti puutarhanhoitoa ja sisustusta ja oli innostunut Feng Shuista…Sandy, joka katosi Royn 30–vuotispäivänä…Sandyn katoamisen jälkeen Roy oli alkanut nähdä outoja unia ja hän alkoi myös yhä enemmän kiinnostua paranormaaleista ilmiöistä ja käyttää meedioita myös poliisin työssään.\nÄärettömän viisaasti Peter James ei tuo kirjaan kahta rikoskertomusta eli Sandyn tapaus on vain kuin heijastus, joka tarkentaa Royn luonnetta. Antaa lukijalle vihjeitä, miksi Roy ajattelee tai toimii tietyllä tavalla. Mielestäni on harkittua kaukonäköisyyttä Jamesilta myös jättää yhteiskunnalliset ongelmat ilmastonmuutoksista vesien saastumiseen pois ja tarjota klassista jännitystä ilman sademetsien suojelua. Luen mielelläni tiedostavia kirjoja, mutta dekkari dekkarina eli elämän pienenä irtiottona! Peterillä on myös tajua siitä, missä on jännityskirjan painotus, kuka johtaa näytelmää. Olen totaalisen kyllästynyt pelkkään poliisitutkintaan. Haluan olla rikollisen ja uhrin pään sisällä, en niinkään istua juomassa sitä poliisiaseman kitkerää kahvia. Tässä viime mainitussa asiassa Peter James, vaikka onkin mies, yltää samaan kuin vaikkapa Inger Frimansson kirjassaan Kissa joka ei kuollut tai Karin Fossum Harriet Krohnin murhassa.\nKuoleman kanssa ei kujeilla kirjan kauhu on aika piinaavaa, mutta kaikki tuntuu ihmeen mahdolliselta ja rikospoliisit ovat kuin oikeasta elämästä. Tähän löytyykin vastaus ihan kirjan lopusta, sillä James on saanut kirjaansa esilukijaksi rikosylikomisario Dave Gaylorian Sussexin poliisista. Ja tämän muuten huomaa!\nVaan missä on Michael, jolla on mukanaan radiolähetin? Me emme sitä tiedä, mutta voisiko siitä tietää jotain Davey Wheeler, kehityksessään 6-vuotiaan tasolle jäänyt mies, joka ihailee yli kaiken amerikkalaisuutta ja unelmoi vain suuresta sankaruudesta…\nTämän kirjan on lisäkseni lukenut ainakin Tiia\nLähettänyt Leena Lumi klo 19.33\nPEOPLE, WHO NEED PEOPLE, ARE THE LUCKIEST PEOPLE.....\nTALVIPUUTARHASTA PITI OLLA ENEMMÄN KUVIA, MUTTA......


Cow's wings: helmikuuta 2014\nTässä tämä valmis kultapanda :3 (keskeneräinen täällä). Olen tosi tyytyväinen itseeni, koska kerrankin tein taustan. Toki se on maalaamalla vähän yksinkertaisempaa kuin tusseilla mutta silti yleensä jätän taustat tekemättä. Mutta joo, tämä onnistui mielestäni tosi hyvin! Mitä mieltä te olette? Ja anteeksi kauhea kuva, yritän kyllä saada parempilaatuisen kunhan ehdin.\nTunnisteet: akryylimaalit, kultapanda, maalaus\n21. helmikuuta 2014\nEn taaskaan ole ihan varma, mikä eläin tämä on. Jotain sukua kai ainakin aasille ja kauriille, sitä en tiedä miltä eläimeltä nuo raidat ovat peräisin.\nTunnisteet: aasi, kauris, olio, piirros, tussit\nTämä postaus vähän nyt viivästyi, koska unohdin asian totaalisesti. Pyysin siis teiltä tässä postauksessa ideoita poikaystävälleni, joka harrastaa LEGO-ukkojen muokkaamista. Lupasin lisätä tänne blogiin kuvia, kunhan hän saa tehtyä toiveiden mukaisia ukkoja ja nämähän ovat olleet jo kauan valmiita, mutten vain muistanut lisätä näitä tänne, pahoittelut siitä.\nEn ajatellut lisätä kaikkia kuvia ja täyttää niillä blogia, koska kaikkia ei välttämättä kiinnosta, tässä siis linkki poikaystäväni flickriin, voitte käydä sieltä katsomassa lisää kuvia jos tahdotte.\nNiin ja toki niitä ideoita saa lisääkin heitellä vaikka tähän postaukseen, välitän ne kyllä eteenpäin c:\nTunnisteet: lego, poikaystävä\n15. helmikuuta 2014\nTästä tuli kerta kaikkiaan hirmu söpö, ehkä hieman hullun näköinen, mutta olen taas kerran tosi tyytyväinen. Pöllöjä on kiva piirrellä.\nTunnisteet: piirros, pöllö, tussit\n10. helmikuuta 2014\nTässä on akryylimaaleilla maalattu kultapanda. Se on ehkä parhaiten onnistuneita maalauksiani, pidän siitä todella paljon vaikkei se edes ole vielä valmis. Teen siihen vielä taustan ja saatan parannella itse kultapandaakin hieman ja laitan sitten valmiinkin teoksen tänne!\n7. helmikuuta 2014\nPiirsin taas yksisarvisen, koska pyydettiin. Se on loppujen lopuksi aika söpö. Ehkäpä jopa parhaita piirtämiä yksisarvisia..ja mähän piirrän niitä tosi paljon, koska niitä on hauska piirtää.\nTunnisteet: piirros, tussit, yksisarvinen\nTulipa taas kerran piirrettyä kallo, tällä kertaa sulkien kera. Eipä tästä mitään ihmeempää sanottavaa oikeastaan löydy.\nTunnisteet: kallo, olio, piirros, tussit


Jatkajakoulu kokemuksia •miten opiskelijat haettiin ja valittiin? •millaisia opiskelijoita saimme? •millaisia opintojaksoja tarjotaan ja miten ne on kytketty. - ppt lataa\nJulkaistuJere Kähkönen Muutettu yli 7 vuotta sitten\nEsitys aiheesta: "Jatkajakoulu kokemuksia •miten opiskelijat haettiin ja valittiin? •millaisia opiskelijoita saimme? •millaisia opintojaksoja tarjotaan ja miten ne on kytketty."— Esityksen transkriptio:\n1 Jatkajakoulu kokemuksia •miten opiskelijat haettiin ja valittiin? •millaisia opiskelijoita saimme? •millaisia opintojaksoja tarjotaan ja miten ne on kytketty ammattikorkeakoulun opetussuunnitelmaan? •alueellinen verkostoituminen, miten jatkajakoulua on markkinoitu ja luopujayrittäjiä etsitty? •Oleellisia asioita Jatkajakoulussa ?