Laura Honkasalon kolumni: Lääkkeetön masennus on kuin synnytys ilman kivunlievitystä\nOn tainnut jäädä aamulääkkeet väliin, kun on noin sekaisin.” Fiksuilla ihmisillä on tapana heittää psyykelääkkeisiin liittyvää läppää tuosta vain. Julkkikset tilittävät masennuskokemuksiaan mutta eivät koskaan kerro lääkehistoriaansa, päinvastoin. Meditointi ja ruokavalio auttavat, ”lääkkeisiin en halunnut sortua”, ”lääkkeet turruttavat tunteet”, ”halusin tuntea aidosti, vaikka olin masentunut”, he sanovat.\nOlisi kiva, jos joku julkkis joskus sanoisi haastattelussaan, että kokeilin kaikkea, mitä tarjottiin – näin se yleensä psykiatrisessa sairaalassa menee ja avohoidossakin, jos oikeaa lääkitystä joudutaan hakemaan pitkään.\nJos masentunut ei pysty nukkumaan, on pakko turvautua unilääkkeisiin. Ensimmäinen tai toinenkaan valmiste ei välttämättä auta, koska sivuoireet ovat yksilöllisiä.\nLääkkeetön masennus on kai vähän niin kuin synnytys ilman kivunlievitystä, suoritus, josta kelpaa olla ylpeä. Irvokasta sekin, että Suomessa on enemmän kuin hyväksyttyä turruttaa tunteet alkoholilla. Siitä huolimatta, että viinin lipittely taitaa aiheuttaa isomman syöpäriskin kuin masennuslääkkeet.\nSairastuin toisen lapseni syntymän jälkeen vaikeaan synnytyksen jälkeiseen masennukseen, joka ei parantunut viherpirtelöillä ja metsälenkeillä.\nOlin kolme kuukautta psykiatrisella osastolla – mielen sairauksien kohdalla se ei ole kovin pitkä aika. Ilman lääkkeitä olisin varmasti kuollut. Olin menettänyt synnytyksessä puolitoista litraa verta, en pystynyt nukkumaan ja tuntui kuin olisin ollut mustassa säkissä. Olin täysin vakuuttunut, että lapsilleni olisi parempi elää ilman läpimätää äitiään ja muutenkin pilaisin kaikkien läheisteni elämän.\nItkin ja märehdin sitä, että kohtalo varmasti rankaisee minua kelvottomuudestani tappamalla jonkun läheisistäni, tai ehkä kaikki. Nukuin unipillereillä ja söin kiltisti masennuslääkkeitä (sekä ämpäreittäin rautaa ja vitamiineja). Luojan kiitos ensimmäinen kokeiltu valmiste tepsi.\nJotkut joutuvat testaamaan lukemattomia eri vaihtoehtoja, toisille ei koskaan löydy sopivaa. Kotiin päästyäni minulla oli turvana nukahtamislääkkeitä, unilääkkeitä ja mielialalääkkeet. Unilääkkeet vaikuttivat kaapista käsin, tietoisuus niiden läsnäolosta auttoi nukkumaan. Kehitin riippuvuuden vain piikkimattoon. Serotoniinin takaisinoton estävää masennuslääkettä käytän edelleen.\n426 000 suomalaista söi masennuslääkkeitä vuonna 2015. Moni varmasti turhaan – usein keskusteluapua ei ole saatavilla ja terveysasemalta lähetetään kotiin lääkereseptin kanssa.\nSilti moni hyötyy mielialalääkkeistä, eikä lääkkeiden paheksuminen tunnu kivalta. Kukapa ei haluaisi selvitä elämän haasteista ilman kemiallista tukea.\nKeskusteluapua voi olla vaikea saada, jos ei ole ihan pohjalla vaan selviää esimerkiksi työelämässä. Matalan kynnyksen keskusteluapua pitäisi olla saatavilla helpommin, sillä kaikki eivät tarvitse psykoterapiaa Kela-kiemuroineen.