18.8.2013 klo 02:03\nNiin hyvin kuin Hyvästi, Sammatin kuu koostettu onkin, silti tahtoisin lukea KAIKKI Mauri Sariolan päiväkirjat myös vuosilta 1970 – 1985. En ole ainoa joka pitää päiväkirjoja parempina kuin kustannuspaineissa julkaistuja teoksia siltä ajalta. Kukapa päiväkirjoja kävisi naputtelemaan, mutta olisiko järkeä kuvata ja sitten jakaa sähköisessä muodossa Maurin tosi ystäville?\n20.8.2013 klo 11:12\nPäiväkirjoja on runsaanlaisesti. Muistaakseni 28 kpl - reilusti yli 20 kuitenkin. Paksunpuoleisiakin. Esim. 25.11. 1968 - 5.7.1970 on 400 -sivuinen ja kooltaan 27 x 36 cm. Eli kyllä tuossa urakkaa olisi.\nKaikkien päiväkirjojen olinpaikkaa ei taida olla tiedossa. Tuula Sariola näitä on yrittänyt tämän vuoden keväällä löytää. Yksi päiväkirjoista on avattuna Hattulan Juteini -talossa, Mauri Sariolan perinnehuoneessa. Toinen on avattuna Tampereella Poliisimuseon Poliisi fiktiossa näyttelyssä. Intendentillä on muutama. Tuulalla lienee suurin osa.\nLisäksi asiaan vaikuttavat tekijäoikeusasiat. Maurin oikeudenomistajat eivät tiettävästi kaikkea päiväkirja-aineistoa halua yleisesti nähtäväksi.\n21.8.2013 klo 19:32\nKaikkien päiväkirjojen julkaisu olisi tuskaa paatuneimmallekin Mauri-fanille. Sen huomasi ensimmäisestä, mutta toinen päiväkirja oli jo liian pitkän aikavälin kattava, jos Mauri Sariola piti päiväkirjaa yhtä intensiivisesti kuin 1960-1970-lukujen vaihteessa. Ehkä päiväkirjajulkaisu 4-5 vuoden pätkissä olisi ollut paikallaan.\n23.8.2013 klo 23:31\nEhkäpä on sittenkin viisainta tyytyä siihen mitä on jo julkaistu.\nKäsittääkseni Gummeruksen tarkoitus oli julkaista Sariolan päiväkirjoja vuosista 1968 – 1970 eteenpäinkin samalla tarkkuudella, mutta joistain syystä näin ei tapahtunut. Loput vuodet 1970 – 1985 tiivistyivät vain yhteen kirjaan, tosin upeasti suodatettuna ja kommentoituina. Siitä ei yhtään riviä ole tarvis ohittaa.\nMuuton yhteydessä jouduin ankaralla kädellä karsimaan kirjahyllyni sisältöä, mutta jo silloin tiesin että nämä säilytän vaikka eivät juuri silloin kiinnostaneet. Tein oikean ratkaisun. Arvostelijat ovat moittineet Sariolaa. Toki miesmäisestä asenteesta, mutta varsinkin liiallisesta helppolukuisuudesta. Onhan se toki niinkin, että jos kirjailijan aivoituksia täytyy tutkailla minuuttikaupalla per sivu niin täytyyhän sen olla arvokkaampaa kuin Sariolan teksti joka sujuu moninkertaisella lukunopeudella.\nRenesanssi tulee. Pitäkäämme liekkiä yllä.\n24.8.2013 klo 11:58\nKun päiväkirjat ovat nyt tulleet puheeksi, kommentoin saatavuustilannetta. Lieneekö jonkinlainen vaarit väsähtävät -ilmiö liikkeellä, kun vallankin Kertarutinaa on alkanut näkyä toreilla ja kirppiksillä. Tiedättehän, pappa uuvahtaa, ja jälkeläiset miettivät, että mitä noille sen kirjoille...\nMielestäni edullisia kaappauksia on nyt tehtävissä. Kansipaperillisesta Kertarutinasta on pyydetty vitosesta ylöspäin. Sammatin kuu on tietysti hintavampi, mutta kolmestakympistä nuo näyttävät alkavan. En tuota osaa pitää pahana pyyntönä. Hankintapäätöstä helpottaa vaikkapa vertaus: Juhani Suomen itsetilitystä Vorraaja myytiin hiljattain kirjakaupassa hintaan 38,95. Että mitä se tähän kuuluu? Ei kuulukaan, mutta siitä näkee, että kaikki on suhteellista.\nNoita Maurin päiväkirjakirjoja kannattaisi käsittääkseni haalia kun edullisesti löytää. Lisäpainoksia tuskin on luvassa, ja jos joskus on niin kyllä hintaa on niilläkin.\nLieneeköhän niin, että kummastakin päiväkirjasta on otettu vain se yksi painos, ja Sammatin kuusta ensimmäistäkin pienempi? Intendentillä varmaan on asiasta tieto.\nNyt kirjat ja kantarellit kilpailemaan etsijän ajasta!\n25.8.2013 klo 21:59\nHuuto.netissä on päiväkirjoja "Rutinaa" ja "Kuuta" yhdestä (1) eurosta 80 euroon hintahaarukassa. Kirjaston poistot edullisimpia tietysti, siisti kansipaperein varustettu yksityisessä nautinnassa ollut opus sitten kalliimpi. Mukavaan kohtuuhintaan löytyy myös, ja edulliseen kimppahintaan nuo molemmat.\nOnneksi sain omilta vanhemmiltani jo molemmat, mutta jolta puuttuu, kannattaa katsoa huuto.netistä.\n26.8.2013 klo 17:50\nPäiväkirjoista on yhdet painokset. Sammatin kuun painosmäärä taisi olla pienempi.\nPäiväkirjoja ja kaikkea muutakin Maurin tuotantoa tai aiheeseen liittyvää kannattaa kysyä ensimmäisen Mauri Sariola -seurasta intendentiltä sähköposti matti.nummenpaa@elisanet.fi.\nSeuralla on yhteistyösopimus antikvariaattien kanssa. Seurtalta löytyy lähes kaikki Sariolan kirjat myytäväksi. Lähinnä nämä kirjat ovat lukemista varten. Saattavat olla heikompikuntoisia. Sariolan kirjoistahan aika iso osa on jo kirjapainossa tehty niin huonoiksi, että sivuja lähes väistämättä irtoaa jos kirjoja luetaan. Kaikissa myytävissä on tietenkin kaikki sivut tallella. Keräilijöiden ehkä priimakuntoiset kansipaperilliset kannattaa muualta hankkia, mutta seurastakin voi kysyä. Molempia päiväkirjoja nopeimmille löytyy. Päiväkirjoissa ja muutamissa muissakin etäämpänä asuvien hintaa postikulut kasvattavat. Yhdeltä kirjalta postikulu Suomessa on yhdestä eurosta 7,20 euroon. Jon on useampia puutteita ja asuu postimaksun päässä, kannattaa keskittää kaikki samaan tilaukseen, jolloin postikulut ovat kohtuullisemmat. Jos on mahdollisuus noutaa kirjat Mauri Sariola -seura ry:n toimistosta, jää postikulu pois. Osoite on Neljästie 15 b, Espoo.\nEnnen huutonettiä kannattaa muutenkin katsoa nettiantikvariaateista. Näitä on esim. www.antikvariaatti.net. Siellä ensisijainen suosituskohde on antikvariaatti nimeltä Kirjakenno. Valikoimaa on runsaasti (kaikki ei ole järjestelmään kirjattu). Mahdollisen tilauksen yhteydessä kannattaa ilmoittaa olevansa lukupiiriläisiä, jolloin hinnat ovat muuta kuin hinnastossa. Kirjakennon omistaa seuran intendentti, joten suhteet ovat kunnossa.\nTilaamiseen voi käyttää myös lomaketta, joka on Lukupiirisivun alasivulla. Linkki on kirjankansikuv ien yläpuolella.\nNämä myytävät on siis eri asia, kuin seuran saamat lahjoituskirjat, jotka on arkistoitu Hattulaan. Ne eivät ole myynnissä.\nMatti Nummenpää, intendentti Mauri Sariola -seura ry, toimitusjohtaja Kirjakenno Ay.\n29.8.2013 klo 00:12\nMinulle kirjat ovat intendenttiä lainatakseni vain lukemista varten. Riittää kunhan kaikki sivut ovat tallella. Sanoisin jopa että mitä parempi kirja, sen huonommassa kunnossa. Hyllyssäni on runsaat 50 sariolaa, lähes kaikki pehmeäkantisia, antikvariaateista ostettuina tuossa 80 luvun alussa. Eivät todellakaan ole kirjahyllyn komistuksia. Täydellisyys on hyvän vihollinen, mutta vasta vuosi sitten sain käsiini Kohtalokkaan Itämeren risteilyn Espoon keskuksen kirjastosta ja saatoin todeta nyt on kaikki luettu.\nNyt eläkkeellä huomasin, että näistähän saa enemmän irti kun itse ei enää ole niissä taistoissa mukana. Norsunmuistisena lukijana tiedän kuinka käy, mutta aika hyvin Sariola tuloksen perustelee. Ainoastaan Kuuterselän laukausten hinnassa olisin halunnut toisen syyllisen.\nJa näin se on, että rikosromaani on Maurin laji. Listanpa tähän vielä kriteerit:\ntekstin luettavuus: *****\nYhteenvetona ylivoimaiset neljä tähteä suomalaisessa rikoskirjallisuudessa.\n11.11.2013 klo 11:01\nMauri Sariiolan perinnehuone "Bunkkeri" on ollut Hattulan kirjastossa, Juteinitalossa, kirjaston aulassa. Tämä pysyväisnäyttely on nyt purettu. Bunkkeria rakennetaan samassa talossa erilliseen huoneeseen. Kiitos Hattulan kirjastolle ja Hattulan kunnalle joka on myös Suomen kielen kunta, erinomaisesta kulttuuriteosta. Uutta perinnehuonetta rakennetaan Mauri Sariola -seuran toimesta ja joulukuun alussa se on valmis.\nViimeksi olimme puheenjohtaja Inkerin kanssa rakennustöissä. Intendentti pystytti kirjahyllyjä ja puheenjohtaja laittoi Maurin kirjat hyllyihin. Järjestys saatiin osittain vanhoista valokuvista, Sen lisäksi käytettiin Inkerin päättelykykyä.\nOn siellä hyllyssä "Kumpujen yöstä" -teoskin. Siitä päiväkirjassa Hyvästi Sammatin kuu, sivulla 13:\n"Itse asiassa kuultuna Pii [Helsingin Sanomien Pirkko Kolbe] kertoo, että episodi tapahtui ravintolamiljöössä erään työpäivän jälkeen. Pii oli ystävineen tullut syömään, Mauri taas oli unohtunut paikalle pitkäksi venähtäneen lounaan jälkeen. Sariola änkesi itsensä Piin ja tämän toimittajaystävien pöytään ja iski silmänsä Piin keltavalkoisen mekon kaksirivisen nappirivin erääseen tiettyyn nappiin, joka sijaitsi Piin ryntäissä kaikkein korkeimmalla paikalla. Mauri tilasi tarjoilijalta sakset ja napsautti muitta mutkitta vastapäätä istuneelta Piiltä napin pois. Pii muistaa olleensa tapahtumasta kiukkuinen, mutta Mauri oli yrittänyt lepytellä Piitä kertomalla napin olevan hänen kirjahyllyssään 'Kumpujen yöstä' -teoksen kohdalla."\nKirjasarja on - mutta nappia ei.\nSama Pii pakinassaan kertoi nyt lukupiirin keskustelussa olevasta "Surma surutalossa" -kirjasta odottavansa sen jatko-osaa: "Irma ilotalossa".\n18.11.2013 klo 21:21\nMuistelin, että Sariolan tekstin helppoa luettavuutta ja vastuksetonta lukijalle avautumista oli kesän korvalla täällä piirissä jossakin kommentoitu. Se olikin tässä keskustelussa kun Ukkelo asian otti esille 23.8.\nTulipa äskettäin kotiteatterin korvienvälinäytölle niin herkullinen mielikuva, että panen jutun jakoon mahdollisille lukijoille. Kävi nääs näin.\nPerä-Pirkanmaalle pätkähti maakunnallinen sanomalehti, jossa oli tekstisieppaus Kodin Kuvalehden numerosta 23/2013. Testattiin nuoren pihlajanmarjaviinin bukeeta ja luettiin.\nKirjailija Riitta Jalonen perustelee, miksi hän kuljettaa kynää ja lehtiötä mukanaan kävelyllä: "Ennen opettelin lauseet ulkoa. Oli kamalan raskasta yrittää kantaa täydellistä lausetta metsästä kotiin."\nHienosti sanottu. Syntyy todella mielikuva siitä, miten viilattu ja höylätty, täydelliseksi hioutunut lause pitää saada saatetuksi ehyenä sinne työpisteeseen ja siellä varovaisuuden villakopasta sitten poimia paperille. Ja taas ollaan rivin verran lähempänä käsikirjoituksen valmistumista.\nNiin, se mielikuva, joka tässä hykerryttää. Olisi näet voinut mennä vaikka näin.\nJärkälemäinen Sariola ja hennompi Jalonen istuvat selät vastakkain Sammatin kalliolla kesäpaisteessa taviokuurnan laulua kuunnellen. Kourassa kummallakin on nuotion pohjasta nappaistu hiilenpala, toinen käsi pitää polvea vasten tuohenpalaa. Kumpainenkin tallentaa tuohelle juuri syntyneen täydellisen lauseen kotikonttoriin vietäväksi. Kun lause on vangittu, tuumataan yhdessä että josko tästä jo joutaisi lähtemään. Pian sitten kummankin pajalta lähteekin käsikirjoituspaketti. Toinen Gummerukselle ja toinen Tammelle. Tammelle menevä ehkä pienempi ja hieman myöhemmin.\nKun Sariolan tuotantoa ja päiväkirjoja lukee, huomaa riveiltä ja väleistä sen, että hän ei juurikaan arvostanut niitä kirjoittajia jotka julkisesti ja kovin kehuskelivat tekstinsä lähes loppumattomalla hionnalla. Hän itse kirjoittaa rojauttaa tekstin ja se on sitten siinä. Arvostelijat ilakoivat puolestaan sillä, että sen se on oloistakin. Heille Mauri sanoo Hösh! Lopputulos on se, että liuskaa lentää, juoni kulkee, kirjaa syntyy ja kansa ostaa.