\n3 Opiskelijavalinta Jatkajakoulu I •yrittäjätestiin osallistui 112 opiskelijaa •100 kanssa käytiin ½-1t palautekeskustelu •60 opiskelijaa jätti hakemuksen •30 valittiin ja 5 varasijalle •28 opiskelijaa aloitti jatkajakoulun\n4 Opiskelijavalinta Jatkajakoulu II •yrittäjätestiin osallistui 24 opiskelijaa •12 kanssa käytiin ½-1t palautekeskustelu •8 opiskelijaa jätti hakemuksen+edelliset varasijat •10 valittiin •8 aktiivisesti mukana •ulkojäseniä 1-2\n5 Yrittäjän kristallin muodostuminen 1O 8 6 4 2 Hyöty Luovuus Ego Tiimi Elämänkatsomus Fokus Yrittäjän ihanne- tyyppi 8-10 Yrittävä tyyppi 5-7\n6 Jatkajakouluopiskelijat Jatkajakoulu I -Tekniikka 10,Liiketalous 11 -Sosiaali- ja terveysala 4, -Muotoilu 2 ja matkailu 1 opiskelija Jatkajakoulu II - matkailu 2, liiketalous 2, tekniikka 3 Yksi opiskelee avoimen amk:n kautta\n7 Toteutetut markkinointi- toimenpiteet Joulukuu 2005 - opiskelijarekrytointi * sp Lamkin nykyiset opiskelijat+liite * sp v. 2004 kyselyn pohjalta jatkajakoulusta kiinnostuneet opiskelijat * julisteet laitosten seinille - Lamk henkilökunta * rehtorin allekirjoittama sp +liite\n8 Toteutetut markkinointitoimenpiteet •Tammikuu 2006 - jatkajakoulu Lamboreessa 1/2006 maaliskuu 2006 - jatkajakoulu Lamkin verkkosivuilla - jatkajakoulu Finpinin verkkosivun uutispalstalla - jatkajakoulu Pikalamboreessa - jatkajakoulu mukana Yritystreffeillä Sibeliustalolla - jatkajakoulu esite versio 1\n9 Kevät-kesä2006 markkinointitoimenpiteet •huhtikuu –toukokuu 2006 -Lehdistötiedotteet/artikkeleita esim. - Päijät-Hämeen Yrittäjät - Yrittäjälehti - Viikkouutiset - Helsingin Sanomat - Jatkajakoulu YPV päivillä kesä-heinä-elokuu -Suoramarkinointia yrittäjien paikallisjärjestöjen kautta -Puhelinkontaktointia yrityksiin opiskelijoiden toimesta n 150 kpl\n10 Syksy 2006 •Suoramarkkinointi yrittäjien paikallisjärjestöjen kautta •Esiintymisiä yrittäjien tilaisuuksissa •Neuvotteluja potentiaalisten yrittäjien kanssa •infoa kuntien päättäjille, pankeille, kauppakamarin jäsenistölle ja neuvotteluja heidän kanssaan\n11 Talvi 2007 •Opiskelijakysely yrittäjyysintentioista+sp kaikille opiskelijoille yrittäjätestistä •sp Lamk henkilökunnalle •Julisteet yrittäjyystesti laitosten seinille •Lehtiartikkeli Etelä-Suomen Sanomissa •Jatkajakoulu Jobstep verkkosivuille •Jatkajakoulu omalla osastolla Yrityskauppapäivillä\n12 Tulokset •Kauppaneuvotteluja/tunnusteluja - 6 kpl •Sopimuksia - 7 kpl •Yrityskauppoja toteutunut - 3 kpl •Sukupolven vaihdosprosesseja -1 kpl •Kehittämishankkeita 2 kpl •Yrittäjinä toimii yhteensä 5 + 2 kpl ”toimitusjohtajuutta”\n13 Yhteistyökumppanit •Päijät-Hämeen yrittäjät, Yrittäjien paikallisjärjestöt •te-keskus, viestinvaihtokonsultit, rahoituslaitokset,\n14 Oleellisia asioita Jatkajakoulussa? •Toimiva yhteistyö alueen toimijoiden kanssa •Jatkajakoulu on sekä ostajalle että myyjälle •Ennakkoon selkeät pelisäännöt opintopisteiden kertymisestä ja suoritusten hyväksymisestä •aikajänne\nLataa ppt "Jatkajakoulu kokemuksia •miten opiskelijat haettiin ja valittiin? •millaisia opiskelijoita saimme? •millaisia opintojaksoja tarjotaan ja miten ne on kytketty."


Kaikki bengalin kissasta | Noti Cats\nBengalin kissa tai bengalin kissa on hämmästyttävä pörröinen. Sen ulkonäkö muistuttaa hyvin leopardia; Meidän ei kuitenkaan pidä hämätä hänen fyysistä ulkonäköään, koska hänellä on hellä ja suloinen kotikissa.\nSe on suhteellisen uusi rotu, mutta siitä on tulossa yhä suositumpi. Ja se on, kuka ei halua olla pienoisleopardi kotona? Opitaan lisää hänestä.\n1 Bengalin kissan historia\n2.1 Valkoinen bengalin kissa\n3 Kuinka monta vuotta Bengalin tai Bengalin kissa voi elää?\n4 Kuinka hahmo on?\n5 Kuinka hoitaa Bengalin tai Bengalin kissaa?\n6 Kuinka paljon bengalin kissa on arvoinen?\nBengalin kissan historia\nTämä kaunis kissa syntyi risteytyksessä kotieläinten ja villikissojen välillä, koska se alkoi aasialaisen leopardikissan hybridinä (Prionaailurus bengalensis) ja muut kotikissarodut: Ocicat, Abessinialainen, Brittiläinen lyhytkarva ja egyptiläinen Mau. Siten oli mahdollista saada villin näköinen kissa, mutta oppivainen ja rakastava.\n40-luvulla Japanissa oli jo Bengalin kissoja, mutta rotu kehittyi vasta 20-30 vuotta myöhemmin Yhdysvalloissa, jossa ne esiteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1985. Ne herättivät niin paljon huomiota, että Kansainvälinen kissayhdistys (ICA).\nTästä huolimatta on olemassa yhdistyksiä, kuten CFA, joka ei ole hyväksynyt sitä roduna, koska se ei hyväksy hybridit. Vain neljännen sukupolven bengalilaiset voivat osallistua näyttelyihinsä tavoitteenaan villin genetiikan laimentaminen. Mutta totuus on, että on kasvattajia, jotka jatkavat yksilöiden valitsemista ja ristittelevät rodun parantamiseksi; ja itse asiassa tänään ei ole enää tarpeen leopardikissoja risteyttää kotikissan kanssa.\nBengalin kissa sohvalla\nBengalin kissa Se on iso eläin, joka painaa uroksen tapauksessa jopa 9 kg ja naaraan enintään 4 kg. Runko on erittäin kestävä ja lihaksikas, suojattu lyhyillä, pehmeillä, paksuilla hiuksilla. Pää on leveä, pyöristetty, vihreät silmät, pienet korvat ja paksu, keskikokoinen häntä.\nStandardin mukaan on pakollinen, että hänellä on musta hännän kärki, pilkullinen vatsa ja jalkaterätTakki on vain brindle, ja pohjaväri voi olla kerma, kulta, oranssi, norsunluu, keltainen tai valkoinen.\nValkoinen bengalin kissa\nKuva - Amolife.com\nMuistatko albiinotiikereitä paljon, eikö? Se kissalle ominainen ulkonäkö, omavaraisuusasenne, jonka hän ottaa aurinkoa ottaessaan ... Valkoinen bengalin kissa on kaunis eläin, joka sinusta tulee nopeasti koko perheen paras ystävä. Tietysti sinun pitäisi tietää, että valkoisena olemisen on vältettävä altistumista auringon kuninkaalle liian kauan, koska muuten pitkällä aikavälillä voi kehittyä ihosyöpä.