\nOlen ollut avohoitopotilas – valtaosa heistä ei juoksentele kirveen kanssa ympäriinsä vaan koettaa selvitä arjen haasteista, esimerkiksi sukkien vetämisestä jalkaan. Silti jutustelun lomassa heitetään huoletta vitsinä, että se tyyppi näytti ihan joltain avohoitopotilaalta.\nMasennusta on eri lajeja. Jos jollekin lääkkeeksi riittävät koiralenkit, hieno homma. Hänen ei silti pitäisi sanoa haastattelussa, että mielialalääkkeitä syömällä ei tunne mitään.\nLääkkeet auttavat minua olemaan oma itseni. Olen välillä edelleen surullinen ja masentunut, mutta olen myös iloinen. Sen sijaan en makaa öitä valveilla uneksien, että suuri pyyhekumi kumittaisi minut maailmasta pois. Pystyn tekemään töitä ja olemaan kaikesta päätellen hyvä äiti, koska lapseni ovat tasapainoisia, iloisia ja energisiä.\nMasennukseni ei ole edes syvimmissä syövereissään mennyt niin pahaksi kuin monilla muilla. Sain sukat jalkaan, jaksoin lukea kirjoja ja käydä sairaalan kuntosalilla.\nJoillakin masennus alkaa lapsena ja jatkuu koko elämän. Jotkut eivät koskaan pääse kiinni itsenäiseen elämään, opiskeluun ja töihin. Nykyajattelun mukaan sellaiset ihmiset ovat tarpeettomia: he vain kuluttavat ”yhteisiä rahoja” eivätkä maksa veroja. Masentuneet ansaitsevat kaiken avun, mitä voivat saada: lääkkeet, sairaalahoidon, keskusteluapua, taideterapiaa. Eniten he ansaitsevat armoa.\nYmmärrän kyllä, että kevytmasennuksenkin kokenut tuntee tarvetta kertoa kokemuksistaan, mutta lääkehoidon vähättelyn voisi jättää pois.\nKommentit Serotoniini 3.6.2017, 15:32 Tuo kun väitetään että ssri ym. lääkkeet vie tunteet ja ilon pois, niin väitän kokemuksesta että ne nimenomaan tuovat tunteet takaisin. Masennushan ne tunteet vie pois, eikä lääkkeet. Itsellä lähes 30v kokemus paniikkihäiriöstä/masennuksesta. Ja ssri toi viimein avun kun lääkevastaisuudessani vaivuin ihan pohjalle, ja sitten vasta suostuin ottamaan lääkkeet. Kuinka valtavilta kärsimyksiltä olisin säästynyt, jos olisin ottanut ne jo alkuvaiheessa.\nVastaaIlmoita asiaton viesti Virva 11.5.2017, 21:48 Aina kun on kysymys naisesta, olisi hyvä tutkia, korjautuisiko masennus hormonitasapainon – estrogeenin määrän – korjaamisella. Synnytyksen jälkeen estrogeenitasot romahtavat ja vaihdevuosissa tietysti myös. Monilla on hankalia oireita aina ennen kuukautisia. Joskus nuorellakin naisella voi olla hormonihäiriö ja vaihdevuodett alkaa ennenakaisesti. Huono mieliala ja unettomuus voivat vaikuttaa hormonitoimintaan, vaikka vika ei alun perin olisikaan ollut hormoneissa, jolloin huonon olon kierre helposti vain syvenee. Lääkäri Marjatta Aidon kirjoitus julkaistiin jo kauan sitten arvovaltaisessa lääketieteellisessä aikakauslehdessä Lancetissa, ja siinä todettiin, että estrogeenihoito auttaa synnytyksenjälkeiseen masennukseen. Tietysti on hyvä, jos masennuslääkkeet auttavat mutta hormonihoito on hyvä vaihtoehto sekin. Ainakin nuoren naisen kohdalla huomattavasti luonnollisempikin. Sairauttahan sekin on, että toisella naisella ottaa moni biologinen perusasia tosi koville, kun kanssasisko, jolla on hormonittoiminta kohdallaan, porskuttaa ainakin vaihdevuosiin asti iloisena ja tyytyväisenä. Joskus niistäkin helposti selviten.