\n"Täydellistä lausetta" ei Bunkkerissa haettu. Riitti kun isolla kirjaimella alkoi, oli sisältä kelvollista suomea ja aikanaan pisteeseen päättyi. Lukijalle ei tarvinnut jättää velvoitteeksi sitä Ukkelon edellä mainitsemaa minuuttikaupalla kestävää lauseen sisällön ja tarkoituksen pohdintaa.\nRiitta Jalonen ei oikeastaan olekaan kovin hyvä esimerkki täydellisen lauseen etsijästä, ei ainakaan edellä esittämässäni hymyilyttävässä katsannossa. Sattui nyt vaan lehdestä eteen tuo irtovirke siitä lauseen kotiin kantamisesta, ja käynnistyi tuo vallaton mielikuvageneraattori. Jalonen on viitisentoista oikeaa kirjaa ym ym julkaissut Tammen oivallinen kirjailija, taustaltaan toimittaja kuten Sariolakin. On toki niin, että näillä kumppaneilla painoskoot (ja lauseiden sekä lukijoiden määrät) ovat eri kategoriaa. Toinen tuottaa lukijalle mietiskeltävää tekstiä, ampuu tarkkoja kertalaukauslauseita, toinen laskettaa kuin neliputkinen ilmatorjuntakivääri Helsingin yötaivaalle silloin aikoinaan. Molemmilla tyyleillä on paikkansa kirjallisella kentällä. Jossain tarvitaan tarkka-ampujaa, toisella rintamalohkolla on vekselintorjuntataistelussa ammuttava paljon ja äkkiä kaikella mitä arsenaalista löytyy.\nKertokaapa ornitologit muuten, oliko se taviokuurna ihan tolkuissaan silloin elokuun alkupäivinä siellä valtatie ykkösen tuntumassa...\n7.12.2013 klo 06:58\nTaviokuurna (Pinicola enucleator) on varpuslintulaji. Sitä tavataan Etelä-Suomessa vaellusmatkoilla, kun pohjoisesta loppuvat pihlajanmarjat (lähde Wikipedia, lähes yhtä luotettava ja ajantasaisempi kuin Encyclopedia Britannica). Tuon jos kuuntelisin, mieleen tulee Piña Colada equator, eli onko kyse kirjasta Susikoski päiväntasaajalla? Ei ole, koska Karibia on tukevasti pohjoisella pallonpuoliskolla.\nEi tullut Finlandia palkintoa ja se on paras lohtu ettei ruutia tullut tuhlatuksi kenelle kuka sattui olemaan päättämässä. Paras tapa välttää vääriä tuomioita ja ilkeitä arvosteluja on pidättäytyä kirjoittamasta.\nKuka on tämä Riitta Jalonen? Vaikea ottaa kantaa oliko se onni vai onnettomuus kun en ollut tulilinjalla. Täytynee tutustua ennen oletuksena olevaa murskaavaa tuomiota. Minulle ei riitä että teksti on kielellisesti korkeatasoista. Silloinhan äidinkielenopettajat olisivat menestyneimpiä kirjailijoita. Ei liioin riitä mestarillisinkaan tilannekuvaus jos kyseessä on tilanne josta en ole kiinnostunut tai mikä vielä pahempaa on vastenmielinen. Tekstin luettavuus, sekin on sittenkin vain kirjan sekundäärinen ominaisuus. Tärkeintä on tavalla tai toisella saada lukija kääntämään seuraavalle sivulle.\n…hyörivät miehet eivät olleet asiantuntijoita ja heille numerot ilmaisivatkin sen yksinkertaisen ja ikävän tosiasian, että lavalle mahtui kolme kuutiometriä soraa. (Laukausten Hinta, Mauri Sariola)\nTästä alkoi kahden miljoonan painoksen tie. Ilkeästi sanoisin että Seramblerin teksti on meille jotka ajavat Ferrareilla ja Sariolan teksti heille jotka ajavat Fiateilla.\n3.12.2021 klo 23:53\nTaviokuurna innoitti kirjoittamaan jatkoa tälle palstalle, koska tänään klo 13.50 oli vaatimattoman lintuharrastukseni tähtihetki. Itse Dendrocopos leucotos hakkasi naapurin takapihalla riippuvaa talipalloa. Huomioin sen ensin uutena lintuna pihalla, mutta kun talipallo pyörähti ja outo lintu sen mukana, tuli näkyviin linnun valkoinen selkä! Päälaki oli punainen, joten uljas uros oli kyseessä. Enpä ole ennen nähnyt! Jätin maapähkinärouheet siihen ja palasin sisätiloihin aikeena katsella lintua ikkunasta kiikarilla. Sisälle ehdittyäni lintu oli siirtynyt tutkimaan maapähkinärouheitani, mutta ei alkanut aterialle vaan lensi melko pian pois. Samalla piippasi tekstiviestiä naapurin kysellessä huomasinko, että meillä vieraili ensimmäistä kertaa valkoselkätikka!\nMauri tarkkaili lintuja, mutta 7.11.1976 hän luetteloi kirjoittamiaan kirjoja päiväkirjassaan (Hyvästi, Sammatin kuu s.106) mm. seuraavasti: "Käännetty 7 ranskaksi, 4 ruotsiksi, 2 englanniksi, 2 viroksi, 1 saksaksi, 1 norjaksi". Kiinnitin tuohon huomioni, koska minulla ovat juuri nuo käännökset paitsi tuota norjalaista ei. Kuusitoista siis on, mutta varmasti minulta vielä puuttuvat ainakin:\nFallgruben (Lavean tien laki), Norja\nHelsinki jiken (Lavean tien laki), Japani\nPulapka (Lavean tien laki), Puola\nGiftige bluten (Punaisen kukon laulu), Saksa\nSusikoski i dom treh zhenstin (Susikoski ja kolmen naisen talo), Venäjä\nLone Wolf (Susikosken elämän kevät), Englanti\nWolf in the mist (Sumua Susikosken yllä), Englanti\nHmla nad Vleim vodopadom (Sumua Susikosken yllä), Slovakia\nKrysy, z lode pree (Rotat pois laivasta), Slovakia\nJa taitavat jäädäkin puuttumaan. Ehkä jonkun noista voi vielä löytää. Muitakin Maurin kirjoja on voinut vierailla kielillä ilmestyä, mutta tiedot ovat varsin epämääräisiä.\nMaurin suomentamia kirjoja lienee tiedossa 9, joista erikoisin Tommie Taborin 1960-luvun lastenkirja "Karjapaimen-Kallesta tehdään sheriffi". Suomennoksia näin tällä viikolla erään keräilijän hyllyssä 8 erilaista. Juuri samat kirjat ovat itselläni. "Karjapaimen-Kalle" kun vielä ratsastaisi sheriffinä paikalle, niin huutaisinpa: "Jiihaa!".\nAihe Mauri Sariolan päiväkirjat


Puoli miljoonaa pääomaa: Vuokranantajan painajaisvuokralainen?\nVuokraan yhtä asunto kalustettuna tai ilman. Asunto on hyvällä sijainnilla, joten se on ollut helppo vuokrata. Nyt syksyn opiskelijarallin jälkimainingeissa asunto on ollut erikoisen helppo vuokrata. Asunnossa on ollut kalusteet pari-kolme vuotta, koska kaikki edelliset vuokralaiset ovat halunneet vuokrata sen kalusteilla.\nVuokralaiseksi valikoitui vieraspaikkakuntalainen, luottotiedot omaava, liikunta-alan opinnot aloittava opiskelija. Tarjoan kaikille aina asunnon näyttöä. Joskus on ollut myös kiireisiä vuokralaisia, jotka ovat heti ensi yhteydenottolomakkeella ilmoittaneet että ottavat asunnon ilman näyttöä. Silti suosittelen näyttöä, koska se on molempien etu, että vuokrattavan tuotteen laadusta on samanlaatuinen käsitys.\nTämä asunnon vuokralainen ilmoitti, että ei pääse asuntoa katsomaan. Kysyin olisiko joku tuttu joka voisi tulla paikalle näyttöön. Paikkakunnalla ei ollut tuttuja. Vuokralainen halusi tehdä vuokrasopimuksen näkemättä asuntoa. Vuokralainen oli kuitenkin vuokralaiskandidaateista kilteimmän oloinen (luottotiedot kunnossa, 30 v, ei tupakoi, ja kiltti opinainekin), joten minun kannatti vuokrata hänelle.\nVuokrasopimuksen ensimmäisenä päivänä sain todella kiukkuisen puhelun vuokralaisen äidiltä. Sain kuulla kunniani. Asunto oli likainen. Äiti oli joutunut konttaamaan lattian ja likaa oli ollut paljon. Sohvassa ei voinnut istua kun se oli niin saastainen. Asunnosta puuttui silitysrauta, lauta ja siivoustuotteet. Vain tiskiaine löytyi. Olin kuulemma huiputtanut hänen tytärtään vuokrasopimuksen teossa enkä ollut suostunut näyttämään asuntoa. Kaikkea muutakin viilunkia olin myös ennättänyt tehdä (avaimen luovutus kiireellä kirjaston edessä, vaikka soitin että sopiiko tapaaminen asunnolla, tytär oli juuri lukemassa ja halusi avaimen siihen oven eteen). Olin kuulemma jotenkin salaperäinen. Lopulta puhelu kääntyi siihen, että minulla on jopa niin ärsyttävä ääni, että vuokralaisen äitikin jopa kiukustuu siinä puhelussa (voin kertoa, että oli kiukustunut jo heti ensi sekuntista lähtien). Lopuksi vuokralaisen äiti irtisanoi vuokrasopimuksen.\nTämä oli vihaisin puhelu ikinä.\nItse sanoin, että oikean irtisanomisen voi tehdä kirjallisesti esim sähköpostiviestillä. Minulle ilmoitettiin että irtisanominen kyllä tehdään. Asia selvä.\nJoitain ristiriitoja minulla on ollut ennenkin, mutta hyvin vähän. Ainakin kahdesti muistan saaneeni puhelun likaisesta asunnosta. Jossa esim miespuoliset vuokralaiset ovat jättäneet asunnon yleissiistiksi (ainakin minusta ihan perussiisti), mutta yleensä naispuolinen seuraava vuokralainen on soittanut siivonneensa asuntoa seuraavan päivän. Asia on ratkennut helpolla joiden kymppejen vuokranalennuksella. Muita ongelmia en taida oikeastaan muistaakaan. Pari kertaa olen saannut viesti jostain rikkinäisestä oven kahvasta tai pikkutuotteesta, johon olen kertonut, että maksan tuotteen kuittia vastaan mielellään. Yhtään kuittia en kyllä taida muistaa lopulta nähneeni tai maksaneeni.\nOn noita ristiriitoja varmaan kymmeneen vuoteen mahtunut, en vaan muista niitä.\nAloin miettiä, että ehkä tämä vuokraustoiminta ei sovi kaikille. Todella helposti mielensä pahoittavat ihmiset kyllä lyödään lyttyyn. Jos tuuri käy. Itseäni ei tällaiset puhelut haittaa. Olen palveluammatissa eli kestän kyllä kritiikin. Varsinkin kun sohva oli varmaan kärsinyt edellisellä vuokralaisella. Olin saanut siitä hyvän korvauksen vuokran muodossa.\nSoitin seuraavana aamuna suoraan vuokralaiselle ja ehdotin, että josko ostaisin uuden sohvan siihen, niin se olisi hänestäkin ihan hyvä ratkaisu. Ja annoin pari kymmentä euroa vuokranalennusta siivousvaivasta. Vuokralainen oli tosi kiva ja asia hoidettiin muitta mutkitta kuntoon. Loppu hyvin, kaikki hyvin.\nLähettänyt Puoli miljoonaa pääomaa klo 15.22.00\nTunnisteet: asuntosijoittaminen , sijoitusasunto\nOsinkokuningas 5. syyskuuta 2016 klo 16.15\nJa näin. Jokaisessa sijoitusmuodossa on omat kommervenkkinsä =)\nAnonyymi 5. syyskuuta 2016 klo 17.20\nJuuri tämän vuoksi en pidä sijoitusasuntojen vuokraamista itselleni sopivana. Siinähän voi joutua vaikka tekemisiin ihmisten kanssa.\nSijoittaja-Tursas 6. syyskuuta 2016 klo 19.54\nKieltämättä fiksua on puolin ja toisin, että tuleva vuokralainen näkee mitä on vuokraamassa. Joskus tietty on näitä erikoistilanteita.\nTämä on varmasti luonnekysymys, mutta itse tykkään kasvottoman osakesijoittamisen vastapainoksi vuokrata asuntoja oikeille ihmisille. Toki tähän asti taival on ollut harmiton, voi olla että mieli muuttuu kun ensimmäinen hankala asiakas osuu kohdalle :)\nAnonyymi 8. syyskuuta 2016 klo 7.49\nYhtään kiukkuista vuokralaista ei sentään ole sattunut vastaan, mutta toinen ääripääkin on aika rasittava. Tyyppi luuli, että vuokrasopimuksen myötä meistä tulee myös sydänystäviä ja soitteli pitkiä puheluita kertoillen kuulumisiaan ja pyyteli jatkuvasti kahville. Kaikenlaisia pikkuvikoja olisi pitänyt jatkuvasti mennä paikanpäälle korjaamaan, kun vuokralaisella ei edes ruuvimeisseli pysynyt kourassa ja jotenkin asunon kaikki ruuvit alkoivat löystyä yksi kerrallaan ja vaativat kiristämistä.\nPuolimiljoonaa Paaomaa 8. syyskuuta 2016 klo 9.59\nMinullakin on ollut vastaava. Juuri eronnut vuokralainen, joka katsoi niin silmiin ja ei millään halunnut lopettaa keskustelua. Itse olen myös sitä mieltä, että en halua keskustella mitään muuta kuin asuntoasiaa vuokralaisen kanssa.\nMikä on edullisin tapa siirtää omaisuutta jälkipol...\nPankin vaihto suunnitteilla\nMatkailu avartaa, kyllä!\nVoisinko muuttaa pysyvästi ulkomaille?\nTaloudelliseen riippumattomuuteen tarvitaan kyseen...