\nKuinka monta vuotta Bengalin tai Bengalin kissa voi elää?\nNiin kauan kuin saat asianmukaista hoitoa, voi elää täydellisesti 9 ja 15 vuotta. Tietenkin hänen on asuttava talossa, koska jos päästämme hänet ulos, hänen odotettavissa oleva elinajanodote todennäköisesti lyhenee.\nKuinka hahmo on?\nBengalin kissa on hyvin erityinen kissa. Hän on hyvin älykäs, rakastava ja erittäin aktiivinen. Hän haluaa leikkiä, tutkia, oppia uusia asioita ja olla perheensä kanssa.. Lisäksi se on yksi eläimistä, jolla on vahva side yhden henkilön kanssa, vaikka se rakastaa kaikkia talon ihmisiä.\nHän nauttii hyppyistä, kiipeilystä ja, vaikka se tuntuu oudolta, uinnista, minkä hän osaa tehdä erittäin hyvin, koska se on ominaisuus, jonka hän on perinyt aasialaiselta leopardikissalta, jonka on metsästettävä saalistaan suoissa.\nKuinka hoitaa Bengalin tai Bengalin kissaa?\nJos päätät asua Bengalin kissan kanssa, sinun on annettava seuraava hoito:\nAina kun mahdollista, on erittäin suositeltavaa antaa luonnollista ruokaaJoko Yum-ruokavalio kissoille tai Barf (kissan ravitsemusterapeutin avulla). Ruoka, jonka siedät parhaiten, ja se, joka tuo sinulle eniten hyötyä, joista tärkeimmät ovat seuraavat:\nVahvat, terveelliset ja puhtaat hampaat\nJos et voi valita tällaista ruokavaliota, erinomainen vaihtoehto on antaa rehu, joka ei sisällä jyviä tai sivutuotteita, kuten Applaws, Orijen, Taste of the Wild, koska nämä eivät aiheuta sinulle mitään ongelmia. Tietenkin sinun pitäisi tietää, että 7 kilon pussi on kallis: se voi helposti olla 40 euron arvoinen, mutta annettava määrä on paljon pienempi kuin jos sille annettaisiin halvempi rehu, koska se sisältää paljon enemmän eläinproteiinia.\nBengalin kissa on erityisen aktiivinen kissa. Sitä täytyy pelata joka päivä, useita kertoja. Kolme tai neljä 10-15 minuutin kestävää istuntoa pitää sinut kunnossa, ja olet paljon rauhallisempi ja onnellisempi.\nVoi olla myös erittäin mielenkiintoista opettaa häntä kävelemään valjaat. Jos et tiedä miten se tehdään, älä huoli. Päällä Tämä artikkeli Selitämme sen sinulle.\nHiukset se on harjattava kerran päivässä kortilla tai kammalla kuolleiden turkisten poistamiseksi. Ei tarvitse uida sitä. Moltikauden aikana on suositeltavaa antaa Malta estääksesi liikaa hiuksia kertymästä vatsaasi.\nSilmät voidaan puhdistaa 3-4 päivän välein käyttämällä kamomilla-infuusiolla kostutettua puhdasta sideharsoa (yksi kullekin silmälle).\nKorvat on puhdistettava kerran viikossa puhtaalla sideharsolla ja eläinlääkärin määräämällä silmätipalla. Sinun tulisi lisätä 1-2 tippaa ja puhdistaa jokaisen korvan uloin osa sideharsolla.\nKuten kaikki muutkin kissat, ensimmäisen elinvuoden aikana on tarpeen viedä hänet eläinlääkäriin niin että laitat tarvittavat rokotukset ja kastroimalla tai steriloimalla häntä jos et aio kasvattaa sitä.\nVuodesta lähtien ja vuosittain on erittäin suositeltavaa ottaa se takaisin tehosterokotteiden saamiseksi ja tarkistaa se mahdollisten ongelmien havaitsemiseksi.\nLisäksi joka kerta kun epäilet olevasi sairas, sinun on neuvoteltava asiantuntijan kanssa hoitamaan sinua.\nKuinka paljon bengalin kissa on arvoinen?\nJos haluat todella elää bengalin kissan kanssa ja luulet olevasi valmis antamaan kaiken hoidon, jota se tarvitsee koko elämänsä ajan, sinun täytyy ajatella, että pentu maksaa noin 1500 euroa ostettu hautomosta.\nTiedämme, että rakastat sitä, joten lopetetaan tämä artikkeli liittämällä kuvagalleria Bengalin tai Bengalin kissasta:\nKoko polku artikkeliin: Noti-kissat » Rodut » Bengalin kissa, pörröinen, villi ilme ja valtava sydän


Revitalash RevitaBrow Conditioner Advanced 3 ml – 76.95 €\nRevitalash RevitaBrow Conditioner Advanced on ainutlaatuinen seerumi, joka antaa sinulle tuuheampia kulmia. Kulmaseerumi sisältää erityisiä ainesosia, kuten kalendulaa, ginsengiä, vehnäproteiinia ja B7-vitamiinia, jotka stimuloivat kulmien hiuksia niin, että niistä tulee vahvemmat ja täyteläisemmät. Ainesosat varmistavat myös, että hiukset pysyvät pehmeinä. Levitä seerumia puhtaisiin ja kuivin kulmiin.\n€7695 Säästä 23 €\nKulmien seerumi ⋅ ⋅ 9 ml\nKulmien seerumi ⋅ ⋅ 4,9 ml\nPrecision Brow Pencil 03 Soft Brown\nSäästä 23% Säästä 23 €


2. Golfloma Pattayalla\nMatkaseura: EJH, Päivi Hänninen, Seija Seppälä, Antti Seppälä, Eija Nyman, Rainer Nyman (Nymanit 2 viikkoa)\nMatkareitti:lento Helsinki - Bangkok, bussi Bangkok - Pattaya - Bangkok, lento Bangkok - Helsinki\nPelatut kentät: Siam Country Club, Rayong Green Valley, Laem Chabang, Great Lake, Bangpra, Pattaya Country Club, Plutaluang, Khao Kheow, Noble Place, Burapha, Sriracha, Century Ban Chang, Natural Park Hill.\nKeskiviikko 18.11.98. Kyseessä oli Seppälän Antin 10-vuotismatka Pattayalle. Hän kävi siellä ensimmäisen kerran 1988. Paljon on kaupunki siitä muuttunut. Mukaan lähtivät Seppälän Antin ja Seijan lisäksi minä ja Päivi, sekä Eija ja Rainer Nyman. Matka kotoa alkoi tiistai-iltana myöhään, koska kone lähti aamuyöstä 01.15. Finnairin lento oli tavanmukaisesti pitkä, mutta sujui ihan mukavasti.