\nLääkäreillä Maija Kajanilla ja Pirkko Sipilällä on hallussa tämä puoli asiasta. Heihin kannattaa ottaa yhteyttä.\nVastaaIlmoita asiaton viesti Manta 9.5.2017, 18:42 Hyvä kirjoitus! Olen seurannut kahden läheisen ihmisen sairastumista ja molemmille lääkehoito oli ainoa pelastus. Myöhemmin kun tilanne on saatu tasapainoisemmaksi, kannattaa toki itsehoitoon keskittyä myös. Peräänkuuluttaisin matalan kynnyksen keskustelu ja tukitoimia kaikille – ennen kuin tilanteesta tulee paha. Ja tämä toimisi parhaiten juuri heille, jotka eivät vielä ole masennuksen syövereissä. Heille joille niinikään turhankin nopeasti tarjotaan lääkkeitä vaikka keskustelu ja asioiden hoitoon saattaminen auttaisi paremmin. Psykoositiloissa ja vastaavissa sensijaan keskustelut ei auta. Silloin tarvitaan ensin lääkitys ja keskustelut sitten kun on taas enemmän oma itsensä. Sairastua voi kuka vain ja muiden asia ei ole arvioida lääkityksen tarvetta. Pidetään huolta toisistamme ja autetaan avun piiriin silloin kun itse ei jaksa!\nVastaaIlmoita asiaton viesti Tara 9.5.2017, 17:31 Jotenkin vähättelevää puhua ’kevytmasennuksesta’, jos sen päihittämiseen ei ole tarvittu lääkkeitä. Osa ihmisistä on niin sitkeää tekoa, että voivat selvitä mustimmasta masennuksesta ja epätoivosta ilman lääkkeitä, ja heidän sairautensa vähättely ’kevytmasennuksena’ on kirjoittajalta suorastaan irvokasta.\nVastaaIlmoita asiaton viesti tuula tonteri 9.5.2017, 08:42 TIETÄMÄTTÖMYYDEN PILVI\nTodella hyvä artikkeli. Lääkkeet toimivat toisilla, toisilla eivät, niin kuin muutkin lääkkeet. Jokaisen kokemus ja tieto näistä asioista yhtä arvokas, jos asianomainen pysyy totuudessa. Minut diagnostisoitiin lääkeresistentiksi tapaukseksi, lääkkeet eivät koskaan monien, monien vuosien aikana auttaneet ja lääkemerkkejä oli lukuisia. Tunteet menivät täysin monista lääkkeistä, ei itkua ei naurua -tyyppisesti. Tämän koko rumban laukaisi työuupumukseen määrätty rauhoittava, jonka annostus oli raju, siinä todella meni taju ja tiedän, mitä ovat vieroitusoireet. Olen lukenut, että masennuslääkkeet voivat kroonistaa masennuksen, en haluaisi uskoa sitä, mutta kaikki on mahdollista. Myös masennuksen uusimisen olen lukenut voivan johtua masennuslääkkeistä. Kukaan ei tiedä varmaksi mitään näissä syövereissä. Ylitietäjää ei liene, asia niin monitahoinen. Jätin kaikkien kauhuksi lääkkeet yli vuosi sitten ja voin mitä parhaiten. Syön vitamiineja, joiden syömistä en lakkaa koskaan, esim. d, Epa, b-vitamiinit ym. Rakastan elämää ja oma diagnoosini on erityisherkkyys. Niin, ne jäivätkö lääkkeet aamulla ottamatta -tyyppiset sanailut kertovat asian ohittamisesta tai suuresta tietämättömyydestä ja ennen kaikkea – sivistymättömyydestä.