IC Control LiveTiming - Vatupassi Uinnit 2018\n2021 Aon New Zealand Age Group Swimming Championships Cetus time trial 1 Cetus time trial 2 Cetus time trial 3 Cetus time trial 4 Cetus time trial 5 Danish Open 2021 - Stævne 1 Danish Open 2021 - Stævne 2 Helsinki Swim Meet Jyväskylä Time Trial II Kungsbacka Spring Meet Täby TYR Temporärrace Temporrärace 1 Torvalla Ystad Grand Prix 1 INSTÄLLD Vatupassi Uinnit 2018\nVatupassi Uinnit 2018, Joensuu\nTERVETULOA VATUPASSI UINTEIHIN 7.4.2018\nKisakanslia sijaitsee yläkerrassa rappusten päässä.\nPERUUTUKSET JA VIESTIJOUKKUEIDEN KOKOONPANOT\nPeruutukset tulee tehdä tuntia ennen kilpailujen alkua ja viestijoukkueiden kokoonpanomuutokset klo 15 mennessä tulospalveluohjelma WinGrodanin lisäosalla.\nPeruutuksessa käytettävän sovelluksen käyttöohjeet lähetetään osallistuville seuroille kisaviikolla.\nHUOMIOTHAN, että kaikki peruutukset ja viestijoukkueiden muutokset tehdään ko. ohjelman kautta eli peruutuksia tai viestijoukkueiden muutoksia ei oteta vastaan muulla tavoin. 50 m vapaauinnin finaaleihin osallistumisen peruminen on tehtävä klo 14 mennessä ajanottokeskukseen.\nJokaiselle seuralle jaetaan 1 lähtölista/10 uimaria kohden. Lähtölistat tulostetaan vasta peruutusten jälkeen ja ne ovat haettavissa kisakansliasta n. 30 minuuttia ennen kilpailuiden alkua.\nUimahallin oma parkki on maksullinen. Ilmainen pysäköinti löytyy uimahallin ja yliopiston välisiltä parkkipaikoilta. Lauantaina on uimahallin vieressä Joensuu Areenalla messut. Parkkipaikat ovat myös messutapahtuman käytössä.\nAvaimet palautetaan kisojen jälkeen kirjekuoressa kisakanslian pöydälle.\nAllastiloissa ulkojalkineilla liikkuminen on ehdottomasti kielletty! Jos käyt sisäkengilläsi ulkona, ei niillä enää saa tulla allasalueelle ennen puhdistamista. Jos käyt ulkona, käytä sinisiä kengänsuojia jotka löytyvät ulko-oven vierestä.\nJulkaistu aikataulu on viitteellinen. Päälle lähetystä käytetään.\nKokoontuminen tapahtuu hyppytornin takana liukumäen alla. Muistuttakaa uimareita, että ovat ajoissa paikalla.\nPALKINTOJEN JAKO JA TULOSPALVELU\nPalkinnot jaetaan lähtöaikatauluihin merkityn mukaisesti. Tulokset ovat nähtävillä sekä hyppyaltaan vieressä sekä aulassa ilmoitustaulun vastapäätä. Viralliset tulokset ovat nähtävillä kilpailuiden jälkeen www.jous.fi sivuilla sekä www.uimaliitto.fi sivuilla.\nToivottaa JoUS:n talkooporukka\nVatupassi Uinnit 2018\nJoensuussa lauantaina 7.4.2018


Ruotsin poliisi ei enää tutki muita epäiltyjä - Ulkomaat - Uutiset - MTV.fi\nRuotsin poliisi ei enää tutki muita epäiltyjä\nUlkomaat Julkaistu 27.09.2003 21:37 (Päivitetty 30.09.2003 02:59)\nRuotsin poliisi on lopettanut muiden Lindh-vihjeiden tutkinnan. Aiheetta pidätettynä ollut mies on esiintynyt Ruotsin radiossa.\nRuotsin poliisi pitää 24-vuotiaan epäillyn osallisuutta ulkoministeri Anna Lindhin murhaan niin varmana, että muiden vihjeiden tutkiminen on päätetty toistaiseksi lopettaa. Asiasta kertoi Tukholman läänin poliisimestari Carin Götblad Dagens Nyheter -lehdessä.\n- Tällä hetkellä emme tutki muita vihjeitä. Olemme pidättäneet nyt tämän henkilön ja hänet on vangittu todennäköisin syin epäiltynä. Pidämme näyttöä vahvana, Götblad korosti.\nEpäilty toimitetaan aluksi alustavaan mielentilatutkimukseen, jonka tulosten perusteella aloitetaan tarvittaessa jatkotutkimukset miehen mielentilan selvittämiseksi. Todennäköisin syin epäiltyä voidaan pitää vangittuna kaksi viikkoa.\nPuolustusasianajaja Peter Althin arvostelee puolestaan jyrkästi poliisia arkaluontoisten tietojen luovuttamisesta tiedotusvälineille. Althin arvioi, että poliisi vuotaa kuin seula. Hän sanoi pitävänsä arveluttavana tilannetta, jossa puolustus joutuu pysymään vaiti lausuntokiellon takia ja viranomaiset paljastavat nimettöminä samaan aikaan epäiltyyn liittyviä johtolankoja.\n- Puolustuksemme joutuu aloittamaan alakynnestä. Näin syntyy epätasapaino, joka ei ole hyvä asia oikeusturvan kannalta, Althin huomautti.\nViranomaiset ilmoittivat suhtautuvansa Althinin kritiikkiin tosissaan. Poliisimestari Götblad arvioi, että jos tiedot poliisivuodoista pitävät paikkansa, rikkomuksia pidetään äärimmäisen vakavina. Götblad sysäsi vastuuta myös tiedotusvälineille ja kehotti toimittajia katsomaan itseään peiliin. Hänen mukaansa nimettömiin lähteisiin perustuva uutisointi on ollut ajoittain hataraa ja virheellistä.\n- Toivon ettei rahalla ole tekemistä asian kanssa. Se olisi tavattoman vakavaa, Götblad varoitti.\nTuttavat ottivat yhteyttä poliisiin\nMurhasta epäilty 24-vuotias oli poliisin hallussa jo vajaa viikko Lindhin murhan jälkeen, kertoo Ruotsin uutistoimisto TT Expressen-lehteä lainaten. 24-vuotias asui muutamia päiviä tuttaviensa luona Solnassa Tukholman esikaupungissa sen jälkeen kun Lindhiä oli puukotettu NK-tavaratalossa.\nSyyskuun 16. päivän iltana 24-vuotiaan tuttavat ottivat yhteyttä poliisiin ja kertoivat hänen käyttäytyvän oudosti ja voivan psyykkisesti huonosti.\n- Meidät kutsuttiin paikalle, koska pariskunta joiden luona hän asui, oli järkyttynyt ja peloissaan, kertoi poliisipartioon kuulunut poliisi Expressenille.\nPoliisipartio vei 24-vuotiaan S:t Göranin sairaalaan. Saman tiistaipäivän iltana pidätettiin Lindhin murhasta epäiltynä 35-vuotias mies, joka on nyt vapautettu. Poliisipartio ei osannut yhdistää kyydissään olevaa 24-vuotiasta poliisin levittämiin kuviin NK-tavaratalon etsitystä miehestä.\n- Hänellä oli lyhyt tukka, emmekä ajatelleet, että hän voisi olla NK-mies, kertoi 24-vuotiasta kyydinnyt poliisi Expressenille.\nS:t Göranin sairaalassa 24-vuotiaan ei katsottu tarvitsevan sairaalahoitoa, ja hänet lähetettiin pois.\nLindhin murhasta syyttömänä pidätetty pohtii vielä korvauksia\nLindhin murhasta aiheetta vangittua 35-vuotiasta miestä on haastateltu Ruotsin radiossa. Mies kertoi, että hän ei ole vielä päättänyt, millaisia korvausvaatimuksia hän tulee esittämään valtiolle ja tiedotusvälineille.\n- Mahdolliset taloudelliset korvaukset eivät ole mitään siihen verrattuna, kuinka paljon olen joutunut kestämään, hän sanoi.\nMies kuvaili haastattelussa nykyistä tilannettaan kaoottiseksi. Hän kertoi elävänsä nykyisin vain päivän kerrallaan ja pysyttelevänsä poissa kotikaupungistaan Tukholmasta. Itsestään kirjoitettuja juttuja ja artikkeleita hän ei ole vielä ehtinyt lukea.\n- Tämä on johtanut henkilökohtaiseen murhenäytelmään ja elämäni täydelliseen auki repimiseen. Nämä valheet ja pahat puheet johtuivat suoraan siitä, että kuvani julkaistiin, mies kertoi.\nSyyskuun 19. päivänä pidettyä vangitsemisoikeudenkäyntiä mies vertasi radiossa noitavainoihin. Jutun syyttäjä Krister Petersson yritti 35-vuotiaan mukaan tarkoituksellisesti mustamaalata häntä tuomarille.\n- Hän yritti mustamaalata minut tuomarille niillä tiedoilla, jotka ymmärtääkseni ovat kierrelleet tiedotusvälineissä ja ovat täysin perättömiä. Hän yritti pahantahtoisilla juoruilla ja puheilla saada minut vangituksi. Mutta kaikki tekniset todisteet puuttuivat, mies muisteli.\nAnna Lindhin murhasta epäiltynä pidätetty 35-vuotias mies oli vangittuna yhteensä yli kuusi päivää. Tuona aikana häntä tarkkailtiin jatkuvasti ja kaikki hänen yksityiselämäänsä koskevat tiedot levisivät tiedotusvälineisiin.\nMies on oikeutettu saamaan korvauksia Ruotsin valtiolta aiheettomasta pidätyksestä. Niiden on kuitenkin arveltu jäävän melko pieniksi, koska pidätysaika oli niin lyhyt. Mies voi myös niin halutessaan nostaa oikeusjutun hänen elämäänsä riepotelleita tiedotusvälineitä vastaan.\nSodanvastaiset mielenosoitukset odotettua vaisumpia Palestiinalaisten kansannousu täyttää kolme vuotta


06.10.2017 klo 10:00\nPohjois-Karjalan syöpäyhdistyksen Juuan osaston kaverikävely\n18.10.2017 klo 14:00\nMielenterveysomaisten ABC-ryhmä »\nOletko huolissasi läheisen mielenterveydestä tai päihteiden käytöstä? Onko läheisesi sairastunut psyykkisesti? Ryhmässä on mahdollista saada asiantuntijatietoa ja vertaistukea omaisen elämäntilanteeseen. Omaistyöntekijän kanssa voit sopia myös henkilökohtaisen neuvonta-ajan. Lisätietoa mielenterveysomaisten toiminnasta. Pohjois-Karjalan mielenterveysomaiset - FinFami www.tukitupa.fi ja Mielenterveysomaisten keskusliitto -FinFami www.finfami.fi\n11.10.2017 klo 14:00\n04.10.2017 klo 14:00\n14.09.2017 klo 12:15\nKari Rissanen, Siinä nälännäkijä missä tyhjäntekijä -kirjan esittelytilaisuus Juuan kirjastossa »\nJuuka 150-vuotta »\nNäyttely Juuan kirjastossa.\n25.09.2017 klo 17:00 - 20:30\nYstävätoiminnan lyhytkurssi »\nSPR järjestää Juuassa Ystävätoiminnan lyhytkurssin.\n05.09.2017 klo 9:00\nIlmoittautuminen Juuan kansalaisopiston kursseille alkaa tiistaina 5.9.2017 klo 9.00 »\n17.09.2017 klo 16:00\n"Tule ystäväksi" Koko perheen konsertti Juuan kirkossa »


Ajankohtaista – Sivu 2 – Oulun vanha musiikki\nVuoden 2020 Oulun Vanha Musiikki -festivaali 5.–9.2. yhdistää keskiaikaiseen musiikkiin tiedettä ja eri taidelajeja. Festivaalilla nautitaan kantaesitys kapellimestari, tenori Topi Lehtipuun vaikuttavasta monitaideteoksesta Madetojan salissa,\nOulun vanha musiikki -yhdistyksen konsertit ja festivaali on mukana Kaikukortti-ohjelmistossa. Kaikukortilla voi hankkia lipun yhdistyksen järjestämiin yksittäisiin konsertteihin (vuonna 2019 15.11. ja 4.12.) sekä Oulun\nViinin jumala Bacchus, pohjolan rakkauden jumalatar Fröja tai Freija sekä tuonelan lautturi ovat läsnä Pikisaaressa Carl Michael Bellmanin lauluista rakennetussa konserttikokonaisuudessa 15. marraskuuta. ”Kannattaa nauttia\nCafé Barock Oulu -sarjassa on syksyllä kaksi konserttia. Barokkimusiikki virkistää Pikisaaressa 15. marraskuuta kello 19. Hvila vid denna källa – Lähteelle istukaamme -konsertti uppoutuu ruotsalaisten\nLokakuun 6. päivä järjestetään tunnelmallinen Kreettan kammari -kotikonsertti. Vain 20 osallistujan konsertissa koetaan barokkimusiikin taikaa intiimeissä tunnelmissa yksityiskodissa Oulun Myllyojalla. Kotikonsertti on tuoksuton, joten myös\nOulun barokkiorkesteri jatkaa svengaavaa syksyään Taiteiden yössä 15.8.2019 klo 21 Oulun tuomiokirkossa. Oulunsalo Soin konsertin jälkeen ohjelmassa on tuoreeltaan Händelin, Lullyn, Leclairin ja J.S.Bachin musiikkia.