\nPerille Pattayalle saavuttiin keskiviikkoiltana ja heti Siam Bayshore-hotelliin päästyämme lähdimme tekemään Pattaya Sports Clubin jäsenanomuskaavakkeet Cafe Kronborgiin . Oli mukava tulla hotelliin, kun osa henkilökunnasta muisti meidät aiemmalta reissulta ja tuli kättelemään, mikä ei kuulu normaaleihin thaimaalaisiin tapoihin. Nymanit asuivat Montien Pattaya-hotellissa aivan keskikaupungilla. Illalla ehdittiin vielä tarkastaa vanhat kantapaikat, kuten Only You, josta oli tullut tyttöbaari.\nHelsinki - Pattaya 18.11.1998\nSeija ja Antti Seppälä odottelemassa Finnairin lentoa Bangkokiin.\nMinä odottelin tietysti Päivin kanssa pääsyä taas Pattayalle.\nPattaya mäeltä nähtynä ja aivan edessä hotellimme Siam Bayshore.\nTorstai 19.11.98. Edellisenä iltana olimme varanneet hotellin edessä päivystävän minibussin viemään meidät aamulla klo 09.00 Siam Country Clubille ensimmäiselle golfkierrokselle. Nymanit noudettiin hotellistaan yleensä 9.03. Samaa taksia käytimme sitten koko kolmen viikon ajan, joten kuski Alekille koitti hyvät ajat. Matka Siam Country Clubille maksoi 600 bahtia (kurssi 0.14 mk) eli 85 mk koko porukalta.. Jäsenetu puri, vaikka korttia ei vielä ollutkaan mukana, kuitti riitti 350 bahtin greenfeehen, normaalihinta 1000 bahtia. Kenttä oli aivan yhtä hieno kuin muistettiinkin. Ikää sillä on jo 27 vuotta. Pelin rytmiin päästiin heti mukavasti, sillä kausi kotimaassa oli vasta juuri loppunut. Kovin kummoisia tuloksia ei tullut, mutta mukava oli pelata caddien avustuksella. Illalla sitten pyyhkäistiin ostoksille ja hieromaan tuttavuuksia vanhoissa kantapaikoissa. PSC:n kortit myös noudettiin.\nSiam Country Club 19.11.1998\nRainer Nyman, Antti, Seija, Eija Nyman ja Päivi Siam Country Clubin ykköstiillä.\nAntti oli hyvin tyytyväinen caddynsa palveluihin. Naisryhmä on juuri lähdössä 18. griiniltä.\nSiam Country Clubin piha-alue on hieno kaikkine istutuksineen ja patsaineen.\nPerjantai 20.11.98. Pelireissu suuntautui Rayong Green Valley Country Clubille. Greenfee oli halpa 350 bahtia ja caddiekin maksoi vain 150 bahtia. Kenttä on komea kuten kaikki muutkin. Tulokset alkoivat parantua ja birdiekonjakeillekin päästiin. Mukavia vesistönylitysväyliä oli muutama. Kolmen yhdeksikön lenkeistä kierrettiin A ja B. Kenttä on melko tasainen mutta mielenkiintoinen. Klubitalo on iso ja komea, ei mitenkään pröystäilevä. Heti opittiin käyttämään lockereita ja suihkua pelin jälkeen. Monessa paikassa kengätkin putsattiin talon puolesta. Tällä kentällä caddie unohti antaa tuloskortin, joten se kannattaa pyytää yleensä siinä vaiheessa kun annetaan tippi. Ilta meni taas kaupungilla pyöriskelyn ja ostosten sekä baarien ja ruokailun merkeissä.\nGreen Valley 20.11.1998\nRainer ja Antti caddyjen kanssa Green Valley Country Clubilla. Nämä caddyt eivät juuri englantia puhuneet.\nMinä ja Rainer poseerataan caddyjen kanssa lammen edessä, joita kentällä on sopivasti pelaajia haastamassa.\nKentän reunalla on mukavia kukkuloita, joita ei ole hyödynnetty tätä kenttää suunniteltaessa.\nAvara par-3, jossa kuitenkin syvät bunkkerit vaikeuttavat peliä.\nGreen Valleyn ykkösväylä ja starttibaari. Nykyään väyläjärjestys on erilainen.\nKentän vanha klubirakennus oli matala ja melko komea.\nLauantai 21.11.98. Ensimmäinen vapaapäivä käytettiin ostosten tekoon ja silmälasien tilaamiseen. Kävelyä ja lepoa tuli mukavasti. Meillä on näillä reissuilla tapana keittää iltapäiväkahvit pelireissun jälkeen. Kahvi on tuotu Suomesta samoin kuin hapankorppuja, juustoa ja metwurstia. Kahvin kanssa otettiin aina konjakit. Vasta kahvihetken jälkeen lähdettiin kaupungille. Siinä välissä kävin usein heittämässä filmin kehitykseen ja kuvat sai kahden tunnin kuluttua. Kuvaliike Billboard, rahanvaihtopaikka Yenjit, pesula Champ ja kaupat Julie ja Wattana olivat parin sadan metrin päässä hotellistamme. Rantakatu hotellin edestä oli koko reissun ajan suljettuna autoliikenteeltä ja se oli kaivettu auki viemäriputken asennusta varten.\nSunnuntai 22.11.98. Ohjelmassa oli krokotiilifarmilla käyminen. Lek vei meidät sinne ja pääsimme heti katsomaan näytöstä, jossa kaveri työnsi päänsä krokotiilin kitaan. Alueella oli valtavasti eri kokoisia krokotiileja ja paljon myös muita eläimiä kuten strutseja. Komeaan puistoon on kerätty myös paljon erilaisia kalkkikiviä, joista on syntynyt laaja ja kaunis alue, jossa on vesilammikoitakin sopivasti. Käymisen arvoinen paikka!\nThe Million Years Stone Park & Pattaya Crocodile Farm oli käymisen arvoinen paikka, johon kannatti yksi viikonlopun päivä uhrata.\nKrokotiilishow'ssa mies retuutti elukkaa ja pani mm. päänsä sen kitaan sekä liukui kovalla vauhdilla kohti suu ammollaan olevaa krokotiilia.\nPaljon muitakin eläimiä oli puistossa, kuten nämä strutsit, jotka uteliaina tarkkailevat ihmisiä. Kirahvi kuuluu myös puiston asukkaisiin.\nTässä baarissa voi syöttää lammessa olevia kissakaloja, jotka saivat aikaan melkoisen kuhinan.\nKivipuisto on todella kaunis, kun se on koristeltu erivärisin kukkivin ja hyvin leikatuin pensain.\nPieni lampi kaunistaa maisemaa entisestään. Lammen poikki voi kävellä kiviä pitkin.\nLevähdyspaikaksi sopivia kiviäkin löytyy sopivasti.\nKorkeuserot antavat näyttävyyttä puistolle.\nMukava mustavalkoinen tapiirikin asuu alueella.\nKrokotiilejä on todella paljon. Tässä osa odottelee ruokaa suu ammollaan.\nNorsuperhe kuuluu tietenkin asiaan, kun ollaan Thaimaassa.\nBuddhalaisuus näkyy kaikkialla ja yleensä edustavasti.\nIltapäivällä kiivettiin Antin kanssa kukkuloille katsomaan temppeleitä ja maisemia.