\nVastaaIlmoita asiaton viesti Rop 9.5.2017, 08:31 Serotoniinin häviäminen elimistöstä on kemiallinen reaktio ja omalla kohdallani perinnöllistä. Joillakin ihmisillä serotoniini häviää liian nopeasti ruokavaliosta huolimatta. 10 vuotta valvottuja öitä ja tietämättömyys sairaudestani vei lopulta romahduspisteeseen. Nyt olen SSRI-lääkkeen ansiosta toimintakykyinen, ja hengissä. Mielen sairaus ei ole yhtään sen omituisenpi kuin kehonkaan. Kemiaa.\nVastaaIlmoita asiaton viesti Caspar Weinberger 9.5.2017, 07:28 Itse suosittelen vakavasti lukemaan vertaisarvioituja tutkimuksia. SSRI-lääkkeet ovat erittäin tarkkaan tutkittuja. ja jättäisin Magneettimedia-tyyppiset lähteet kokonaan pois ja ainakin en levittäisi niitä. Olen itse syönyt SSRI-lääkkeitä 12 vuotta unettomuuteen. Annos on pieni, mutta se auttaa elämään. Kaksi kertaa olen hiljalleen jättänyt lääkkeen pois, kummallakin kerralla aivan karmea unettomuus on palannut huolestumis/depiskierteen kautta. Älä siis please jakele tietona luuloja. Kyse on siitä, että joillekin serotoniinin takaisin oton vähentäminen tekee elämän elettäväksi. Älä tuomitse. Turhaan ei kukaan lääkkeitä syö.\nVastaaIlmoita asiaton viesti RP 8.5.2017, 23:17 Popsin kymmenisen vuotta yhtä sun toista, trisyklistä, SSRI:tä, eipä juuri vaikuttanut. Vaan kun vihdoin löytyi lääkäri, joka suostui pari somaattista epäilemääni vaivaa ihan oikeasti tutkituttamaan (sen sijaan, että olisi tarjonnut uutta masennuslääkereseptiä) ja vaivat saatiin hoitotasapainoon, eipä ole masennuslääkkeille ollut enää tarvetta. Harmi, että vaivat saivat yli vuosikymmenen tehdä rauhassa tuhojaan, kun lekuri toisensa jälkeen kieltäytyi minua uskomasta edes muutaman vaivaisen testin tekemisen verran.\nVastaaIlmoita asiaton viesti Lea 8.5.2017, 15:34 Mielialahäiriöistä vitsailu on loukkaavaa. On häiriöitä, joista ei ilman lääkkeitä selviä elossa. Ne ovat ihan eri kategoriaa kuin masentunut mieliala, jota on välillä kaikilla ihmisillä.\nVastaaIlmoita asiaton viesti Hanna 9.5.2017, 08:20 Minulla on mielialahäiriö ja vammainen lapsi. Vitsailen molemmista. Miksi meidän täytyisi luoda huumorivapaita tabualueita? Niin kauan kuin psyykkisesti sairaat suhtautuvat itse mimosanherkästi sairauteensa ja ulkoistavat sen normaalin kanssakäymisen ja keskustelun (johon kuuluu myös huumori) ulkopuolelle, ei tematiikka varmastikaan tule normalisoitumaan eikä suhtautuminen muutu.\nVastaaIlmoita asiaton viesti nelli 9.5.2017, 10:30 Se on toki ero että kuka vitsailee ja kenelle. Etuoikeutettu toiseuttavasti vai itse mielenterveysjutuista kärsivä haltuunottaen.