Kirjoittaja Aihe: Kössi Kenguru (Luettu 19634 kertaa)\n« Vastaus #15 : 11.02.2005 klo 14:53:41 »\nLainaus käyttäjältä: O.K. - 11.03.2004 klo 21:07:22\nKuka muuten on se pikkupoika kun katsoin joskus tv:stä Kössi Kengurua? Ei löytynyt tuolta.\n« Vastaus #16 : 11.02.2005 klo 15:38:11 »\nEi Kössissä mitään pikkupoikaa muistaakseni ollut. Ettet tarkoita Mattia Matista ja Miisusta? Voi luoja mikä musiikki siinä oli.\n« Vastaus #17 : 14.02.2005 klo 18:07:54 »\nMinulla on Kössistä sellainen tunnemuisto, että se luotiin vähän niin kuin tilaustyönä vasemmistolaisuuden änkyräajan sarjakuvavihamielisen boomin aikaan ja tietoisesti edistyksellisiä aineksia sisältäväksi. Erilaisten eläinten iloinen rinnakkainelo ja eh-do-ton väkivallattomuus. Ja muistan miten Me-lehdessä joka julkaisi Kössiä oli samaan aikaan kun Kössi itse oli täysi nudisti Aku Ankan pöksyttömyyttä pöyristelevä kirjoitus mikä tekopyhyys silloin lapsena tyrmistytti. Muistan miten aloin miltei vihata koko Kössiä, varsinkin sen jälkeen kun Prepula preppasi hetikohta ankkakohun aikoina Kössin kavereineen haalareihin kunnon duunareitten tapaan.\n« Vastaus #18 : 14.02.2005 klo 21:15:55 »\nPuhun nyt vain niistä fiiliksistä lapsena kun aikuiset hyökki sarjakuvaa vastaan.Tämä Kössi-sarjakuva tuntui niin imelän esimerkinomaiselta näytteeltä siitä millaisia juttuja meidän muksujen pitäisi Akun, Tarzanin ja Shokkien sijaan lukea.\n« Vastaus #19 : 25.02.2005 klo 00:38:40 »\nLainaus käyttäjältä: Surfin Joe - 11.02.2005 klo 15:38:11\nEttet tarkoita Mattia Matista ja Miisusta? Voi luoja mikä musiikki siinä oli.\nOnko mitään tietoa mistä tätä musiikkia saisi? Ainakin kolme ihmistä itseni mukaanluettuna kuulisi mielellään sitä. Jos jollakulla olisi videolla (olikos silloin videoita) vaikka pätkä Tampereen seudulla niin mielelläni lainaisin.\nSekä Kössi että Käytöskukkanen (siis Hinku ja Vinku & co.) ovat kyllä kunkkuja.\n« Vastaus #20 : 17.08.2005 klo 10:27:54 »\nLainaus käyttäjältä: Kivik - 14.02.2005 klo 18:07:54\n<snip...>Prepula preppasi hetikohta ankkakohun aikoina Kössin kavereineen haalareihin kunnon duunareitten tapaan.\nNäin tosiaan oli; osui sattumalta käteen vanha Me-lehti ja porukka oli tosiaan muuttunut animaation hoikista pojista isomahaisiksi duunareiksi!\nCopyright Heikki Prepula\n« Viimeksi muokattu: 17.08.2005 klo 10:30:00 kirjoittanut Lurker II »\n« Vastaus #21 : 17.08.2005 klo 10:58:02 »\nTäällä Kössi Kengurusta, Tiikeri Luukaksesta, Jaki ja Nuka, Alfred J. Kwak ym.\nklassisista piirretyistä sarjoista/elokuvista kuvia ja tietoa suomeksi:\nLainaus käyttäjältä: Lurker II - 17.08.2005 klo 10:27:54\nHeh, aika huvittava ero hahmojen ulkonäössä .\nIhan hyvännäköistä jälkeä muutoin, ei siinä mitään.\n« Viimeksi muokattu: 17.08.2005 klo 12:07:35 kirjoittanut Psychic »\n« Vastaus #22 : 17.08.2005 klo 11:19:27 »\nYle on julkaissut yhden myyntikasetin Kössistä. Siinä oli muutaman pitkän klassisen jutun lisäksi piiloraitana hulvattoman hauska revittely nimeltä Veturi. Melkoisen psykedeelistä menoa.\nKukahan julkaisisi Kössi-sarjakuvat vihdoin yksissä kansissa? Arktinen Banaani, huhuu...\n« Vastaus #23 : 17.08.2005 klo 12:12:34 »\nLainaus käyttäjältä: Petteri Oja - 17.08.2005 klo 11:19:27\nNo huh huh... ei taida ihan tarpeeksi olla nostalgikkoja tässä maassa... neliväristä Kössiä koko albbu, uuh.\n« Vastaus #24 : 17.08.2005 klo 12:16:14 »\nLainaus käyttäjältä: VesaK - 17.08.2005 klo 12:12:34\nKvaakissakin on paljon keskusteltu vuosien myötä vanhenevista sarjakuvahahmoista, mutta nyt sitten myös lihoavista...\n« Vastaus #25 : 22.08.2005 klo 11:21:59 »\nVihjaakko nää ettei Kössi-sarjis ole hyvä. Verestelin muistoja leikekirjan ääressä taannoin ja kyllä se silloin tuntui toimivan. Nostalgiaa oli tosin hiukan mukana.\n« Vastaus #26 : 06.05.2007 klo 21:16:51 »\nLainaus käyttäjältä: Surfin Joe - 26.01.2004 klo 13:18:09\non se kiva kun on koulussakin tv.\n« Vastaus #27 : 07.05.2007 klo 09:50:39 »\nLainaus käyttäjältä: pyörylä - 06.05.2007 klo 21:16:51\nJa nykyään jopa netti-koneet. Mutta pyörylä, yritähän hillitä intoasi ja vastaa aiheisiin vain, jos sinulla on jotain sanottavaa kyseiseen aiheeseen liittyen.\nVs: Kössi Kenguru\n« Vastaus #28 : 07.04.2009 klo 17:59:49 »\nKirjastossa oli Kössi Kenguru ystävineen -DVD.\nMutta voi, eihän Kössi seikkaile kuin muutamassa pätkässä. Enimmäkseen nämä ovat kansantarinoihin perustuvia lapsille sopivia animaatioita.\nKannattaa tsekata kuitenkin. Hyviä kotimaisia piirrosfilmejä.\nHaluan silti DVD:n Kössiä sekä Hinkua ja Vinkua, niitä vanhoja ja ehtoja.\n« Vastaus #29 : 07.04.2009 klo 18:19:20 »\nLuulisi kaikkien (Kössi Kengurun ja ystävien parissa lapsuuden viettäneiden) haluavan tämän albumin! Koskaanhan noita ME-lehden väristrippejä ei ole käsittääkseni koottu vielä yhteen. Pieni lahjakirjaformaatti vaikka. Pukinkonttiin. Hopi hopi.


Teknologiatalo | Onnistumisia, olkaa hyvä! | Sunprofile Oy\nTeknologiatalolla on omia, teknisesti vaativia tuotteita. Tuotevariaatioita ja varusteluita on paljon, räätälöinti on tilauskohtaista. Kysyntävaihtelut ovat suuria, markkinoiden tilanteen ennustaminen on vaikeaa. Solutuotannossa paikat täynnä keskeneräisiä tuotteita. Tilauksia tehdään rinnakkain, yleisvaikutelma tuotannossa on sekava. Läpimenoaika on pitkä ja vaihtelut suuria. Alihankintamaalaus ei pysy tavoitellussa rytmissä.\nTilanteeseen halutaan selkeä muutos, kokonaisuuden kriittiseen tarkasteluun tarvitaan ulkopuolista asiantuntemusta. Lähtötilanteen ongelmakohtien tarkka analysointi ja selkeä suunnitelma sekavan ja tehottoman tuotannon selkeyttämiseksi. Projektilta halutaan ripeää etenemistä, jotta tuotannon tehostaminen saadaan LEANin mukaisesti toimivaksi mahdollisimman pikaisesti.\nTuotanto virtautettiin, työvaiheessa tehdään yksi tilaus kerrallaan valmiiksi. Prosessin tahti tasapainotettiin 2-4 tuntiin tuotteessa riippuen. Päätuotteiden läpimenoaika lyheni 4 viikosta 7 päivään. Keskeneräinen tuotanto poistui lähes kokonaan. Tuotantoon luotiin LEAN-tauluihin perustuva tuotannonohjaus ja päivittäisjohtamisen rakenne. Työaika koko tehtaassa vakioitiin.