\nPattaya Park-hotelli ja sen 240-metrinen torni. Takana näkyy Jomtienin lahti.\nEtelä-Pattayan kukkulalla on iso buddhan patsas.\nMäellä on myös radioasema FM Stereo Multiplex 104.75 MHz.\nMaanantai 23.11.98. Siam Country Club pelattiin toisen kerran. Tällä reissulla huomattiin entistä selvemmin, että monetkaan caddiet eivät osanneet englantia juuri mailan numeroita ja tuloksia enmpä. Niinpä on hyvä tietää, että nam on vesi, OB on out of bounds, light on right eli oikealla ja tee on puu. Thaimaassa, kuten useimmissa muissakin maissa Aasiassa ei osata r-kirjainta sanoa, joten täytyy tottua siihen, että r:n paikalla on l-kirjain tai se jätetään kokonaan sanomatta. "OB light, left nam" tarkoittaa siis, että oikealla on out of bounds ja vasemmalla vesieste. "Soli" tarkoittaa anteeksi ja "light tee" puun oikealta puolelta.\nSäät olivat useimmiten golfin pelaamiselle suotuisat. Aurinko ei porottanut kaiken aikaa, vaan pilviäkin oli taivaalla ja pientä tuulta. Muutamana päivänä tuli jokunen pieni sadekuuro, mutta ainoastaan kerran rankempi. Niitä rankempia oli kyllä tullut Pattayallakin useampia, mutta olimme aina jossain kauempana pelaamassa.\nTiistai 24.11.98. Pelipaikkana kaikille uusi kenttä Great Lake Golf & Country Club Rayongin suunnalla länteen Pattayalta. Siellä oli tarjous, jossa greenfeen, caddien ja auton sai 800 bahtilla ja sen käytimme tietysti hyväksemme. Caddiet olivat osittain poikia, mutta oikein mukavia, vaikkeivät juuri englantia puhuneetkaan. Kentällä on paljon vesiesteitä, jotka ovat salakavalasti piilossa, mutta hienosti niistäkin selvittiin. Reissun ensimmäinen birdieni syntyi 2. väylällä.\nGreat Lake 24.11.1998\nGreat Lake on melko komea mutta tasainen kenttä, mutta viimeistelyssä on säästetty.\nKivoja vesiesteitä löytyy täältäkin sopivasti samoin kuin bunkkereita, tosin huonosti hoidettuja.\nHyvän tarjouksen johdosta meillä oli autot käytössä. Golfasuntoja on kentän reunalla paljon.\nPalmut, vesi ja kukkivat pensaat tekevät kentän kivaksi.\nPutit on tehty, joten Rainer ja Antti suuntaavat kohti seuraavaa tiitä.\nGolfklubien portteihin on satsattu Thaimaassa paljon, niin täälläkin.\nKeskiviikko 25.11.98. Bangpra International Golf Club oli nyt pelivuorossa. Taas havaittiin, että ennakkotiedot komeasta kentästä eivät olleet liioittelua. Heti klubilta avautui todella komea näkymä alueelle - kukkaloistoa parhaimmillaan. Täällä olivat reissun nopeimmat greenit. Antilta venähti selkälihas ja sitä caddiet hoitelivat innolla, mutta muutama väylä jäi pelaamatta.\nBangpran siirtymä klubilta ykköstiille on kaunis.\nVesi komistaa monessa paikassa muutenkin hienoa kenttää.\nPientä odottelua par-3:lla, jonka griini on melko suuri.\nKentän komea klubitalo ja oikealla golfhotelli.\nAntti avaa 10. tiillä hauskojen tiimerkkien välistä.\nAntin selkä vaati hoitoa, jota caddyt mieluusti antoivat.\nTorstai 26.11.98. Pelimatkamme suuntautui alueen ehkä komeimmalle kentälle Laem Chabang Country Clubille. Kulkua varten oli varattu kentän oma kuljetus, jota odottelimme Montien Pattaya-hotellin pihalla. Kyyti tuli muutaman soittelun jälkeen tunnin myöhässä. Perille kuitenkin päästiin. Greenfee kuljetuksen kanssa oli 550 bahtia, joka on mielestämme tälle kentälle naurettavan halpa. Uusi klubitalo on todella komea. Antti ei selkävaivansa vuoksi pelannut.\nTällä kertaa pelattiin ensin C-lenkki, jota myös Lakeksi kutsutaan. Vettä siellä onkin paljon ja palloja meni. Toinen lenkki oli A eli Mountain, jonka aloitusväylä vaatii onnistuneen lyönnin. Paluukyyti klikkasi jälleen hieman. Se tapahtui lavataksilla - 40 km. Hyvin se kuitenkin sujui.\nLaem Chabang 26.11.1998\nLaem Chabangissa pelasimme Lake-yhdeksikön, jossa vettä on kiitettävästi.\nOhi meni taaskin pitkä puttini eikä vika ollut griinissä.\nLaken 9. väylä pelataan kohti komeata klubitaloa. Seuranamme oli englantilaisia.\nLaken 9. griini on muiden tapaan suuri ja nopea. Tämä chippi meni aivan lipun juureen.\nMountain-lenkin 2. väylä on mäeltä veden yli pelattava par-3, jossa edessä on leveä bunkkeri.\nSiirtymätaipaleisiin on todellakin satsattu paljon. Siinä on hyvä suunnitella seuraavan väylän peliä.\nLadyryhmämme caddyt pitivät hauskaa koko kierroksen ajan.\nLaem Chabangin piha ja viihtyisä harjoitusalue.\nWindy Gardenissa nautiskeltiin iltaoluita usein.\nPerjantai 27.11.98. Sitten olikin vuorossa alueen uusin kenttä Pattaya Country Club. Klubitalo on mukavan näköinen ja pröystäilemätön. 36-reikäiseksi suunnitellusta kentästä oli valmiina 18 väljästi rakennettua reikää. Harjoitusalueet olivat hieman keskeneräiset ja mm. range puuttui. Kierros tuli kuitenkin tehtyä ja kenttä oli konstailematon ja hyvässä kunnossa. Tästä tulee vielä komea klubi, jos vain rahat riittävät. Sitä tuli aina ihmeteltyä, miten tällaisella alueella on niin paljon ja niin hienoja kenttiä, kun pelaajia oli erittäin vähän. Kertaakaan ei etukäteen varattu aikaa ja aina päästiin heti pelaamaan kun oltiin valmiit ja ruuhkia ei missään arkisin ollut. Maanantaisin Siam Country Clubilla oli hieman normaalia enemmän porukkaa, kun melkein kaikki muut kentät olivat suljettuna.