\nVastaaIlmoita asiaton viesti Anna 2.5.2017, 04:46 Jos on totta, että masentuneilla ihmisillä serotoniinin pitoisuus elimistössä on laskenut, niin toivottavaa on, että lääke auttaa asiaan. Aivan kauheaa olisi sanoa diabeetikolle, että nyt ruokavalio kuntoon ja ylös ja ulos ja lenkille. Jos puuttuu insuliinia, on pistettävä sitä. Ihan sama noissa masennuslääkkeissäkin. Hankalaa asiassa on tietysti se, että masennusta on vaikeampi mitata kuin verensokeria! Lääkitys on ok, mutta tietysti pitäisi miettiä, miten masennukselta voisi välttyä, kun se on niin iso ongelma yhteiskunnassamme. Lääkkeet, apu ja tuki on sairastaessa tärkeää, mutta miten voisi opetella elämään itse tai kasvattaa lapset niin, että he osaisivat nauttia elämästä mutta myös sietää kärsimystä ja käsitellä ja kestää niitä pettymyksiä, joita vääjäämättä eteen tulee.\nVastaaIlmoita asiaton viesti MH 9.5.2017, 22:33 ”sietää kärsimystä ja käsitellä ja kestää niitä pettymyksiä, joita vääjäämättä eteen tulee”\nTässä taitaa nyt taas sekoittua ihan normaali suru yms. itsestään ohimenevä ”masis” ja masennus. Se kun ei todellakaan aina johdu kyvyttömyydestä sietää kärsimystä ja pettymyksiä. Eikä masennusta myöskään aina voida johtaa suoraan mihinkään yhteen tapahtumaan, josta kaikki olisi saanut alkunsa, vaan kyse on paljon monimutkaisemmasta ilmiöstä. Esim. omalta kohdaltani kaikki oli elämässäni oikein hyvin masennuksen puhjetessa, eikä mitään varsinaista ’syytä’ pysyvälle alakuloisuudelle ja siitä kumpuaville vihantunteille ja itsetuhoisuudelle ole keskusteluterapiassakaan löytynyt. SSRI-lääkkeet sen sijaan toimivat minulla hyvin, ja siksi niihin aina parin vuoden välein palaankin, nyt kun osaan jo tunnistaa masennuksen ensimerkit itsessäni.\nVastaaIlmoita asiaton viesti Niin 1.5.2017, 20:09 Kaunis kirjoitus, laura honkasalo.\nOloa ei helpota, että sairaimmat -ne jotka nauttivat pahoista töistä ja vihatöiden teoista, sadismista, hovin ohjailusta tekemään jollekin tahallista pahaa, kulkevat vapaana joukossamme. On ihmisiä, jotka harrastavat tahallista järjestäytynyttä vainoamista, yhden kokonaisvaltaista vainoamista porukalla, rikkoen yksityisyyden ja tehden tahallista vahinkoa, pyrkimyksenä murhata kohde ja hänen läheisensä tai aiheuttaa hänen rikkoutuminen henkisesti tai ruumiillisesti.\nSairaudentunto näiltä puuttuu kokonaan.\nVastaaIlmoita asiaton viesti Mari 1.5.2017, 17:30 Tyttöreni sairastui vuosi sitten teini-ikäisenä vakavaan masennukseen.Hän käy koulussa,menestyy hyvin ja ystäviä on. Kontakti psykiatriseennhoitotahoon on ja lääkitys aloitettiin joulukuussa. Olen tyytyväinen ,että lääkitys aloitettiin,sillä se on auttanut tytärtäni selviytymään niistä mustimmista hetkistä. Äitinä on kova paikka nähdä kauniin ja älykkyyn tyttären haluavan kuolla,koska kokee kaiken niin vaikeana ja turhana. suhtauduin itse alussa lääkkeisiin hyvin kriittisesti,mutta keskuteleuani lääkärien ja tyttäreni kanssa päädyimme kokeilemaan ja hyvä niin.\nPsykiatriseen lääkkeisiin liittyy vielä paljon turhaa painolastia. Silloin kun lääkityksellä saavutetaanenemmän hyviä asioita kuin sairaus voisi pahimmillaan tehdä sairastuneen ihmisen elämälle,niin lääkitys on todella perusteltua.