Kunniaa tuli | Panu Rajala\nMika Waltari -seurassa sain arvokasta kunnianpalautusta kaiken julkisen repostelun jälkeen. Eilisessä vuosikokouksessa minut kutsuttiin seuran kunniajäseneksi. Kaunis kiitos, tämä sattui sopivaan aikaan.\nPuheenjohtaja Päivi Istala totesi päivän paistavan joskus risukasaankin. Onneksi hän ei nyt sihitellyt sitä ”viikon sika” -tunnustaan, kuten taannoin Naisten illoissaan radiossa.\nOlen myös F. E. Sillanpään Seuran kunniajäsen vuodesta 2005, mutta nyttemmin seura on pudottanut minut jalustalta, joten tämä oli mainio korvaus. FES-seuran vuosikokous kolmisen viikkoa sitten oli ankea ja aneeminen verrattuna Waltari-seuran asiapitoiseen listaan ja runsaaseen yleisömäärään.\nKiitospuheessani muistelin kolmea aaltoa Waltari-harrastuksessani. Ensin lukioajoista alkaen luin Waltarin tuotannon pääosin, aloittaen huipulta eli Sinuhesta. Sitten sain 1974 unelmakomennuksen akateemikon apulaiseksi, kun hänen muistelmiaan koottiin. Säännölliset tapaamiset Waltarin kanssa Tunturikadulla jäivät iäksi mieleen.\nKolmas aalto alkoi vuonna 2000, kun Waltari-seura perustettiin ja sain kutsun ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Samalla käynnistin hiljalleen elämäkerran kirjoitustyön. Unio mystica ilmestyi Waltarin merkkipäiväksi 2008. Järjestimme samaan hengenvetoon kirjailijan suuret 100-vuotisjuhlat.\nTästä Mikko Majander aloittikin esitelmänsä. Kun kirjani ei silloin päässyt edes tieto-Finlandian ehdokkaaksi manööveriä tulkittiin osin poliittisena. Taas vasemmisto torppasi Waltarin! Majander pohti, oliko perää tuossa vasemmiston vieroksunnassa alkaen 1930-luvulta.\nEnpä referoi laajemmin, koska uskon Mikon kehittävän jutustaan julkaistavan esseen. Kansanrintama-ajatus Euroopassa antoi pohjaa Suomenkin pienille kirjallisuussodille. Mutta Waltari jäi rintamien väliin: hän oli oikeistolle liian liberaali ja kosmopoliitti, vasemmistolle liian kristillinen ja porvarillinen. Lyöntejä tuli vähän joka taholta.\nMuistutin keskustelussa Raoul Palmgrenin urotyöstä, kun hän pudotti kirjallisuuslautakunnan vahvana jäsenenä Sinuhen valtionpalkinnolta 1946. Myös muisteltiin Katri Valan kritiikkiä Vieraasta miehestä: ”kokoomuslainen äitienpäiväkirjailija”. Ja niin edelleen. Ainahan kirjailijoita on roimittu eri perustein.\nMajanderin terävä esitelmä yllyttäisi suorastaan tutkimaan lisää poliittisia rahavirtoja Suomen kulttuurielämään 1930-luvulla. Mitä silloin kihisi punertuneen Tulenkantajat-lehden, Kirjallisuuslehden ja Kiilan taustalla? Eihän vasemmisto kovin vahvoja asemia todellakaan saavuttanut, mutta yliherkkä Waltari huolestui hiljaisestakin vyörytyksestä ja vanhojen kaverien Viljasen ja Marjasen liukumisesta työväenkirjallisuuden ylistäjiksi. Lea Toivolan idea oli muistamisen arvoinen: porvarilehdethän vain integroivat Iiris Uurtoa ja Toivo Pekkasta valtavirtaan, eristämättä heitä omiin porukoihinsa. Ehkä silläkin oli merkitystä.\nKiinnostava kokous ja kannaltani syystä palkitseva. Kannatti heilua tässä seurassa, sen taso ei koskaan pudonnut eikä yleisömäärä kokouksissa laskenut. Monissa keskusteluissa ja matkoilla sain viitteitä ja aineksia elämäkertaan. Toimintakertomus ja suunnitelma puhuivat nytkin puolestaan. Anneliakin muistimme, voi haikeus. Jotain aina puuttuu, kun Annelin välkkyvä hymy ei enää vastaanota tulijoita. Onhan meillä Päivi ja Sirkku (jotka alakuvassa reunustavat kunniajäsentä) ja monia muita hyviä ystäviä, Kiitos kaikille!


Idän lumo: Japanin nörttikulttuurin synty, 1/2 / Blogit / www.pelaajalehti.com\n3.06.2018 // Kirjoittanut: Petteri Uusitalo\nVisual novel -kehittäjä Frontwing julkaisi tänä keväänä uusimman K18-pelinsä Momoiro Closetin. (Firma voi olla monille tuttu animeksikin sovitetusta The Fruit of Grisaia -sarjasta.)\nFrontwing julkaisi pelin myös englanniksi vain muutama viikko sen julkaisun jälkeen. Kauas on tultu niistä ajoista, kun japanilaisten tarinapelien merkkiteoksia lukeakseen piti asennella fanikäännöksiä. Epäilemättä Steamillä on ollut tähän iso vaikutus, olkoonkin että isot silmät ovat siellä yhä tarkemman syynin alla.\nMomoiro Closet sijoittuu nörttiharrasteiden maailmaan. Sen tarinassa kunnollisen tytön maineessa oleva oppilaskunnan hallituksen puheenjohtaja Alice Kagamihara joutuu piilottelemaan animeharrastustaan kaikilta – etenkin koska hänen isänsä on kansanedustaja, joka on anime-, manga- ja pelisensuurilakien suuri puolestapuhuja. Kun hän tutustuu avatar-hahmo Reijiin, hänellä on ensimmäistä kertaa kaveri jolle uskoutua nörttiharrastuksestaan.\nReijin äiti on entinen cosplaymalli ja nykyinen muotisuunnittelija, joten pukuleikit tulevat nopeasti tutuiksi. K18-tarina kun on kyseessä, Alice löytää itsestään pian kokonaan uusia ja yllättäviä luonteenpiirteitä ja päättää tutkia niitä Reijin kanssa.\nPelin yllä olevan OP-biisin esittää Haruko Momoi, joka takavuosina oli nörttiteemaisten sarjojen kuuluisimpia ääninäyttelijöitä. Momoi vieraili kertaalleen Suomessakin, ja silloin hän mainitsi ohimennen päätyneensä nörttikulttuurin pariin ikään kuin osmoosin kautta, koska kävi lukiota Akihabaran kaupunginosassa Tokiossa.\nAkihabara onkin tietysti isossa roolissa myös Momoiro Closetissa. Esimerkiksi erotiikkaliike M’s – jonka lippulaivaliike sijaitsee siellä – teki pelin kanssa yhteistyömarkkinointia.\nAkihabaran nimi on tuttu kaikille: se on Japanin nörttikulttuurin pyhä kaupunki, jossa rakennusten seinät on peitetty anime- ja pelimainoksin ja jossa myydään kaikkea mahdollista, mitä voi etäisestikään kuvailla ”nörttiharrastukseksi”.\nFiguureita ja pelejä on häpeilemättä esillä kauppojen edessä kadulla asti, ja sunnuntaisin pääkatu Chuo-doori suljetaan autoliikenteeltä kokonaan ja pyhitetään jalankulkijoille. Arkipäivisin katujen ulkoasu voi olla yllättävänkin asiallinen ja bisneshenkinen, mutta iltaisin ja viikonloppuisin kadut täyttyvät kauempaa maaseudultakin vaeltaneista shoppaajista. Akihabarassa voi tuntea olevansa omiensa parissa, oli nörttiharrastus mikä tahansa.\nPelihalleja, sarjakuvakauppoja, meidokahviloita ja käytetyn animekrääsän liikkeitä on toki monessa muussakin paikassa, mutta nimenomaan Akihabarassa niitä on kylki kyljessä alle puolen neliökilometrin alueella. Promootiotapahtumat ja tuotejulkistukset pidetään aina siellä, oli kyse sitten videopeleistä tai uudesta animeprojektista.\nTai vaikka supersankarielokuvista.\nMiten ja miksi Akihabarasta tuli tällainen paikka? Sen ymmärtämisessä auttaa, että tietää myös Japanin nörttikulttuurin historiaa ylipäätään. Joten aloitetaan ihan alusta.\nAkihabara sijaitsee Kanda-joen ja rautatien risteyksen varrella, mikä teki siitä vilkkaan kauppapaikan 1800-luvun lopulla. Kun sotavuodet pyyhkivät maan yli, vihannestorit tekivät tilaa tyhjiöputkille ja muulle modernille teknologialle.\nSodan päätyttyä elektroniikka jäi, sillä läheisen Tokyo Denkin teknillisen yliopiston opiskelijat haalivat laareista halpoja tukkuosia rakentaakseen radioita lisätienesteikseen.\nKuuluisa Shibuyan risteys vuonna 1952. Hachiko-koiran patsas on vasemmassa alareunassa, ostoskeskus 109:n torni taas sijaitsee nykyään ylävasemmalla olevassa risteyksessä.\nEnnen vanhaan Tokio oli paljon matalampi ja puurakenteisempi kaupunki kuin nykyään. (Tästä vanhasta Japanista saa hyvän kuvan katsomalla vaikkapa vanhoja yakuzaelokuvia.) Vuonna 1949 amerikkalaiset miehittäjät kielsivät säännöstelemättömän torimyynnin, ja Akihabaraankin alettiin rakentaa liiketiloja ja kauppahalleja.\nAkihabaran tunnetuin maamerkki on tien yli kulkeva vihreä rautatiesilta, joka vilahtaa takuuvarmasti jokaisessa animessa jossa käydään niillä nurkilla. Sen toiseksi tärkein maamerkki taas on seitsenkerroksinen liikerakennus Radio Kaikan, joka avattiin vuonna 1962. Se oli alueen ensimmäinen korkea rakennus, ja sen keltainen neonjulkisivu on nykyäänkin yksi ensimmäisiä asioita jonka aseman eteläpuolelta ulos astuva näkee.\n70- ja 80-luvuilla Japani eli ennennäkemättömän talouskasvun aikaa. Myös lähiöihin nousi suuria ostoskeskuksia, eikä ihmisten tarvinnut enää lähteä Akihabaraan asti ostamaan televisioita, jääkaappeja ja pesukoneita. Akihabaran kauppiaat alkoivat erikoistua elektroniikka- ja kotimikroharrastajiin, ja ensimmäinen tietokoneliike avasi ovensa Radio Kaikanissa vuonna 1976.\nTietokoneiden perässä saapuivat tietokonepelit. 80-luvulla näkivät päivänvalon myös ensimmäiset K18-pelit pikselisine grafiikoineen, aluksi PC-88-alustalle ja sitten sen seuraajalle PC-98:lle, joka hallitsi Japanin tietokonemarkkinoita 20 vuoden ajan.\nHistoriankirjojen mukaan PC-98:sta tuli Japanin suosituin kotimikroalusta sen "valtavan ohjelmistovalikoiman" takia huolimatta siitä, että se oli kilpailijoihinsa nähden teknisesti vaatimaton. Yleensä jätetään kuitenkin häveliäästi mainitsematta, että tämä valikoima koostui pitkälti K18-peleistä. Päivällä tahkottiin taulukkolaskentaohjelma Lotus 1-2-3:a, yöllä Night Slavea ja Steam Heartsia.\nPossessioner (1994). PC-98-pelien grafiikan tunnusomainen ditheröity ulkoasu johtuu alustan teknisistä rajoitteista.\nLännessä kenties kuuluisimmat PC-98-pelit saattavat olla Princess Maker 2 ja Hideo Kojiman Policenauts, koska ne julkaistiin myöhemmin muillekin alustoille ja sitä kautta fanikäännettiin myös englanniksi. Kotimaisten pelien vaikutus PC-98:n suosiossa oli Japanissa ylipäätään niin vahva, että Windows onnistui kampeamaan siltä ykkössijan vasta 90-luvun lopulla.\nMutta ei mennä asioiden edelle. Vielä 90-luvun alussa Akihabara oli maineeltaan puhtaasti elektroniikkaliikkeiden kaupunginosa, ”electric town”. Sen ensimmäinen animeen ja mangaan liittyvä kauppa, omakustannesarjakuvia myyvä Toranoana, avasi ovensa 1994.\nJuuri näinä vuosina animen ja mangan suosio alkoi kääntyä nousuun, ja Akihabarasta tuli nörttikulttuurin kaupunki – mutta palataan siihen myöhemmin.\nNykyään Toranoana asuttaa kahta vierekkäistä rakennusta Chuo-doori-kadulla, sarjakuvakauppa Animaten ja Taito Station -pelihallin välissä.