\nPaluumatkasta meinasi tulla ongelma, kun Alekia ei kuulunut meitä noutamaan. Puolentoista tunnin odottelun jälkeen päätimme lähteä ja paluu tapahtui kentän yhdellä pick-upilla, johon bägit laitettiin lavalle minun ja Rainerin kanssa, loput änkäytyivät ohjaamoon. Tyttö ajoi mukavaa vauhtia ja suorinta tietä hyvin eikä matkasta tullut painajaista, vaikka ajoviima välillä tuiversikin tuntuvasti. Perille päästiin kunnialla. Alek oli tullut klubille auton hajottua vartin meidän lähtömme jälkeen, mutta asia hoidettiin molempia osapuolia tyydyttävästi kuntoon.\nIllalla hotellissa oli järjestetty kanta-asiakkaille coctail-tilaisuus ala-aulaan. Kävimme siellä naukkaamassa parit gin-tonicit ja haukkaamassa pientä suolapalaa.\nPattaya Country Club 27.11.1998\nCaddyt työn touhussa Pattaya Country Clubilla.\nAvaralla kentällä on hyvin tilaa, mutta ojia ja vesiesteitä pitää varoa.\nMyös isoja bunkkereita on syytä varoa kuten tässäkin.\nKierroksen jälkeen ajettiin klubille kiesillä. Antilla on kamera aina mukana.\nPattaya Country Clubin pikkusievä, mutta käytännöllinen klubitalo.\nLekin auto oli hajonnut ja jouduimme odottelemaan kyytiä klubin rappusilla.\nYkkösväylälle mennän klubilta ison liikenneympyrän kautta.\nKlubin aulassa oli erikoinen kivistä tehty rakennelma.\nViimein päästiin yhden tytön pick-upilla hotellille, Rainerin kanssa istuttiin lavalla.\nLauantai 28.11.98. Kohteena oli vanha tuttu Plutaluang Navy Golf Course. Se on sitten viime kerran laajennettu 36-reikäiseksi, mutta nyt pelattiin samat yhdeksiköt kuin edellisellä kerralla. Kenttä on kohentunut muutamassa vuodessa valtavasti. Raffit ovat siistiytyneet ja istutuksia lisätty paljon ja tämä oli nyt kunnoltaan ja näöltään aivan muiden kenttien veroinen. Lauantaista johtuen pelaajia oli paljon, mutta ruuhkia ei syntynyt, kun porukat jaettiin sopivasti eri yhdeksiköille. Rainer arvosti kentän yhdeksi parhaista pelaamistaan. Aivan viidakon reunassa sijaitsevalla kentällä näkyi apinoita, jotka tarjosivat mukavan eksoottisen golfelämyksen.\nIllalla käytiin syömässä Bavaria Housessa, jota voi suositella kaikille. Siellä oli paikat täynnä ja elävää musiikkia. Tällä kertaa esiintyi Die Alpen Yuppies-orkesteri, joka on palkittu Oktoberfestillä Münchenissä. Ruoka oli hyvää ja sitä oli runsaasti. Voimme suositella - osoite Soi Diana Inn.\nPlutaluang - Pattaya 28.11.1998\nPlutaluang on Bangpran ohella alueen ainut viidakkokenttä, jossa voi tavata apinoita. Aina niitä ei ole nähty.\nPar-3, joka avataan mäeltä kioskin vierestä. Tämä on call hole, jossa takaa tulevien annetaan lyödä ulos ennen puttaamista.\nTässä on ryhmä päässyt puttaamaan ja toinenkin saapuu griinille. Porukkaa on kuin pipoa!\nKenttää on siistitty valtavasti viimeisten 3 vuoden aikana. Väylät ovat erikoislaatuista rönsyilevää ruohoa.\nBavaria Housessa oli illalla tunnelmaa. Orkesteri piti huolen musiikista.\nSiellä oli myös oma olutpanimo. Ruoka oli todella hyvää saksalaista laatua.\nSunnuntai 29.11.98. Taas lepopäivä! Ajettiin taksilla Pattaya Parkiin. Hotelliin on tehty laajennustorni, jolla on korkeutta yli 200 metriä. 170 metrin korkeudesta voi laskeutua rannalle "tynnyrillä" tai toiseen suuntaan pelkkien valjaiden varassa. Se on kuitenkin kuulemma arvokasta hommaa mutta varmasti mieleen jäävä tapa tulla tornista alas. Ilta menikin sitten ensimmäisen reissun 3-vuotisjuhlien sekä Seijan ja Antin 3-vuotishääpäivän juhlimisen merkeissä.\nSiam Bayshoren uima-altaalla oli myös liukumäki.\nPattaya Parkin tornista on tulossa mies valjaissa alas.\nTässä lähempi kuva köyden varassa alas tulevasta kaverista.\nGondolilla pääsee tornista Jomtienin alas rannalle.\nIllalla juhlittiin Seijan ja Antin merkkipäivää.\nSouth Pattayan ja Jomtienin erottava kukkula iltavalossa.\nMaanantai 30.11.98. Khao Kheow Country Club oli pelivuorossa. Erittäin komea ja mielenkiintoinen 27-reikäinen kenttä, jolla pelaamisesta todella nautti, oli Antille ja Seijalle jo edelliseltä reissulta tuttu. Klubitalo on mahtava ja näkymät sieltä henkeäsalpaavat. Erikoisuutena on par-3 väylä, joka lyödään saarelle, jota reunustavat metrin korkuiset pystysuorat kivireunukset. Siitä huolimatta Eija sai pallonsa veden kautta saarelle.\nPelimme aikana oli hotelliimme saapunut Apukerhon 200 hengen ryhmä, jonka heti huomasi lisääntyneenä Suomen kielen sorinana. Ryhmän viihdyttäjänä oli matkalla mukana Eija Kantola. Hotelli toivotti Apukerhon mahtavin tekstein tervetulleeksi ja näki muutenkin paljon vaivaa ihmisten viihtymiseksi. Antti tarjosi illalla kaikille ruuat hollantilaisessa ravintolassa.\nKhao Kheow 30.11.1998\nKhao Kheowin mahtava klubitalo, josta on komeat näkymät kentälle.\nTällä vaikealla kentällä on paljon lampia ja muita vaaran paikkoja.\nKenttä on hyvin tasainen, mutta kumpuja on väylien välissä paljon.\nKhao Kheowin mahtava klubitalo, josta on komeat näkymät mahtavalle kentälle - yksi mukavimmista.\nAntti avaamassa hankalahkolla par-5:lla. Jos puiden yli oikaisee, lyönnin pitää olla tosi pitkä.\nMielenkiintoin B6 saarigriini odottaa. Onneksi lyötävä matka on kohtalaisen lyhyt.\nVielä on edessä vaikea väylä, ennenkuin päästään klubille.\nEija Nymanin harjoitussvingi viimeisellä väylällä.\nVäylät kiertävät suurta lampea ja klubilta voi seurata droppailua.\nTiistai 1.12.98. Nymanien viimeinen peli tällä reissulla suunnattiin koilliseen 70 km:n päähän Noble Place Golf & Country Clubille. Tämä kenttä oli yksi hieman keskeneräisistä kentistä, mutta aivan mukava pelattava. Väylät ja greenit olivat hyvässä kunnossa. Rahan puute ilmeisesti kiusaa, sillä meidän 6 hengen ryhmän lisäksi kirjoihin oli merkitty ainoastaan 4 muuta pelaajaa! 