\nVastaaIlmoita asiaton viesti Vuoristoradan kyydissä 1.5.2017, 10:24 Kai sitä silti voi tuoda kokemuksiaan esiin? Lääkkeet syöty, osastolla oltu, terapiat käyty. Edelleen paras ja toimivin kikka oli ruokavalion muutos. Se ei ole uskomushoitoa, vaan ihan samaa aivokemiaan vaikuttavaa laskelmallista säätöä. Ja totta sekin on, että elämä ei ole helppoa. Taikapillereitä ei ole, vaikka niitä moni hakeekin.\nMasennuslääkebisnes hajoaa vielä tomuksi.\nVastaaIlmoita asiaton viesti Mieti ennen kuin kirjoitat 9.5.2017, 11:07 Eivät masentuneet etsi ”taikapilleriä”, jonka avulla ”elämä olisi helppoa”. Pientä rajaa toisten vähättelylle kiitos! Kyse ei ole siitä, että elämän pitäisi olla helppoa, vaan siitä, että jaksaako ihminen ylipäätään elää ja hengittää vai tappaako itsensä. Se ”taikapilleri” saattaa auttaa niin, että jaksaa elää vielä hetken.\nVastaaIlmoita asiaton viesti Ajatusten virta 30.4.2017, 19:03 Todella hyvä artikkeli. Asia josta ei pidä vaieta ja mielenterveysongelmista kärsiviä osoitella sormella. Osa ei ymmärrä, etteivät ole mieleltään terveitä, vaikka sellaisena itseään pitävät. Jotta ihmiset ymmärtävät tilansa, niin heidän pitää pysähtyä ja irtautua siitä hetkessä missä elävät, miten toimivat ja ajattelevat. Jokainen ihminen on tärkeä tässä maailmassa, siitä huolimatta, etteivät ole tuottavia yhteiskunnan jäseniä. Mielenterveyshoitoa ei ole tarpeeksi ihmisille saatavilla eikä usein ihmistukea, sitä rinnalla kulkijaa ja ajatusten ja huolien jakajaa. Useimmat ihmiskohtalot olisivat pelastettavissa, jos tälläinen tukihenkilö olisi pitämässä pystyssä niin myötä- kuin vastatuulessa. Hyvään elämään ei välttämättä tarvita lääkkeitä eikä päihteitä, mutta tukea jokainen tarvitsee.\n26.07.2017 Oma minuus ei katoa – merkit, jotka kertovat sinun elävän terveessä ja toimivassa parisuhteessa\n26.07.2017 7 kasvonaamiota, jotka voit tehdä itse – ilman turhia lisäaineita\n26.07.2017 Barcelona ja Salou kahdessa päivässä: vietä kaupunki- ja rantaloma samassa paikassa


Keskustan Kurvinen Ilkassa: Maaseutupoliittinen voima sirpaloituu | Suomenmaa\nPolitiikassa joukkovoima vaikuttaa enemmän kuin lahko. Politiikassa joukkuepelillä saa enemmän aikaan kuin minä-minällä, kansanedustaja Antti Kurvinen (kesk.) korostaa.\nKeskustan Kurvinen Ilkassa: Maaseutupoliittinen voima sirpaloituu\nKansanedustaja Antti Kurvisen mukaan keskipuolueiden hajaannuksesta hyötyvät eniten kokoomus ja vihreät\nSanteri Lampi20.7.2017 17:21\nPolitiikka Jos seuraavissa eduskuntavaaleissa keskusta, sininen tulevaisuus ja perussuomalaiset saisivat jokainen vaikkapa 12 prosentin kannatuksen, todennäköisesti ne kaikki joutuisivat oppositioon, kirjoittaa kansanedustaja Antti Kurvinen (kesk.) sanomalehti Ilkassa .\nHänen mukaansa maalaisliiton perillisten hajaannus sataa erityisesti keskittävää politiikkaa ajavien kokoomuksen ja vihreiden laariin.