\nOn hyvä tiedostaa, että 80-luvulla nykyisenkaltaista nörteille suunnattua nörttikulttuuria ei yksinkertaisesti vain ollut olemassa. Oli vain parikymppisiä nörttejä omissa huoneissaan – sarjakuvineen, itsetehtyine Gundam-figuureineen, pelikonsoleineen ja Urusei Yatsura -julisteineen. He tykkäsivät asioista, joita yhteiskunta piti lapsellisina – Star Warsista ja Star Trekistä, Godzillasta ja Ultramanista, videopeleistä ja TV-sarjoista, scifistä ja supersankareista.\n80-luvulla aikuistunut Japanin ensimmäinen nörttisukupolvi oli Japanin ensimmäinen keskiluokkaan syntynyt sukupolvi. He eivät myöskään muistaneet sota-aikaa, pulavuosia tai Yhdysvaltojen miehitystä, ja heidän silmäänsä sotakoneet eivät olleet kauhun välineitä vaan kauniita fantasialaitteita.\n80-luvun nörtin huone. Olennaisina piirteinä VHS-nauhuri, levysoitin, Famicom, robottipienoismalli ja pari animaatiokalvoa seinällä. Sarjoista tunnistaa Sherlock Koiran ja Urusei Yatsuran, hyllyssä oleva manga on Maison Ikkoku. Juliste esittää popidoli Tomoyo Haradaa.\nModernin mediaharrastamisen syntyyn vaikutti ylivoimaisesti eniten videonauhurien yleistyminen. Yhtäkkiä TV-sarjojen ja elokuvien katsominen olikin mahdollista omassa rauhassa, ja kuka tahansa pystyi nauhoittamaan lempisarjansa telkkarista talteen! Animesarjoja alettiin julkaista myös suoraan videokaseteille, mikä mahdollisti TV-esitystä rankemman sisällön.\nJapanissa ei juuri käytetä sanaa englanninkielistä sanaa "nerd" tai mitään siitä johdettua sanaa, toisin kuin esimerkiksi suomessa. Sen sijaan käytössä on sana "otaku", jonka mielleyhtymät ovat pitkälti samat.\nVielä 80-luvulla sana otaku ei kuitenkaan ollut vielä kovin tunnettu. Sen sijaan laajemmassa käytössä oli sana ”maniac”, maanikko, joka viittasi nimenomaan pakkomielteiseen keräilyharrastukseen. Japanilaiset asunnot ovat pieniä ja säilytystila kortilla, joten vain todella omistautuneet harrastajat vuorasivat kämppänsä VHS-kasettien pinoilla. Tähän aikaan median harrastaminen ja fyysisen tavaran keräily liittyivät toisiinsa pakon sanelemana.\nSamaan aikaan ihan toisella puolella Japania, Osakassa, järjestettiin scifitapahtuma nimeltä Daicon III.\nVuonna 1981 pidetyn tapahtuman järjestäjiin kuuluivat mm. Kindain yliopiston vanhemmat opiskelijat Toshio Okada ja Yasuhiro Takeda sekä fuksit Takami Akai, Hiroyuki Yamaga ja Hideaki Anno. Annosta tuli sittemmin yksi animeteollisuuden kuuluisimpia ohjaajia, ja jo tähän aikaan hän herätti huomiota kyvyillään.\nMangantekijä Kazuhiko Shimamoto kuvaa opiskeluaikojaan näiden tulevien kuuluisuuksien kanssa vuoteen 1980 sijoittuvassa omaelämäkerrallisessa mangassaan Blue Blazes. Sen pohjalta tehtiin tämä näytelty TV-sarja vuonna 2014.\nAnnon tekemästä hienosta pläräysanimaatiosta porukka sai päähänsä tehdä conin avajaisiin animaatiopätkän, jota he väsäsivät ilman kunnollisia välineitä ja mitään kokemusta Okadan perheyrityksen tehtaalla 11 kuukauden ajan. Eihän siitä nättiä tullut, mutta sen tehnyt porukka sai päähänsä kutsua itseään nimellä ”Daicon Film”.\nDaicon III:n myyntisalissa liikkuivat vauhdikkaasti lisensoimattomat oheistuotteet kaikenlaisista nörttien fanittamista sarjoista ja elokuvista. Tämän inspiroimana Okada päätti perustaa Takedan kanssa Japanin ensimmäisen science fiction -tuotteiden kaupan; sen nimi ”General Products” otettiin Larry Nivenin Ringworld-romaanista (mihin saatiin kuulemma ihan lupakin). Kauppa avasi ovensa ystävänpäivänä 1982.\nGeneral Productsin liike TV-esittelyssä.\nKoska oheistuotteita - niitä mitä nykyään kutsutaan nimellä "character goods" - ei ollut, ihmiset tekivät niitä itse. Käsin tehtyjä figuureja ja pienoismalleja väsättiin usein autotalleissa, minkä vuoksi niitä kutsutaan edelleen nimellä ”garage kit”.\nGeneral Products oli yksi ensimmäisiä firmoja, joka alkoi valmistaa figuureja, julisteita, t-paitoja ja muita oheistuotteita kaupallisesti. Samaan tapaan se oli myös ensimmäinen firma, joka solmi lisenssisopimuksia Godzilla- ja Ultraman-figuurien valmistamisesta ja teki bisneksestä legittiä toimintaa.\nGeneral Productsin tuotekatalogi vuodelta 1988. Sivuilla mainostettiin mm. yllä näkyviä Five Star Stories -metallipatsaita, Akira-moottoripyörän pienoismallia, Dragon Quest -miekkaa ja oikean kokoisia Kamen Rider -naamareita, jollainen näkyy myös kannessa.\n80-luvun alussa animeteollisuus eli muutoksen aikaa. Space Battleship Yamato (1974) ja alkuperäinen Mobile Suit Gundam (1979) oli tehty lastensarjoiksi, mutta ne olivat puhutelleet myös teinejä ja parikymppisiä katsojia. Ja kun nämä fanit aikuistuivat, he alkoivat haluta tehdä myös omaa animeaan - animea toisille animefaneille kuten he.\nEnsimmäinen tämän sukupolven tekemä sarja oli The Super Dimension Fortress Macross (1982), jonka tekijätiimi oli tavannut toisensa Gundam-omakustannesarjakuvan parissa.\nMacross: Do You Remember Love -elokuvan suomalainen VHS-julkaisu vuodelta 1988.\nDaicon Filmin tekemä avajaispätkä oli puhutellut ihmisiä, joten Anno, Yamaga ja Akai kutsuttiin Tokioon auttamaan Macrossin tekemisessä. Anno sai jalkansa oven väliin animeteollisuuteen ja toimi pääanimaattorina paitsi Macross-elokuva Do You Remember Lovessa myös Hayao Miyazakin Tuulen laakson Nausicaassa. (Jälkimmäisessä hän animoi sen lopun legendaarisen jumalsoturikohtauksen.)\nTästä kerätyn kokemuksen jälkeen vuoden 1984 Daicon IV -conin avajaisanimaatio oli paljon hiotumpi ja ammattimaisempi. Siinä ensimmäisestä lyhäristä tuttu tyttö kasvoi aikuiseksi puputytöksi ja otti yhteen mm. Darth Vaderin ja Alienin kanssa samalla kun ohi lentävät Klingonien ja Myrskylintujen alukset, Millennium Falcon, Pernin lohikäärmeratsastajat ja niin edespäin.\nDaicon IV -lyhytanimaatiota ei ole koskaan voitu julkaista virallisesti tekijänoikeusseikkojen vuoksi. Syynä eivät kuitenkaan ole siinä vilahtelevat sadat hahmot ja avaruusalukset, vaan se että taustalla kuuluvaa Yellow Magic Orchestran biisiä käytettiin luvatta.\nKyynisempi voisi sanoa, että keskittyminen popkulttuuriviittauksiin, toimintakohtauksiin ja huolellisesti animoituihin räjähdyksiin oli suorastaan profetiallinen ennustus siitä, mihin suuntaan animeteollisuus tulisi jatkossa suuntaamaan. Mutta siitä lisää kirjoituksen jälkimmäisessä puoliskossa ensi viikolla.\nEdellinen: Kuinka Netflix pilaa animen\nSeuraava: Japanin nörttikulttuurin synty, 2/2


Myllypuron kirkolla jälleen turvallinen yöpuu asunnottomille | Kaupunkikanava\nMyllypuron kirkolla jälleen turvallinen yöpuu asunnottomille\nOma koti on ihmisoikeuskysymys. (KUVA: Heidi Kajander-Maavuori)\nIllan hämärä on vasta odotettavissa, kun Asunnottomien yön jokavuotisessa klassikossa, Kodittomien yössä Myllypuron kirkolla ovet käyvät tiuhaan. Jo puolisen tuntia ovien avaamisesta runsaslukuinen joukko penkoo vaatejakopöytiä, tankkaa kahvia tai mehua, jutustelee kovempaankin ääneen kirkon aulatiloissa istuskellen. Täällä ei koreilla yhtään, monet selvästi tuntevat toisensa ennestään, kuittailevatkin ja heittävät huulta. Halataan, itketäänkin yhdessä. Välitön ensitunne on rehellisyys.\n-Ei tässä paljon enää rooleja kaipaa, kaikki turha on karissut pois elämän myötä, kertoo vapaaehtoisen rintamerkkiä puserossaan kantava Ari-Pekka Savolainen, entinen asunnoton ja rötöstelijä, niin kuin hän itseään kutsuu.\nSuomessa oli vuoden 2015 lopussa 6 785 yksinelävää asunnotonta ja 424 asunnotonta perhettä. Yhteensä asunnottomia oli 7 898, ilmenee Asumisen rahoitus- ja kehittämiskeskuksen (ARA) selvityksestä. Asunnottomuus keskittyy pääkaupunkiseudulle ja muihin suuriin kasvukeskuksiin. Yli 60 % asunnottomista on pääkaupunkiseudulla. Helsingin lukemat yksinäisistä asunnottomista olivat 3550, joista 1210 pitkäaikaisasunnottomia.\nAsunnottomien määrä on ollut tuntuvassa laskussa viimeiset kymmenen vuotta, siitä lähtien kun systemaattisia asunnottomuuden vähentämisohjelmia on 1980-luvun puolelta välin alettu toteuttaa. Vuoden 2014 jälkeen uudenlaista huolenaihetta on tuonut nuorisoasunnottomuuden kasvu.\nAsunnottomien määrä Suomessa on saatu puolitettua viimeisen kahdenkymmenen vuoden aikana. Suomi on ainoa Euroopan maa, jossa asunnottomuus on viime vuosien aikana vähentynyt. (KUVA: ARA-tutkimus)\nAsunnottomuuden syitä etsimässä\nSyyt asunnottomuuteen eivät ole yksiselitteisiä. Helsingin kaupungin johtaja Jussi Pajunen (kok.) lähtee liikeelle pääkaupungin vetovoimasta ja asukasmäärien ennakoimattomaksikin kuvailemastaan kasvusta.\n-Asuntotuotanto on viime vuosina saatu varsin korkealle tasolle ja sitä kautta asuntoja kyllä tulee, mutta väestön kasvu, joka on Helsingissäkin sellainen seitsemästä tuhannesta kymmeneen tuhanteen asukkaaseen vuodessa, aiheuttaa kovia paineita.\nKaupunginjohtaja Pajusen sijaan Vihreiden varapuheenjohtaja, kansanedustaja Touko Aalto sekä maatalous- ja ympäristöministeri Kimmo Tiilikainen (kesk.) puolestaan summaavat pääkaupunkiseudun asunnottomuuden syitä kurjistumisesta ja eriarvoistumiskehityksestä käsin. Aalto peräänkuuluttaaa vastuullisuutta sosiaalipolitiikkaan.\n-Katson hyvin huolestuneena maamme tämänhetkistä, pidempiaikaistakin kehitystä, jossa köyhyys ylisukupolvistuu. Tai jossa vähitellen pienistä asioista kuten pikkurikollisuudesta kasvaa pikavippien tai maksuhäiriömerkintöjen myötä suuri hallitsematon velkavyyhti, että ihminen hajoaa sen taakkansa alle. Seuraan tämän hetkistä hyväosaisuuden ja huono-osaisuuden kuilua huolissani. Toki on sitä tavallisemman elämän lähtökohdasta tulevaa asunnottomuutta, joka juontaa juurensa avioeroihin tai työttömyyteen.\n-Nuorisoasunnottomuuden puolella riskitekijöiksi muodostuvat ne nuoren elämän taitekohdat, joissa irtaannutaan lapsuuden kodista ja ollaan ensimmäistä kertaa muuttamassa omaan asuntoon. Yllättävät käänteet voivat johtaa toimeentulon vähenemiseen, työttömyyteen tai pikavippikierteeseen, summaa Kimmo Tiilikainen hallituksen asunnottomuusohjelman päätelmiä nuorten asunnottomuuden lisääntymisestä.