27 reikää oli valmiina ja lisääkin mahtuu. Uusi klubitalo oli melkein valmis, mutta ei vielä käytössä. Kukkia kasvatettiin kentälle istutettavaksi tilapäisen klubitalon seinustoilla.\nNoble Place 01.12.1998\nTämä hieman vaatimattomampi kenttä oli myös hyvässä kunnossa ja kiva pelattava.\nKukkia oli oikeastaan vain klubin pihalla, koska kenttä oli vielä hyvin uusi.\nPortti ison tien varressa oli kuitenkin tyypillisen mahtava.\nKeskiviikko 2.12.98. Nymanit jäivät pakkaamaan, kun lähdimme kokeilemaan taas uutta kenttää. Laem Chabangin viereen on noussut uusi komea yksityinen Burapha Golf Club, jossa on paljon golfasuntoja ja 18-reiän kauniiksi viimeistelty kenttä. Laajennus 36-reikäiseksi on ilmeisesti suunnitteilla. Kentällä näkyi pelaajien puute. Kuumasta säästä johtuen vuokrasimme kaksi autoa, joilla hyvin mahduimme caddiet mukaan lukien liikkumaan ja kierros sujui nopeasti. Korkeuseroja on kentällä melko mukavasti. Kiva tuttavuus tämäkin!\nBurapha on melkein yhtä hieno kenttä kuin viereinen Laem Chabang, mutta jää hieman. Tässä kiva par-3., joka ei ole niin helppo kuin miltä näyttää\nHienoja golfkämppiä kukkaloiston keskellä. Kenttä oli alkuun yksityinen, mutta ilmeisesti greenfeepelaajia kaivattiin.\nMielenkiintoinen par-4, jossa ensin mennään alas ja sitten ylös griinille. Tilaa on vasemmalla paljon ja puutkin voi oikealta ylittää.\nJoka puolella on tilaa, mutta bunkkereita on runsaasti.\nMukava näköala Laem Chabangiin päin. Korkeuseroja on melko paljon.\nTästä menee alikulku klubille tulevan tien ali. Näyttävyyteen on panostettu.\nVettä on bunkkereiden lisäksi kiitettävästi. Ne antavat lisäkauneutta kentälle.\nKlubilta näkyy startterin kopille päin harjoitusgriinejä, mutta ei pelissä olevia.\nBuraphan portti on yhtä kukkaloistoa, mutta muuten yksinkertaisen tyylikäs.\nTorstai 3.12.98. Vuorossa oli taas uusi kenttä Sriracha International Golf Club, joka olikin yllättävän hieno kenttä. Greenfee oli halpa 200 bahtia ja caddiemaksu 180 bahtia. Koska kentällä ei käytetä kärryjä, otimme jokainen auton. Se maksoi vain 300 bahtia, joten taisi olla reissun halvin kenttä. Päivin caddie ei osannut ajaa autolla, joten Päivi kävi itse puikkoihin. Kenttä on komea, yksi parhaita. Erikoisuutena 3. reikä par-3, jossa lyödään krokotiililammikon yli. Elukat kyllä ovat onneksi aitauksen sisällä. Tälle kentälle vielä palataan.\nSrirachan kenttä on myös yksi alueen kauneimmista runsaiden kukkaistutustensa vuoksi.\nKentän hoitajat pitävät istutuksia hyvässä kunnossa koko ajan.\nTämä erikoisuus, krokotiiliaitauksen yli pelattava par-3, on nykyisin historiaa.\nKauniisti koristeltu vesiputous komistaa tätä väylää.\nVesi- ja hiekkaesteitä riittää melkein joka väylälle.\nAntti caddynsa kanssa kierroksen jälkeen tyylikkään klubitalon edustalla.\nKlubilta näkyy komea kenttä todella hyvin.\nNäkymä klubin sisältä kentälle on kuin kaunis maisemataulu.\nPortti on tälläkin kentällä mahtava, mutta silti yksinkertainen.\nPerjantai 4.12.98. Laem Chabang Country Club pelattiin uudelleen alueen komeimpana kenttänä. Ilmainen kuljetuskin teki pelaamisesta edullisen ja kenttähän on tosi mukava. Nyt kierrettiin Mountain ja Valley. Illan hämyssä saatiin mukavia valokuvia kentästä. Paluu tapahtui taas lavataksilla.\nIllalla käytiin hakemassa vaatteita räätäliltä ja viereisessä Smile-baarissa Antti esitti karaokea. Tytöt pitivät meitä hyvänä, kunnes madamet saapuivat. Reissun aikana käytettyjä räätäleitä olivat Renoir's Taylor, Paul's Taylor ja Taj Mahal Taylor.\nLaem Chabang 04.12.1998\nLaem Chabangissa väylätkin ovat kuin samettia. Ei ole vaikeata saada hyviä kuvia.\nSiirtymätaipaleet ovat näyttäviä kuten väylätkin. Takana mielenkiintoinen par-5.\nValley'n 9. väylä ja klubitalo häämöttää. Griinin ympärillä on paljon bunkkereita.\nEnnen griiniä on vasemmalla yli 100 metriä pitkä bunkkeri, josta on vielä pitkä matka griinille.\nIso griini on piilossa pienen kukkulan takana. Oikominenkin onnistuu hyvin, pallo ei kyllä häviä.\nPeliä on kiva seurata klubin terassilta, josta näkyy hyvin Valley'n ja Lake'n 9. väylät.\nLake'n 9. väylä ja taustalla näkyvät Buraphan loma-asunnot ja väylät.\nValley'n 9. väylän pitkä bunkkeri kivassa iltavalossa.\nLaem Chabangin portti on hillitty. Keskellä on portinvartijan koppi.\nLauantai 5.12.98. Vuorossa oli viimeinen etelästä puuttunut kenttä Century Country Club Ban Chang, jonka klubitalo oli reissumme vaatimattomin, mutta kaikki tarvittavat palvelut kyllä löytyivät. Kenttä on mukava ja paikalla tavatut ulkomaalaiset kertoivat pitävänsä siitä. Seija löi heti alussa pallonsa palmuun, josta minä pitkänä sain sen alas.\nVäylät ja varsinkin reuna-alueet olivat hieman viimeistelemättömät, mutta kunhan vuosia kuluu, on tämäkin todella hieno kenttä.\nCentury Ban Chang 05.12.1998\nCentury Ban Chang oli reissumme vaatimattomin kenttä, mutta silti kiva pelata.\nCaddyt olivat reippaita täälläkin. Tällä kentällä ei ollut paljon palmuja mutta muita puita sitäkin enemmän.\nYhteen palmuun Seija sai kuitenkin pallonsa jäämään.\nPar-3 ja takana baari, joka ohitetaan pariin kertaan.\nLampi, johon palloja menee paljon ja kerääjät ovat paikalla.\nCenturyn vanha klubitalo on todella vaatimaton.