\nSirpaloitumisen jälkeen lähes varmasti Suomea alkaa hallita sinipunahallitus city-vihreillä täydennettynä.\nKurvinen laskee, että keskustan, perussuomalaisten ja sinisen tulevaisuuden yhteenlaskettu kannatus olisi viimeisten gallupien mukaan 25 prosentin luokkaa.\n– Ei ole liikaa sanottu, että tällä hetkellä Suomen merkittävin poliittinen voima on keskustalaisuuden eri variaatiot.\nKauhavalaisen edustajan mukaan keskustalaiset vaihtoehdot ovat nosteessa muuallakin Euroopassa.\nVaalimatematiikka tuo kuitenkin Suomessa synkkiä pilviä keskustan ylle.\n– Sirpaloitumisen jälkeen lähes varmasti Suomea alkaa hallita sinipunahallitus city-vihreillä täydennettynä, Kurvinen arvioi.\nSiitä seuraisi kansanedustajan mukaan palveluiden ja elinkeinojen keskittämistä korkeintaan kuuteen kaupunkiin, suuryritysten suosimista pk-yritysten kustannuksella sekä ruoantuotannon ajamista ahtaalle.\nAluepolitiikkaan Kurvinen haluaa ottaa mallia Ruotsin ja Norjan viime aikojen ratkaisuista.\nKurvisen mukaan Juha Sipilän (kesk.) johtama hallitus on tehnyt paljon maaseudun hyväksi.\n– Maatalouden kriisiä on helpotettu 50 miljoonan kriisipaketilla. Ruoan alkuperämerkintöihin on saatu uraauurtava parannus. Nyt suunnitellaan kilpailulainsäädännön muutoksia reilumman kaupan saamiseksi.\nLisäksi liikenneväyliä on korjattu miljardilla ja yli kolmesataa normia on purettu.\nAluepolitiikkaan Kurvinen haluaa ottaa mallia Ruotsin ja Norjan viime aikojen ratkaisuista.


Peltinen toimistotalo Säätytalon naapurissa on 1950-luvun perintöä | HS Ilta | HS\nSnellmaninkadun ja Rauhankadun kulmatalo on kuvattu tässä 1956, kun sen purku oli jo alkamassa.\nSnellmaninkadun ja Rauhankadun kulma on erittäin keskeinen paikka Kruununhaassa. Sen vieressä on useita Helsingin ja koko Suomen huomattavimpia monumentteja. Suomen Pankki, Säätytalo ja Kansallisarkisto ovat aivan naapurissa.Tälle paraatipaikalle valmistui 1877 kolmikerroksinen uusrenessanssityylinen asuintalo, jonka suunnittelijasta on hiukan ristiriitaisia tietoja. Helsingin kaupungin virallinen historia sanoo, että rakennus on arkkitehti Theodor Höijerin (1841–1910). Höijerin uraa tutkinut Eeva Maija Viljo taas kertoo Suomen muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirjassa 1985, että kulmatalon on varsinaisesti piirtänyt Pietarissa Albert Mellin, jonka työtä Höijer on vain jonkin verran parannellut.Höijer poisti julkisivusuunnitelmista liian bysanttilaisina pitämiään yksityiskohtia. Mellin oli Viljon mukaan kuitenkin Höijerin linkki venäläisiin vaikutteisiin, joita hän hyödynsi myöhemmissä suunnitelmissaan. Höijeristä tuli 1800-luvun lopussa Helsingin johtava yksityisarkkitehti, jonka monia suurisuuntaisia uusrenessanssirakennuksia on säilynyt 1960-luvun purkutöistä huolimatta.Säätytalon ympäristö on harmonista vanhaa kaupunkia, jonka useimmissa taloissa on kiistattomia rakennustaiteellisia arvoja. Tai ainakin talot ovat luontevia osia kokonaisuudessa lukuun