\nKodittomien yössä Myllypurossa ei nuoria juurikaan näy ainakaan näin alkuillasta. Paikalla on arviolta keski-ikäistä tai sen ylittänyttä väkeä. Väkeä, jolle Herttoniemen seurakuntaan hallinnollisesti kuuluvan Myllypuron kirkon antama tuki on ollut tuttua jo pitkään. Myllypurossa kodittomien yötä on vietetty jo yhdeksänä vuonna ja moni vapaaehtoistoimija on ollut mukana alusta saakka.\n-Tulen joka kuukausi tänne auttamaan asunnottomien yömajoittamisessa, miksen siis olisi tänäänkin paikalla. Tämä on minulle sydämen asia, kertoo seurakunnassa sekä päivätoimintaa järjestävässä Symppikset ry:ssä vapaaehtoisaktiivina toimiva Eva.\nMyllypuron kirkon yössä saa paitsi nukkua lämpimässä ja turvassa ilman pelkoa omien kenkien tai muun mukana kulkevan omaisuuden menettämisestä, myös saunoa ja nauttia päivällistä ja iltateetä. Kirkko alkaa kuulostaa täyden palvelun talolta siinä vaiheessa, kun kävijällä on lisäksi mahdollisuus vaihtaa vaatejakelun myötä puhtaisiin pukimiin, käydä yläkerrassa vapaaehtoisen parturikampaajan käsittelyssä ja istua kirkkosaliin lepuuttamaan oman hiippakunnan piispan lohdullisten sanojen tai yhteisen virrenveisuun myötä mieltään ja sieluaan.\nToki tämä on monelle harvinaisempaa herkkua, jokapäiväistä mahdollisuutta suihkussa käyntiin tai pehmeään nukkumapatjaan ei kaikilla kävijöillä ole. Myllypurossakin yösijaa on tarjolla kerran kuussa talviaikaan. Petipaikat ovat tänä iltana haluttuja.\n-Viime vuosina yöpyjien määrä on asettunut sellaiseen vajaan kahdenkymmenen hengen hujakoille. Ruokailijoita on käynyt tasaisesti noin kuutisenkymmentä ihmistä, tiivistää kävijämäärää tapahtuman järjestämisestä vastuussa oleva diakoni Pilvi Juvonen.\nParhaillaan Suomen hallituksen meneillään olevan maamme kolmannen pitkäaikaisasunnottomuuden vähentämisohjelman täytäntöönpanossa ministeri Kimmo Tiilikaisen johdolla panostetaan tällä hallituskaudella erityisesti ennaltaehkäisevään työhön. Tässä työssä vapaaehtoisten toimijoiden ja kansalaisten rooli kurjistuvassa taloustilanteessa on erityisen korosteinen poliitikkojen puheissa.\nKansalaisaktiivisuudelle etsitään perinteisiä mielenosoituksia laajempia muotoja asunnottomuuden ennalta ehkäisemisessä. Kuva eilisestä Asunnottomien yön tapahtumasta Helsingissä. (KUVA: Veikka Niemi)\nYhteisöllisyyttä, kansalaisaktivismia ja kolmannen sektorin rekrytointia tärkeäksi pitämiinsä hankkeisiin ajavat yhtenevin kommentein niin oppositiopuolue Vihreät varapuheenjohtajansa suulla, Helsingin kaupunginjohtaja Pajunen kuin asuntotuotannon päässä olevan yleishyödyllisen säätiön, Diakonissalaitoksen asumisasioiden palvelualuepäällikkö Heli Alkila. Siinä, millaisena he tuon vapaaehtoisten roolin näkevät, onkin jo erottavaa tekijää.\nAalto peräänkuuluttaa suurilta kaupungeilta lisärahoitusta ja -resursseja järjestötyöhön, jotta asiantuntija-apu tavoittaa mahdollisimman monet ennakoivasti.\n-Tänä päivänä monen jo huonoon jamaan joutuneen kohdalla epäluulo yhteiskunnan auttamistahoja kohtaan on valtavaa. Luottoa puuttuu. Matalan kynnyksen kohtaamispaikkoja tarvitaan lisää. Tässä järjestöillä on suuri merkitys auttamisessa ja niitä pitää tukea rahallisesti.\nHelsingin kaupunginjohtaja puolestaan haluaa lisätä kaupunkilaistensa vapaaehtoistyötä.\n-On aivan selvä, että julkinen toimija ei voi olla ainut turvaverkon tai yhteisöllisyyden tuoja. Se yhteisöllisyys tulee meistä kaupunkilaisista. Etsimme uusia toimintamalleja. Korostan sitä, että tämän päivän vanha trendi on yhteisöllisyys ja meidän kannattaa käyttää yhteisöllisyyttä hyväksi. Kaupunki eräänlaisena kaikkien kaupunkilaisten mahdollistajana, myös kolmannen sektorin erilaisten yleishyödyllisten toimijoiden mahdollistajana.\nAlkilalla on antaa esimerkki yhdestä sattumaltakin keksitystä kolmannen sektorin toimijoiden mallista, jota Diakonissa laitos on hyödyntänyt omassa työssään yhdessä tuetun asumisen yksiköistä, Sanervakodissa.\n– Aina kehitellään toimintaa ja mietitään, miten nykyiset palvelut voidaan tuottaa kevyemmin. Ei jäädä tuleen makaamaan, vaikka tämä maan ja kuntien taloustilanne on heikko. Asumispalvelut on meillä siirretty Hoiva -tytärsäätiömme alaisuuteen. Myllypurossa Sanervakodissa vapautui tiloja yläkerrasta ja päätimme vuokrata ne tilat opiskelijoillemme Diakoniaopistossa, joiden oli vaikea löytää asuntoa siinä hetkessä. Opiskelijat maksavat halpaa vuokraa asumisestaan ja osallistuvat säännöllisesti alakerrassa tapahtuvaan muistisairaiden päiväohjelmaan yhdessä heidän kanssaan. Hoitajat voivat keskittyä omaan hoitajan tehtäväänsä. Esimerkiksi ulkoilutus, yhteinen jutustelu tai lehden ääneenluku tulee opiskelijoiden kautta. Tästä yhteistyöstä ja yhteisöllisyydestä olemme saaneet paljon positiivista palautetta niin opiskelijoilta itseltään kuin tukiasuvilta muistisairailta.\nAlkila haluaa korostaa, että tällaisissa opiskelijayhteistyömuodoissa palkatun henkilöstön mitoituksia ei missään nimessä ole alennettu. Jo laki ja palveluja ostava kaupunki määrittelevät henkilöstömitoituksen tarpeet.\nRikkonaisten taustojen asunnottomuus\nEntisen asunnottoman, Ari-Pekka Savolaisen polku Myllypuron Kodittomien yön vapaaehtoiseksi on ollut kimurantti ja on eräänlainen ihme, että hän ylipäänsä on tässä kertomassa tarinaansa.\n-Kymmenisen vuotta sitten olin jo selvinnyt pitkälle elämäni varjopuolen kokemuksista; raskaista väkivallan uhan alaisista sijaisperhevuosista, nuorisokotikierteestä, vankiloista ja huumeiden satunnaiskäytöstä ja puukotuksista. Olin reilu kolmekymppinen, ja löytänyt vierelleni tärkeän ihmisen, puolisoni Kittyn.\nToisilla murheet tuntuvat kerääntyvän ja kasaantuvan toisia helpommin. Ari-Pekka ja Kitty asuivat Mellunmäessä. Alkoholi kuului yhä heidän arkeensa, mutta heillä oli toivoa sydämissään. Kotoa pois ollessaan erään ryyppyillan jälkeen Ari-Pekka sai soiton poliisilta. Koti oli tuhoutunut tulipalossa ja puoliso menehtynyt onnettomuudessa. Ari-Pekan kertoman mukaan hänet vietiin mitä pikimmin kuulusteltavaksi epäiltynä ja vähitellen kävi selväksi, että edes uutta asuntoa ei sosiaalitoimelta tämän murheen keskelle annettaisi.\n-Sanoin tiukasti uudestaan ja uudestaan, että minä en ole sellainen ihminen, joka sytyttäisi oman kotinsa tuleen. Miksi ihmeessä olisin tehnyt niin, meillä oli kaikki ja turvallinen olo yhdessä Kittyn kanssa. Kittyn kanssa koin varmaan ensimmäisiä kertoja elämässäni olevani itsenäni rakastettu ja hyväksytty.\nAri-Pekka jäi trauman keskeltä asunnottomaksi kuin taika-iskusta. Alkuun saatu yhteinen hyvä tulevaisuus jäi taakse savuavine raunioineen.\nAsunto ensin -vaatimus\nJotkin perinteisistä asunnottomuuspalveluista, kuten portaittainen asuttamisjärjestelmä, vaativat raittiutta ja hoitoon sitoutumista sekä itsenäisen elämän taitojen opettelua ennen asunnon hankkimista. Tämän tyyppisissä asunnottomuuspalveluissa asunto nähdään ensimmäisen tukitoimen sijaan viimeisenä. Esimerkiksi Helsingin kaupungin omissa vuokra-asunnoissa maksuhäiriöt ovat edelleen este asunnon saamiselle. Näitä esteitä kaupunginjohtaja Jussi Pajunen ei kuitenkaan ollut valmis purkamaan asuntopulan helpottamiseksi vaikeimmissa elämäntilanteissa olevien asunnonsaannin helpottamiseksi.\n-En usko tälläisiin yleisiin periaatteisiin. Usein yleisperiaatteet johtaa siihen, että asioita osin autetaan, mutta osin jäädään auttamatta. Sitten syntyy väliinputoajia, eli uskon vahvasti siihen, että tulevaisuuden toimintamallimme lähtee siitä, että etsitään polkuja aina yksittäisestä nuoresta ja yksittäisestä perheestä lähtien. Etsitään hänelle parhaita ratkaisuja. Kaupungilla on oma asuntotarjontansa. Siihen kytkeytyy läheisesti sitten muiden toimijoiden yleishyödyllisten yhteisöjen asuntotarjonta ja se muodostaa kokonaisuuden.\nDiakonissalaitoksen monimuotoiset tuetun asumisen palvelut eivät jätä asiakasta yksin. (KUVA Heidi Kajander-Maavuori)\nVähitellen maassamme on noussut pinnalle toisenlainen asunnottomuuden ongelmaan ratkaisua hakeva malli. Suomessa tuntuukin vallitsevan suuri yksimielisyys Asunto ensin -mallin toimivuudesta. Siitä on saatu hyviä tuloksia jo pian mallin käyttöön oton jälkeen. Tampereen Teknillisessä ylipistossa toteutetun tutkimuksen mukaan tietyissä tuetun asumisen muodoissa Asunto ensin -mallilla on saatu aikaan merkittäviä taloudellisia säästöjäkin sen lisäksi, että tutkimuksessa haastatellut kokivat mallin toimivaksi ja kokivat sen kohentaneen heidän elämänlaatuaan huomattavasti.\nDiakonissalaitoksen Heli Alkila kertoo säätiönsä roolista Asunto ensin -mallin käyttöönotossa:\n-Olimme ensimmäisten joukossa kehittämässä asunnottomuustyön mallia, jonka filosofia perustuu asunnottoman henkilön itsenäisen elämän mahdollistamiseen omassa asunnossa. ”Asunto ensin” -nimi tulee siitä, että asunnon hankkiminen on ensimmäinen tehtävä ennen muita tukitoimia. Keskeinen näkemys on, että sosiaalisten ja terveydellisten ongelmien ratkaiseminen ei ole edellytyksenä asumisen järjestämiselle, vaan asunto on edellytys, joka mahdollistaa myös asunnottomana olleen henkilön muiden ongelmien ratkaisemisen.\nAsunto ensin-malli eroaa merkittävästi perinteisestä asunnottomuustyöstä, jossa pyritään tiivistä tukea tarvitsevan asunnottoman kuntouttamiseen ”asuttamiskelpoiseksi” ennen asunnon tarjoamista.\nAsunto ensin -mallia ei oltu vielä kehitetty, kun Myllypuron kirkon vapaaehtoinen Ari-Pekka sysättiin asuntonsa menettämiseen johtaneen onnettomuuden jälkeen asunnottomuuteen.\nEntinen asunnoton Ari-Pekka Savolainen halua antaa vapaaehtoisena takaisin saamaansa hyvää. (KUVA: Heidi Kajander-Maavuori)\n-Putosin kovaa ja korkealta, Ari-Pekka jatkaa kertomustaan.\nAri-Pekka kertoo tarinaansa kirkolla taukohuoneessa, jonne vapaaehtoisia varten on katettu pullavadit. Kahvitermareita on vieri vieressä tälläkin puolella. Vähän väliä joku käy huhuilemassa Ari-Pekkaa ruokajakelun järjestämälle päivälliselle ruokasaliin, vapaaehtoisia seurakuntalaisia ja eri järjestöjen edustajia on kirkolla runsaasti mukana.