\nVietettiin kuningas Bhumibolin 71. syntymäpäivää, jolloin virastot ja pankit olivat kiinni. Pattayan elämään se ei paljon vaikuttanut, mutta kaduilla oli tanssiesityksiä ja kaikkialla onnentoivotusplakaatteja.\nKuninkaan syntymäpäivä näkyi katukuvassa kaikkialla.\nKulkueita ja tanssiesityksiä oli eri puolilla, mm. kävelykadulla.\nPienten rumpalipoikien tahdittama kulkue.\nSunnuntai 6.12.98. Vapaapäivää vietettiin kävelemällä rantaa pitkin Pohjois-Pattayalle golfliikkeeseen, josta ei tosin ostettu mitään. Takaisinkin tultiin jalkaisin ja haukattiin välillä club sandwichit.\nIllalla hotelli järjesti rantabaariin Suomen itsenäisyyspäiväjuhlat Apukerholle. Kadun kaivanto oli saatu piiloon laittamalla kymmeniä palmuja sen reunoille. Rantabaari oli koristeltu Suomen lipuin. Me mentiin kuitenkin kaupungille käväistyäni ensin parturissa. Reissun aikana pesetettiin vaatteita 2nd Roadilla olevassa pienessä Champ-pesulassa. Kymmenen paidan, saman määrän alushousuja ja sukkia pesu maksoi vain 200 - 300 bahtia, joten turhaan ei kannata Suomesta vaatteita rahdata - varsinkin, kun hyviä pelipaitoja saa 200 bahtilla.\nPohjois-Pattayalta näkyi hyvin Pattaya Park, kukkula ja oikealla Royal Cliff hotellikompleksi.\nHotellimme edusta oli koristeltu Suomen itsenäisyyspäivän johdosta palmuin ja Suomen lipuin.\nSievä parturi teki tarkkaa työtä hiusteni kanssa. Parturissa käynti on Thaimaassa halpaa.\nMaanantai 7.12.98. Viimeinen uusi kenttä tällä turneella oli 18-reikäinen Natural Park Hill Golf Club, joka sijaitsee samalla alueella kuin 27-reikäinen Natural Park Resort Golf Club. Kenttä on kyllä tosi komea, mutta turhan kallis. Reissun kallein greenfee oli 990 bahtia, caddiemaksu 200 bahtia ja autokin 600 bahtia. Otimme kuitenkin naisten toivomuksesta 2 autoa kierrokselle. Mielenkiintoisia ja hyväkuntoisia väyliä riitti.\nPaluumatkalla Alekista otettiin muutama kuva muistoksi.\nNatural Park Hill 07.12.1998\nNatural Park Hill on myös hyvin komea kenttä, jossa kukat loistavat.\nAntti on saanut pallonsa nippa nappa esteen yli.\nErikoinen par-3, jossa griinejä oli kaksi ja tiiauspaikkoja kymmenkunta.\nVälillä jäi vähän aikaa istuskella caddyjen kanssa.\nSeija on juuri lyönyt, Päivi ja caddy seuraavat.\nPieniä kukkivien kasvien peittämiä lampia oli paljon.\nViimeinen griini ja päivän peliurakka on ohi.\nPäivi, Seija ja vakituinen kuljettajamme Lek lähdössä kotimatkalle.\nSisarkentän Natural Park Resortin mahtava klubitalo. Kentät ovat vierekkäin.\nPaluumatkalla Lekistä otettiin muutama kuva muistoksi.\nNatural Park Resortin mainos valtatien varressa on näkyvä.\nPattayan keskustassa on melkoinen liikenne iltapäivällä.\nHotellilla ollaan ja bellpojat ovat ottaneet bägimme huostaansa.\nTiistai 8.12.98. Reissun viimeinen kierros pelattiin taas "kotikentällämme" Siam Country Clubilla. Minulle sattui reissun englanninkielentaitoisin caddie (212 Lek), jonka kanssa oli kiva keskustella kaikenlaisista aiheista kierroksen aikana. Antti ei käsivaivan vuoksi pystynyt pelaamaan ja Päivikin joutui keskeyttämään 14 reiän jälkeen saatuaan mahatautikohtauksen. Pyysin caddietä hakemaan klubilta auton, jotta Päivi saataisiin sinne lepäämään. Caddieni kuitenkin sanoi, että ei tarvitse maksaa, kun hän hakee moottoripyöränsä ja vie sillä Päivin klubille. Näin potilas sai nauttia pitkästä aikaa moottoripyörän kyydistä. Kaksi väylää pelasin sitten ilman caddietä, kunnes hän ehti takaisin kahdelle viimeiselle. Annoin tippiä 300 bahtia, kun normaalisti olimme antaneet 120 - 200 bahtia palvelusta riippuen. ilta sujuikin sitten iloisen pakkaamisen merkeissä.\nSiam Country Club 08.12.1998\nTämä Siamin caddy on myös nimeltään Lek.\nCaddyt raahavat bägit ylös parkkiin odottamaan kotimatkaa.\nSiamin 18. griini on kuvauksellinen klubin terassilta.\nKeskiviikko 9.12.98. Viimeisen päivän aamu vietettiin rauhallisesti, mutta yhdet kaljat ehdittiin käydä ottamassa Windy Inn-baarissa. Alek käytiin hyvästelemässä ja luvattiin palata parin vuoden kuluttua. 6 bussia tuli hakemaan meitä hotellin takapihalta, jossa oli hotellin henkilökuntaa hyvästelemässä plakaatteineen.\nPattaya - Bangkok 09.12.1998\nLähtö alkaa olla lähellä. Tässä odotellaan busseja hotellin takapihalla.\nApukerhon matkalaiset lähtivät samaan aikaan pois ja sen huomasi.\nSiam Country Clubille johtava tie on hyvin merkitty Sukhumvit Roadilla.\nBussimatka Bangkokiin sujui nopeasti ja Finnairin MD-11-konekin lähti ajallaan kohti Helsinkiä 10.5 tunnin lennolle. Seutulassa oltiin hieman ennen puolta yötä ja kotona torstain puolella 00.40.\nTämän golfmatkan saldo oli 16 kierrosta 20 päivän aikana, kun matkapäivät otetaan pois. Kaikkiaan pelattiin 13 eri kentällä alueen 18:sta. Siam Country Clubilla pelattiin kolme kierrosta ja Laem Chabangissa 2 kierrosta. Tulokset olivat vaihtelevia, mutta kaikki pääsivät kuitenkin tarjoamaan birdie-pullostaan. Reissu oli kaiken kaikkiaan erittäin onnistunut ja golfin kannalta antoisa.\nKuten jo kerroin, sää oli golfin pelaamiseen mitä mainioin, ei liian kuumaa. Ylin maksimilämpötila hotellimme parvekkeella varjossa oli 25.11. ja 4.12. 33.0 astetta ja alin maksimilämpötila 22.11. 25.7 astetta. Minimilämpötila oli alimmillaan 6.12. 21.4 astetta ja ylimmillään 20.11. 25.7 astetta. Yli 30 asteen lämpötiloja oli 13 päivänä eli runsaat puolet. Suomessa lähtöpäivänä oli pakkasta noin 5 astetta ja tulopäivänä suurinpiirtein saman verran.\n1. PATTAYAN REISSU 3. PATTAYAN REISSU