ottamatta Snellmaninkadun ja Rauhankadun kulmaa. Vanha talo purettiin 1956. Sen tilalle rakennettiin arkkitehti Niilo Kokon piirtämä moderni toimistotalo.Uudessa talossa on peltikuori ja nauhaikkunat, vaikka lähikortteleiden kaikki muut rakennukset ovat jyhkeitä kivitaloja. Pelti näyttää halvalta Säätytalon ja Kansallisarkiston "linnojen" välissä.Snellmaninkadulta purettu rakennus oli Höijerin komealla uralla vain mitätön yksityiskohta. Se oli keskinkertainen rakennus, joka ei hyppinyt silmille. Sen tilalle tehtiin keskinkertainen toimistotalo, joka poikkeaa jyrkästi naapureistaan.Sarja esittelee Helsingin purettuja taloja ja niiden tilalla nyt olevia rakennuksia. Toimittaja Antti Mannisen juttusarja Puretut talot ilmestyi HS:n kaupunkisivuilla vuosina 2002–2004. Haluatko lukea koko artikkelin? Hanki rajaton lukuoikeus:\nSnellmaninkadun ja Rauhankadun kulma on erittäin keskeinen paikka Kruununhaassa. Sen vieressä on useita Helsingin ja koko Suomen huomattavimpia monumentteja. Suomen Pankki, Säätytalo ja Kansallisarkisto ovat aivan naapurissa.Tälle paraatipaikalle valmistui 1877 kolmikerroksinen uusrenessanssityylinen asuintalo, jonka suunnittelijasta on hiukan ristiriitaisia tietoja. Helsingin kaupungin virallinen historia sanoo, että rakennus on arkkitehti Theodor Höijerin (1841–1910). Höijerin uraa tutkinut Eeva Maija Viljo taas kertoo Suomen muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirjassa 1985, että kulmatalon on varsinaisesti piirtänyt Pietarissa Albert Mellin, jonka työtä Höijer on vain jonkin verran parannellut.Höijer poisti julkisivusuunnitelmista liian bysanttilaisina pitämiään yksityiskohtia. Mellin oli Viljon mukaan kuitenkin Höijerin linkki venäläisiin vaikutteisiin, joita hän hyödynsi myöhemmissä suunnitelmissaan. Höijeristä tuli 1800-luvun lopussa Helsingin johtava yksityisarkkitehti, jonka monia suurisuuntaisia uusrenessanssirakennuksia on säilynyt 1960-luvun purkutöistä huolimatta.Säätytalon ympäristö on harmonista vanhaa kaupunkia, jonka useimmissa taloissa on kiistattomia rakennustaiteellisia arvoja. Tai ainakin talot ovat luontevia osia kokonaisuudessa lukuun ottamatta Snellmaninkadun ja Rauhankadun kulmaa. Vanha talo purettiin 1956. Sen tilalle rakennettiin arkkitehti Niilo Kokon piirtämä moderni toimistotalo.Uudessa talossa on peltikuori ja nauhaikkunat, vaikka lähikortteleiden kaikki muut rakennukset ovat jyhkeitä kivitaloja. Pelti näyttää halvalta Säätytalon ja Kansallisarkiston "linnojen" välissä.Snellmaninkadulta purettu rakennus oli Höijerin komealla uralla vain mitätön yksityiskohta. Se oli keskinkertainen rakennus, joka ei hyppinyt silmille. Sen tilalle tehtiin keskinkertainen toimistotalo, joka poikkeaa jyrkästi naapureistaan.Sarja esittelee Helsingin purettuja taloja ja niiden tilalla nyt olevia rakennuksia. Toimittaja Antti Mannisen juttusarja Puretut talot ilmestyi HS:n kaupunkisivuilla vuosina 2002–2004.