\nDiakoni Pilvi Juvonen painottaa sitä, että tapahtuma on yhdessä alueen eri toimijoiden kanssa tehtävää verkostoivaa työtä. Mukana tänään on toimijoita oman seurakunnan diakoniatyön lisäksi ainakin seurakuntayhtymän erityisdiakoniatyöstä Hermannin toimipisteestä, Tarpoilan päihteettömän asumisen yksiköstä sekä Aurinkoinen hymy -yhdistyksestä. Diakonissalaitoksen Sanervakoti järjestää saunamahdollisuuden naapurissa. Lisäksi Vailla vakinaista asuntoa ry:n bussi tuo paikalle lisää asunnottomia keräten heitä eri puolilta kaupunkia. Verkostoitumalla ja yhteistyötä kehittämällä saadaan asiakkaille monipuolisempia konsepteja. Kansankielellä ilmaistuna palveluja pyritään olla tekemättä päällekkäisinä ja osaamista tuodaan sieltä, missä sitä on parhaiten.\nAsunnottomien yön päätapahtuman näyttämönä olleessa Dallapen puistossa järjestettiin vaatekeräys. (KUVA: Veikka Niemi)\nMutta Ari-Pekan tarina on vasta alussa.\n-Minulle sanottiin fattassa, että viiteen vuoteen minulla ei ole asia saada asuntoa ennen kuin olen käynyt pitkäaikaisen päihdekuntoutuksen läpi. Siinä kohtaa tunsin olevani hyvin hyvin yksin. En ollut valmis luopumaan siitä ainoasta avusta, mikä minua oli vuosikaudet auttanut – päihteet. Ajauduin takaisin addiktiksi ja elin kadulla.\nSeuraavat seitsemän vuotta Ari-Pekan elämästä kuluivat metsissä, tutuntuttujen nurkissa, rappukäytävissä, missä milloinkin. Talvisin erilaisissa järjestöjen tilapäismajoituksissa tai ensisuojissa sai yöpyä, kunhan jatkoi aamulla matkaa.\n-Kyllä siinä metroasemat tulivat tutuiksi ja Itiksen vartijat. Sain porttikiellon Itäkeskukseen roikuttuani siellä toistuvasti näpistelemässä, huumeiden perässä ja rähinöitsemässä. Elin kuin viimeistä päivää aika hällä väliä -linjalla. Ei ne olleet helppoa aikaa, mutta en oikein nähnyt vaihtoehtojakaan.\nAsunnottomuus ei ole vain turvallisen pysyvän kodin puutetta vaan siihen kytkeytyy helposti monenlaisia muita ongelmia, joita on ollut olemassa joko ennen asunnottomuutta tai ne ovat sen seurausta. Puhutaan moniongelmaisuudesta, puhutaan köyhyyden kerrostumisesta, puhutaan ihmisen kokonaisvaltaisesta murenemisesta ja näköalattomuudesta.\nAri-Pekan puheessa vilisevät itsestään selvyyksinä erilaiset katkaisuhoitoa tarjoavat klinikat, päihdekuntoutuspisteet ja kesäsiirtolat. Mustasaari, Tervalampi, Vasikkasaari. Osan asunnottomuusajastaan Ari-Pekka vietti valtion vankiloissa, ”häkki” ja Jokelan sakkolan 22 tunnin koppi” tulivat hyvin tutuiksi paikoiksi.\nVanha elämä ei kuitenkaan helposti päästänyt otteestaan päihteettömien kesäsiirtolajaksojen jälkeen. Ari-Pekkakin törmäsi tähän kokeiltuaan ensin asumista Eirassa asuntolassa. Ongelmia ei ollut kuitenkaan helppo paeta, sillä paikassa oli paljon entisiä linnakundituttuja ja päihteettömyys ei Ari-Pekan kohdalla oikein ottanut onnistuakseen.\n-Vetelin sitten kamaa sielläkin. Mutta siinä vaiheessa aloin jo väsyä alituiseen huumehulinaan ja päihteisiin. Sitä oli jo eletty niin kauan sitä kuluttavaa eloa. Keskustelut sosiaalityöntekijöiden kanssa toivat valoa tunnelin päähän. Pääsin Diakonissalaitoksen tuetun asumisen yksikköön Aurorataloon. Juttelimme Heli Alkilan kanssa pitkään, Heli on hyvä tyyppi ja se vannotti mua päihteettömyyteen, jos koskaan haluaisin omilleni.\nMielenilmaisu keräsi monenlaisia kannanottoja asunnottomuuden vähentämiseksi.(KUVA: Veikka Niemi)\nAri-Pekan pelasti hänen omien sanojensa mukaan se perinteinen ratkaisu – hän koki Jumalan tulleen väliin.\n-Olin saanut jälleen kerran tarpeekseni päihteettömyydestä, ja tarkoituksenani oli lähteä Kontulan metrolla tapaamaan tuttua ja hakemaan kamaa ja ehkä vähän lopullistakin ratkaisua. Metron portaissa tuli olo, että mitä jos mä yritän vielä kerran. Kuin salama ois iskenyt päähän. Huusin kovaan ääneen metrolaiturilla, että nyt tää paska loppuu. Kun sitä myöhemmin ajattelin, niin tuntui kuin Jumala ois tullu apuun mulle.\nMyös Ari-Pekan pelastukseksi koituivat aktiiviset vapaaehtoiset. Hän otti yhteyttä tuttuihin ihmisiin Symppiksen matalan kynnyksen päivätoimintakeskuksessa Itä-Helsingissä. He tuntuivat reilulta väeltä, jotka välittivät. Heiltä saamansa kipinänä turvin Ari-Pekka lähti jälleen kesäksi päihteettömyyskokeiluun, pois Stadista, Vasikkasaareen. Sieltä tie kulki Oskelakotiin, päihteettömään paikkaan, jossa sai käydä erilaisissa tukiryhmissä juttelemassa ja sai purkaa asioitaan.\n-Päätin sitoutua olemaan ilman päihteitä. Sitten puolitoista vuotta sitten kävi niin, että mulle myönnettiin oma asunto Kannelmäestä ja tällä hetkellä asun Helsingin kaupungin vuokra-asunnossa Vesalassa. Myös velkasaneeraukseen sitouduin ja tammikuussa tulee maksuun viimeinen maksuerä niistä entisen elämän rästeistä ja rötöstelyjen hinnoista.\nPäivällisastioita aletaan jo vähitellen kirkolla korjata pois, Ari-Pekka kiirehtii täyttämään lautastaan vasta ensimmäistä kierrosta. Päivällispöytään on paikallaolijoiden kanssa pysähtynyt ajatuksia vaihtamaan Helsingin hiippakunnan piispa Irja Askola.\nHelsingin piispa Irja Askola vieraili kyselemässä kuulumisia Myllypuron kirkossa jo perinteeksi muodostuneessa Kodittomien yössä. (KUVA: Heidi Kajander-Maavuori)\nPiispa on paikalla ennalta mainostamattomasti, tarkoituksenaan päästä kuulolle asunnottomien seurakuntalaistensa arjesta ja pärjäämisestä. Hänet otetaan luontevasti ja välittömällä asenteella vastaan. Askola koetaan tuttavalliseksi ja helposti lähestyttäväksi kirkon edustajaksi. Hän ei pakene hallintohimmelien taakse vaan katsoo suoraan kohti ja kysyy, miten menee. Toisaalta kirkon piirissä asunnottomat ovat tottuneet tähän jo muutenkin. Heistä monelle kun kirkon diakoniatyö on se viimeinen linnake, jossa apua tarjotaan, kun muut tahot ovat jo hylänneet.\nPiispa Askolan mielestä evankelisluterilaisen kirkon tärkeitä tehtäviä asunnottomuuden torjunnassa on tarjota päättävissä elimissä olevien käyttöön sitä osaamista ja hiljaistakin tietoa, jota kirkon eri työntekijöillä ja vapaaehtoisilla on syrjäytyneiden jäsentensä elämästä lukuisten kohtaamisten myötä. Ammattilaisten tietotaidon lisäksi Askola pitää tärkeänä vapaaehtoisten ja kokemusasiantuntijoiden merkitystä.\n-Tänäänkin Dallapen puistossa Asunnottomien yön päätapahtumassa näin hyisevässä tuulisessa illassa sen elämänkokemuksen mukanaan tuoman viisauden niissä pitkäaikaisasunnottomuuden kokeneissa ihmisissä, jotka ovat joutuneet kolkuttelemaan paljon kiinnimenneitä ovia. Heistä huokui lämpö ja toinen toisistaan huolenpito. Mielestäni asunnottomuuden ratkaisemisessa on osattava ottaa oppia myös heiltä ja kuulla heidän ajatuksiaan.\nAskola tiivistää ajatuksensa asunnottomuuden torjumisesta sloganiin, jolla hieman velvoittaakin kirkon jäseniä laupiaan samarialaisen toimien edistäjiksi.\n-Asuminen Helsingissä on kohtuuttoman kallista. Kristittyjen pitäisi tässä kohtaa painostaa poliitikkoja siitä, että jokaisella ihmisellä on oikeus omaan oveen, omaan sänkyyn ja ystävälliseen kohteluun.\nAri-Pekka hymyilee ruokalautasensa ääreltä. Ja hänellä on täysi syy hymyyn. Elämä on löytänyt valoisan uomansa. Asuntoa Vesalassa hän kutsuu kodiksi. Se on koti, jossa viherkasveistakin jaksaa huolehtia. Tänään hän on saapunut Myllypuron kirkolle huolehtimaan niistä, jotka jonakin päivänä toivottavasti ovat samassa pisteessä kuin hän, asunnottomuuden huolet takanapäin ja elämän syrjästä tiukka ote.\nMyllypuron kirkolla oli mahdollisuus saada kevennystä niin henkiseen, hengellisen kuin fyysiseenkin olemukseen. Tukanleikkaajana vapaaehtoinen Virpi. (KUVA: Jenni Nissi)\n-Haluan jakaa muille sitä hyvää, jota itse olen saanut. Vuosia sitten olin itse täällä asiakkaana, nukkumassa noilla patjoilla, keräämässä voimia seuraavaan päivään. Nyt minulla on jo pidempiaikaisia haaveita. Unelmoin opiskelusta lähihoitajaksi. Saisin olla ihmisläheisessä työssä. Ehkä tässä yhteiskunnassa vielä minullekin löytyisi aidosti auttajan paikka. Olen nähnyt niin monenlaista, että ymmärrystä ja pinnaa kuunnella ainakin riittää.\nMillaisia ratkaisuja päättäjillä sitten on tarjota asunnottomuuden vähentämiseen Asunnot ensin -toiminnan lisäksi? Puheissa vilisevät kiinteistöveron korotukset, yhä lyhyemmän aikavälin korkotukijärjestelyt rakennuttajille, kaavoituksen haasteet ja toimenpideohjelman jatkoseurannat.\nAri-Pekan näkökulmasta se on sanahelinää, joten siihen ei ole syytä tarttua nyt enempää. Hän toivoo ennen kaikkea ymmärtävää ja lämmintä otetta. Ihminen pitää ottaa ihmisenä vastaan, katsoa silmiin ja kuunnella. Se auttaa jokapäiväisessä jaksamisessa, kunnes jonakin päivänä päättäjien ratkaisut ehkä tulevat lausuntokierrosten jälkeen toteutetuiksi – mikäli määrärahoja vielä riittää.\nTeksti: Heidi Kajander-Maavuori,\nLähteenä käytetyt Pajusen ja Tiilikaisen haastattelut: Linda Nyholm/ Kaupunkitelevisio\nKuvat: Heidi Kajander-Maavuori, Veikka Niemi ja Jenni Nissi


Ruukkuteline parvekkeelle Ø50 cm Musta | Plantagen\nSiirrä tuote ostoskoriin ja maksa Klarnan maksupalvelun avulla. Nouda myymälästä: 1-2 työpäivää (08.24) Varastossa: Helsinki - Itäväylä\nSiirrä tuote ostoskoriin ja maksa Klarnan maksupalvelun avulla. Nouda myymälästä: 1-2 työpäivää (08.24) Loppu varastosta: Helsinki - Kamppi\nEi löydy valitsemasi myymälän varastosta: Helsinki - Kamppi (08.24) Varastossa: Jyväskylä\nSiirrä tuote ostoskoriin ja maksa Klarnan maksupalvelun avulla. Nouda myymälästä: 1-2 työpäivää (08.24) Varastossa: Laajalahti\nSiirrä tuote ostoskoriin ja maksa Klarnan maksupalvelun avulla. Nouda myymälästä: 1-2 työpäivää (08.24) Muutama, kysy myymälästä: Lahti\nMuutama, kysy myymälästä: Lahti (08.24) Varastossa: Lappeenranta\nSiirrä tuote ostoskoriin ja maksa Klarnan maksupalvelun avulla. Nouda myymälästä: 1-2 työpäivää (08.24) Varastossa: Porvoo\nSiirrä tuote ostoskoriin ja maksa Klarnan maksupalvelun avulla. Nouda myymälästä: 1-2 työpäivää (08.24) Muutama, kysy myymälästä: Raisio\nMuutama, kysy myymälästä: Raisio (08.24) Muutama, kysy myymälästä: Tampere\nMuutama, kysy myymälästä: Tampere (08.24) Muutama, kysy myymälästä: Vaasa\nMuutama, kysy myymälästä: Vaasa (08.24) Varastossa: Vantaa